Pokud znáte něco humorného - rozdělte se s ostatními - napište nám.\nZde si můžete připomenout vtipy, které byly během doby uveřejněné ve ZzF. Snad se Vám budou některé líbit a potěší Vás.\nNapište nám Zpět do menu\nJednotlivé řády poslaly své zástupce do Betléma, aby vzdali hold Božskému dítěti. Dominikán položí k jeslím své dary se slovy: "Náš Pane, přináším ti zlato vědy." Benediktýn při předávání daru pronese: "Zde je kadidlo našich modliteb." Františkán říká: "Tady je, Pane, myrha naší chudoby." Mezitím si jezuita vezme stranou sv. Josefa a potichu říká: "Až povyroste, tak ho dejte do našeho gymnázia, my už z něho něco uděláme."\nKde je v Písmu řeč o povolání kardiochirurga? (Ez 36, 26: "Odstraním z vašeho těla srdce kamenné a dám vám srdce z masa.")\nPán jde do restaurace, objedná si jídlo a po obědě zajde k němu pan vrchní: "Tak co, pane, chutnalo vám?" "No, musím se přiznat, jedl jsem už lepší jídlo." "No, snad jste mohl jíst lepší jídlo, ale určitě ne u nás," zní číšníkova odpověď.\nVíte, jaký je rozdíl mezi Windows 98 a listím? Listí padá jen na podzim.\nPo důkladné prohlídce pravil gynekolog: "Tak, milá paní, až se dnes vrátí Váš manžel domů ... ." "Nejsem vdaná," přeruší ho pacientka. "No tak až se setkáte s Vaším snoubencem ... ." "Nejsem zasnoubena." "Tak tedy řekněte svému příteli, že ... ." "Nemám a nikdy jsem neměla žádného přítele ... ." Na to se lékař zamyslel, poodešel k oknu a dlouho se mlčky díval ven na oblohu. "Pane doktore, proč vyhlížíte tak dlouho z okna?" neudržela pacientka svou zvědavost. "Protože naposledy, když se stalo něco podobného, tak vyšla hvězda na východě ... ."\nElektrický proud je tak silný, že na něho musíme sahat opatrně, jinak by nás zcela ukroutil k smrti.\nZápalka hoří jen tehdy, když má v pořádku hlavu.\nPostavíme-li tři prsty levé ruky vzájemně kolmo tak, aby ukazováček byl ve směru indukce, ukazuje prostřední prst na palec.\nSvíčka se teplem rozpadne na vosk a tkaničku.\nHmota je nezničitelná, ale všechno se dá rozbít.\nKdyž chytnu dva drátky a nic necítím, tak to znamená, že vysoké napětí je v těch druhých.\nPochodeň je svíčka, které hoří celý vršek.\nTelegraf je přístroj, který všechno vyklepe, hlavně, když někdo zemře.\nDotýkat se elektrických drátů se trestá smrtí.\nElektřina nám slouží všude, kam se podíváme a je rozsvíceno.\nNáš tlakoměr nesnese tlak. Když jsem si na něj klekl, praskl.\nJeden kůň je síla, kterou zvedneme za sekundu koně do výše jednoho metru.\nCement má tu vlastnost, že ztvrdne v přehradu.\nVývěva je, když tam dáme myš a ona chcípne.\nVývěva nám slouží k vyčerpání vzduchoprázdna.\nHlavní vlastností vody je její mokrost.\nTeplem se předměty roztahují a chladem smršťují. Např. když je teplo, tak se člověk natáhne v chládku. Když je zima, tak se skrčí u kamen.\nZvuk se šíří vzduchem. Jaký vzduch, takový zvuk.\nZmoklý neuskladněný cement se jmenuje beton.\nPříklad průhledného tělesa je zámek s klíčovou dírkou.\nJeště nikomu se nepodařilo sestrojit perpetuum debile.\nVáhu nerostu poznáme, když nám spadne na nohu.\nPovrchový důl je takový, který má hloubku do dálky.\nVakuum je... prosím, mám to v hlavě, ale nemohu si na to vzpomenout.\nHodina chemie je jediný předmět, ve kterém je naděje, že může dojít k poškození třídy.\nChemik je člověk, který musí pracovat v bílém plášti, aby si nevyžral díry do obleku.\nKosmetika je nauka o kosmu ženy.\nPříliv vznikne, když se zeměkoule moc nakloní.\nNitroglycerin vzniká, když do sebe někdo naleje glycerín.\nMěsíc je tak bledý proto, že je celou noc vzhůru.\nVeronal je prudký jed, jehož jediný gram, když se dá na jazyk psa, usmrtí i silného muže.\nCelek je, když to mohu rozlomit, aniž se to rozteče.\nVýbušnina je látka, se kterou si mohou hrát jenom dospělí.\nSkalici známe modrou, zelenou a Českou.\nPára vznikne, když se zapotí voda.\nSílu kyseliny poznáme, když si lízneme.\nDíky saponátům patříme ještě mezi bělochy.\nPři stálé teplotě se teplota nemění.\nVyšší jednotka než metr jsou dva metry.\nDřív si lidé představovali, že naše planeta je plochým kolem v podobě hrušky.\nUhlovodík vzniká, když ve sklepě praskne vodovod a voda teče na uhlí.\nKanály na Marsu se vyznačují tím, že žádné nejsou.\nHvězdy svítí na noční obloze proto, že obsahují zbytky dne.\nNejlepší, co se dá udělat s kysličníkem uhelnatým, je utéci od něho.\nHvězda, kterou vidíme večer na obloze, se nazývá večernice. Ta, která svítí ještě za jitra, je jitrnice.\nHvězdy jsou obydlené, protože se na nich každou noc svítí.\nNekonečno je, když se díváme před sebe i za sebe a nic nevidíme.\nSlunce vrhá stín a na základě toho vznikly hodiny a sluneční budíky.\nV Čechách se dýchá CO, na Slovensku ČO.\nMěsíc není obydlený. Jinak by tam byla velká tlačenice, až by začal ubývat.\nZatím, co vlastnosti Měsíce se nám podařilo poznat do detailu, i nadále zůstává Slunce temným místem na našem nebi.\nRovnoběžky jsou hvězdy, které obíhají kolem Slunce.\nMeteorit je, když se někdo utrhne a lítá po obloze.\nHvězdy s velkým ohonem se nazývají komody. Na nočním nebi je jich milión a možná i o jednu nebo o dvě více.\nKilometry přeměníme na metry, když umažeme k-.\nRovnici o dvou neznámých vypočítáme nejlépe za pomoci dvou známých. Řešíme ji tak, že se s těmi známými seznámíme.\nDeficit je to, co máme, když nic nemáme.\nMetr má sto centimetrů a značí se písmenem m nebo roztaženýma rukama.\nU stolu sedí tři hoši. Na talířku mají šest buchet. Rozdělí se o ně tak, že se poperou.\nRozdíl mezi málo a mnoho je třeba v tom, že jedna cihla na stavbu domu je málo, ale když spadne někomu na hlavu, je to mnoho.\nKdyž čtyři družstevníci pokosí louku za osm hodin, tak osm brigádníků už kosit nemusí, protože už není co.\nPolovina třetiny je v matematice jedna šestina a v hokeji deset minut.\nJedna polovina z pěti je dvě a druhá tři.\nHliník se používá všude tam, kde je třeba vyletět do vzduchu.\nVajíčko má tvar kruhu, který spadl.\nKoule je taková velká tečka, která se dá kutálet. Je to geometrické těleso, které nevlastní žádnou šišatost. Má všechny úhly zahnuté dovnitř, aby nepřečnívaly.\nStřed kola leží uprostřed.\nHromosvod je špičatý. Blesk na něj padne, píchne se a uteče.\nAbstraktní je to, co se nedá chytit do rukou. Třeba žhavé železo.\nFranklin se zaobíral politikou, a proto vynašel hromosvod.\nŽelezo je kov, proto, že se neukousne.\nRovina je nekonečné množství placatých bodů.\nZahříváme-li kovovou tyč nad kahanem, nastane ta důležitá změna, že se tyč začoudí.\nVe sportu je možné všechno. Dokonce i ženské mužstvo.\nVálec má tvar nafouknutého obdélníku.\nKdyž necháme zlato na vzduchu, tak ho ukradnou.\nLis pracuje tlakem. Nedoporučuje se strkat pod tlak prst z ruky.\nOzubená kola musí mít úplný chrup.\nKdo plave oblečený, ten se topí.\nUlice zametá dnes už stroj, ale vítr to umí ještě lépe.\nProtože jsme běželi dva, doběhl jsem jako druhý vítěz.\nNapřed vydechneme a potom zdechneme (nadechneme se).\nPři hodu míčkem do dálky se ukázalo, že většina děvčat umí jenom hod nablízko.\nČinku jsem pustil Petrovi na nohu neúmyslně, protože on včas neuhnul.\nPlavu dobře. Už poznám sama, kdy se začínám topit.\nSportovní nářadí jsem uklidil, kam patří, jenže si nemohu vzpomenout, kam.\nJe velký rozdíl mezi atletikou a fotbalem. V atletice se lámou rekordy a ve fotbale nohy.\nBox je sport, který zkoumá pevnost materiálu, ze kterého je člověk.\nNejrozšířenějším zimním sportem je kašlání.\nZávodníci formule F-1 musí dodržovat platné předpisy o srážkách.\nBoxer je takový, že raději dává než dostává.\nNejoblíbenějším sportem všech soch je jízda na koni.\nAmatér potřebuje peníze, aby mohl sportovat. Profesionál naopak.\nBobista se musí držet svého koryta.\nCyklista má proti autu nevýhodu. On auto přejet nemůže, kdežto auto jeho může.\nBoxer pozná, jestli boxoval dobře, když se podívá do zrcadla.\nHorolezec je provazolezec nahoru a dolů, který se odráží od skal.\nVzpěrač vzpírá činku pomalu, aby z toho diváci měli větší požitek.\nVolejbal se hraje přes takovou záclonu.\n“Představ si, že lidi kdysi neznali rádio, televizi ani elektřinu. Jak tenkrát mohli žít?” “Taky všichni umřeli!”\n“Tak jsem ti včera strávil devět hodin nad dějepisem.” “To povídej někomu jinýmu.” “Opravdu, spad pod postel, když jsem usnul.”\n“Míťo, nalil jsi už čerstvou vodu do akvária?” “Ne, maminko, rybičky ještě nevypily starou.”\n“Jestlipak víš, který velký muž se narodil v našem městě?” “Myslím, že žádný. U nás se rodí samé malé děti.”\n“Věro, kde je ten čaj?” “Prosím tě, ty nikdy nic nemůžeš najít. Čaj je přece nahoře v lékárničce, v piksličce od kakaa s nápisem sůl.”\nVypracovaný úkol si pečlivě přečtu a opravím i chyby, které tam nejsou.\nCo se v mládí naučíme, to ve stáří pro samé důležitější věci zapomeneme.\nDokud chodím do školy, starají se o mne rodiče. Až vyrostu, budu mít manželku.\nDnes jsem jako jediný dovedl odpovědět naší třídní. Ptala se, kdo nemá domácí úkol.\nŠetřím školní majetek. Učebnice se ani nedotknu.\nNa vycházce jsme zvířátka neviděli, jenom jejich bobky.\nTy jsi nepořádný, že se nestydíš? Od koho to teď opíšu?\nNaše učitelka se nás na všechno ptá a nakonec se ukáže, že už to znala líp než my.\nVětu jsem rozebral, ale tak, že z ní nic nezbylo.\nZávorky v příkladu odstraníme gumováním.\nRozdíl mezi pojmy čas a věčnost se dá vysvětlit třeba tak, že kdybych měl čas vám to všechno podrobně vysvětlit, potřebovali by někteří z vás věčnost na to, aby to pochopili.\nOpakuji ještě jednou. Jedna polovina celku je stejná jako druhá polovina. A zase ta větší půlka třídy lelkuje a nedává pozor.\nJdi do kabinetu pro příložník. Teď tam nikdo není, tak si vezmi klíče. A nezapomeň zaklepat!\nKdyž někdo nebude mít pravítko a trojúhelník, tak mu je hodím do koše.\nTady máš klíč od dveří do školní zahrady. Když je sám neotevřeš, tak do nich kopni a otevřou se ti samy.\nJe tady ještě někdo z vás, kdo není ve škole?\nKdo se v plavání utopí, tak z tělocviku propadne.\nPozor! Jedna, dvě, tři... deset. Ve kterých třídách tato zkouška rozhlasu není slyšet, ať to přijdou oznámit do ředitelny.\nTady vidíte lebku gorily. Je to vzácná věc. V našem městě jsou jenom dvě. Jedna v našich školních sbírkách a druhou mám já.\nMáte od toho všichni špinavé ruce až za ušima.\nPřipravte se na příští hodinu přírodopisu. Budu zkoušet dobytek.\nTyfus je velmi zlá nemoc. Kdo jí padne za oběť, zemře nebo zhloupne. V mládí jsem ji měl naštěstí jen v lehčí formě.\nKdo v tomhle počasí není nemocný, určitě nemůže být zdravý.\nZítra nepřijdu do školy. Naše učitelka řekla, že toho, kdo nebude umět básničku, nechce ani vidět.\nJá to sice krásně pochopil, mám to i dobře vypočítané, ale všichni to mají jinak.\nCesta do školy mi trvá asi deset minut, ale nesmím se kolem sebe dívat otevřenýma očima.\nVe škole se dívám na učitele upřeně, protože se říká, že neštěstí máme hledět zpříma do očí.\nNechcete být zkoušený? Dobrá, píši si N. Nechce, neumí, nedostatečná.\nCo na to říkáte? Jako obvykle nic. Zase jste vypnutá ze zásuvky.\nHouby v lese se rozmnožují trusem.\nMinulou hodinu jsme se učili o mozku. Dnes to opakovat nebudeme, dnes mám v hlavě něco jiného.\nDům, před kterým stojíme, má nesmírně zajímavou minulost, jenomže ji nikdo nezná.\nKdo příště nebude mít domácí úkol a ještě k tomu naškrábaný, dostane poznámku.\nPředávám ti opravený domácí úkol. Řekni otci, že se už o dost zlepšil, ale pořád to není to, co od něho čekám.\nNa podzim dobře sčešeme každé ovoce ze stromů. Všude poletuje babiččino léto. Když zelenina dozraje, má listy ještě čerstvě zelené, ale už značně povadlé. Sbíráme také cukrovou a dobytkovou řepu. Cukrovka se sklízí cukrovými kombajny.\nListí spadává, aby se mohlo na jaře zase zazelenat a také proto, neboť příroda nechce s ním mít zbytečné starosti.\nPříroda žloutne a tím se připravuje k zimnímu spánku. V létě ji spát nikdo nenechá.\nPtáci odlétají do teplých krajin, protože pěšky by jim to trvalo dlouho.\nListí opadává také proto, aby si měla příroda na co lehnout. V zimě sedět na větvi nechce.\nHouby dělíme na jedlé, nejedlé a otrávené.\nU nás roste mnoho druhů hříbků. Nejznámější je ten, který se najde.\nMuchomůrka roste nejraději tam, kde svým zjevem pěkně vyniká.\nHouby v létě sušíme a v zimě zase namáčíme.\nVšechny houby jsou jedlé, ale některé jen jednou.\nNejlepší čas k česání ovoce je tehdy, když je pes přivázaný.\nOvoce sušíme, zavařujeme, mrazíme a zahazujeme. Má všestranné použití. Proto z něho jím nejraději všechno. Zejména ovocnou zmrzlinu.\nŠkolní zahrada je plná zpěvavých ptáků. Všichni pomáhají školníkovi sbírat housenky.\nV zahrádce pracujeme, abychom nemuseli o víkendu pořád odpočívat a mohli se nějak šikovně zaměstnat.\nNa podzim bychom měli dát uklizený nepořádek buď do rohu nebo k sousedům. Neměli bychom tu rozdělávat oheň se smetím, protože by mohl chytit.\nMravenec má takový jed, že když štípne, je to peklo.\nČočka se používá na vaření a do dalekohledů. Doma ji míváme často. Většinou v úpravě jako rozvařenou.\nZe zeleniny jím nejraději mrkev s masem, ale mrkev vyhazuji.\nMěli jsme na zahrádce také ředkvičku, ale protože jsme ji nezalévali, tak jsme ji neměli.\nHousenky v salátě před jídlem řádně vykoupáme.\nMáme na zahrádce úrodnou půdu. Pozná se to na plevelu. Tatínkovi na ní nejvíc vyrostl účet za vodu.\nBez je lidový název pro šeřík. Jinak kvetou stejně.\nKvětiny zbytečně netrháme. Raději pozorujeme, jak schnou.\nTráva čeká na spasení králíků.\nPo dešti se tráva zazelená, neboť tím dostane příjemnou injekci.\nPřírodní rezervace je místo, kde rostou vzácné rostliny a kde se mohou honit turisté jen organizovaně.\nSuchá tráva se nemá vypalovat, protože by brouci byli dopálení.\nNěkteré rostliny jsou jedovaté a nesmíme je dát okusovat mladším sourozencům.\nJedovaté rostliny dáváme nemocným do čaje.\n“Včera jsem četl knížku a vstávaly mi při tom vlasy hrůzou na hlavě.” - “Nějaký horor?” - “Ne, žákovská mého syna.”\nPtá se Anička tatínka: “Můžu se dívat na televizi?” - “Můžeš,” odpovídá tatínek, “ale nezapínej ji, mě by to rušilo.”\n“Tak co vás bolí, babičko?” - “Pane doktore, bolí mě za krkem.” - “A nemáte v noci moc pod hlavou?” - “Kdepak, pane doktore, jen deset tisíc.”\nZvoní telefon. Otec rodiny zvedne sluchátko, aniž stačí co říci, ozve se: To jsi ty, žabičko? Ne, tady je majitel rybníka!\nDva nimrodi se dohadují, kdo má lepšího psa: Můj Cézar dokáže jít po mé stopě i za dvě hodiny. Umí to snad i váš pes? Neumí, já se třikrát týdně koupu!\nKdyž podnikatel přijímal nového zaměstnance, říkal: “Nemám rád mnoho řečí. Když kývnu, znamená to, že máte přijít”. “Rozumím. Ani já nemám rád mnoho řečí. Když zavrtím hlavou, znamená to, že nepřijdu”.\nPane vrchní, co říkáte té mouše v mé polévce?” “Co bych jí říkal, ta mi stejně nebude rozumět, je dávno mrtvá.”\nUletěla andulka. “Mělo mě to hned napadnout,” naříká Eva, “vždycky, když jsem se učila zeměpis, tak si mi sedla na rameno a koukala mi do atlasu.”\nPrvňáček Péťa přiběhl domů a volá: “Mami, já už umím psát! Podívej se do sešitu!” “A co jsi napsal?” ptá se maminka. “Jak to mám vědět, vždyť přece ještě neumím číst!”\nUčitel se ptá žáka: “Mohl bys jmenovat živočicha, který žije částečně na souši a částečně ve vodě?” “Lázeňský host, pane učiteli!”\nRostlina dýchá to, co my vydechujeme. Kdyby dýchala to, co my, tak zvadne.\nHost v restauraci si objednává: “Pane vrchní, chtěl bych biftek, dobře odležený, přesně 240 gramů, žádný tuk, žádné chrupavky, navrch dobře propečený, uvnitř trochu krvavý.” “Ano, pane, a jakou krevní skupinu byste si přál?”\nKaktusy zaléváme málo proto, aby jim nezplihly vousy.\nKvěty jsou opylovány hmyzem, který létá sem a tam a nečistí si nožičky.\nMaliny najdete na pasece za myslivnou, kde jsou nejvíc zralé, a proto už tam nejsou.\nJízdní řád je proto, abychom zjistili, kolik minut má vlak zpoždění.\nVýhybky jsou na kolejích proto, aby se vlaky raději vyhnuly.\nTunely se razí tam, kde by vlak normálně neprorazil.\nNástupiště na železničních stanicích jsou pojmenována podle posvátného boha Peróna.\nNaskakovat za jízdy se nesmí, abychom nepřevrátili vlak.\nVelké řeky poskytují ten užitek, že můžeme tonoucímu přijet na pomoc s lodí. Na mělkých potůčcích to není možné.\nNa nádraží bývá živo. Vlaky ujíždějí lidem sem a zase tam. Elektrické vlaky jezdí tak rychle, že přeskakují některé stanice. Expres je vlak, který jede všechno na ex. Jezdí tak rychle, že ho napřed slyšíme, a když se na něho podíváme, už mizí za zatáčkou.\nV horách mohou jezdit jenom zubaté vlaky.\nLodím se dávají ženská jména, protože jsou hodně drahé a nedají se dobře ovládat.\nBezpečná loď je taková, která se ještě nikdy neutopila.\nKdyž se loď potápí, tak jedna polovina parníku stoupá nahoru. Aby jako potopená nevadila v plavbě jiným, musí se odstřelit. Když se potopí, stane se z ní ponorka.\nPodmořské lodi se říká vrak.\nPonorka jsou lidé v konzervě.\nSkafandr je přístroj, který si na sebe berou podvodníci.\nStožár na lodi je proto, aby se s ním dostrkala domů, když jí dojde palivo.\nKapitán nesmí umět plavat. Takový má tu výhodu, že se vyhne pokušení opustit potápějící se loď.\nKdybych dostal mořskou nemoc, tak vystoupím z lodi a půjdu pěšky. Vím, že na zemi ještě nikdo neprožil mořskou nemoc.\nKdyž chce pilot přistát, křikne: “K zemi!”\nKdyž letí letadlo rychleji než zvuk, nemohou se cestující spolu bavit, protože se neslyší.\nBláto létající od aut zanechává na černých kalhotách takové světlé skvrny a na světlých zase tmavé.\nDálnice mají jen mírné zatáčky a tak nám tím umožňují bezpečnější havárie.\nŘidič se nemusí řídit značkou Stop!, když jde pěšky.\nFyzik a matematik, který žil před naším letopočtem, se jmenoval Autogénes.\nVe středověku byly tak úzké silnice, že se dvě auta mohla jen taktak minout.\nV minulém století měly bicykly ještě dřevěná kola, protože nebyla vynalezena guma. Proto to na nich tlačilo.\nDříve byly automobily povozy.\nMalé děti nesměji sedět vedle tatínka proto, aby se nenaučily nadávat. Mohou ale až od dvanácti let, protože už mají větší rozum a moc neposlouchají.\nJezdím na kole jako blesk. Tak klikatě.\nTeta je v nemocnici, protože si myslela, že i na křižovatkách mají dámy přednost.\nPři jízdě na kole dávám pozor na dopravní značky, abych do některé nevrazil.\nPři nehodě je třeba zachovat duchapřítomnost nebo nepřítomnost.\nKdyž mi nefungují brzdy, musím si opravit aspoň zvonek.\nJezdit na kole není tak těžké. Horší je udržet řídítka.\nRozdíl mezi kolem a žákem je v tom, že kolo může dostat osmičku, kdežto žák jen pětku.\nPřed každou křižovatkou se musím podívat doleva, jestli tam náhodou není nějaká doprava.\nVčera jsem se na kole učil bezpečné pády. Při šestém jsem si zlomil ruku.\nTajga je hustý les, na jehož některá místa ještě lidská ruka nepoložila nohu. Poskytuje nám dřevařský průmysl a místnosti vysekané v ledu. Nejsou v ní dopravní značky, a proto se v ní nikdo nevyzná.\nPevnina je to, co se pevně drží okraje moře.\nU moře je zamořené prostředí, protože omývá břehy pevnin a rekreanty.\nMoře má jenom jeden břeh, řeka dva.\nMrtvé moře je 384 metrů pod mořem a je přesolené. Voda je v něm slaná, protože se tu koupe hodně lidí a jsou tam také slanečci.\nDříve bývaly ostrovy pusté a kromě Robinsonů se na nich pásly jenom kozy. Ostrovy korálové jsou placaté, ostrovy sopečné jdou do výšky. Korálové ostrovy se skládají z koster korálů, které vznikly následkem hladu.\nVe velkoměstech není ani sníh čerstvý.\nV Brně se hodně staví. Při velké produkci panelů jich na jednoho obyvatele padne asi pětadvacet.\nNa zámku v Buchlovicích mají pěkné parkety, které se čistí bačkorami návštěvníků.\nNa salaši v horách se vyrábí sýr z beraního mléka.\nNejčistší vzduch v Tatrách je ve Starém Smogovci.\nTeprve teď, když má Praha metro, je česká metropole.\nPoloostrov je malý ostrov, který ještě roste.\nO poloostrovu vím ještě to, že není celý, protože je do poloviny zalitý vodou.\nKdyž zazvoní na jaro, příroda se probudí a začne vonět jarem a jinými saponáty. Někdy je zima a březen se pozná jen podle kalendáře.\nNa jaře se začínají haluze stromů nalévat a bučet. Pak rozkvetou.\nSkřivánek, když přiletí, tak si zpívá ve velkých výškách. Když už nemůže, tak spadne k zemi.\nDříve byla voda v našich řekách smíšena s trochou jiných látek. Dnes jsou jiné látky smíšené s trochou vody.\nZ kopců je krásný pohled na smog v údolí nad městy. Na jejich konci jsou domy pořád menší a menší, až přecházejí ve skladiště a pole.\nKaždé město má víc čtvrtí než čtyři.\nNejvětší hustota u nás je tam, kde jsme na fotbale.\nTuristům při návštěvě našeho městečka nejdříve padla do oka omítka hradu.\nNová města vznikají na venkově z velkých vesnic, které už nechtějí být na venkově.\nPočet obyvatel ve větších městech roste proto, že lidé v panelácích žijí jeden na druhém.\nNa sídlišti stojí popelnice, ale popel do nich většinou nedáváme.\nV Egyptě je posvátným bohem vůl. Lékařská věda tu dosáhla velkého rozvoje díky konzervování mumií. Když archeologové vnikli do vnitřku pyramidy, zjistili, že už byla jednou vykradena. Po pouštích zde jezdí velbloudi na dvouhrbých beduínech.\nNa Sahaře jsou velbloudi a žízeň. Když tudy táhnou karavany, tak jsou jediným dopravním prostředkem, který umí zemřít žízní.\n“Pane vrchní, pamatujete si na mne?” “Ne!” “Před hodinou jsem si u vás objednal řízek!”\nNaštvaně se ptá lékař pacienta: “Tak než jste přišel ke mně, šel jste k nějakému mastičkáři. A co vám ten pitomec poradil za hloupost?” “Abych šel k vám, pane doktore.”\nMladý muž leží v posteli nemocen. U dveří zazvoní dívka s kyticí v ruce. Otevře jí starší dáma. “Přišla jsem k nemocnému na návštěvu. Jsem jeho sestra.” “To mne těší. Jsem jeho matka.”\nKréta je ostrov. Její obyvatele nazýváme kretény.\nObyvatelům primitivních kmenů se říká domorodci, protože se nerodí v porodnici, ale doma.\nČernoši mají tmavou pleš.\nRozdíl mezi lovcem u nás a v Africe je v tom, že když u nás netrefíme srnce, utíká on, ale když v Africe netrefíme lva, utíkáme my.\nBumerang je kus zahnutého dřeva se zpátečkou.\nV Austrálii je nejvzácnější zvíře lední medvěd, protože tam nežije vůbec žádný.\nV Jižní Americe teče Amazonka, kde je počasí jako v prádelně. Některé zaostalé kmeny chodí ještě oblečené do naha.\nV Austrálii žije divoký pes puding (dingo).V pralese ještě žijí kanibalové. Jsou to zlí lidé, kteří mají rádi lidi.\nFata morgana je něco, co je a není tam. Fata je křestní jméno a Morgana příjmení.\nVe Francii patří ústřice mezi nemožně jedlou pochoutku. Litr vína je denním chlebem Francouzů na vesnici. V Normandii žijí tak tučné krávy, že dojí kondenzované mléko. Do Francie vyvážíme slimáky, protože pěšky by jim to trvalo dlouho.\nVe Střední Americe žije hodně míšenců, jejichž rodiče jsou různého pohlaví. Míšenec má dvě barvy kůže. Ještě tu žijí divoši, kteří nepoznali civilizaci. Vědci u nich zkoumají, z čeho tak zdivočeli.\nTurecko obývají Turci a hlavně mohamedáni. Ti jsou většinou povahy vážné a zádumčivé. Dělá to u nich mnohoženství. V Turecku snášejí včely turecký med.\nBurové žijí na jihu Afriky. Živí se buráky. V Africe leží ještě Pobřeží voloviny.\nPolární cestovatel je badatel, co hledá třeba severní pól a kterého potom hledají jiní badatelé.\nNa ostrovech v Tichém oceáně už lidožrouti nejsou, protože už snědli posledního.\nLidé na poušti jezdí na velbloudech, aby jim nevnikl do opánek písek.\nNa pouštích nerostou žádné rostliny, protože by dostaly úpal.\nAž budu velká, koupím si auto, ale jen to bez dopravních nehod.\nU vody nás trápil štiplavý zpěv komárů.\nKdybych se narodila v Paříži, tak bych ráda nebyla, protože neumím francouzsky.\nKoupila jsem si boty a ještě ani ty nebyly stejné. Jedna byla pravá a druhá levá.\nJakmile chci něco šít, vezmu si jehlu, nit a lékárničku.\nJestli si myslíš, že jsi tak chytrá jako já, tak to jsi tedy pořádně hloupá.\nKdyž jsem svařila mléko, tak jsem ho měla větší než hrnec.\nZa prázdniny nasbírám tolik léčivých bylin, že by mohli všichni učitelé celý rok marodit.\nV táboře jsme měli opravdovou kuchyň, kde jako doma vařily opravdové maminky.\nTáborák se nám vydařil, protože nás tam bylo mnohem méně než špekáčků.\nHromosvod nám na nic není. Ještě ani jednou do něho hrom neudeřil.\nŠkoda, že jsem si do tábora nemohl vzít svého psa. Ten by koukal, jak velkou mám boudu na spaní.\nStarší sestra chodila do tanečních hodin, kde se naučila nemožně se usmívat na kluky. Už vystudovala průmyslovku a je zaměstnaná jako konstruktérka ve vodovod ech.\nCílem našich cest bylo nezabloudit, čehož jsme po menším bloudění dosáhli.\nPři hodu míčkem do dálky se ukázalo, že polovina děvčat umí jen hod nablízko.\nNarodila se mi sestřička. Jenom přišla na svět, už ji pudrují. Ještě neumí mluvit, tak řve. Roste jako z vody, protože pije hodně mléka. Ona dostane všechno, o co si řekne, a to ještě neumí mluvit.\nZe všech písniček, které se tam zpívaly, se mi nejvíce líbila ta, jak nevím, jak se jmenuje a jak jsem si říkal, že se ji musím naučit.\nDoma jsme tři. Tatínek, maminka a já. Já jsem nejmladší. Všichni máme všechno, jen maminka pořád nemá co na sebe.\nByt musíme udržovat v naprostém pořádku a čistotě, protože nevíme, zda do něho někdo nepřijde na návštěvu. Hosté se mají vyprovázet až ke dveřím, aby byla jistota, že už odešli.\nSvětlo máme od elektřiny nebo od Slunce. To druhé je lepší, protože je zadarmo.\nV našem paneláku nemáme sice pohyblivé schodiště, ale zato stojící výtah.\nV některých domácnostech, aby to měli útulné, mají na zemi rozšlapaná dravá zvířata.\nV ložnici máme tři postele. Ve dvou spí rodiče a ve třetí já. Nade mnou visí babička.\nRodiče máme pořád stejné. Jiní bývají jen tehdy, když se vrátí z třídní schůzky.\nNeumí vůbec vychovávat děti. Večer mne ukládá spát, když jsem svěží, a ráno mne budí, když jsem ospalý.\nBabička z venkova, když do našeho paneláku na sídlišti přijde, tak se začne vzduchem dusit.\nSvé rodiče dostáváme dospělé, takže jim nemůžeme vštěpovat své názory.\nNáš děda na stará kolena trochu hluchne a neslyší nic kromě toho, co nechceme, aby slyšel.\nMamince se v zaměstnání líbí, ale aby se líbila, potřebuje hodně nových šatů. Některé si kupuje proto, že už je mají všechny ženy v okolí, jiné proto, že je nemá ještě žádná.\nMůj tatínek je tak hodný, že by mouše vlas na hlavě nezkřivil. Někdy nám dává dárky, aby si měl s čím hrát.\nVůbec se nebojím jít večer na dvůr. My totiž žádný nemáme.\nZtratil jsem botu. Kterou, to řeknu, až najdu tu druhou.\nDala si ušít plesové šaty. Většinou pozůstávají z čerstvého vzduchu.\nZlobila se na mne, protože dala hostům hádat, kolik má let a já jsem to uhodl.\nBalkón nemáme, my křičíme na lidi z okna.\nDroždí způsobuje, že se těsto v kuchyni různě pohybuje.\nKompot měla sníst naše Běta, ale já jsem nechtěl, aby jí bylo špatně od žaludku, a tak jsem ho snědl sám.\nModřinu mám od toho, jak jsem v posteli upadl do silného spánku.\nDoma strašně ráda hraji na klavír, ale strašně. To vím jistě.\nDo postele bych si bral nejraději ponožky, abych si nemusel mýt nohy.\nBratr Petr byl na vojně. Co se vrátil, tak spí v pozoru.\nKanárkovi se musí zavírat dvířka od klece. Vždyť mu jinak uteče všechno teplo!\nDoma nemáme nábytek, ale jenom takové stavebnice.\nNevadí, že jsem rozbila talíř. On ještě nebyl umytý.\nKdyž náš Kája vykouří cigaretu, tak ušetříme. Dva dny nejí.\nTvrdohlavý hřebík se tluče tak dlouho, až zaleze.\nDo řeky si chodím zaplavat, ale vykoupat se musím až doma.\nBydlím v rodině, která je ve společné péči nájemníků.\nBudoucnost mi rodiče uspořili do spořitelny.\nPocházím u usmířených rodičů.\nNaši mi nechali namalovat pokojík na žluto, a já teď nemohu najít kanára.\nKdyž návštěva odchází, tak se řekne: “Chválabohu!”\nTeta si nechala udělat věrný portrét od malíře. Líbí se jí tak, že ho nikomu neukazuje.\nMá sestra doma vařit sice už umí, ale jíst se to nedá.\nDomů rovnou ze školy nechodíme. My bydlíme za rohem.\nKvětiny, když jsou v těsném květináči, tak květináč vypouští kořeny.\nByt máme malý, ale zato se v něm všichni známe.\nNapsala jsem kamarádce, že nevím, co psát, tak aby rychle odepsala.\nKdyž hodně prší, mám v hlavě dlouho mokro.\nK narozeninám jsem dostala novou halenku a jiné dobroty.\nDozvěděla jsem se od Jany novinky, které už dávno znám.\nSe sestrou si rozumím docela dobře. Ona také někdy zlobí.\nJá mám na každou věc své místo, jenomže ho nemohu vždycky najít.\nZe všech kamarádek mám nejraději kočku Miondu. Hanka se mi líbí, protože je hezká a říká, že já jsem také hezká a chytrá.\nPři jídle nesmím mluvit, abych se slovy neucpala.\nMirka se pořád usmívá, protože je ráda, když jsou jí vidět zuby.\nŠaty si uklidím, když si je dám na sebe.\nS Jarkou kamarádím proto, že také málo roste.\nSpořím proto, že jsem od prasátka ztratila klíček.\nUčitel: “Jak budeš zlobit, tak to řeknu tatínkovi.” Žák: “A kterému?”\nVím určitě, že nejsem adoptovaný. Kdybych byl, tak by mě naši dávno vrátili.\nV hodině hudební výchovy: “Rozeznáváme hudbu těžkou a lehkou. Podle toho, jak je dirigent zpocený.”\nManžel je muž manželky ženy.\nTím, že spíme, odpočívá naše tělo a rodiče.\nGobelín je koberec pro chůzi po stěnách.\nChladnička prodlužuje trvanlivost, ale nesmí být pořád hlad.\nNa ručník musí být sušší látka než na utěrku.\nPo trávníku před domem neběháme. Ten slouží k uskladnění stavebního materiálu.\n“Co poskytuje ovce lidem?” “Vlnu.” “Dobře. A co se z vlny vyrábí?... Nevíš? Pomohu ti - z čeho máš sukni?” “Z tatínkových kalhot.”\nDoma máme několik obrazů, ve kterých jsou květiny, krajinky nebo jen vylité barvy.\nVlna je z těch chlupů, co nosí ovce na kůži.\nTeta pracuje na poště, kde se přívětivě dívá na lidi s penězi.\nStrýc má nadlouho ostříhané vlasy, do kterých skrývá pleš.\nMěli jsme doma akvárium, rybičky a kocoura. Zůstal jen kocour.\nKdyž jsme doma všichni, jsme čtyři, ale dva z toho musíme ve všem poslechnout.\nKdo by se chtěl dozvědět víc, najde bližší podrobnosti v osmačtyřicáté kapitole knihy, na straně 315. Jméno knihy jsem bohužel zapomněl.\nPřístroj, který do sebe shromažďuje srážky vlhkosti ze vzduchu, se jmenuje okapová roura.\nPředsíň slouží hlavně k potřásání rukou návštěvníkům.\nŽenich je člověk, kterému se líbí moje sestra Eva.\nDo koláčů se dává nejdříve tvaroh a potom celá rodina.\n“A to, co zde vidíte, jsou holení kosti Kryštofa Kolumba.” “To snad ne! Jsou nějak malé - a Kolumbus byl přece urostlý muž!” “Tyhle jsou z jeho chlapeckého věku. ”\nNa severním pólu je taková zima, že v tamějších městech lidé vůbec nemohou žít.\nPři hodině českého jazyka říká učitel: “Kočka se okotila, kráva se otelila. Věděl by někdo jiný příklad?” “Žralok se ožral.”\nPři zkoušce z dějepisu: “Jak skončil život Julia Caesara?” “Špatně, moc špatně, pane profesore.”\nUčitel: “Co se vyrábí z vlny?” Žák mlčí. Učitel: “Prosím tě, trochu mysli! Z čeho jsou tvoje šaty?” Žák: “Z tatínkova kabátu, prosím.”\nSmrti Alexandra Velikého želela celá Asie, ale teprve když umřel.\nNež k nám přišel instalatér, uběhlo hodně vody.\nPáteř je kostrbatá kost, která sahá odshora až dolů. Na hořejším konci sedí hlava, na druhém já.\nObyvatelé starého Egypta se nazývali mumie.\nVšimněte si, prosím, rozdílu mezi hmyzem a vrubovci: hmyz je velmi početná skupina, do níž vrubovec vůbec nepatří.\n“Náš dědeček je rytíř,” chlubí se kluk. “Nepovídej!” “Fakt, má brnění v nohou!”\nRichard Třetí dal popravit všechny svoje následovníky.\n“Tatínek mi na Vánoce nasliboval hory doly!” “A splnil slovo?” “Ano, koupil mi atlas.”\nTeta povídá Honzíkovi: “To je teda neuvěřitelný, jak se mi podobáš ...” “To nevadí, teti, kluci nemusí být hezcí!”\nPaní učitelka se ptá: “Adame, proč píšeš tak rychle?” “Prosím, chci skončit dříve než mi dojde inkoust.”\nVždycky jsem dodržel to, co jsem neslíbil.\nS dírou na ponožce chodím proto, že mám strach, aby se mi neudusily na nohách prsty.\nBabička chová slepice, husy, kačeny a vůbec jiné nedělní obědy.\nNarodila jsem se 4. března, přesně v den mých narozenin.\nBabička se už moc těší do důchodu, aby toho mohla ještě víc udělat.\n“Honzo, proč sis podepsal žákovskou knížku sám?” ptá se učitel. “Otec mi řekl, že jsem jeho pravá ruka,” hrdě odpovídá žák.\n“Ty se měly, ty děti, když vládl Přemysl Otakar II.,” říká zasněně jeden chlapec druhému. “Proč?” “Protože měly dějepis a ten končil na padesáté stránce!”\n“Kam jdeš s tím pytlíkem plným písku, Otíku?” “Strýček, co bydlí v bytě nad námi, mi slíbil čokoládu, když nasypu písek do našeho gramofonu.”\nPětiletého Jana se ptali, kolik je mu let. “Já nevím,” odpověděl. “Ono se to pořád mění.”\nU výkladní skříně stojí chlapeček a zoufale se rozhlíží. Přijde k němu pán a chlapeček mu povídá: “Já jsem ztratil maminku, neviděl jste prosím takovou paní bez takového chlapečka, jako jsem já?”\nStředoškolák je žák, který chodí do školy jenom ve středu.\nV pátek pojedeme na exkurzi do Lidové hvízdárny.\nMám-li být ve škole vyvolaný, tak zavřu oči, abych neslyšel.\nNaše třída je světlá a jasná. Mraky ji zatáhnou, jenom když se zkouší.\nPočítání z hlavy je daleko důležitější než na tabuli, protože hlavu nosíme pořád s sebou.\nAby ve škole probíhal poplach podle plánu, tak jsme zachovávali paniku.\nOdpověděl jsem jednou větou. Řekl jsem: “Nevím.”\nVe třídě jsem zničil dvě mouchy a jedno okno jednou ranou.\nKdyž mne o přestávce trefí Milan kamenem, tak má radost. Když mne netrefí, mám radost zase já.\nNaše paní učitelka ještě neviděla koně. Když jsem ho nakreslil, zeptala se: “Děti, co je to?”\nChtěl bych být pluhem. Všechno bych zvoral a ještě by mě paní učitelka pochválila.\nS tou fialovou barvičkou nebudu malovat nic pěkného. Tu jsem si namíchal na obličej pana ředitele, když přiběhne rozčilený do třídy.\nProsím, Mirek mi řekl něco ošklivého, ale nevím co, protože mu nebylo dobře rozumět.\nDo koberce moc nebouchám. Ono by se z něho prášilo.\nVýstava se nám nelíbila. Na obrazech nám některým bylo líto barev a jiným pláten.\nBolí mne levá noha na sever od palce.\nViděl jsem tři světové strany. Severní byla v mlze.\nStrach jsem neměl, jenom jsem se bál.\nAž se naučím plavat, tak půjdu do vody.\nV únoru nejméně zlobím proto, že je to nejkratší měsíc.\nV obchodě jsem odevzdal pět flašek lahví.\nChtěl satisfacku, tak jsem mu ji dal.\nKdyž přijdu domů, tak pozdravím: “Mami, já mám hlad!”\nNic je ... . Když zavřu oči, tak to vidím.\nAž budu velký, chtěl bych vydělat tolik peněz jako táta a utrácet tolik, jako máma.\nPrvní polovinu jarních prázdnin jsem strávil v Krkonoších a druhou v sádře.\nOdpovědnost třeba je, když se mi utrhnou u kalhot všechny knoflíky až na jeden. Ten potom nese celou odpovědnost.\nJá nemám hřeben, ale to nevadí. Tatínek zase skoro nemá vlasy.\nUtekl mi pes. Ten ale dostane, když ho nenajdu!\nKdyž volám v horách na ozvěnu, ozve se mi: “Ticho!”\nRád bych byl automatem. Ten nic nedělá a lidé mu jenom hází peníze.\nMaminka čeká miminko. “Je mi jedno, co to bude, jestli kluk nebo holka, ale hlavně, aby to byl bratr.”\nVzbudil jsem ho, ale on už byl stejně vzhůru.\nNejvětší překvapení k svátku bylo to, že jsem čekal dárek a nedostal jsem nic.\nNa nic se nepamatuji, a proto mám hlavu čistou.\nKdyž se pohnu, zavrže židle a naopak.\nMireček je tak malý, že brečí, když je se mnou, i když mu vůbec nic nedělám.\nRád se myji u strýčka na vesnici, protože jim někdy neteče voda.\nNa silnici pozorně sleduji dopravní značky, i když tam nejsou.\nVáza se mi rozbila proto, že jsem ji dával na stůl a on tam nebyl.\nKdyž někdo něco nesnese, musí se léčit na alergii.\n“Jaroušku, máš nějaký úkol?” “Ale mami, je to jen jedna stránka, to napíšeš hned!”\nPovídá synáček otci, který se mračí nad špatným vysvědčením: “Ale, tati, víš jak to vždycky říkáš - hlavní je, že jsme všichni zdraví ...”\n“Pořádně si umyj ruce, až půjdeš do školy!” - “Ale mami, já se i tak nikdy nehlásím!”\n“Maminko, mě se do té školy nechce. Děvčata ze mě mají srandu, kluci mi podráží nohy, učitelé mě nemají rádi, já tam nepůjdu!” - “Musíš, jednou jsi tam ředitel ...”\nUčitel k žákovi: “Kdybys měl sedm jablíček a já tě o dvě poprosil, kolik by ti jich zůstalo?” “Sedum!”\nVíte, proč má krysa čtyři nohy? - No, aby byla u popelnice dříve než bezdomovec ...\n“Víte, proč šnek neběhá?” “No přece, aby mu nevlály oči!”\nJdou dva spínací špendlíky po poušti. Jeden říká: “Ty, mně je horko!” Druhý na to reaguje: “Nemluv a rozepni se!”\nPlavou dva kluci v řece. Jeden proklepe mezi zuby: “Ta voda je ledová, co?” “Je. Však bych se ani nekoupal, kdyby mi to naši nezakázali.”\n“Mami, zítra nemusím jít do školy”, chlubí se Jirka. “A proč?” “Paní učitelka říkala, že kdo se nenaučí básničku, toho nechce ve škole ani vidět.”\nHelikoptéra je totéž co vrtulník, jenom vrčí cizím přízvukem.\nBrzy ráno přijde maminka do pokoje a budí svého syna: “Vstávej, synu, je čas jít do školy!”“Ale proč, mami? Nechce se mi.” “Řekni mi dva důvody, proč ne.” “Děti se mi ve škole posmívají a za druhé učitelé mě nenávidí!” “No, to nejsou důvody na lenošení. Honem, vstávej.” “Tak mi pověz ty dva důvody, proč bych tam měl jít?” “Dobře: za prvé proto, že ti je 52 let a za druhé proto, že jsi v té škole ředitelem!”\nDvě sousedky klevetí: “Slyšela jsi? Sousedka Iva celou mši chrápala!” “Ano, všechny nás probudila … .”\nNa hodině češtiny se ptá učitel: “Jeníku, co je to bajka?” “To je, … to je, ... například, když se spolu baví vůl a osel jako my dva, pane učiteli.”\n“Paní, už dvě hodiny sedíte na mém klobouku!” “Neuvěřitelné, jak ten čas letí … .”\nV kupé ve vlaku. “Paní, řekněte svému synovi, ať mne přestane napodobovat.” “Pepíčku, přestaň ze sebe dělat blázna!”\nV hodině tělesné výchovy jsme cvičili šplhounství...\n“Pepíčku, řekni dvě zájmena.” “Kdo, já?” “Výborně, Pepíčku.”\nUčitel vysvětluje žákům, co je to lítost: “Tak co, Pavlíku, co se tě zmocní, když provedeš něco nesprávného?” “Prosím, to se mě zmocní můj otec a dá mi výprask.”\n“Píše se po R vždy tvrdé Y?” “Ne, například ve slově rohlík se po R píše O!”\nJeden kněz se začal věnovat rómským dětem. Jako téma prvé hodiny si zvolil modlitbu. Zeptal se dětí, zda mají nějakou zkušenost s modlitbou. Jeden chlapec se přihlásil: “Maminka se modlila.” “A za co?” zeptal se kněz. “Aby vzali tatínka do vězení. A splnilo se to.”\nLektor četl úryvek ze Starého Zákona: “Izraelité vytáhli do boje proti Američanům.” Zarazil se, podíval se lépe a opravil se: “Proti Amalečanům.”\nDo sakristie přišli mladí rodiče s malým dítětem. “Přišli jsme dát pokřtít dítě.” “Jaké mu dáte jméno? “Neptun.” Kněz na ně vyvalil oči. “To nejde. Je to pohanské jméno, vyberte si svatého patrona.” “Kde ho máme hledat?” “Otevřete litanie ke všem svatým a vezměte první, která se vám bude líbit.” Po krátké poradě se rozhodli: “Dobře, bude to Kyrie eleison.”\nV jednom kostele byla na velikonoční triduum velmi hojná účast věřících. Jelikož mezi lavicemi je dosti široká ulička, dal kněz při uctívání Svatého Kříže docela praktický pokyn: “K uctívání Svatého Kříže přistupujte, prosím, po čtyřech!” I když to bylo o Velkém pátku, museli se mnozí lidé usmát.\nTetička byla na pouti a chtěla si koupit u stánku obrázek svatého Jiří. Prodavač ho neměl a tak se snažil jí podstrčit obrázek svatého Floriána. “Ale to není svatý Jiří,” namítala tetička, “nemá koně.” “Ale je to svatý Jiří,” snažil se ji přesvědčit prodavač, “koně má za rohem a jde mu s putýnkou pro vodu.”\nJeden muž jednoduššího založení vyjadřoval svoji zbožnost tím, že hodně hlasitě zpíval. Jednou, když se zpíval žalm, jasně se nesla nad ostatními jeho odpověď: “Ty hospodyně vládneš nade vším.”\nNa začátku svátosti smíření má kajícník o sobě říci několik slov, aby si zpovědník mohl o něm udělat představu. Kněz z jižní Moravy, který se ocitl na severní Moravě, je překvapen, když za mřížkou uslyší tato slova: “Je mi 82 let, nikoho nemám, žiji sama, od dvou let jsem vdova...” “Rekord hodný Guinessovy knihy,” pomyslí si kněz.\nMuž ve zpovědi říká: “Zase jsem to přehnal při pití vína.” “Ale i ten dobyteček ví, kdy má dost vody.” “Kdy mám dost vody, to vím taky,” namítne kajícník.\nV jedné vesnici na Moravském Slovácku žili stařeček Vojtek. Byli ševcem a zpěvákem. Protože byli menší postavy, rychleji chodili a jednali. Vždy po ukončení průvodu o slavnosti Vzkříšení a návratu do kostela z plných plic zvolali: “Raduj se nebes královno”, načež spustily varhany a lid se přidal. Jednou se tak soustředili na hlasově mohutný začátek, že jim unikly slova a spustili: “Narodil se Kristus Pán”. Kostel vybuchl smíchem.\nJeden moderní malíř namaloval portrét Jana XXIII. a přinesl mu ho ukázat. Papež dokonce tu patlaninu podepsal. Portrét se pak ocitl na výstavě. Autorovi bylo divné, že se někteří kněží po prohlédnutí obrazu smějí. Podíval se pozorněji na to, co tam papež napsal. Stálo tam: Mt 14, 27, Jan XXIII. Když malíř otevřel na příslušném místě Matoušovo evangelium, četl slova: To jsem já, nebojte se!\nV jedné slovácké vesnici žil muž, který měl přezdívku Lonšťák. O jejím původu se vyprávělo toto: Byl osmým dítětem svých rodičů. Když se v jejich rodině narodilo deváté dítě, přišel kmotr, že ho zanese ke křtu. Spolu s otcem prvně něco vypili, a když byl nejvyšší čas k odchodu, rychle vzali dítě a šli. Pan farář po křtu řekl uznale: “Už jsem křtil hodně dětí, ale tak velkého chlapečka ještě ne, blahopřeji.” Radost z výjimečnosti neměl tatínek dlouho. Už před domem na něho čekala manželka a vykřikovala: “Že já musím mít takové trdlo, ty jsi nevzal toho naposled narozeného, ale lonšťáka!” (loňského)\nTurista se vrací z Francie. Na hranici mu celník kontroluje zavazadla. “Co to máte v těch lahvích?” ptá se. “Vezu si z pouti lurdskou vodu,” odpovídá turista. “Tak se přesvědčím,” pokračuje celník. Otevře láhev a zjistí, že v ní je francouzský koňak. Ha” zajásá celník, “to je přeci koňak!” “Bože, díky,” obrací turista oči k nebi, “že jsi opět udělal zázrak.”\nPan farář jel večer na kole. Zastavil ho policista a říká: “Za to, že jedete na neosvětleném kole, zaplatíte pokutu 100 Kč!” “Ale mně se nemůže nic stát, se mnou je přece anděl strážný!” “A tak, vy jedete dva! Tak zaplatíte dvě stovky!”\nDo společenství mladých přišlo několik náhodných zvědavců. “Mohli byste nám něco předvést z vaší liturgie?” vyptávali se. Jeden z pravidelných účastníků setkání se naklonil k druhému a pošeptal mu. “Vem klobouk a běž po sbírce!”\nPřede mší svatou vede pan farář křížovou cestu. U 5. zastavení přiběhne Honzík Nováků, že pan farář má jít zaopatřit jejich babičku. Kněz tedy předá vedení křížové cesty kostelníkovi a odejde. Babička Nováková se zřejmě měla z čeho zpovídat, protože se tam kněz dlouho zdržel. Cestou zpět již silně pochybuje, že farníci budou ještě čekat. Určitě se již rozešli domů. Pro jistotu však nahlédne do kostela a co vidí: Lavice plné lidí a před oltářem kostelník s křížkem v ruce říká: “46. zastavení., Šimon z Kyreny si bere Veroniku.”\nDo vlaku přistoupil mladý muž. Byl zarostlý, šaty měl potrhané a na krku mu visel velký kříž. Upravený spolucestující usoudil, že by měl na něho zapůsobit a začal: “Zdalipak víte, mladý muži, co symbolizuje ten předmět, který máte na krku?” “Ty vole, dybys ty věděl, co ten pro nás vytrpěl, tak bys ho nosil taky!” zaznělo mu v odpověď.\nVe vlaku cestuje mladík a čte Bibli. Najednou vykřikne: “Hospodin je borec, převedl Izraelity Rudým mořem!” Spolucestující ho zchladí: “Prosím vás, na tom není nic zázračného, tam bylo jen 20 centimetrů vody.” Mladík čte dál a po chvilce opět zvolá: “Hospodin, to je borec, utopil Egypťany ve 20 centimetrech vody!”\nJeden kněz vyjadřoval svou lásku k farníkům tím, že používal zdrobněliny. Na konci mše se s nimi jednou loučil slovy: “Děkuji vám, že jste v tak hojném počtu přišli do našeho kostelíčka, kéž bychom se tak jednou sešli i v nebíčku, prvně se však budeme muset sejít u posledního soudečku.”\nPan farář ztratil koncept nedělního kázání. Prohledal stůl i zásuvky a nenašel ho. “Že bych ho vyhodil do koše?” říká si. Ale koš před chvílí vynesl. Rychle běžel ven a hledal v odpadcích. Šel kolem jeden občan toho města, a když viděl, jak se pan farář přehrabuje v popelnici, neodpustil si poznámku: “Tak vidím, že ovečky neplatí, co?!”\nPaní katechetka chtěla dětem vysvětlit, co to je zázrak. Zeptala se: “Když pokrývač spadne se střechy a nic se mu nestane, co to je?” “Náhoda”, odpověděl Karlík. “A když druhý den zase spadne se střechy a opět se mu nic nestane, co to je?” “Štěstí”, odpověděl Zdeněk. “A když i třetí den spadne se střechy a zase se mu nic nestane, co to je?” “Zvyk”, odpověděl Martin.\nChlapec podává katechetovi papír, na kterém jsou nakresleny jakési klikyháky. “Copak jsi to nakreslil?”, ptá se katecheta. “Pána Boha”, odpoví žáček. “Ale vždyť nikdo neví, jak Pán Bůh vypadá”, namítá katecheta. “Tak teď už to bude vědět!”\n“Maruško, nevím co to s tebou dneska je. Celou hodinu si tam povídáš.” “Ale vy také celou hodinu povídáte!”\nMalá Hanička, která prvně slyšela historii o prvním hříchu v ráji: “Nemohu pochopit, proč Adam a Eva nesměli jíst jablka - asi si je chtěl Bůh schovat, protože měla přijít návštěva!”\nJakub měl dva bratry, jeden se jmenoval Esau - a druhý byl on sám.\nZemě, slíbená od Boha, je v bibli popsána jako země, kde “teče mléko a med.” Kněz se ptá Karla: “Jak si takovou zem představuješ?” “Jako lepivou!” odpoví malý.\n“Kdypak se modlíš?” “Vždycky ráno”, odpovídá děvče. “Před školou je totiž velká křižovatka a tak prosím Pána Boha, abych dobře přešla.” “A ty, Pavlíku, se také ráno modlíš?” “Kdepak, já chodím podchodem.”\nUčitelka se ptá na sedm skutků tělesného milosrdenství: “Když tedy uvidíme hladovějícího?” “Dáme mu něco k jídlu.” “A když najdeme žíznícího?” “Dáme mu napít.” “A když vidíme nahého?” “Rychle se podíváme jinam.”\nHonzík si ve škole drží trvale ruku na levém uchu. Když se ho učitel zeptal, zda jej bolí ucho, odpověděl: “To ne, ale dělám to proto, že jste říkal: vám jde všechno jedním uchem tam a druhým ven. Tak chci, aby to tam zůstalo!”\n“Zítra musím jít ke zpovědi”, říká David svému kamarádovi, “a nemohu si vzpomenout na žádný hřích.” “To máš jednoduché, ukradni bonbóny a máš hřích a ještě k tomu bonbóny.”\nKdyž se zvoní k proměňování, tahá malá Marcelka maminku horlivě za rukáv a volá do nastalého ticha: “Mami, mami, zvoní! Pročpak nejde Pán Bůh k telefonu?”\nPokleká dívka u zpovědnice: “Mám velký hřích, padre! Dívám se často do zrcadla a uvědomuji si, že jsem moc krásná.” “Ale jen se uklidni, dcero! Mýlit se neznamená hřešit.”\n“Kdo sestoupil na apoštoly o letnicích?” “???” “Svatý.. ., Svatý... d...” “Svatý důchod!”\nV Dolních Voděradech u Kolína bývala mše svatá jednou za měsíc. Pan kaplan se ptal lidí v kostele: “Kdy chcete, aby tu o Vánocích byla mše svatá? Na Hod Boží nemůžu, to budu mít už pět mší svatých, ale můžete si vybrat buď Štědrý den nebo Svatého Štěpána.” V kostele bylo naprosté ticho. Všechny babičky v počtu tří mlčely. Pak jedna řekla: “Ale, pane kaplane, přijeďte až v lednu, aspoň nebudeme muset stavět betlém.”\nStarší manželé se pravidelně modlili breviář, každý ze své knihy. Muž začal: “Bože, pospěš mi na pomoc!” “Eště ne!” odpověděla jeho žena, které se dosud nepodařilo nalézt příslušnou stránku.\nProfesor P. Dominik Pecka říkával: “Člověk je opravdu vyrovnaný, až když je natažen na prkně.”\nSaleziáni připravovali v Bulharsku stanový tábor pro děti. Z prkýnek sbíjeli podsady. Zastavili se u nich vesničané a vyptávali se: “Co tady budete pěstovat? Kačeny nebo husy?” “Ne, děti”, sdělili zvědavým návštěvníkům.\nV jednom kostele v Praze se bavily dvě starší dámy pod kůrem. “Zavíráme,” volal na ně kostelník. Dámy nereagovaly. “Zavíráme!” zavolal hlasitěji. Dámy opět nic. Tak se kostelník sebral, šel do zákristie, naplnil kýbl vodou, vyšel na kůr a vylil ho dolů ... . A mohl zamknout.\nStalo se v době předkoncilní. Rodiče vzali malého Karlíčka poprvé na mši svatou. Pozorně si všeho všímal. Po návratu se ho babička ptala: “Tak jaké to bylo, Karlíčku, v kostele?” “Babí, říkali tam: Pane, nejsem hoden, abys vlezl pod mou střechu ... .”\nUčitel náboženství probírá s dětmi vlastnosti Boží. Děti říkají: “Je milosrdný, laskavý, dobrý, má nás rád, je pouhý duch.” Katecheta chce ještě slyšet jednu vlastnost. Zeptá se: “Bůh je bez začátku a bez konce, jak se to řekne? “Je trvanlivý,”, odpoví Marek.\nVyprávění jednoho biskupa: Když jsem biřmoval v jedné farnosti, zastavili mě starší manželé. Paní povídá: “Pane biskupe, že si od nás vezmete jablíčka?” “No, nechtěl bych, aby vám chybělo.” A ona mne potěšila větou: “Víte, nám se jich letos urodilo tolik, že je dáváme i prasatům.” Tak jsem si je bez obav vzal.\nDo kostela vešli dva výrostci a uviděli sedět ve zpovědnici kněze. Jeden se ptal druhého: “Ty vole, co tam v té budce ten vůl dělá?” A ze zpovědnice se ozvalo: “Pojď sem, ty vole, já ti to vysvětlím!”\nU svatého Matěje říká kostelník: “Tuto sobotu nemusíme uklízet. Zítra v neděli budeme zpívat Pozdvihni se duše z prachu, tak ať se má z čeho zdvíhat!”\nNa závěr slavnostní vánoční bohoslužby kněz promluvil takto: “Přeji vám všem radost z příchodu Spasitele na svět a těm, které tu zase celý rok neuvidím, přeju i pěkné Velikonoce a vydařenou dovolenou.”\n“Pane kardinále, nevzal byste funkci ministra financí?” “Ale proč já?” “No, myslel jsem, že vy přece komunikujete s Bohem a jen on ví, kde jsou peníze z našich privatizačních fondů a bank.”\nPan farář pověřil jednu farnici, aby spočítala lidi, až budou vycházet z kostela, že prý to chtějí vědět na biskupství. Farnice tedy pečlivě počítala návštěvníky. Nakonec vyšel z kostela pan farář a farnice započetla i jeho. “Mne nepočítejte, jenom věřící!” upozornil. “Tak vy, pane faráři, nejste věřící?” divila se farnice.\nBiskup říká mladému knězi: “Tak vás pošlu do Zadní Lhoty, jsou tam hodní lidé a je tam krásné a zdravé prostředí, samé lesy.” Mladý kněz nedokázal ovládnout své zklamání: “Takový Zapadákov, vždyť tam lišky dávají dobrou noc!” “No vidíte, i ty lišky tam jsou zdvořilé!” konejší ho biskup.\n“Většinu příběhů ve Starém zákoně můžeme chápat jako předobrazy,” říká profesor biblistiky na jedné přednášce. “Lze vyprávění o tom, jak sedm hubených krav sežralo sedm tučných krav a zůstaly hubené, chápat jako předobraz některých našich privatizační h akcí?” ozve se z pléna.\nNa venkovskou faru přijde tulák a spustí: “Jsem věřící, prosím si o almužnu.” “Tak alespoň udělej kříž, když jsi věřící,” vybídne ho farář. “Ve jménu Otce i Ducha svatého.” “A kde máš Syna?” “Tam na dvoře si prohlíží slípky.”\nPan farář odjel v adventu do lázní a kostelník zůstal na všechny adventní přípravy sám. Nevěděl si rady, jak má přichystat betlém. Poslal proto panu faráři lístek s dotazem: “Jaký nápis mám dát nad betlém a jak velký podstavec mám pod něj připravit?” Obratem dostal telegram tohoto znění: “Dítě se nám narodilo. Tři metry dlouhý a metr a půl široký.”\nBratři misionáři se modlí před jídlem: “Hospodine, požehnej nám tento řízek a dej chléb těm, kteří ho nemají.”\nStarý pán pozoruje opravu kostela a uznale pokyvuje hlavou: “Tak na věž jste dali sochu, no to je pěkné!” Asi po pěti minutách dodává: “Ale ne, to bude pokrývač, teď se to pohnulo!”\nRodiče přinesou dítě ke křtu. “Jak se bude jmenovat?” ptá se kněz. “Strakonice,” říká otec a dodává: “Já se tam narodil.” “Ale to snad ne, to přeci nejde!” namítá kněz. “A proč by to nešlo? Sousedův kluk se taky jmenuje Boleslav!”\nVěřící odcházejí z kostela, kde dnes měl poprvé bohoslužbu nový kněz. Paní Procházková ho chválí slovy: “Pro našeho nového duchovního mám jenom slova chvály, nic jiného!” Jízlivá paní Bílková se na ni podívá a dodá: “Ano, to jsem poznala, když jsem vám při sbírce podávala kasičku.”\nPan farář na začátku mše svaté říká do mikrofonu: “Pán s vámi.” Pozná, že mikrofon nefunguje a polohlasem si říká: “Ten mikrofon je vadný, něco s ním je.” A z kostela se ozve sborem: “I s tebou.”\nPřijde několik lidí k nebeské bráně. Svatý Petr jim otevře, pustí je dovnitř a provádí je po nebi. Po chvíli se blíží k vysoké zdi. Svatý Petr si dá prst před ústa a naznačuje nově příchozím, že mají být zticha. Pak jim pošeptá: “Za tou zdí jsou svědkové Jehovovi. Buďte potichu, aby nás neslyšeli! Oni si totiž myslí, že jsou v nebi sami!”\nPan farář jede na kole z prudkého kopce a nedrží se řídítek. Uvidí to policista, zastaví ho a řekne: “Jezdit bez držení je zakázáno! Zaplatíte pokutu 100,- Kč.” Pan farář odpoví: “Ale mě řídí Bůh!” Tu řekne policista: “Jízda bez držení ve dvou je také zakázána! Dohromady to dělá 200,- Kč!”\nMladík se vrací z pouti celý potrhaný. Matka na něho udeří: “Vy jste se stavili v hospodě a poprali jste se!” “Ale ne, mami,” odpovídá syn. “Naše procesí vyprošovalo vláhu pro příští úrodu, no a potkali jsme druhé procesí, které bylo zase ve žních prosit o sucho!”\nPři hovoru o ráji vysvětluje pan farář pojem Boží vševědoucnosti. Aby se přesvědčil, že tomu děti rozuměly, zeptal se: “Jak mohl Pán Bůh vědět, že Adam a Eva jedli ovoce ze zapovězeného stromu?” Trvalo to dlouho, až se konečně přihlásila Mařenka a řekla: "Asi našel ohryzek."\nKatecheta připomíná dětem, že by se měly snažit udělat každý den něco dobrého. “Udělal jsi včera něco dobrého?” zeptal se Péti. “Byl jsem celý den u tety.” “Ale to snad ještě není dobrý skutek,” namítá katecheta. “Je,” brání se Péťa. “Když jsem odcházel, byla velmi šťastná.”\n“Děti, vždycky se řiďte zásadou, že je lépe dávat než dostávat,” poučuje katecheta. “Náš tatínek to taky říkává,” přisvědčí Slávek. “A čím je tvůj tatínek?” “Boxerem!”\nKostelník nevěří svým očím. Paní Majerová klečí zbožně v lavici, před sebou modlitební knížku a vedle ní umělý chrup. “Asi vás ruší při modlení, že?” ptá se se zájmem. “Ale kdež, ta protéza je mého Emila. On by mi jinak mezitím snědl doma štrúdl!”\n“Řekni, mami,” ptá se malá Jana, “přijdou muži také do nebe?” “Proč se ptáš?” “Protože andělé na obrazech nemají nikdy vousy!” “Ano, určitě přijdou do nebe i někteří muži,” řekne zdrženlivě matka, “ale pravděpodobně je tam hned oholí...”\nHaniččina babička dostala chřipku. Maminka varuje svou dceru, aby nevstupovala do pokoje nemocné, protože chřipka je nakažlivá. Před spaním přidá Hanička k obvyklé večerní modlitbě: “Pane Bože, ať je naše babička zase zdravá, ale nechoď k ní moc blízko!”\n“Pane redaktore, není to od vás drzé, psát reportáž ze života misijní stanice, když jste v životě žádnou misii nenavštívil?” “A byl snad Dante v pekle?”\nPaní Nová byla na pouti. Viděla, že do jedné zpovědnice vchází kněz a rozhodla se jít ke zpovědi. Přiklekla a začala se zpovídat. Kněz se ve zpovědnici vrtěl a prohledával záhyby kleriky. Paní Nová se nad tím v duchu pohoršovala. Když skončila svoje v znání, knězi se právě podařilo vytáhnout z kapsy naslouchací přístroj, nasadil si ho na ucho a řekl: “Tak můžete začít!”\nMaminka s malým Pepíčkem a Aničkou šli do kostela. Na dveřích však byla cedulka s nápisem: “Pro nemoc se mše svatá nekoná.” Maminka to dětem přečetla a šli domů. Doma Anička hlásila: “Kostel nebyl, Pán Ježíš je nemocný!”\nV jednom skotském kostele při nedělní mši vybíral kostelník do klobouku na opravu kostela. Obešel celý kostel, ale nikdo nic nedal. Když to viděl pan farář na konci mše, s radostí poznamenal: “Děkuji ti, Bože, že jsem dostal nazpět aspoň svůj klobouk.”\nPán řekl Noemovi: “Za šest měsíců na Zem sešlu déšť, který bude trvat čtyřicet dní a nocí. Voda zaplaví celou zemi, hory i údolí, a všechno zlé bude zničeno. Chci, abys postavil archu a zachránil pár zvířat od každého druhu. Tady na ni máš plány.” Šest měsíců uplynulo jako voda. Obloha se zatáhla a začal padat déšť. Noe seděl na dvorku a plakal. “Proč jsi nepostavil Archu, jak jsem ti přikázal?” zeptal se ho Bůh. “Odpusť mi, pane,” řekl Noe. “Snažil jsem se, seč jsem mohl, ale stalo se tolik věcí. Plány, které jsi mi dal, město neschválilo, a tak jsem musel nechat udělat nové. Pak jsem měl další problémy, protože město tvrdilo, že Archa je nepovolená stavba, takže jsem musel běžet na katastr a sehnat si k ní povolení. Lesnická správa požadovala povolení ke kácení stromů a byl jsem žalován Ochranáři zvířat, když jsem se snažil pochytat ta zvířata. Ministerstvo životního prostředí požadovalo vyjádření o ekologických důsledcích záplavy. Vnitro ode mě chtělo předběžné plány šíření vody. Na finančním úřadě zablokovali má aktiva, protože tvrdili, že se snažím vyhnout placení daní tím, že opustím zemi. Úřad práce měl podezření, že ilegálně zaměstnávám Ukrajince, takže jsem musel dokazovat opak. Je mi líto, pane, ale nemohu archu dokončit dříve než za pět let.” Najednou přestalo pršet, obloha se vyčistila a vysvitlo slunce. Noe se podíval vzhůru a zeptal se. “Pane, znamená toto, že nebudeš ničit náš svět?” “Správně,” odpověděl Bůh. “Úřady to už udělaly za mě.”\nPáter Holý měl dobré srdce, všichni se u něho chtěli zpovídat. Když vyslechl seznam hříchů jisté mladé dámy, zeptal se jí: “Milá dcero, to jsou všechny hříchy, které tíží vaše svědomí?” “Ach, důstojný pane, ještě se musím přiznat, že jsem pyšná.” “A b p;jak se to projevuje?” “V neděli ráno”, šeptá mladá dáma s uzarděním, “když mám na sobě svoje nejlepší šaty - a podívám se do zrcadla - nemohu jinak - vidím, jak jsem krásná!” “Milá dcero,” odtušil dobrotivě páter Holý, “to není žádný hřích. To je omyl!”\n“Job byl strašně nešťastný,” říká katecheta žákům. “Bůh ho tvrdě zkoušel. Vzal mu majetek, zdraví a děti. A ke všemu - ženu mu nechal!”\nJedna maminka se modlila se svými čtyřmi dětmi, Pavlem, Tomášem, Markem a Štěpánem večer před spaním. A jelikož byl zrovna svátek Všech svatých, přidala: “Svatý Pavle, oroduj za nás! Svatý Tomáši … Svatý Marku … Svatý Štěpáne …”. Svatý táto, oroduj za nás!” dodal jeden z kluků zcela bezelstně.\nInzerát jednoho církevního periodika: Neoblíbený kazatel hledá skupinu nedoslýchavých nadšenců, kteří by každý čtvrtek vytvářeli dojem nabitého kostela. Zn.: Kde jsou dva, nebo tři … .\nPan Rambousek miloval rybí speciality. A tak se usilovně modlil: “Pane, dej mi ulovit kapra, ale nějakého velkého nebo štiku. Já mám strašně rád kapra namodro nebo štiku na smetaně!” K obědu mu však manželka udělala špenát s vejci Druhý den se modlil ještě vroucněji. A k obědu zase byl jen rýžový nákyp. Další den se znovu modlil a opět nic. Po týdnu to už nevydržel a jeho modlitba zněla dost vyčítavě: “Pane, apoštolům jsi popřál zázračný rybolov, až se jim sítě trhaly, a já tě prosím jen o jednu rybu! V Písmu je přeci psáno »proste a bude vám dáno« proč to tedy nefunguje?” A z nebe se ozval hlas: “A už sis nahodil udici?”\nMisionář v Africe se ptá domorodce: “Prosím vás, mohu se tady v tom jezeře vykoupat?” “Ano, samozřejmě.” “A nejsou tady krokodýli?” zjišťuje dále misionář. “Kdepak, ti se tu ani neukážou, bojí se žraloků.”\nDva hokejisté se trápili otázkou: Hraje se taky v nebi hokej? Nakonec si slíbili, že ten, kdo z nich první zemře, to přijde druhému oznámit. A tak se taky stalo. Jeden z nich po čase zemřel a druhý měl zakrátko na to živý sen. Zjevil se mu kamarád a říká: “Mám pro tebe dvě zprávy: jednu dobrou a druhou špatnou.” Druhý byl celý nedočkavý a hned se ptal: “Tak povídej, hraje se v nebi hokej?” “Ano, hraje,” odpoví zvěčnělý kamarád. “To byla ta dobrá zpráva a teď tu špatnou: Zítra s námi chytáš v bráně ... .”\nMuž se vrátí z půlnoční mše rozmrzelý: “Celou dobu jsem musel stát. Přeci musí vědět, že každý rok pravidelně chodím na půlnoční, tak by mě snad mohli rezervovat místo, ne?”\nMuž ráno vstane, podívá se z okna a vidí - povodeň, okolí domku je zaplaveno. Modlí se o záchranu a vzhlíží k nebi. Nic, ale za chvíli jedou kolem hasiči na loďce a bouchají na okno. Muž si jich však nevšímá. Voda stoupá, tak vyleze na půdu a zase se modlí. Po chvíli opět slyší venku volat hasiče, ať vyleze okénkem, že tam jsou s loďkou. Opět neposlechne. Po chvíli voda začne zaplavovat půdu. Muž vyleze na střechu a opět se modlí a vzhlíží k nebi. Nic, jen kolem zase projíždí loďka se záchranáři, kteří opět na něho marně volají. Voda stoupá dále a muž se utopí. Přijde před soudní stolici Boží a začne výčitkami: “Třikrát jsem se modlil o záchranu a nepomohl jsi mi! “Jak to, že ne?” podiví se Pán Bůh, “přeci jsem ti třikrát poslal hasiče!” “Ale já jsem čekal‚ že mi přiletí pomoc shůry!” vyčítal dále muž. “Jó, hochu, helikoptéru jsem potřeboval pro naléhavější případy!”\nRodina se vrací z nedělní mše a otec kritizuje: “Ten farář není žádný kazatel, jeho řeč byla nudná a hlavně moc dlouhá. Varhaník několikrát hmátl vedle a o zpěvácích je škoda mluvit.” Syn Mirek mu na to odpoví: “Ale tati, co chceš!? Myslím, že za těch dvacet korun to docela ušlo…”\nSvatý Petr vyhlédne z okna a vidí, že se k nebeské bráně blíží skupinka žen. Vykloní se a zavolá: “Ty z vás, které byly hašteřivé, ať jdou rovnou do očistce!” Většina z nich skutečně poslušně zamíří směrem k očistci. Jen jedna žena pokračuje dál v cestě k nebeské bráně. Svatý Petr se vykloní ještě jednou a dodá: “Tu hluchou vezměte s sebou!”\nProhlásil jeden kněz: “Než jsem do této farnosti nastoupil, tak mi říkali, že zde žijí samí tvrdí katolíci. A skutečně: Někteří jsou tak tvrdí, že s nimi ani Pán Bůh nepohne.”\nKonal se pohřeb. Zeť pozůstalé se nakloní ke knězi a říká: “Nekropte ji tolik, pane faráři, ať neobživne!”\nProhlásí náčelník kanibalského kmene: “U nás žádný misionář dlouho nevydrží, každého máme brzy plné zuby.”\nPán Ježíš řekl: “Proste a bude vám dáno, hledejte a naleznete, tlučte a bude vám natlučeno!”\nTatínek připravuje děti na obřady Bílé soboty: “Nejdříve se půjde ven, tam se rozdělá oheň a pan farář ho posvětí.” “To je fajn,” jásá Pepíček, “vezmeme si sebou buřty.”\nMinulou neděli se v kostele četlo evangelium o uzdravení chromého. Při následujícím vyučování náboženství se pan katecheta ptá žáka, o čem bylo nedělní evangelium a uslyší odpověď: “No, vo tom vochrněným, přece!”\nPoutníci dorazili ke Genezaretskému jezeru ve Svaté zemi. Někteří se chtějí vykoupat. První odvážlivci vkročí do vody. Kolem jsou samé ostré kameny a tak opatrně našlapují. Tu se ozve hlas kněze, který je doprovází: “Teď už se nedivím, že Pán Ježíš raději kráčel po hladině.”\n“Mirku, řekni nám, proč slavíme Velikonoce?” “Slavení Velikonoc ustanovil Pán Ježíš, když řekl Petrovi: Peč beránky mé!”\nDo nebe přilétne dušička, je celá pomačkaná, v ruce ještě drží pokroucený volant. Přichází před soudnou stolici Boží a po chvilce přilétne její anděl strážný, celý udýchaný se omlouvá: “Já sice mám trénovaná křídla, ale on jel tím Porschem tak rychle, že jsem mu zkrátka nestačil.”\nChlapec měl na základní škole velmi slabý prospěch, z většiny předmětů měl čtyřky a pětky. A tak se rodiče rozhodli ke změně - přeřadili syna na církevní školu. A na dalším vysvědčení se objevily jedničky a dvojky. Rodiče jásali a ptali se syna, co je příčinou tak výrazného zlepšení. Chlapec odpověděl: “Vešel jsem do třídy a tam na zdi visel ukřižovaný muž. Ve vedlejší učebně taky a na chodbě znovu ukřižovaný muž. A tak jsem si řekl: Musím makat nebo to se mnou špatně skončí!”\nMladého kněze poslali do farnosti, kde dávaly lišky dobrou noc. Kostel zadlužený a fara se spíše podobala stodole, která má každou chvíli spadnout. Když jednou sedí takhle večer v kuchyni a čeká, až mu střecha spadne na hlavu, někdo zaklepe. Jde otevřít a ejhle, na prahu stojí manželka místního velmi moc dobře situovaného podnikatele, v náručí drží pejska a v očích má slzičky. “Pane faráři, náš Broček umírá, prosím Vás, nemohl byste mi ho pokřtít?” “V žádném případě paní, zvířátka duši nemají!” Když ale paní na kolenou prosí, naléhá, slibuje a naříká a dělá hysterické scény, pan farář ze zoufalství vezme hrnek vody a předstírá, že pejska křtí. Paní odejde i s pejskem. Za tři dny je pejsek zdráv a paní přijde na faru, že se manžel staví aby se odvděčil. Za rok přijede na vizitaci biskup. Místo rozpadlé stodoly vila jako hrad, před ní místo trabantu Ford, pan farář vyšňořený … . “Jak jste to dokázal?” ptá se biskup. “Ale to víte excelence, sbírky … .” “To mi nevykládejte bratře!” Když biskup stále naléhá, pan farář mu to se značně zčervenalým obličejem vyklopí: “To máte tak, jednou přišla jedna paní s pejskem … .” “Bratře, bratře, povídá biskup a hrozí prstem, když odjíždí, pro tentokráte vám odpouštím” - pak se nakloní blíže, aby to sekretář neslyšel a pošeptá: “a kdyby náhodou pejsek potřeboval obiřmovat, vzkažte prosím!”\nPosteskl si biskup: “Kam přišel Ježíš, tam bylo pozdvižení. Kam přijdu já, tam se servíruje káva.”\nDva straničtí funkcionáři chtěli zjistit, co přitahuje lidi do kostela. Vypravili se tam a uviděli babičku jak šeptá před sochou svatého Antonína: “Svatý Antoníčku, pomoz mi, potřebuji dvanáct set korun na uhlí, ať v zimě nemrznu.” Funkcionáři se poradili, pak každý dal pět set korun a šli za babičkou: “Žádný svatý Antoníček, babi, to my, straničtí funkcionáři vám přispíváme na uhlí!” Za chvilku zase uviděli babku jak klečí před sochou: “Děkuji Ti svatý Antoníčku za ty peníze, ale příště to neposílej po komunistech, okradli mě o dvě stovky!”\nJeden pan farář měl nadváhu, byl pěkně kulaťoučký. Dělal si ze sebe legraci a říkával: “Víte, že do nebe nevejde nic nedokonalého? A nejdokonalejší těleso je koule.”\nKatecheta chce v náboženství přiblížit dětem, co je to pokušení. Obrátí se na toho nejživějšího kluka ve třídě a ptá se: “Řekni mi, Karle, napadlo tě někdy vzít nůž a zkusit vyndat v kostele ze štěrbiny pokladničky peníze?” “Ne, pane faráři,” odpoví po pravdě hoch. Hned se mu však rozzáří tvář a dodává: “Ale špatný nápad to není.”\nMnoho lidí má doma náhražku chrámu: obrazovka televizoru je pro ně oltář, vedle stojí hi-fi věž, na ní zvoní mobil, svatostánkem je zabudovaný trezor a kazatelnu představuje manželka.\n“Ty by ses asi pokřtít nenechala, že? Ty bys měla obavy, že se ti pokazí makeup!”\nKatecheta vykládá o svatbě v Káni galilejské. Na závěr položí žáčkům otázku: “Co si asi mysleli hosté, když Pán Ježíš proměnil vodu ve víno?” Celá třída mlčí. Konečně zvedá ruku malá Michaela a po vyvolání říká: “Co si mysleli hosté, to nevím, ale moje babička by řekla: “Až se bude vdávat naše Máře, tak ho taky pozveme.”\n“Co myslíš, co musí člověk udělat, aby se dostal do nebe?” “Umřít,” odpověděl chlapec. “To je správné. Ale co musí udělat ještě předtím?” “Zavolat lékaře.”\n“Tak vy máte v úmyslu přihlásit se za vojenského kaplana? Já myslím, že ten musí mít při každé bohoslužbě jen zelený ornát.” “A místo kadidelnice musí možná používat dýmovnici.” “A když má dlouhé kázání, tak velitel pískne poplach.” “Až uslyšíš hlas polnice, tak se nelekej, to ještě není konec světa, ale večerka.”\nBěhem trhu se jeden vesničan zastavil na jídlo v přeplněné hospodě, kde se obvykle scházel “výkvět” města. Vesničan si našel místo u stolu, u kterého už seděli jiní strávníci. Objednal si jídlo, a když mu ho hospodský donesl, udělal kříž a nahlas se p modlil. Ti, co s ním seděli u stolu, ho pozorovali s posměškem a jeden z nich se ho zeptal: “U vás doma to takhle děláte? U vás se fakt všichni modlí?” Vesničan, který už začal klidně jíst, mu odpověděl: “Ne, u nás se taky všichni nemodlí.” Mladík se ušklíbl: “Ach ták! A kdo se nemodlí?” “No,” pokračoval vesničan, “tak například moje krávy, můj osel a moje prasata … .”\nDěda přijde ke zpovědi a přiznává se: “Pane faráři, zhřešil jsem. Přes válku jsem schovával na půdě jednoho Žida.” “Ale, synu, to není hřích, pomoci člověku, ať už je jakékoliv víry.” “Pane faráři, ale já jsem od něho žádal za každý den 20 korun.” “Nó ... to už tak pěkné nebylo, ale to není velký hřích.” “To se mi ulevilo, pane faráři. A neměl bych mu už říci, že válka skončila?”\nNa jednom zasedání jedné nejmenované farní rady byla takto hodnocena účast na nedělní mši svaté: “Minulou neděli to v našem kostele vypadalo jako v nebi: mnozí, které jsme s jistotou očekávali, zde nebyli!”\n30 000 roků před narozením Krista. Pračlověk si prohlíží vysvědčení svého syna a naštvaně říká: “To, že máš trojku z lovu, dovedu pochopit, jsi ještě malý, ale že jsi propadl z dějepisu, který má jen dvě stránky, to je skutečně hanba!”\nV době normalizace se konal pohřeb místního stranického funkcionáře. Řečnil na něm jiný funkcionář. Na konci svého proslovu pronesl: “Vážený soudruhu Nováku…” a tady se zarazil. Uvědomil si, že kdyby řekl “Nashledanou”, vypadalo by to, že věří v posmrtný život. Říci “Sbohem” bylo zcela nepřípustné a tak to zakončil takto: “Vážený soudruhu Nováku, buď zdráv!”\nUmře jistý dobrý člověk a jde do nebe. Tam na něj čeká svatý Petr a provádí ho přes celá nebesa. Na jednom místě svatý Petr udělá: “Pssss!” “Proč?” ptá se nová duše. “Na druhé straně jsou jehovisti a myslí si, že jsou tu jediní.”\nNěkolik dní před Vánocemi musel pan farář náhle odcestovat. Protože už neměl čas, aby se dohodl s malířem o nadpisu nad jesličkami, poslal mu malíř telegram s prosbou o míry pro nadpis. Slečna na poště padla do mdlob, když četla telegrafickou odpověď pana faráře: “Dítě se nám narodilo. Tři metry dlouhé a metr široké.”\nZpovídá se šestiletý klučina: “Požádal jsem manželku bližního svého.” “Cože?” “No, roztrhl jsem si kalhoty a bál jsem se, že dostanu, tak jsem požádal manželku našeho souseda, aby mi to zašila.”\n“Splnilo se ti nějaké přání z dětství?” “Jedno jediné!” “Jaké?” “Když mě táta za nějakou lumpárnu tahal za vlasy, přál jsem si být plešatý.”\nJeden západní novinář pozoroval Matku Terezu, když ošetřovala malomocné. Prohlásil při tom: “Takovouto práci bych nedělal ani za milion dolarů!” “Za milion dolarů bych to taky nedělala!” odvětila Matka Tereza.\nU dveří zazvoní zvonek, majitel bytu jde otevřít a ptá se. “Kdo je?” Za dveřmi se ozve: “Svědci Jehovovi, chceme si jenom popovídat.” “A kolik vás je?” ptá se pán. “Dva.” “Tak si povídejte.”\nPoslala maminka Pepíčka (koho jiného) na faru se vzkazem a poučila ho: “Hlavně nezapomeň slušně pozdravit - Pochválen buď Ježíš Kristus!” Po návratu se maminka Pepíčka ptala: “Tak co, pozdravils, jak jsem Ti říkala?” A Pepíček s bezelstným úsměvem odpověděl: “Přišla mi otevřít hospodyně, tak jsem řekl - Zdrávas, Maria!”\nMladší kněz, který při své činnosti využívá počítač, začíná mši svatou:Ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého. Enter.\nKteré tři věci neví ani Duch Svatý? Kolik je ženských řeholí, k čemu jsou kanovníci a co si myslí jezuité.\nPan farář byl na návštěvě ve velice zbožné rodině. Při odchodu se loučí se všemi a podává ruku i nejmladšímu synovi. Ten však mlčí. Rodiče syna povzbuzují: “Tak co se říká?” “Pán Bůh zaplať, že odcházíte.”\nNový kaplan je velmi srdečný a laskavý člověk, jen jeho kázání jsou jaksi slabší. Jednoho zimního večera jde do kostela sloužit mši. Vidí jak po schodech namáhavě vystupuje stařenka a tak ji okamžitě nabídne svou pomoc. Stařenka ho nepoznala. Nahoře na schodech mu srdečně děkuje a ptá se: “Kdopak bude mít dnes kázání?” “Ten nový kaplan”, odpovídá kněz. “Jéé, tak to mi prosím pomozte zase dolů”.\nZ Afriky došel do domovského kláštera po čase opět dopis jednoho otce misionáře. Bratr s ním pospíchá k otci opatovi: “Ctihodný otče, náš otec Placidus si už opět stěžuje na nedostatek vody v poušti.” “No, to přece dělá v každém dopise!” “No jo, jenže tentokrát je známka připevněna kancelářskou svorkou.”\nBoženka čeká své čtvrté miminko. V neděli po obědě sedí v křesle a čte si Katolický týdeník, když tu najednou zasténá úděsem: “Ne, to nepřežiju!” “Co se děje?”, ptá se jí manžel. “Tady píšou, že každé čtvrté dítě na světě je Číňan!”\nNa faru přišla rázná dáma a hned: “Pane faráři, musíte nás rozvést!” “Cože?” nechápal kněz. “No rozvést, my už to spolu nevydržíme!” vysvětlovala rázná dáma. “Aha,” chytal půdu pod nohama kněz, “ale to přece nejde, manželství je nerozlučitelné, však jste si to slíbili, dokud vás smrt nerozdělí.” “Jaképak slíbili neslíbili, když jste nás sezdal, musíte nás i rozvést. A vůbec, my si to klidně zaplatíme!” trvala na svém dáma. “Hm ... .” zamyslel se kněz, “no, přijďte zítra, ono to nejde tak nahonem, na svatbu jste se přece také připravovali, pěkně se oblečte, nějak to zkusíme.” Dáma spokojeně odešla domů a druhého dne připlula na faru v róbě a v doprovodu okravatovaného manžela. Kněz je přivítal, vzal kropáč, rozmáchl se ... a bim dámu po hlavě! A bim pána! A znova dámu, a znova pána ... . “Co to děláte?!” vzpamatovala se po chvíli ze šoku dáma. “No vždyť jsem říkal - dokud vás smrt nerozdělí ... .”\nPan farář říká věřícím na závěr mše: “Drazí věřící! Mám pro vás jednu dobrou zprávu a jednu zlou zprávu. Ta dobrá je, že máme dost peněz na opravu kostela. - Špatná zpráva je, že tyto peníze jsou ve vašich kapsách...”\nBabička vezme vnuka poprvé do kostela a všechno mu ukazuje. Pak se zastaví před svatostánkem a modlí se. Malého zaujme červená barva věčného světla. Dlouho se na ně dívá a nakonec se zeptá: “Babi, kdy tam konečně naskočí zelená, abychom mohli jít dál?”\nVězeňský kaplan promlouvá k recidivistovi, který už potřetí vyloupil pokladnu: “Můj synu, až se dostaneš na svobodu, rád ti budu pomáhat.” “Moc děkuji za nabídku, důstojnosti,” povídá vězeň, “ale na to musí být odborník.”\nKde je v Písmu řeč o povolání kardiochirurga? (Ez 36, 26: “Odstraním z vašeho těla srdce kamenné a dám vám srdce z masa.”)\nKněz a pastor stojí u silnice a drží ceduli s nápisem “Konec se přiblížil! Obraťte se, dokud není pozdě!” Dohodnou se, že ceduli ukážou každému projíždějícímu autu. “Vlezte mi na záda, vy jedni náboženští blázni!” zakřičí první řidič a prosviští kolem nich. Za zatáčkou náhle zakvílejí pneumatiky a ozve se hlasité šplouchnutí. “Myslíš si,” zeptá se jeden duchovní druhého, “že bychom měli raději vytáhnout ceduli “Zbořený most”?\nPáter Halík byl ve Vatikánu připravovat program papežovy návštěvy u nás. Papež ho pošimral ve vousech a zeptal se: “Nedáte si to oholit?” “Teď už nemohu, už mám ty vousy požehnané od papeže!”\nDrahý Pane, dneska jsem prozatím dělal všechno dobře. Nepomlouval jsem, nenechal jsem se naštvat, nebyl jsem chamtivý, nabručený, protivný, sobecký, dokonce ani poživačný. Jsem Ti za to všechno velmi vděčný, Bože. Ale za chvíli budu muset vstát z postele a od té chvíle budu potřebovat pořádnou pomoc! Amen.\nNa teologické fakultě se konaly zkoušky. Jeden student dostal otázku: “Sloužíte mši svatou a do kalichu vám spadne moucha, co uděláte?” “Uchopím mouchu posvěcenými prsty a spálím ji nad svíčkou,” odpověděl student. Na řadu přišel druhý, který se vyznačoval tím, že odpovídal podle toho, co zrovna zaslechl. Dostal otázku: “Sloužíte mši svatou a do kostela vám vběhne zdivočelý býk, co uděláte?” “Uchopím býka posvěcenými prsty a upeču ho nad svíčkou,” odpověděl tázaný.\n“Na tvém autě není stírač.” “To vím. Odmontoval jsem ho, protože policajti tam vždycky něco zastrčí!”\nMuž přijde k psychiatrovi a stále louská prsty. “Proč to děláte?” ptá se jej lékař. “Zaháním tak netopýry.” “Ale tady vůbec žádní nejsou!” “Vidíte, pane doktore, moje metoda je osvědčená!”\nKlárka přichází z nákupu. Matka se jí ptá: “Neviděla jsi, jestli má řezník vepřové nožičky?” “Ne, měl na nohách boty. ”\n“Máte na skladě osm myších pastí?” ptá se jeden muž prodavačky v obchodě. “Ano, máme. Chcete si je hned vzít?” “Není třeba, mohu vám myši poslat.”\nTřída má namalovat ve škole krávu na louce. Všichni usilovně kreslí, jenom výkres Honzíka zůstává prázdný. “Proč nemaluješ trávu?” ptá se učitelka. Honzík odpovídá: “Kráva ji už spásla.” “A kde je vůbec ta kráva?” “Odešla, protože tu už není tráva.”\n“Co jste včera oslavovali, že jste tancovali v zahradě?” ptá se paní Marta svého souseda. “Ale ten náš uličník převrhl úl!” zlobí se pán na syna.\nPotká šnek šneka a ten je velmi polámaný, samá boule a modřina, každé oko zahnuté jinam. “Co se ti to stalo?” “Škoda řeči. Šinu si to takhle po stráni dolů po nádherně rovné pěšince, pořádně to rozjedu a vtom přede mnou vyrostla houba.”\nByli dopadeni dva zloději, kteří po dlouhá léta úspěšně pracovali společně. “Za jakých okolností jste se seznámili?” ptá se vyšetřující. “Prosím v autobusu. Já mu ukrad hodinky a on mně peněženku.”\nPři tanci praví slečna svému společníkovi: “Víte jaký rozdíl je mezi chůzí a tancem?” “To ne, slečno.” “Já jsem si to hned myslela.”\nPo Schilerovi se zachovaly dvě lebky. Jedna z nich pravděpodobně není pravá, zvláště s ohledem na to, že básník se dožil věku pouhých šestačtyřiceti let.\nHlas v telefonu: “Už přijel vůz s panem starostou?” “Zatím ne.” “A kdy už ho přivezou?” “To nevím. To může být co nevidět anebo taky za deset let.” “To snad ne! Prosím vás, kdo je u telefonu?” “Správce hřbitova, prosím.”\nDo baru vejde opilý gaučo, rozhlídne se a zařve: “Víte, co jste? Já vám to řeknu. Napravo ode mne jsou samí idioti, nalevo blbci!” “Poslouchej!” zvedne se muž se širákem naraženým do čela, “já si ovšem o sobě nemyslím, že jsem blbec!” “Fajn!” souhlasí gaučo. “Přejdi na druhou stranu.”\nNa pláži se sešli dva přátelé. “Pedro, prosím tě, byl bys tak laskav a půjčil mi támhletu svou nafukovací matračku?” “Klidně - jestli bude chtít. To je totiž má tetička.”\nProbudila se lvice a kouká - lvíče se honí travou za vyděšeným lovcem. “Dítě!” zívla káravě lvice, “kolikrát ti mám říkat, že s jídlem se nehraje!”\nU šaten na pláži zastoupí cestu jisté slečně plavčík a s omluvami vykoktá: “Prosím, abyste se nezlobila, ale u nás se nesmí chodit ve dvoudílných plavkách.” “Ne?” podiví se slečna. “A který díl se musí sundávat? ”\nLoď na moři se potápí. Kapitán si svolal pasažéry i posádku a řekl: “Nebojte se! Všichni již brzo budou mít pevnou půdu pod nohama. Ti, kdo umějí plavat, doplavou během dvou hodin.” “A ti kdo neumějí?” “Tak ti za pár vteřin. Je tu jen šest metrů hloubky.”\n“Který savec nemá zuby?” “Náš dědeček.”\n“Tati, proč musí být na svatbě svědkové?” “Protože by tomu po čase nikdo nevěřil.”\nHlášení policii: V naší obci byl nalezen neznámý mrtvý muž. Chybí mu hlava, nohy a ruce. Nebyly na něm shledány stopy násilí.\n“Proč jste tomu muži vrazil nůž do zad?” “Já jsem prosím viděl, že jde policie, a chtěl jsem ten nůž honem někam schovat.”\nPročpak pláčeš, chlapečku?” “Protože tatínek spadl s koně.” “Ale vždyť se mu nic nestalo!” “Já vím, ale všichni se tak smáli - já to neviděl!”\nV našem městečku se světily zvony. Promluvil pan starosta a posvětil je pan farář. Pak je oba pověsili.\n“Jindro, proč dáváš své malé sestřičce vždycky maličký bonbónek a sám si necháš velký? Podívej se na slepičku, ta dá nejmenšímu kuřátku vždycky největšího červa!” “Víš, mami, červa bych jí dal taky největšího!”\n“Tati, zalévá se taky cukrová třtina?” “Samozřejmě.” “A nerozpustí se?”\n“Na co chceš, prosím tě, zítra do školy moje hodinky?” diví se otec. “My budeme časovat slovesa!”\nOtáček už zase rozbil míčem okno. Otec neví, jak by kluka potrestal. Náhle se rozhodne: “Zavřu tě do kurníku!” Otáček protestuje: “Ale já just nebudu snášet!”\nMaminko, kup mi tučňáka. - Čím ho budeš krmit? - Tak kup takového, jaký je v zoologické zahradě, ten se krmit nesmí.\nPřijde Pepík k Moravcovům a ptá se: “Prosím vás, je Jarda doma?” “Není. Vždyť říkal, že bude u vás!” “No jo, když my si hrajeme na schovávanou!”\n“Představ si, mami,” vypráví Věra po návratu ze školy. “Dnes jsme psali písemku a já v ní nemám žádnou pravopisnou chybu!” “No, to jsem skutečně ráda, Věruško. A z čeho jste ji psali?” “Z matematiky ...”\nTatínek byl se synem v ZOO. Zastavili se u klece, kde byla puma s mláďaty. “Tati, tohle jsou malé bombičky, viď?”\nMaminka dopověděla Mileně pohádku Stolečku, prostři se! Pak se zeptala: “Co bys dělala, kdybys měla takový stoleček?” “Zařídila bych si restauraci ...”\n“No, Pepíčku, co říkáš novému bratříčkovi?” ptali se příbuzní po narození nového přírůstku do rodiny. “Myslím, že jsme víc potřebovali mnoho jiných věcí!”\nNa pískovišti si hrají dva kluci s bateriovým bagrem, který sám nakládá písek do dětského nákladního autíčka. Povídá jeden klučina druhému: “Když si pomyslím, že tuhle strašnou dřinu jsme donedávna dělali ručně ...”\nPovídá maminka své čtyřleté dcerušce na sochařské výstavě před jedním torzem: “Tady vidíš, Mařenko, jak vypadá ta slečna. Když byla malá holčička, taky si pořád kousala nehty jako ty ...”\nDěti na hřišti povykují a hádají se. Starší pán je chce uklidnit: “Pročpak se hádáte, děti?” “Kdo řekne největší lež, dostane banán,” prozrazuje starší kluk. “Děti, děti,” pronesl káravě pán, “když jsem byl ve vašem věku, vůbec jsem nevěděl, co to lež je.” “Hele, Klausi,” zvolala nejmenší, “dej tomu dědečkovi ten banán!”\n“Ty jsi ale nevděčný kluk. Ta hodná pan í ti dala buchtu a ty jí kamenem rozbiješ okno!” “Prosím, to nebyl kámen, to byla ta buchta!”\n“Mami, proč nemají sardinky hlavičky?” “No, ty se jim přece uřezávají, aby se sardinky vešly do krabičky.”\nItalská herečka se chlubí: “Nabídli mi 20 000 dolarů, abych zůstala v Americe.” “A nabídli ti ty peníze z Ameriky nebo z Itálie?”\n“Nemohl bys mi poradit vhodný citát na blahopřání k sňatku?” “Otče, odpusť jim, vždyť nevědí, co činí.” (Lk 23, 34)\nNa masopustní úterý prohodí tatínek před svým čtyřletým synkem Jiříkem: “Tak zítra máme už Popeleční středu.” A syn odpoví: “Aha, to je den, kdy k nám přijíždějí popeláři.”\n“Víš, proč Mojžíš chodil s Izraelity po poušti 40 let?” ptá se manželka manžela. “To nevím,” odpoví manžel. “Byl jako ty, taky bylo pod jeho úroveň zeptat se na cestu.”\nŘíká student: “Ten profesor Karlsberg o sobě prohlašuje, že je ateista, ale mně se to nezdá. Když mě zkoušel, tak při každé mé odpovědi obracel oči k nebi a říkal Pane Bože!”\nPan Novák se prochází v tropickém pralese a najednou uvidí domorodce, jak vytrvale a hlasitě bubnuje. “Co se děje?” ptá se pan Novák. “Už měsíc nemáme vodu,” odpovídá černoch. “Voláte o pomoc nebesa?” “Ale, coby, instalatéra.”\nPaní učitelka se ptá dětí, zda si něco představí pod pojmem “sekáč.” Pepíček: “Sekáč je ten, kdo seká s kosou.” “Dobře. Víte ještě někdo něco?” Po delší pauze se přihlásí Baruška: “Já už vím! Sekáč je obchod s ojetými hadry!”\nPovídá velitel vojákovi: “Věříte na posmrtný život?” “Nevěřím!” “Tak budete asi muset věřit. Ten strýc, kterému jste byl minulý týden na pohřbu, vás čeká před bránou.”\nMonika sedí ve vlaku a soustředěně žvýká Orbit bez cukru. Po hodině se k ní nakloní babička, sedící naproti, a povídá: “Pěkně vyprávíš, pěkně, děvenko, ale já jsem už pět roků hluchá.”\nRozzlobený pan učitel si zavolá Honzíka k tabuli: “Jak jen jsi mohl té paní, co ti dala koláč, hodit do okna kámen?” “Pane učiteli, to nebyl kámen, to byl ten koláč,” brání se Honzík.\nMalá Helenka přijde s kamarádkou za svou maminkou a prosí ji, aby si s nimi zahrála. “Na copak si hrajete?” ptá se maminka. “Na Noemovu archu,” odpoví Helenka. “My jsme sloni a ty jsi Noe.” “A co musím při tom dělat?” ptá se maminka dále. “Musíš ty velké hladové slony krmit oříšky a čokoládou.”\nV jednom pohřebním ústavu měli nápis: “Váš zármutek - naše radost.” V druhém zase bylo heslo: “Předcházej chorobám, umři včas!”\nJde pohřební průvod, takový zvláštní. Za rakví kráčí muž se psem a za nimi jsou jenom samí muži. Naproti jde udivený člověk a ptá se toho muže za rakví, proč vede sebou psa. Muž odpoví: “Toto je pohřeb mé tchýně a ten pes k ní má zvláštní vztah. On jí zakousl.” “Nemohl byste mi toho psa půjčit?” hned se zajímá pocestný. Pozůstalý odpověděl: “Rád vám ho půjčím, ale musíte jít až na konec řady.”\nRozzlobí se policista na křižovatce: “Madam, tak už konečně jeďte! My fakt žádnou další barvu kromě červené, žluté a zelené nemáme!”\nRežisér vysvětluje začínajícímu herci: “Musíte do toho vložit více citu. Dokonalý herec musí přečíst i obyčejný jídelní lístek tak působivě, že se publikum rozpláče.” “Ale to bych musel současně přečíst i ceny jídel.”\nDěti zlobí a pan učitel povídá: “Když budete hodné, tak vás pustím do bazénu.” Děti byly hodné, pan učitel je pustil do bazénu. Děti dovádějí a skotačí a pan učitel povídá: “Když budete ještě hodnější, tak vám do toho bazénu napustím vodu.”\n“Mami, smím si jít hrát na dvůr?” “S tou dírou v gatích?” “Ne, s Evou ze třetího patra.”\nMotor vypověděl službu. Manžel posadí za volant manželku a jde dozadu tlačit. “A miláčku,” ozve se z auta, “nešlo by to líp, kdybych povolila ruční brzdu?”\n“Pane,” ozval se hlas v kině. “Jste tak tlustý, že jste si měl koupit lístky na dvě místa.” “Koupil jsem si je. Jenže ten druhý je na balkon.”\nJe to zelené, oholené a poskakuje to, co to je? - Voják na diskotéce.\nPolicisté sedí na strážnici. “Jak to, že není nikdo na obchůzce?” diví se velitel. “Co když tam zrovna někdo krade?” “A kdo by kradl? Vždyť jsme všichni tady!”\n“Kluci, já mám doma psa, který umí lhát!” vytahuje se Adam na spolužáky. “To není pravda!” nevěří mu kluci. Druhý den Adam přivede psa a kluci jsou celí nedočkaví. “Tak dávejte pozor: Baryčku, jak dělá kočička?” “Haf, haf, haf ...”\nVchází rybář do obchodu a volá na prodavače: “Buďte tak laskav a hoďte mi jednoho kapra přes pult.” Udivený prodavač se ptá proč. “Jen mi ho hoďte, chci doma říct, že jsem ho vážně chytil.”\nMaminka povídá Zuzance. “Sněz tu polévku! Mnoho dětí by se radovalo, kdyby mělo na talíři třeba jen polovičku toho, co máš ty!” “Já taky!”\nŽralok sežral surfaře a libuje si. “To je kultura stolování. Nejen že byl na talíři, ale i s ubrouskem...”\nV mateřské škole ukazuje učitelka dětem netopýra a ptá se: “Co to je?” “Asi myš s pokaženým deštníkem!”\n“Proč máte na brance velký nápis POZOR PES? Snad ne kvůli tomu malinkatému štěňátku?” “No jistě, přece aby ho nikdo nezašlápl!”\nNakreslil jsem celou naši rodinu až na tátu. Nemám plešatou barvičku.\nZadýchaně doběhl chlapec na autobus. “Dnes máš ale krásnou kravatu,” chválí ho babička v autobuse. “Ale, teto, to je přece můj jazyk” - skromně odpovídá mladík.\nPtá se pán malého chlapce: “Můžeš mi ukázat, kde bydlí pan Novák?” “Nejezdí výtah, tak do sedmého patra musíme jít po schodech.” Když stáli přede dveřmi: “Tak tady bydlí pan Novák, ale jestli s ním chcete mluvit, tak sedí dole na dvoře.”\nMatka napomíná dceru: “Jsi arogantní, líná, neposlušná...” “Nekřič tak, mami, musí všichni sousedi vědět, jak jsi mne vychovala?”\nMalý mol vylétne poprvé ze skříně. Vrátí se celý šťastný a volá: “Mami, tati, měl jsem úspěch, všichni mi tleskali!”\nPři návštěvě se ptá tetička malé Emilky: “Čím tě maminka krmí, že jsi tak tlustá?” Emilka: “Lžičkou!”\nPo deseti letech vysvobodili trosečníka lorda Francise, který se zachránil na pustém ostrově. Námořníci si prohlížejí ostrov a s úžasem zjišťují, že jsou tam postaveny tři domy. Ptají se lorda Francise, proč si postavil tři. “V tom prvním bydlím, ve druhém mám klub, kam chodím.” “A ten třetí?” “To je klub, do kterého nechodím.”\n“Tati, mají rozinky nohy?” ptá se syn. “Samozřejmě, že ne!” odpovídá otec. “Tak potom jsem snědl před chvílí pavouka,” smutně reaguje syn.\nCestující vlakem se chvíli zaraženě dívá nahoru a pak říká: “Pane, váš kufr moc vyčnívá, mohl by na mě spadnout.” “Nebojte se, vezu v něm vzorky nerostů, ty se nerozbijí.”\nPtá se maminka: “Karlíčku, pročpak teď nechceš jíst? Prve jsi říkal, že máš hlad jako vlk ...” “No, mámo, a vidělas už vlka, který by jedl mrkev?”\nBabička dostala v paneláku jen malý pokoj, aby se jí dobře hledaly zuby.\n“Tak děti, teď jsem vám vysvětlil protiklady,” pravil pan učitel ve škole. “Může mi někdo říci nějaký příklad?” “Ano,” hlásí se čilý Jindra. “Když si například hrobař vezme porodní babičku.”\nBaví se děti v Hollywoodu: “Kolik máš sourozenců?” “To nevím, ale mám dva otce po první mamince a tři matky po prvním otci.”\nSynátor: “Tatínku, jestlipak víš , kolik je zubní pasty v jedné tubě?” “Tři metry šedesát!”\n“Dědo, dědo!” jásá malý Pepíček. “Co děláš s tou lahví? Ty chceš uvnitř sestavit loď?” “To jsem původně chtěl,” skřípe zuby dědeček, “teď už bych jen rád dostal ruku z flašky!”\n“Mámo, když máš takové hezké kuchařské knihy - nemohla by ses naučit nějaké jiné jídlo než mrkev s bramborem?”\n“Pepíku,” ptá se učitelka žáka. “Pročpak pořád chodíš se špinavýma ušima?” “Prosím, já jiný nemám.”\n“Jak ti chutnala bábovka?” ptala se babička malého Pepíčka. “Dal jsem ji paní učitelce!” “A pochválila ji?” “Já nevím, ona od té doby chybí!”\nMalý Péťa byl poslán do koupelny, aby si umyl špinavý obličej. Ještě mezi dveřmi se otočil a otázal se: “Ty, mami, a patří vlastně uši k obličeji, nebo už ke krku?”\nMaminka stříhá pětiletému Jeníčkovi nehty. Náhle ji Jeníček vytrhne ručičku, vstrčí jeden prstíček do nosu a říká: “Tenhle mi, maminko, nestříhej, ten nutně potřebuju do nosu!”\nZ vody vyrábíme elektřinu, milí žáci, a elektřinou svítíme. Zná někdo jiný příklad o využívání vody na získání světla?” “Když se myjí okna!”\nTříletý Jiříček přiběhne domů a radostně volá: “Maminko, maminko, mě jedna paní pochválila.” “A copak ti řekla?” “Ty čuně, vyplivni ten písek!”\nUčitel dějepisu se ptá žáka: “No tak, už jsi úplně zdráv?” “Ano, prosím!” “A od kdy jsi scházel?” “Od třicetileté války, prosím!”\nŽáček k učiteli, který se diví, jak jeden člověk může nadělat tolik chyb: “Vůbec ne jeden. Tatínek mi pomáhal!”\n“Pročpak nechceš chodit do školy, sotva jsi začal?” “Ale, číst neumím, psát ne umím a mluvit se tady nesmí ...”\nKdyž přišla babička, ptala se Katušky: “Tak co, milé dítě, umí už tvůj bratříček mluvit?” “Ne,” odvětila Katka. “On to vůbec nepotřebuje. Stačí, když začne řvát, a hned dostane všechno, co chce!”\nKluk pořád nosí aktovku v pravé ruce. Už je celý našišato. Maminka ho zavede k doktorovi a poučuje ho: “Stůj přece rovně, ať vidí pan doktor, jak seš křivej!”\nJedna studentka povídá po zkoušce: “Pane profesore, tu pětku jsem si nezasloužila.” “Já vím, ale nižší známku nemám.”\nAmerický pastor k dětem: “Děti představte si, že v Africe třeba na sta a sta kilometrů není ani jedna škola pro ubohé děti. A teď už víte, proč máte vybírat peníze.” “Abysme odjeli do Afriky!”\nDopis otci, jenž se ptá, proč jeho syn neudělal zkoušku: “Váš syn dostal devatenáct bodů ze sta. Zajímá-li vás to, mohu ještě dodat, že šimpanz, podrobený stejnému testu, dosáhl čtyřiadvacíti bodů.”\n“Pepíčku, kdo je to pokrytec?” Pepíček po kratším rozmýšlení: “Prosím, to je chlapeček, který jde do školy a dělá, že má radost.”\nPtá se profesor na střední škole: “A nyní mi řekněte ještě nějaký pozoruhodný příklad hrdinství.” “Například, když propadlý student jede domů rychlíkem.”\n“Jakpak je stár tvůj tatínek, Karlíku?” “Prosím, já nevím, ale mám ho už dlouho!”\n“Pojď si hrát!” “Nejdřív si musím udělat úkol!” “Blázníš? Co když do pondělka škola třeba vyhoří?”\n“Tak copak jsi dělal celé odpoledne?” ptá se maminka syna. Hrál jsem si na listonoše. Házel jsem lidem v ulici do jejich stránek dopisy.” “To je velice hezké, ale kdepak jsi ty dopisy vzal?” “Z tvé zásuvky, maminko, ty co byly převázány růžovou stužkou.”\nHoch jel na velocipedu a neopatrně vjel do starší dámy. Dáma se rozkřikla: “Ty nezbedo, neumíš zazvonit!?” “Zazvonit umím, ale jezdit ještě nedovedu!”\n“Pepíčku, jestli budeš mít na konci roku dobré vysvědčení, tak tě vezmeme přes prázdniny do zahraničí.” “Ale tati, vždyť u nás doma je taky pěkně!”\nPovídá synáček tátovi: “Tak jsi vždycky chtěl, abych přinesl nejlepší vysvědčení ze třídy. Tady se na něj podívej, ale rychle, ono patří Pepíkovi Nováků a on brečí před barákem ...”\nNa maškarním plese si stěžuje paní Vondráčková svému manželovi: “Tamhleten chlap mě v jednom kuse pronásleduje! Co mám dělat, Karle?” “Odmaskuj se!”\n“Nevíte, prosím vás, kdo je ta paní, která zpívá tak falešně?” ptá se návštěvník koncertu pána sedícího vedle. “Moje žena!” “Ach, to jsem nevěděl, ve skutečnosti vůbec nezpívá tak špatně, ale hrozná je ta hudba...” “Tu jsem složil já!” procedí soused skrz zuby.\n“Paní, váš pes nám sežral slepici!” “To jste hodný, že mi to říkáte, dnes už mu nemusím nic dávat k jídlu...”\nPři hodině přírodopisu vypráví učitel žákům o sově: “Sova je velice pozoruhodný pták, ve dne vůbec nevidí, zato v noci vidí jako ve dne.”\nMladý Skot přinesl své dívce krásný šperk. “Tenhle šperk má cenu 100 liber!” “Jak jsi velkorysý, miláčku.” “No, abys věděla, že tě mám opravdu rád,” pokračoval mladík, “tak ti ho přenechám za polovičku!”\n“Představ si, včera jsem ryl zahrádku a najednou koukám - koruna! Strčím ji do kapsy, ryju dál a za chvíli zas - koruna. A to se opakovalo sedmkrát!” “Tak to jsi našel nějaký poklad, ne?” “Ne, měl jsem v kapse díru.”\nTatínek šel s Pepíčkem na procházku do přírody. “Vidíš, Pepíčku,” povídá mu na kraji lesa, “tady všude bývalo před mnoha tisící lety moře.” “Já vím, tati,” přisvědčil Pepíček, “proto je tu všude kolem tolik krabiček od sardinek!”\n“Tati, já jsem si vyrobil housle. A úplně sám.” “Ty jsi ale šikovný kluk. A kde jsi vzal struny?” “Vytáhl jsem je z našeho piána!”\nDva angličtí piloti v malém letadle zabloudili v mlze. Když mlha začala trochu řídnout, povídá jeden druhému: “Vezmi si dalekohled a podívej se dolů, kde jsme.” Druhý pilot dlouho prohlížel krajinu pod sebou a pak radostně vykřikl: “Určitě jsme nad Skotskem. Vidím číšníka, jak umývá na dvoře hostince párátka.”\n“Čím to hochu, že si nic ze školy nepamatuješ? To Jarda Hejmovic je jiný pašák! Vypráví prý doma všechno, čemu se ve škole naučili!” “Ano, tati, ale on to má ze školy blíž domů!”\n“Pane doktore, předepište mi prosím nějaké prášky, trpím samomluvou.” “Pane, to není žádná nemoc, to je ve vašem věku normální.” “No, jo, pane doktore, ale kdo má ty kraviny poslouchat!”\nMalý Pepa píše domácí úkol. “Tati, jaká je to věta: Doma nemáme ani jedno pivo?” “To není věta, to je katastrofa.”\n“Umí vaše žena vařit?” “Ano, ale já to neumím jíst.”\n“Paní sousedko, co to bylo včera večer za kravál?” “To nic. Jen manžel se synem spolu hráli Člověče nezlob se.”\nKonec školního roku. Syn známého herce přichází domů. “Tak co, všechno v pořádku?” táže se otec. “Ano! Prodloužili mi smlouvu s třetí třídou o jeden rok.”\n“Mojí předností je, vážená kolegyně, čtení myšlenek. Přesně vím, co si právě teď myslíte.” “A neurazíte se, šéfe?”\n“Ty kluku, to za mého mládí byla hudba mnohem melodičtější”, říká dědeček. “Ale dědečku, já nezapnul magneťák, ale mixér!”\nŘíká kanibal, když okusuje kost: “Byl to vopravdu dobrák od kosti.”\nPetřík vidí prvně v životě mořský odliv: “Mami”, rozpláče se, “jen jsme přišli a už nám moře utíká pryč”.\n“Tohle má být sváteční jídlo, Hedvičko? Vždyť to maso není ani vidět.” “Já za to nemůžu, vařím podle kuchařky po tvé babičce a tam je napsáno: vezmi masa asi za deset korun ... .”\n“Člověče, vy máte ale vysoký tlak, až 200,” říká lékař. “Vážně? A kolik je světový rekord?”\nPaní učitelka vysvětluje časování sloves: “Já jdu, ty jdeš, on jde ... .” “Co to znamená, Jirko?” ptá se paní učitelka. “To znamená, že už tu nikdo nezůstane.”\nHost v nádražní restauraci se ptá číšníka: “Proč jsem dostal tak malou porci masa?” “Abyste nezmeškal vlak,” pohotově odpoví číšník.\n“ Přeruš studium a věnuj se naplno studentskému životu.” (Jara da Cimrman)\n“Pepíku, ty sis poranil koleno?” ptá se syna polekaná matka. “Jak to, že jsem tě neslyšela plakat?” “Myslel jsem, že nejsi doma” smutně odpovídá Pepík.\n“Tak co děti,” ptá se strýček, “jste ve škole pilné?” “Já, já jsem první ve psaní!”, chlubí se Pepík. “A já,” skočí mu do řeči Honza, “já jsem první v počítání!” “A já,” hlásí se ke slovu malý Ferda, já jsem pokaždé první venku ze třídy, když zvoní!”\nUčitel vykládá o čistotě. “Čím se čistí zuby?” ptal se mimo jiné. “Kartáčkem na zuby!” zvolal malý Karlík. “Velmi dobře, Karle. Máš svůj kartáček na zuby?” “Prosím ne.” “Mají tvoji rodiče kartáček na zuby?” “Ne!” “Tak jak víš, že existuje kartáček na zuby?” “Prosím, my je prodáváme v našem obchodě.”\nMuž se probudí a najde svou ženu v slzách. “Co se stalo, miláčku?” “Ach, měla jsem sen,” vzlyká manželka, - “strašný sen!” Aby ji utěšil, vyptává se, co se jí zdálo. Po dlouhém zdráhání vypráví: “Zdálo se mi, že se procházím po ulicích, až jsem došla k ohromnému obchodnímu domu. Všude tam visely plakáty. ‚Manželé na prodej.‘ Člověk si mohl koupit velice krásné manžely za deset tisíc korun, některé už za pět tisíc korun a ještě pěkné za pět set korun.” Muž se ptá dobromyslně: “A viděla jsi tam někoho, kdo by mi byl podobný?” “Právě celé tucty,” vzlyká žena, “prodávali se na ulici, jeden za padesát korun.”\nJelo pohřební auto a vypadla mu mrtvola. Náhle se snesla velká mlha. Jel řidič a něco přejel. Vylezl z auta a uviděl tělo, lekl se a hodil je do pole. Kombajnér kosil pole. Vtom si všiml, že pokosil nějaké tělo. Lekl se a tělo hodil do křoví. Pak se konal velký lov, myslivci stříleli jedna radost. Jeden střelil do křoví, šel se podívat a našel tělo. Už se to nedalo ututlat, a tak zavolali sanitku. Druhý den volá myslivec do nemocnice a ptá se lékaře, jak se daří tomu chlapíkovi, co ho včera střelil. “Byla to fuška, ale bude žít.”\n“Je to hrůza, s čím už dneska zatěžují lidi lékaře,” podivuje se starší úředník. “Kolegyně včera odešla k doktorovi a vrátila se od něj s čerstvou ondulací.”\n“Člověče, vy pomalu chodíte, pomalu děláte, pomalu vám to myslí, … . Je vůbec něco, co vám jde rychle?” “Ano, pane šéf. Rychle se unavím!”\nŘíká slavný profesor po důkladné prohlídce pacientovi: “Vy vlastně nemáte žádnou opravdovou chorobu. Bude třeba jen trochu zlepšit váš celkový stav. Musíte se především víc pohybovat. Hodinovou procházku vždy ráno a pak i večer co večer. Vystříhejte se ale zejména většího horka, chladu, pak i přílišného pobytu na slunci, a rozhodně vlhka a deště.” “Podle toho, pane profesore,” řekl znepokojeně pacient, “budu smět jít na procházku jen tehdy, nebude-li vůbec žádné počasí.”\nMladý muž přijde před odvodní komisi. Vrazí do stolu, za kterým sedí lékař i přísedící. “Neschopen, je slepý.” Mladík se ani nehne. “Mimo to je hluchý.” Mladík dál stojí jako sloup, načež ze sebe vyrazí: “Já chci být vojákem. Chci sloužit do roztrhání těla.” Lékař se ušklíbne: “definitivně neschopen. Je ještě ke všemu blbý.”\nDva kamarádi si povídají v hospodě. “Klesl ti po tom česneku, co ti poradil doktor, krevní tlak?” “Jo, klesl mi. Dokonce i v práci mi to pomohlo.” “Jak, prosím tě?” “Dostal jsem konečně kancelář, ve které sedím sám.”\nLékař u odvodní komise v první světové válce se ptá brance: “Tak co vám chybí?” “Mám těžký revmatismus se srdeční vadou, kornatění cév, žaludeční vředy, jaterní cirhózu a plicní tuberkulózu, …” “Dost, to stačí. Pro vás bude smrt na frontě vysvobozením. – Schopen!”\n“Pane doktore,” svěřuje se lékaři pacientka v nejlepších letech. “Po každém obědě na mě přichází spánek. Co mám dělat, abych neusnula u stolu?” “Lehněte si na kanape, milostivá paní.”\n“Proč jsi tak smutný,” zeptal se přítel mladého lékaře. “Zemřel nám náš primář,” řekl ustaraně lékař. “No to se nedá nic dělat. Ale on vám brzy přijde jistě zase nový.” “To vím také, ale nebude asi mým strýčkem.”\nV nemocnici zemřel po komplikovaném průběhu chronický pacient. Jeden z lékařů hodnotil průběh choroby: “No, ještě poslední den se u něj sešlo celé lékařské konzilium.” Druhý suše podotkl: “Tak to umřel jednomyslně.”\nLékař se zarazil nad výrazně otylým pacientem. “S tím musíme něco udělat. Trochu sportovat nebo aspoň dlouhé pravidelné procházky. Vy asi příliš často sedíte, že?” “Ale, kdepak, pane doktore. Naposledy to bylo před půl rokem. A jenom měsíc.”\nPovídá jeden policajt druhému: “Ten rogalo, to je ale strašnej pták. Musel jsem do něj vystřílet celej zásobník, než toho chlapa pustil.\nK lékaři přijde značně obézní pacientka. “Pane doktore, já si nedovedu vůbec vysvětlit, proč tak tloustnu. Jím jako vrabec. “Vážená paní, tím se to vysvětluje docela dobře. Vrabec totiž denně spořádá tolik potravy, kolik sám váží.”\nPán v obchodě: “Prosím jeden jus.” Prodavač: “Ale, pane, říká se džus.” Pán: “Aha, děkuji. Ještě kilo džablek.”\n“Jak se vám líbí bydlení v novostavbě?” “Ale jde to. V ložnici posloucháme rádio od Nováků, v kuchyni od Patočků. Jen ty spáry v koupelně jsou trochu úzké, takže u Koudelků nevidíme celou obrazovku.”\nMaminka k synovi: “To je hrůza, tak špinavou nohu jsem ještě neviděla!” “Dneska máš štěstí, mami, hned uvidíš i druhou, jen co si sundám druhou ponožku.”\nBabička ke svému vnukovi na konci prázdnin: “Pepíčku, tak teď už budeš chodit do druhé třídy? To už budeš moci sám utírat nádobí.” “Že já raději nepropadl!”\nDo ústavu pro jazyk český přišel dopis: “Prosím o radu, zda se píše syčák nebo sičák. Chci napsat dopis sousedovi a nerad bych ho urazil …”\n“Co jsi dostal k narozeninám od sestřičky?” “Chřipku, a týden jsem nebyl ve škole!”\nTatínek kárá svého syna: “Kde ses kluku naučil dělat takové hnusné úšklebky …, u opic v pralese?” “Kdepak, tati, to jsem okoukal u tebe, když se holíš.”\n“Kdyby každý udělal pro bezpečnost silniční dopravy tolik, co já, tak nebudou žádné dopravní nehody”, vychvaluje se soused. “A co jste udělal?” ptají se zvědavci. “Prodal jsem auto”, hrdě odpoví soused.\n“Nevíte, že ordinuji jen do čtvrté hodiny?” zlobí se lékař na pacienta. “Já vím, pane doktore, ale ten kůň, který mne kopl, to zřejmě nevěděl,” smutně konstatuje pacient.\n“Ahoj, bacile, jak se máš?” “Ale, necítím se dobře. Asi jsem někde chytil penicilin!”\nPlazí se dva opilci po kolejích a jeden povídá: “To je schodů, co?” “Copak ty schody, ale to zábradlí je proklatě nízko!”\nJeník vběhne do kuchyně: “Mami, to zrcadlo v předsíni se mohlo rozbít na padesát kusů.” “To je dobře, že se nerozbilo.” “Ono se, mami, rozbilo jenom na tři … .”\nČervená Karkulka jde lesem a potká vlka. “Kam jdeš, Karkulko?” “Za babičkou.” “A jakou má babička adresu?” “www.babicka.cz”\n“Ke všemu dobrému mne vzbuzuj!” řekl syn matce ráno po příchodu z noční směny. A matka na to odpověděla: “To víš, že tě vzbudím, až budu mít uvařený oběd!”\nLeží muž s chřipkou v posteli, když v tom někdo zazvoní. Za dveřmi stojí malinká deseticentimetrová smrtka. Jak ji uvidí, zarazí se, ale pak říká: “Ty si jdeš pro mě?” “Ne, pro křečka.”\nMamut prochází hustým pralesem a najednou ho přepadne stádo mladých slonů. Sloni ho ztlučou a odejdou. Mamut se zdvihne, otřese se a zanadává: “Hloupí skinheadi!”\n“Viděl jsem běžet zajíce a měl na zádech batoh.” “To já jsem viděl zajíce letět!” “A taky měl na zádech batoh?” “Ne, orla.”\nUmíral starý hospodář, děti byly kolem něho. Ještě chtěl nadiktovat poslední vůli, ale už byl velmi slabý. Daly mu proto napít mléka a do něho přidali trochu slivovice. Muž potom trochu poobživnul a začal diktovat: “Tu krávu neprodávejte!”\n“Tak co je nového ve škole?” “Představ si, tati, že náš nový učitel je závistivý.” “Proč myslíš?” “Už mnohokrát, když mě poslal za dveře, řekl: “Kdybych tak já byl tvým otcem!\nPacient u psychiatra. “Trpím rozdvojením osobnosti,” stěžuje si pacient. “Zdá se mně, že nejsem jen já, ale že jsme dva.” “Nerozumím,” říká doktor. “Řekněte to ještě jednou a nehovořte oba najednou.”\nJedna žena si postěžovala starému roztržitému vědci, že nemůže mít děti. “Možná, že to bude dědičné,” řekl vědec. “A vaše matka děti měla?”\n“A jak ty umýváš své auto?” “Nejdřív vždycky umyji číslo.” “Proč zrovna číslo?” “Abych omylem nemyl cizí auto!”\nJarda si hází korunou: “Když padne orel, půjdu na hokej, když padne panna, jdu se dívat na televizi, a když zůstane stát na hraně, jdu psát domácí úkoly.”\nVíte, co je součástí dokumentace ke každému Trabantu? Jízdní řád autobusů.\n“Máme velice chytrého psa,” chlubí se Pepa spolužákovi Lojzovi, “každý den ráno nám nosí noviny z trafiky!” “No a co, to umí mnoho psů.” “My ale tomu našemu nedáváme peníze!”\n“Tato čísla jsem přepočítal osmkrát, šéfe.” “Výborně, je vidět, jak jste důkladný.” “A tady je, prosím, těch osm výsledků … .”\n“Jak se cítíte v nových brýlích?” “Výborně! Najednou potkávám spoustu přátel, které jsem neviděl celé roky.”\n“Jak se rozmnožují počítačové viry?” “Pučením.” “???” “Pučíš si disketu a už je to tady.”\n“Tati, inkoust je drahý?” Ani moc ne.” “A nevíš, proč se maminka tolik rozčilovala, když jsem ho vylil na koberec?”\nTatínek říká mamince: “Maminko, co mám s tím naším Petrem dělat? Už zase propadl!” Matka: “Jak ten čas utíká, minulý rok propadl taky.”\n“Přes tyto brýle vidíte už lépe?” ptá se lékař pacienta. “Ohromně, paní doktorko.”\n“Mami, Jenda přišel včera do školy špinavý a pan učitel ho poslal domů!” “A pomohlo to?” “Jasně! Dneska přišla špinavá celá třída.”\n“Nováčku, vyjmenuj mi sedm polních škůdců!” “Pět hrabošů a dva křečci!”\n“Tak jaká byla zkouška?” “Velice nábožná.” “Jak to nábožná?” “No, profesor v černém, já v černém, profesor položil otázku, já se pokřižoval. Zanedlouho jsem mu odpověděl a pokřižoval se on.”\nNa policejní stanici zazvoní telefon: “Inspektore, okamžitě přijeďte, do našeho bytu vnikla kočka!” “No dovolte, proč nás obtěžujete? Kdo vůbec volá?” “Papoušek Lora.”\nJed en mladý právník si stěžoval u nebeské brány svatému Petru: “Proč jsi mě zavolal již tak mladého?” Svatý Petr se podíval do velké knihy a řekl: “Podle hodin, které jsi započítal svým klientům, musíš mít nejméně 100 let.”\nPotkají se dva ježkové. Jeden má obvázanou packu. “Co se ti stalo?”, ptá se druhý. “Ale, zapomněl jsem a podrbal jsem si záda!”\n“Když jsem byl na lovu v Africe,” vypravuje cestovatel, “byl jsem jednou nucen přespat v džungli pod stromem. A představte si, že se ke mně přiblížil zezadu lev tak blízko, že jsem cítil na krku jeho dech.” “A co jste udělal?” zeptal se netrpělivě jeden posluchač. “Vyhrnul jsem si límec.”\n“Máte velikou nadváhu,” říká doktor pacientovi. “Při vaší váze byste musel měřit alespoň dva metry.” “Já vím,” odpoví pacient, “pořád jím, a ne a ne vyrůst.”\n“Nikomu neprozrazujte, jaký u mě máte plat,” upozorňuje podnikatel svého nového zaměstnance. “Jasně šéfe, já se za něj stydím stejně jako vy!”\n“Včera jsme se s manželkou pohádali, ale stejně jsem měl poslední slovo já.” “A cos jí řekl?” “Tak si to teda kup.”\n“Je to opravdu rybí polévka?” ujišťuje se host v restauraci. “Samozřejmě,” odpovídá číšník. “Sám jsem viděl kuchaře, jak do ní lil vodu z akvária.”\nPřijde děda do Vatikánu a říká švýcarské gardě: “Pusťte mě za papežem, jdu mu popřát k svátku.” Voják mu odpoví: “Ale dědo, dneska není ani Jana ani Pavla.” “Ale je druhého!”\n“Pane doktore, mohl byste mi říct, jaké cviky jsou nejdůležitější na zhubnutí?” “Točit hlavou sem a tam, když vám dají něco k jídlu.”\nPacient se ptá doktora. “Pane doktore, co mi vlastně je?” “Uvidíme, co ukáže pitva.”\n“S těmito prášky budete spát klidně celou noc,” ujišťuje lékař svého pacienta.” “A kdy je mám brát, pane doktore?” “Vždy po 2 hodinách.”\nVíš, kdo je patron estébáků? - No přeci Josef z Arimatie. On byl učedníkem Ježíše, ale tajným.\nNa zastávce stojí autobus připravený k odjezdu. Běží za ním celý zpocený muž a křičí: “Pane řidiči, zastavte, jinak nestihnu práci!” Řidič chce odjet, ale cestující ho přesvědčí, aby počkal. Chlapík doběhne k zadním dveřím, naskočí, dveře se zavírají, on si vítězoslavně oddychne a praví: “Revize jízdenek!”\nV letadle vládne pohoda. Cestujícím se podává oběd, když tu náhle se letadlo otočí kolem podélné osy. Nastane zmatek, padají talíře, skleničky, tašky, psi. Do toho zmatku vejde vždy usměvavá letuška a s rozkošným úsměvem říká: “Vážení cestující, uklidněte se, prosím. Náš pilot má rýmu a právě si kape do nosu.”\n“Dobrý den, paní Nováková. Jsem ladič pian.” “Já jsem si ale ladiče neobjednala!” “Vy ne, objednali mne vaši sousedé.”\nPán jde do restaurace, objedná si jídlo a po obědě zajde k němu pan vrchní: “Tak co, pane, chutnalo vám?” “No, musím se přiznat, jedl jsem už lepší jídlo.” “No, snad jste mohl jíst lepší jídlo, ale určitě ne u nás,” zní číšníkova odpověď.\nNeraduj se ze světla na konci tunelu. S největší pravděpodobnosti se jedná o protijedoucí lokomotivu.\nVe městě se ztratil chlapeček. Při dotazu na jméno a adresu odpověděl, že se jmenuje František a že má adresu: frantisek tecka novak zavinac volny tecka cezet.\nJdou dva lední medvědi po poušti a ten jeden říká tomu druhému: “No, tady ale muselo být náledí, že to takhle posypali, co?”\nSára Mandelkernová se vdává. Po svatbě se sejdou tři její přátelé a trumfují se, jaký jí kdo dal dárek. “Já jsem jí dal kávový servis pro dvanáct osob”, říká první. “Já jsem jí dal sadu příborů pro dvacet osob”, chlubí se druhý. “A já jsem jí dal sítko na čaj pro sto dvacet osob,” povídá třetí.\nKapitánovi parníku hlásí: “Pane, došlo nám palivo!” “Nevadí,” zněla odpověď, “všichni do vody a tlačit!”\nSelku pokopal kůň a zemřela. Po pohřbu říká sedlák svému příteli: “To je zajímavé, skoro všichni muži, kteří mi přáli soustrast, projevili zájem toho koně koupit! ...”\nPředseda zemědělského družstva v Rumunsku byl předvolán na zemědělský komisariát, kde měl informovat o sklizni brambor. “Letos jsme sklidili tolik brambor, že kdybychom je postavili na sebe, dosáhly by až Pánubohu do oken.” “Nepovídejte mi tu hlouposti”, ohradil se komisař, “dobře víte, že žádný Pánbůh není!” “Tak se hloupě neptejte,” opáčil předseda, “dobře víte, že nejsou žádné brambory!”\n“Karle, tvé vysvědčení se mi ale vůbec nelíbí!” “Mně také ne, mami. Ale jsem rád, že máme stejný názor.”\nNávštěvník potká na dvoře syna zemědělce: “Kde najdu tatínka?” “U prasat. Poznáte ho podle čepice.”\nJeden z chlapců povídal: “Udělal jsem dobrý skutek. Za pomoci pěti kamarádů jsem převedl přes ulici babičku.” “Proč ti pomáhali kamarádi?” Odpověděl: “Protože ona sama nechtěla jít.”\nMuž se zlobí na elektrikáře: “Již týden čekám, kdy mi konečně přijdete opravit zvonek!” “Byl jsem u vás již třikrát a zvonil jsem a zvonil jsem a nikdo mi nepřišel otevřít!”\nPepíček se ptá o mnoho let starší sestry: “Kateřino, proč se maluješ?” “Abych dobře vypadala!” “A kdy to začne účinkovat?”\nVíte, co dělat, když uvidíte v lese medvěda? Nic, on se o všechno postará sám.\n“Kolik lidí pracuje u vás ve firmě?” “S vedoucím dvacet pět.” “Takže bez vedoucího dvacet čtyři, že?” “Ne, bez vedoucího nepracuje nikdo.”\nMalý kluk jezdí na kole bez držení řídítek a říká tatínkovi: “Tati, já jezdím bez držení!” A když jede nazpět, volá na tatínka. “Tatííí, tatííí, já ježdím bež žubů!!!”\nZubař sděluje pacientovi: “Ty zuby musí ven … .” “Tak jo, pane doktore,” odpovídá pacient a zvedá se z křesla, “a já jdu pro jistotu s nimi!”\nPoví dá žena manželovi: “Co si náš syn nechal dát ten kroužek do nosu, tak je ráno mnohem jednodušší dostat ho z postele.”\nTři kluci se na hřišti hádají: “Můj strýček je farář a lidé mu říkají” důstojnosti!” “No a?”, odpoví druhý, “můj strýček je kardinál a všichni ho oslovují” eminence!” “To nic není”, trumfuje je třetí: “Můj tatínek je tak tlustý, že když jde po náměstí, všichni říkají: Pane Bože!”\nZuřivý automobilista srazí na ulici chodce, podívá se dozadu a jak to bývá, ještě mu vynadá: “Dávej pozor!” Nešťastník na zemi zařve: “Hrůza, on ještě bude couvat!”\nPepík píše domů z tábora: “Protože nemám teď co na práci, tak vám píšu. Protože nemám co napsat, tak končím. Váš Pepík.”\nPřijde manžel z pošty a povídá své ženě: “Konečně se ti splní tvé přání. Budeme bydlet v drahém bytě!” “No to je výborné! A kam se přestěhujeme?” “Nikam, zvýšili nám nájemné.”\nTři kluci rybaří. První vytáhne holínku, druhý stoličku a třetí hrnec. “Pánové, jdeme pryč, tady někdo bydlí.”\nPražská rodinka si vyjde v neděli na procházku údolím Divoké Šárky. Procházejí se a najednou hlava rodiny vykřikne: “Teda tady je ale nepořádek! Vůbec se tu neuklízí. Tady za keřem jsou ještě ty plechovky, které jsme tam hodili před týdnem.”\n“Pane vrchní, pane vrchní, haló, pane vrchní! Máte zacpané uši?” “ Okamžik, strpení, zeptám se v kuchyni.”\nMuž v podroušeném stavu se řítí jednosměrnou ulicí proti směru jízdy. Zastaví ho policie: “Kam jako myslíte, že jedete? “To si teď já nejsem tak úplně jistej, ale ať už j-jedu kamkoliv, tak u-určitě jedu pozdě, protože všichni už jedou zpátky.”\nAuto s defektem dovezli do opravny. Opravář otevřel kapotu, podíval se, udeřil kladivem na určité místo a řekl: “Hotovo, dostanu 310 Kč.” Auto bylo pojízdné, ale majitel se pozastavil nad cenou. “Za jediný úder chcete 310 Kč? “To ne, pane, za úder 10 Kč a 300 Kč za to, že jsem věděl, kam bouchnout.”\nAutobus se řítí dolů s kopce a za ním běží člověk. Jeden z cestujících na běžce posměšně zakřičí: “Už nás nedoběhnete!” “Musím, já jsem šofér!”\nZ operačního sálu vyjde chirurg. Na chodbě se ho ptá ustaraný muž: “Pane doktore, jak dopadla operace?” “Ták, operace? To nebyla pitva?”\nTatínek po krk ve vodě vystupuje z řeky. “Proboha, kde máš Jiříčka?” poleká se matka na břehu. “Buď klidná, maminko, vedu ho za ruku.”\nJdou dva muži. Jeden má pravou ruku nahoře, druhý levou. Vidí je třetí a ptá se: “To je nějaký nový pozdrav nebo nemoc?” První muž se polekaně otočí a říká: “Josefe, my jsme ten trám zapomněli.”\n“Umíš plavat? “Ano, ale jenom někdy.” “Proč ne vždycky?” “Jenom když jsem ve vodě.”\nPo dopravní nehodě říká lékař zraněnému. “Ta rána na hlavě je smrtelná. Ale z ostatních zranění se vyléčíte brzy.”\nProč žijí Skoti tak dlouho? Protože jsou tam drahé pohřby.\nDva kumpáni viděli za oknem láhev rumu. Dlouho se nerozmýšleli, jeden udělal stoličku a druhý na něm se už natahuje po láhvi, když přijde policie: “Co to tady děláte?” “Ale zítra má kamarád svátek, tak mu dáváme za okno dárek!” “A to mu ho nemůžete dát až ráno?” “To je pravda, Pepíku, vem tu láhev, dáme mu ji až ráno.”\nMeloun jde po poušti a potká kaktus. “Kam jdeš, meloune?” “Na ples.” “Vezmi mne s sebou!” “To nejde, nejsi oholen!”\n“Nejdřív jsem dostal angínu, potom kornatění tepen, a když jsem si to odbyl, dostal jsem malárii, pak přišla cukrovka a zánět průdušek…” “Jak jste to mohl přežít? Takové těžké nemoci!” “Jaké přežít? Vždyť vám vypravuji o své poslední zkoušce na lékařské fakultě.”\n“Které oko je nejčilejší?” “???” “Kuří oko - je ve dne v noci na nohou.”\nBytná ke studentovi: “Tento byt stojí 2 000 Kč měsíčně. Před vámi tu bydlel také vysokoškolák. Lump to byl a ne vysokoškolák! Zmizel a dluží mi za čtyři měsíce.” Student: “Dobrá, beru byt za stejných podmínek.”\nHovoří spolu dva chovatelé psů: “Můj pes čte noviny.” “Vím, říkal mi to můj Bobík.”\nJistý velký nimrod přiběhne po honu do hostince a ve dveřích se střetne s doktorem. “Víte, co jsem střelil? “Vím, už byl u mě na ošetřovně.”\n“Pane kapitáne, v lodi je díra.” “Kde?” “Na levém boku pod čarou ponoru. “Zaplať Pán Bůh! Tam si toho nikdo nevšimne.”\nSešli se dva lékaři na hřbitově a jeden povídá: “Taky děláš inventuru?”\nArabský šejk neví co s penězi a rozhodne se, že si koupí to nejlepší auto na světě. Koukne do katalogu a čte dodací doby: Lincoln – dva měsíce, Rolls Royce – půl roku, Trabant – tři roky. Šejk si říká: “Tři roky, to musí být skvělé auto. To si objedná .” Němci si samozřejmě dají záležet a objednávku vyřídí okamžitě, zařídí extra kamión a odvezou trabanta šejkovi. Pobočník hned utíká oznámit radostnou zprávu: “Vaše výsosti, měl jste pravdu, je to seriózní firma. Obratem poslali funkční model z papundeklu.”\n“Nemohu jezdit v taxíku. Když sedím vzadu, dělá se mi špatně.” “No a vpředu?” “Tam vidím na taxametr a dělá se mi ještě hůř.”\nVykládá hlídač v ZOO návštěvníkům. “Támhleten hroznýš má strašlivou sílu, ten by hravě uškrtil vola.” V hloučku naslouchajících se vyděsila paní Nováková a křikla na manžela: “Proboha, Pepo, nechoď tak blízko!”\nPtá se myš myši: “Co je to jed na myši?” “Něco dost ošklivého, asi jako kočka v prášku.”\nČernoch v Africe najde zrcadlo. Nikdy nic takového neviděl a tak myslí, že je to obraz. Podívá se: “Jej, vždyť je to můj otec!” Obraz chce schovat, ale překvapí jej manželka: “Co to schováváš?” “Ale našel jsem nějaký obraz.” “To bude zas nějaká cizí ženská, ukaž!” Uleví si: “Fuj, škaredá, na tu nežárlím.”\n“Mami, tatínek říkal, že se u nich v práci bude platit podle zásluh.” “Však si už taky hledá jiné zaměstnání.”\nDo přeplněného autobusu vstoupí starší paní. Všichni chlapi sedí. “To zde není ani jeden gentleman?” “Ale co, gentlemanů je dost, ale místo žádné.”\nDědeček si postěžoval vnoučkovi: “Mám problém. Brzy zemřu a nechci rodinu zatížit starostmi. Rakev je drahá, hrob ještě dražší, vykopání hrobu hodně stojí. Moje děti budou zarmoucené.” Vnouček se zamyslel a zvolal: “Mám nápad! Nejlacinější by bylo, dědečku, kdyby tě někdo sežral!”\nPovídá host hostiteli: “Ta večeře byla opravdu vynikající. Jen nevím, proč celou dobu na mě koukal váš pes.” Hostitel se bodře otočí a říká: “Toho si nevšímejte, to dělá vždycky, když mu někdo jí z jeho misky.”\nHraje si Jeremiášek venku na písečku a maminka vidí, jak něco papá, a říká: “Jeremiášku, co to papáš?” A Jeremiášek říká: “Masíčko, mami, masíčko.” Maminka se ptá: “Odkud ho prosím tě máš?” “Přilezlo.”\nPřes noc jsem zaparkoval auto na ulici v Praze. Abych odradil případné zloděje, vyndal jsem autorádio a za oknem nechal nápis: “Bez rádia, bez cenností, kufr prázdný”. Ráno jsem našel auto s rozbitým oknem a k mému nápisu někdo připsal: “Jen pro jistotu”.\nVedoucí přijímá nového zaměstnance a ptá se ho, jak dlouho byl v posledním místě. “Čtyři roky.” “To je slušný. A pročpak jste odešel?” “Já musel, přišla amnestie.”\nJede chlapík v džípu po poušti a najednou mu auto zhasne. Chlapík vyleze a otevře kapotu. Chvíli dovnitř zírá, ale neví, co s tím. Najednou z ničeho nic se vedle něj objeví bílý kůň, strčí hlavu pod kapotu, zařehtá a auto je spraveno. Chlapík chvíli kouká a když kůň zmizí, naskočí do auta a jede dál. Dojede do oázy a tam vše vypráví Arabům kolem. Když to dovypráví, jeden Arab povídá: “Tak to jste měl docela štěstí. Ještě tu běhá takovej hnědej, ale ten autům vůbec nerozumí.”\n“Myslíte, pane doktore, že se mi ta rána na ruce zahojí tak, abych uměl hrát na klavír?” “Určitě!” “To je super, já totiž na klavír hrát neumím!”\nV autoškole: “Popište práci motoru.” “Můžu vlastními slovy?” “Jistě.” “Brum, brrrum.”\nPtali se natěrače: “Proč natíráš tak rychle?” “Protože chci dokončit práci dřív, než mi dojde barva.”\nKolem muže zraněného při autonehodě se seběhlo několik lidí, nejvíce se k němu sklání žena středních let. Přichází starší muž, ženu odstrčí a praví: “Jsem plukovník v záloze a mám kurz první pomoci.” Žena chvíli sleduje mužovo počínání a pak praví: “Až dospějete k závěru, že je vhodné zavolat lékaře, tak už jsem tady.”\n“Vlak má zpoždění už víc než půl hodiny,” stěžuje si cestující u výpravčího. “Buďte klidný, pane, jízdenka platí tři dny.”\nK lékaři přijde muž. Doktor se ho táže na jméno,. “P-p-p-petr P-p-p-pokorný.” “Aha, máte potíže s řečí?” “Ne, můj otec koktal – a matrikář byl hlupák.”\n“Jak můžeš říct tetě Anně, že je hloupá? Hned utíkej a řekni jí, že tě to mrzí!” Chlapeček se omlouvá: “Teto Anno, hrozně mě mrzí, že jsi hloupá.”\nDozorce v ZOO stojí před krokodýlí klecí a pozoruje krokodýla. Návštěvník se ptá? “Co je s tím krokodýlem? Je nemocný?” “Nevím. Lékař je uvnitř přes půl hodiny.”\nV ZOO křičí děti: “My se chceme vozit na oslíkovi, my se chceme vozit…” Manželka to už nevydrží a hovoří k manželovi: “Petře, vezmi už ty děti na ramena, ať je od nich pokoj!”\nPapoušek visí v kleci hlavou dolů a křičí: “Kterej idiot mi natřel bidýlko indulonou!”\n“Pořád jsi chtěla něco nového, Mary, tak tady máš.” Povídá Divoký Jack. “Ty jsi zlato, co to je?” “Dvě kila nových brambor k obědu.”\nPotkají se dva kamarádi. Jeden je zcela nově značkově oblečený. “Kde na to bereš?” “Ale, otevřel jsem si obchod.” “A čím?” “Paklíčem.”\nKaždý zaměstnanec je tak trochu Robinson. Jak to? Těší se, že přijde pátek…\nSedí profesor ve veřejné knihovně a sbírá jakési informace pro svou další přednášku statistiky, když najednou překvapen vykřikne: “Překvapivé! Zvláštní!” “Co se stalo?” ptá se jeden ze studentů. “Věřil byste, že při každém mém výdechu zemře jeden člověk?” “Opravdu zajímavé,” opáčí student. “A zkusil jste jinou zubní pastu?”\n“Franto, proč piješ pivo brčkem?” “Slíbil jsem manželce, že se mé rty sklenice piva nedotknou!”\nPepíček nabídl tetě bonbón. Potom se jí ptal: “Teto, chutnal ti ten bonbón? “Ano, byl dobrý, Pepíčku.” “No, vidíš a náš Puňta ho vyplivl.”\nTatínek říká synovi: “Když budeš pilně hrát na klavír, dám ti každý den desetikorunu.” “Jenom desetikorunu? Sousedé mi nabídli padesát, když hrát nebudu.”\nDopis ze školy v přírodě: Milí rodiče! Mám se dobře. Včera jsem se učil s klukama boxovat. Kartáček na zuby, kelímek, pastu a další nepotřebné věci posílám v balíku. Váš syn Jenda.\n“Dnes mne kvůli tobě ředitel málem vyhodil. Stále propaguješ heslo Vždy s úsměvem a měl jsi vidět, jak se rozzuřil, když se rozčiloval nad mou prací a já se mile usmíval.”\nV obchodním domě se jedna paní přehrabuje při nákupu barevných ponožek. Když už vše prohrabala a nic si nevybrala, poznamená: “Hm, to je všechno, co tady máte?” Prodavačka suše odvětí: “Ne, prosím, ještě mám jedny na nohou.”\nSedí rybář u rybníka, chytá ryby, ale neberou. Jde kolem policajt a ptá se: “Pane, smíte tady vůbec chytat, tady se chytá na průkazy!” Rybář mu na to odpoví: “No, tak vidíte! A já tu sedím a jako trouba se snažím chytit rybu na červa!”\nNeodbytný hoch praví dívce, kterou náhodně potkal a tuze se mu líbí: “chtěl bych ti zavolat.” “Fajn, moje číslo je v telefonním seznamu.” “Ale nevím, jak se jmenuješ.” “To nevadí, jméno je tam taky.”\n“Voloďo, kde je ta zavařenina, co byla tady v misce?” “Já ji dal jednomu chlapečkovi, který měl hlad.” “To jsi hodný. A kdo to byl?” “Já, mami.”\n“Jestli se té šlehačky dotkneš třeba jen prstem, než se vrátím domů, tak uvidíš!” “A jazykem můžu, mami?”\n“Péťo, nehraj si s tím kladívkem, uhodíš se a bude tě to bolet.” “Nebude: hřebík drží Zina.”