Listopad 2010 « Archiv | Bez pochyby pochybný kočičí blog\nMrazuvzdorná zima a Gargantua\n30. listopadu 2010 v 22:42 | Dubious cat | Nadreálná osobnost kočičího čumáku\nPřed hodinou jsem přijela domů ze školy (ano, opravdu domů, jelikož zítra musím jet na alergologii, tudíž jsem byla nucena dát Hradci pá pá už dnes) Teda řeknu vám, tam je fakt zima!\nI když.. Nedávno jsem si povídala se svým ruským kamarádem a on mi vyprávěl o ruských zimách. To pak musím uznat že - 40 je poněkud mrazivější mráz než -10 .A pak se nemůžeme divit, že se sem Rusové jezdí ohřát :) I když já osobně bych, když už, jela někam, kde se teplota pohybuje v plusových hodnotách.\nCestu do školy jsem se donutila "zpříjemnit" četbou knihy Gargantua a Pentagruel. Minimálně vy, lidé střední školou povinní, si jistě toto dílo vybavujete. Má něco kolem 2000 stránek(ne, opravdu jsem se nepřepsala, jsou tam tři nuly) a radím vám dobře- nikdy to nečtěte!\nNáhodou jsem seděla ve vlaku se svojí kamarádkou, která též studuje na UHK,ale jiný obor. Zeptala se mě, o čem ta kniha vlastně je. Tak jsem ji odpověděla- o hovně. Možná si říkáte, že jsem takhle navečer příliš sprostá a neoceňuji skvost francouzské literatury, ale jak jinak byste shrnuli toto?\n: ,, Nuže," pravil Grandgousier, ,, který prostředek pokládáš za nejlepší?"\n,, Už jsem byl u toho," odpověděl Gargantua, ,,a hned zvíte vůbec tu autem. Vytíral jsem si ji senem, slámou, koudelí,chlupy,vlnou, papírem. Ale : Na zadnici mnoho hoven vždycky zůstane, papíru-li jen na vytření dostane."\n,,Cože," pravil Grandgousier, ,,můj kujónku, to sis asi přihnul, že už začínáš rýmovat,"\n,,Ó ano," odvětil Gargantua, ,,králi můj, zrýmuji, co se dá, až si ze samého rýmování někdy ulovím rýmu. Poslyšte, co radí náš záchod svým návštěvníkům : Posraný,zasraný, prskavko, chlístavko,tvá raketa ven do světa se rozlétá na nás. Podesraný,podělaný,poflákaný, aby tě vzal ďas, pak-li veškery ty svoje díry i mezery nevytřeš si včas! ..... ( F. Rabelais, Gargantua a Pentagruel, Státní nakladatelství krásné literatury a umění, Praha, 1962,str.55)\nCo tomu říkáte? Moje mozkové buňky nestačejí vypípávat. A to jste nečetli, jak jsou ženy nevěrné jen tehdy, jsou-li bezpečně těhotné se svým mužem, že těhotenství Gargantuovi matky trvalo 11 měsíců, porodila jej tak, že se přežrala škvarky, málem si rozrhla střeva(...) a poté porodila uchem.. Grandgousier ji před "porodem" uklidňoval, že si hned jak porodí udělají další a ona mu na to řekla, že kdyby si uřízl svůj úd, bylo by nejlíp.. on si nechal přinést nůž..Ale nebojte se, žena se chtěla i nadále oddávat tulivým orgiím, takže úd byl zachráňěn, tedy alespoň ten králův.....\nNo, je to opravdu chutné dílo, pravý středověk. Raději změním téma, respektive vrátím se k tomu mrazu. Jak je asi na Alfě Centauri? Slyšela jsem, že tam také sněží. A jelikož mám Malé Chlupaté Stvoření ráda, a nechci jej nechat umrznout, ušila jsem mu malý zimní obleček.\nJe stvořen z těch nejjemnějších materiálů, které jsou k sobě přišity patchworkovou metodou. Jelikož si Malé Stvoření zaslouží něco, co nikdo jiný nemá, je vše ušito pomocí vlasů slečny se zrzavými vlasy. Ona sama mi je pro Stvořeníčko vydala a navrhla hvězdné knoflíky.\nNebudu vás dále napínat, zde jest superzimní obleček pro zimní čas na Alfě Centauri:\nP.S: Nevím jak hluboce vás to zaujalo, ale jestli vás zajímá, co nakonec Gargantua považuje za nejlepší prostředek pro.. ehm,. hygienu, pak je to housátko.\nNeumím psát domácí úkoly\n29. listopadu 2010 v 20:05 | Dubious cat | Nadreálná osobnost kočičího čumáku\nMoji blogoví přátelé!\nPřišel čas, abych se přiznala k jedné věci. Na mé současné škole mě vlastně opravdu baví jen jediný předmět, tedy Tvůrčí psaní, ale bohužel díky své rozdělené osobnosti ani zde patrně nebudu nikdy excelovat. Hned vám řeknu proč!\nJiž od dob školy základní jsem se naučila jednu věc- nikdy nepsat domácí úkoly doma, a pokud možno tak vůbec. Bohužel ,zrovna hodiny tvůrčího psaní si domácí cvičení přímo žádají. Automatické texty za 14 dní jsem napsala ve větším množství ve 2 dnech, šílenou historku o vesmírných lidech a kočce Alžběte (čili cluster) raději nechala ve školní podobě a k rodokmenu, který jsme měli mít už někdy před měsícem jsem se dokopala až včera. A vůbec mi to nešlo! Jediná Péťa ví o jakou zhovadilost jde. Zítra jdu zase po dlouhé době na seminář(nějak se mi jej povedlo už 3 týdny nemít) a hádejte co- nemám úkol! Takže jej napíši teď a tady.\núkol: napsat popis osoby se zaměřením se na jednu věc, která nás na ní zaujala\nČtyři roky jsem navštěvovala gymnázium, jehož ředitel, odborník přes marketing a managment, je poněkud zajímavou postavou. V čem je tak zajímavý,ptáte se? Vlastně v ničem, to jenom má mysl se zabývá blbostmi a hledá na každém člověku nějakou zvláštnost.\nPanu řediteli jsem přezdívala "Ještěrkáč". Ne že by snad uměl ovládat ještěrku nákladní, či nějaké pěstoval, tedy alespoň na rozlučkovém večírku se mi svěřil pouze se dvěma kočkami, ani je snad neměl nijak rád- mě prostě ještěrku připomínal. Možná za to může tvar jeho hlavy, která je trošku protáhlejší směrem dopředu a díky věku, který označuje zralého, ne-li přezrálého muže, je již poněkud málo pokryta hustými vlasy. Na čele má vrásky, které při použití velkého množství fantazie, mohou pozorovateli vzdáleně připomínat 3D šupinky na ještěrčí hlavě. V Jeho očích se zase odrážela mazaná liška, ale ať si říká kdo chce, co chce, ze 70% je ještěrka. Nejvíce jako ještěrka vypadá, když se usměje. Ať už jenom pohne usmívacími svaly, či pootevře ústa, je tam. Ještěrka. Zdatnější pozorovatelé si také všimnou, že má mezi předními zuby nepatrně větší mezírku, než u těch ostatních. Když zaměříte svojí pozornost na jeho jazyk, jeho kmitání vás musí v ředitelově ještěrkosti jedině usvědčit. ....\n29. listopadu 2010 v 14:15 | Dubious cat | Imprese z žirafího plamene\nVčera jsem uveřejnila svojí (téměř) představu Agrrřina kapitána z Iren. To mi připomnělo letošní léto, kdy jsem si myslela, že dokáži napsat a nakreslit pořádnou mangu.(Tedy jedna již existuje, patřila mému kamarádovi, jenž v ní sehrál hlavní roli coby zachránce pornoprůmyslu, ale to jen tak na okraj) Mám asi první 4 obrázky, pak už jsem přestala mít čas se s tím piplat, bohužel- ale třeba jí někdy dokočím. Jmenuje se Yume, čili sen. Dívám se z okna- je všude....\nA tady je malá ukázka, tedy úvodní obrázek :)\nP.S:Je trošku zmršeně nascanovaný, kousek levého okraje chybí:D\nStátní i nestátní komedie s nostalgickými prvky\n28. listopadu 2010 v 19:50 | Dubious cat | Nadreálná osobnost kočičího čumáku\nMaturita.. Ach to už je dávno! Tedy vlastně, ani ne rok, ale ve vesmírném čase je to prakticky jedno. Možná si říkáte, že se Dubious cat úplně zbláznila, když na konci listopadu řeší cosi, co se jí už netýká, ale ne- nezbláznila jsem se. Jen jsem si vzpomněla na jedno nervyberoucí období, které začínalo právě touto dobou...\nŽe bych vám chtěla vykládat, jak jsem se již začínala učit? Ale prosím vás! Tomu by nevěřil opravdu nikdo!\nNa mé mysli se objevila vzpomínka na historicky první( a patrně i poslední) školní Vánoční akademii!\nNerada se k tomu přiznávám, ale stává se mi v různých společenstvech, že jsem vždycky tou, která vše oddře. Nebylo tomu jinak i s Vánoční akademií. " Studenti, vymyslete si něco, co na akademii předvedete!" říkali učitelé nadšeně. Když odešli, ve třídě se rozléhalo " Kačko, vymysli něco!"\nA tak jsem něco vymyslela. Nebudu vás zatěžovat humorně smutnou historkou o nácviku akademie, tu si ostatně můžete přečíst v mé maturitní slohovce ( ha ha ha ,já vím,že jsem vtipná). Snad jen ve zkratce- Mí drazí spolužáci si vše uměli dobře zařídit. Slíbila jsem, že něco vymyslím pod podmínkou, že to bude vše, co pro to udělám. A jak to dopadlo? Napsala jsem scénář, hledala "herce", stala se režisérkou, kostymérkou a nakonec i představitelkou hlavní role. ( Všichni chtěli hrát, ale jen pod podmínkou, že nebudou mluvit) Já, dívka absolutně netalentovaná. Naštěstí mne v tom jedna z mých nejlepších kamarádek nenechala a vzala roli hlavní č.2. ( a potom jsme se vyměnily, jelikož se na tu první hodila víc) Takže se nakonec všechny role obsadily a my mohli zkoušet.\nZe zkoušek uvedu dva "vtipné" momenty: student č.1, jak si později budete moci přečíst, v jedné scéně padá na zem. Když jsme scénu zkoušeli poprvé, mí spolužáci po mém pádu málem zavolali záchranku! Nečetli totiž scénář až do konce,(blbci) Později je mé pády začaly opravdu bavit, takže pořád něco kazili. Na mých bocích se občas objevila modrofialová místa, což mi připomíná, že bych mohla budoucím hercům dát malou užitečnou radu- než začnete padat, vyndejte si z kapes klíče!\nMoment č.2 : spolužačka, představující Julii, projevila schopnost prezentace Shakespearova díla ve stylu umučení sv. Šebestiána z dobře známého Slunce sena. No to byste museli slyšet!( Romeo, Romeo..)Nakonec se z minihry, jenž sice měla být vtipná, stalo neskutečné absurdní drama.\nAni na prknech co znamenají svět, neproběhlo nic tak, jak mělo. Moje kamarádka neuměla text, nepřišly dívky, které měly držet titulky( je tam totiž část v ruském jazyce) a někteří herci se na svou premiéru příliš radostně netvářili. Za dívky jsem rychle našla náhradu v podobě dvou druháků a doufala, že už bude vše probíhat, tak jak má. Pletla jsem se. Nejdříve přišel chlapec s titulky do úplně jiné scény,čímž osazenstvo docela rozhodil, a později, když už měl přijít- nepřišel. Objevil se až na konci textu, čímž diváky dostal do kolen.\nkdyž konečně přišla chvíle mého pádu, připadala jsem si lehká a šťastná.Je konec! ale zase chyba. Najednou mne totiž někdo chytil za ruce a začal mne táhnout přes celé pódium. Zmatená jako veverka jsem se začala lehce bránit, ale pak na mne začal ten někdo, tedy můj spolužák,pokřikovat, že toho mám nechat. Ti mršáci spolužáci se na mě totiž normálně sprostě domluvili!!:)\nA teď už k samotné,veleúspěšné minihře, jenž stála hlavu mého vlastnoručně ušitého králíka. (Až zjistím, kdo ji urval, pošlu na něj ohnivého psa!)\nÚchylní elfové a jiná zvěrstva\n28. listopadu 2010 v 17:09 | Dubious cat | Imprese z žirafího plamene\nCo dělat, když máte velmi dobrou fantazii, či úchylné choutky, ale nevíte co s tím? Internet a lidská originalita je bezedná. Milovníci literatury, jenž je označena téměř matematicky, tedy 18+, mohou například navštívit špičatoušatou stránku naší milé Agrrr.\nJelikož i já mám občas nepředstavitelné touhy číst něco jiného než obvykle, zatoulala jsem se dnes znovu do světa (naštěstí?) nereálného, inspirovaného Warcraftem, kde jistá Iren touží po elfech.\nPředčasně porozený Samohanna Montana- Sněžný speciál!\n27. listopadu 2010 v 19:19 | Dubious cat | Samohanna zvaný Montana\nMoji drazí, chlupatomilí, uchošpičatí, chilimilující a streptokočky opečovávající čtenáři a přátelé!\nPříběh Samohanny zvaného Montany se vůbec nikdy neměl stát tím, čím je. Jak už jsem v jednom ze svých článků zmínila, postava Samohanny vznikla náhodou při bezmyšlenkovitém kreslení olejovými pastely. V tu chvíli ani mne samotnou nenapadlo, že by se s tím dalo ještě něco dělat a v kresbách pokračovat.\nKdyž jsem pak ale znovu vzala do ruky modrý pastel, rozhodla jsem se udělat menší sérii duchanepřítomných obrázků. Po vzoru mého nejoblíbenějšího malíře, božského Salvadora, jsem ke každému obrázku napsala náhodný, rádoby zajímavý text. Samohanna měl být tím nešťastným, věčně snícím obrazem se zajímavým příběhem, který nikdo nezná. Stejně jako já. Ale pak mi jedna dobrá duše poradila, abych si založila blog a já na něj velmi nejistě vložila svůj první obraz. Přišlo mi příliš nezáživné, nechat článek jen s dvouřádkovým textem, a tak jsem napsala příběh,který měl být první a poslední blogovou zmínkou o modrém muži.\nAvšak jakmile jednou začnete se Samohannou, zjistíte, že bez něj nemůžete žít. Začnete jej mít až moc rádi na to,aby byl věčně nešťastný a dáte tak jeho smutnému životu malou naději na pokračování. Bude s vámi promlouvat ve vašich snech, zjevovat se na vašem papíře, zkrátka stane se vaším imaginárním přítelem. Zajímá vás,jestli bude Samohanna někdy opravdu šťastný, či kde se vzal zrzavý chlupáček? Tak tedy čtěte.....\nHlava Lady Gagy byla, velmi překvapivě, dutá. Virdžínie se ale i přes to snažila v tom černém prázdnu nalézt odpověď na původ malého zrzavého tvora. Kde k němu ta zatracená ženská přišla?\n" Haló?" modrá dívka zkusila Gadžino vědomí probudit. Přeci musí mít alespoň nějaké myšlenky! Když prošla snad kilometr uzlíků, došla až k samému centru vzpomínek. To je to, co hledala! Teď už se jen stačilo prokousat těmi všemi nechutnými oplzlostmi, které Lady provozovala s nešťastným Arciďáblem a.. Zloprcčí manažer? Virdžínie málem nechala Gaze v hlavě tekutou památku. Ne, to se nedá vydržet! Když už chtěla mysl opustit, uviděla v koutku se skrývající vzpomínku na Samohanoween. Ano! To je ta historická událost, kdy opilý Arciďábel měl splodit toho roztomilého tvora!\n"Tak se ukaž, Lady Gago!" řekla dívka a hupsla přímo do víru vzpomínky. Byla tma. Arciďábel zdá se být plně pod vlivem Extraktu z černé díry a Lady Gaga má strach. Její zloprcčí manažer jí totiž upozornil, že ji v tomto vesmíru všichni nenávidí a patrně jí budou usilovat o život, což by jistě její fanoušci oplakali. Zloprcek tedy nalil Arciďáblovi panáka pozemského VanGoghského absinthu a dostal jej tak do stavu absolutního. Jeho plán byl prostý- přesvědčit Arciďábla, že spojil svojí sexuální energii s Gadžiným talentem. To samé platilo pro zbytek obyvatel vesmíru. Museli je za každou cenu přesvědčit, že Lady Gaga je již jednou z nich. Střih. Lady Gaga leží vedle omámeného Arciďábla nahá a vypráví mu o kouzelné noci, kterou spolu prožili. Arciďáblovi je viditelně špatně (a není to množstvím alkeholu, které požil), ale jelikož i on, tvor pekelný, je jaksi gentleman, nemohl jinak než převzít veškerou zodpovědnost za své chování a o Gagu se postarat.\n" Ta mrcha prolhaná!" vykřikla Virdžínie a málem ztratila myšlenkovou niť. Přeskočila pár odpudivých scén se zloprcčím manažerem, a pak se už konečně dostala k události, kterou nutně potřebovala znát. Tedy příchod chlupatozrzavého tvora.\n" Listen to me, Arcidevil's spy, you must get me some baby for Gaga or I'll rape you to death"řekl zloprcek. Samozřejmě, že se Arciďáblův špeh vyděsil a raději manažera poslechl. Hned druhého svítání přinesl Gaze pohybující se pytel. " That's the thing?" zeptala se Gaga s lehkým odporem. Špeh kývl. Hned se ale začal omlouvat, že skutečné děti momentálně nejsou na trhu, a proto ulovil malého Deneba. Tvorečkovi dočasně upravil paměť, takže jej klidně mohli vydávat za Arciďáblovo stvoření. Vskutku geniální plán!\nNešťastný Arciďábel si dítě vždycky moc přál, proto příliš nezkoumal tvorečkvu podobu a přijal jej za vlastního....\nVíce už Virdžínie vědět nepotřebovala. Malý tvoreček pochází z hvězdy zvané Deneb! Rozčílená s vítězným pocitem převyprávěla tento příběh jedné z průhledných žen. Ta jej spolehlivě rozšíří po celém vesmíru dříve, než řeknete Ga.\nStvořitel seděl nešťastně na podlaze. " Má koule! Co já budu bez ní dělat!?" naříkal a požádal Samohannu, aby mu nalil mléčnodrahový koktail.\n"Otče" zeptal se Montana. " proč je pro tebe ta koule tak důležitá? Je to jen křišťál.." Stvořitel se na svého, zde jediného, syna podíval svým smutným okem a vysvětlil mu, že kříšťálová koule byla zdrojem jeho plodnosti a životní síly. " Jsem teď úplný mrzák!"\nSamohannovi bylo Stvořitele líto. Vždyť to byl on, jehož koule mu dala život! To on dovolil, aby byla dívka se zrzavými vlasy stvořena! Ach, ubohý stvořitel!\nMalý zrzavý tvoreček potichoučku vkročil na Hvězdokupnou horu. Když uviděl plačícího Stvořitele, mlčícího Montanu a hromadu střepů, pochopil, co se stalo. Byl to totiž tvor velice inteligentní, tenhle Deneb. Zakoulel očima a upřel svůj zrak na rozbitý křišťál. Potichoučku si cosi mumlal pod své zrzavé chloupky a Stvořitel se Samohannou se stali svědky skutečného zázraku. Střepy se totiž samy od sebe začaly zvedat z podlahy a pomocí chladivého vánku se začaly dávat dohromady, jako když Stvořitel tvořil velkým třeskem Zemi. Během několika mála okamžiků byla křišťálová koule jako dřív a stařík pocítil nával nové energie, jako když pozemšťan mužského pohlaví požije modrou pilulku. Budoucnost je zachráněna!\nV ten samý okamžik, kdy udýchaná Virdžinie dorazila na Hvězdokupnou, horu si Stvořitel uvědomil, s kým má tu čest. Že jej to nenapadlo dříve! Vždyť je to Deneb! Jméno tvorečka vykřikl otec s dcerou téměř současně. " Otče, zrzeček je Deneb! Byla jsem uvnitř Gadžiny hlavy!!" pokřikovala na Stvořitele dívka vzrušeně. " Já vím, jsem to hlava děravá, že mne to nenapadlo dříve! Tvoreček je skutečně z Denebu.." řekl Stvořitel s úsměvem a všechny tři přítomné objal.\n" Sakra práce!" naštvala se Virdžnie. " Mě bylo tak špatně, obětovala jsem se pro pravdu a teď se dozvím,že stařík zapomněl, že stvořil kdysi dávno Deneby? Já se na to vykašlu!"\nVirdžíniiny nadávky se nesly celým vesmírem. Oběhly téměř všechny hvězdy- Proximu Centauri, Deneb i Alrakis. Zrovna v okamžik, kdy začala slečna se zrzavými vlasy snít, poletovaly nad Zemí.\nZrzčin sen byl již po několikáté modrý. Nicoletta si představovala svého milovaného modrého muže a skrze hvězdný prach mu v duchu posílala své verše.\nAch, můj modrý neznámý,\ntvá slova mne vždy omámí!\nI já bych chtěla se ti dát,\ntvé skutečné jméno znát!\nJsi jistě silný jako skála,\nale já bych se tě přec nebála,\nbudu ti říkat Montana,\nsnít o tobě až do rána...\nChci hladit tvoje řasy,\ntvá znamínka krásy.\nChci tvoje srdce mít,\nkůži modrou pohladit.\nMontano, můj drahý,\nprojev trochu snahy!\nPřijď si prosím pro mě,\nčekám v tomhle domě,\nJen na lásku tvou,\njá dám ti svou,\njen přijď srdce mého pane,\njinak něco zlého se mi stane..\nobrázek č.1- nejhorší sen Samohanny zvaného Montany\nobrázek č.2- Krásný sen slečny se zrzavými vlasy\n27. listopadu 2010 v 11:20 | Dubious cat | Streptokočky\n26. listopadu 2010 v 17:18 | Dubious cat | Samohanna zvaný Montana\n25. listopadu 2010 v 21:23 | Dubious cat | Imprese z žirafího plamene\nVážené růžové slečny!\nJelikož se i v mé modré oáze klidu začal vyskytovat reklamový mor, nezbývá mi nic jiného, než-li vám představit nebezpečí, do jakého se svým chováním dostáváte.\nPředem upozorňuji, že proti vám, ani růžové nic nemám! Jsem ráda, když se tu někdo zastaví, ale komentáře typu: Hlásni mi, nebo podívej se k mě, jsou poměrně otravné. Pokud mne chcete donutit, abych se na váš blog přišla podívat, zkuste mluvit k tématu a nebo- když už bez těch reklam nemůžete být, zkuste se nareklamovat nějakým originálním, zajímavým a neotravným způsobem.\n25. listopadu 2010 v 20:24 | Dubious cat | Samohanna zvaný Montana\nKdyž byl Samohanna v modrém vesmíru ještě docela sám, trávil volné chvíle plynutí času skládáním básní. Od té doby už ale Jupiter mnohokrát oběhl Slunce, a tak si na své schopnosti modrý mužík ani nevzpomněl. Jeho mysl totiž stále zaměstnávala dívka se zrzavými vlasy, ta, jenž chutná po syntetických malinách.\nSamohanna si její chuť stále uchovával v krystalu, a čas od času si na ní smlsl. Ale když si chtěl mlsnout i tentokrát, krystal nebyl k nalezení. Kde je?! ptal se snad každého mluvícího tvora v modrém vesmíru. Kam se ztratil malinový krystal? Tato otázka se nesla po celém časoprostoru. Nikdo netušil až na chlupatého tvora, který se schoval hluboko v orální dolině.\nZ čistého neštěstí tedy vzal Samohanna zvaný Montana po světelných letech pero z modré laguny a začal psát.\nÓ, dívko se zrzavými vlasy!\nmá vílo, symbole krásy,\nkde jen můžeš být?\nJen pro tebe chtěl bych žít..\nMá nejdražší, tvé rty chutnají sladce,\njsou malinové, vypadají hladce,\nó kéž bych je směl ochutnat,\na lásku tvou věčnou mohl znát.\nTvé krásné vlasy, ó jak jsou zrzavé!\nneposlouchá mě můj hlas, jen tóny vrzavé\nvydává, horších není snad,\nó dívko, mám tě tak strašně rád!\nMé tělo spaluje šílená touha,\naž shořím, zbyde po mne jen čmouha!\nČmouha černá jako noc,\nkdybys jen věděla, jak chci tě moc!\nTvé horké tělo bych hladil,\na strunu tvou zlehka ladil,\nbříšky prstů laskal bych tvou kůži,\na ráno dal na tvůj polštář růži......\nSamohanna netušil, jak moc se mu tato krátká báseň o slečně se zrzavými vlasy povedla. Když ji totiž objevila Virdžinie, ihned ji rozšířila po celém modrém vesmíru. Každou, i tu nejméně romantickou, duši chytla za imaginární srdce. I Arciďábel se rozplakal. Jeho ohnivé slzy byly dokonce zpozorovatelné i na Zemi, avšak lidé je mylně považovali za padající hvězdy.\nChlupatý tvor, stále ještě marně vykřikující své Džíí píís, zakoulel očima. Samohannu zvaného Montanu měl moc rád a hrozně rád by jej potěšil. I jeho lyrické psaní skutečně dojalo.\nTvoreček si strašně přál, aby Virdžínie rozluštila jeho zprávu a mohli tak společně slečnu se zrzavými vlasy vystopovat. Tajemná zpráva totiž zní : GPS, tedy Global Positioning System. Kdyby na to Virdžinie přišla, mohla pomocí svých schopností vlézt dívce do hlavy a přenést ji do modrého vesmíru. Ale tvorečkova snaha byla marná.\nJelikož chlupáček věděl, tedy alespoň přibližně, kde se Samohannův objekt touhy nachází, rozhodl se pokusit o malý experiment. Na plantetě Zemi se prý říká- Když nemůže hora k Mohammedovi, musí Mohammed k hoře. Ale co když to jde i opačně? Může malý chlupatý tvor přesvědčit horu, aby se přemístila?\nStvořenec Lady Gagy a Arciďábla se tedy plně soustředil na svůj cíl. Koulel očima, fosforeskoval, pelichal, až se mu najednou konečně podařilo napojit na myšlenky zrzavé slečny. Hurá! Ale jak s ní komunikovat? Tvoreček uměl kňučet jen po Anglicku. Naštěstí, i když vzhledem k genům je to až neuvěřitelné, byl malý tvoreček chytrý a vynalézavý......\nKdyž se Nicoletta, tedy slečna se zrzavými vlasy, chystala spát, uslyšela ve své hlavě neznámý, avšak krásný mužský hlas. Ten hlas, ač to nedokázala vysvětlit, se jí zdál modrý. Skoro jako by patřil muži, o kterém se jí nedávno zdálo!\nModrý muž v její hlavě tiše a jemně recitoval ty nejkrásnější verše, co kdy slyšela. Zdá se jí to, a nebo patří jí? Z té představy se její srdce rozbušilo tak moc, že se celému modrému vesmíru zdálo, že slyší bouřku. Jakmile srdce jednou začne takhle bít, je těžké jej už zastavit...


stylový kabát - Móda 2017 - Časopis Módní Dámské 2017\nČasopis Módní Dámské ⇒ Móda 2017 ⇒ stylový kabát\nV současné době žhavým tématem je aktualizace skříň a příprava na zimní sezónu. Vzhledem k tomu, zimě bude těžká a samice šatník by se měl skládat z teplé oblečení. Mnozí věří, že hlavním atributem zimní kabát je ženský šatník. Kromě toho, je to docela všestranný svrchní oblečení, ona je velmi krásné a teplé. Dnes se chceme věnovat zvláštní pozornost srsti a mluvit o který model bude nejstylovější a až do dnešního dne tuto sezónu.\nStylový model kabát\nDíky elegantní kabát žena s chladném období může vypadat tak atraktivní jako v jiných ročních obdobích. Ale dnes existuje mnoho typů povlaků, as pomocí některých z nich, budeme vytvořit módní fotografie:\nStylová zimní kabát s kožešinou je nejvíce populární mezi ostatními modely. Každá žena miluje krásné a drahé kožešiny, takže pokud si nemůžete koupit norkový kožich, pak ať je to aspoň kabát s kožešinovým výzdobou. Tento model je perfektní zápas s různými oblečení. Pod ním, můžete nosit Kalhoty klasický rovný střih a módní úzké džíny. sukně jsou ideální k vytvoření jemné a romantické obrazu, halenky a šaty.\nStylový pletený kabát je vhodnější pro pozdní podzim, kdy dát na teplý kabát je ještě brzy, a už za studena pro pěší v svetry a vesty. Pletený kabát vytváří snadnou a příjemnou cestu, tak to jde dobře s ležérní oblečení. Například na sobě džíny, svetr a krásný stylový pletený kabát, můžete bez obav vyrazit na nákupy nebo na procházku na čerstvém vzduchu.\nStylový prošívaný kabát se liší od ostatních modelů v tom, že nemá zipy a spony. Elegantní a štíhlé popruh zámky vykonává funkci. Prošívaný kabát je rovná a vzplanul. Tato možnost je ideální pro obchodní jednání, oslavy a setkání. Vzhledem k tomu, produkt je šité z měkkých tkání, je to stylové a módní kabát vhodnější pro podzim nebo brzy na jaře. Prošívané kabáty jsou plně schopné odhalit vaši ženskost, takže vybrat na základě jeho oblečení, dát přednost sukně, šaty a boty s vysokými podpatky.\nPři výběru stylovou zimní kabát, dávat pozor na francouzském modelu, který se nazývá "Pardes". Dělal to obvykle vyroben z kašmíru. Od klasického modelu se liší Pardes kapsy. Díky dvouřadový upevnění a anglické stojáčkem kabát vypadá to neuvěřitelně elegantní, a to navzdory skutečnosti, že klasická rovná noha připomínající mužského stylu. Pardes je v souladu s jakýmkoli způsobem.\nVyberte si stylový kabát Video.\nPředchozí Článek Trendy barvy podzimu v zimě 2013 - podzim 2013 módní barvy oblečení\nNásledující Článek svatební vlásenky\nCo manikúra v módě v roce 2015?


Blahoslavený chudý duchem – Tomáš Petříček…\nByl jsem kdysi poslancem i senátorem za ČSSD a to za časů velikánů Miloše Zemana i Jiřího Paroubka...\nKdyž se včera večer objevila informace, že dosavadní místopředseda Petříček chce kandidovat na...\nPár přátelských rad premiérovi uprostřed naší agónie…\nNemá smysl zakrývat, že opozice - Piráti + STAN a koalice SPOLU mají našlápnuto k možnému vítězství...\nPolitické strany začaly zbrojit na volby.\nIzrael dokázal již očkovat čtvrtinu obyvatelstva\nŽidovský stát - mající počet obyvatelstva na úrovni s námi - již naočkoval proti Covidu-19 čtvrtinu svých příslušníků, včetně arabských spoluobčanů. Jde o pozoruhodný počet, který vzbuzuje velkou pozornost celého světa, včetně Evropské unie, kde se to zatím nepodařilo, zejména v důsledku nedostatku...\nPředčasné odepisování sociální demokracie\nK napsání tohoto článku mně tak trochu vybudily především některé články, jež se objevily v médiích, ve kterých je sociální demokracie představována jako kus na odpis. To je ale přinejmenším velmi předčasné hodnocení. Nemá smysl polemizovat se všemi autory těchto článků. V sobotní MF Dnes, tedy v...\nPo čtyřletém intermezzu prezidenta republikánů, přichází dnes v šest hodin středoevropského času do úřadu nový americký prezident Joe Biden.\nNěmecko prodlužuje lockdown\nPo sedmihodinovém včerejším jednání se šéfy šestnácti spolkových zemí oznámila spolková kancléřka Angela Merkelová prodloužení lockdownu nejméně do 14. února. Toto rozhodnutí zdůvodnila mimo jiné nakažlivějšími virovými mutacemi a důrazným „musíme jednat hned“. Podle jejího názoru stále je ještě...\nV tomto týdnu se v americkém tisku objevila informace, že odcházející americká prezidentská administrativa D. Trumpa uvalila ještě v závěru svého působení nějaké další sankce na firmy, které spolupracují s Gazpromem na dokončení výstavby plynovodu Nord Stream 2.\n150 let od vzniku dějinami prokleté německé Říše\nPřed 150 lety ve Versailles 18. ledna 1871 byla vyhlášena německá Říše. Pruský král Wilhelm I. byl prohlášen za jejího prvního císaře, podle projektu jeho kancléře Otty von Bismarcka. Složil přísahu: „My, Wilhelm, z milosti Boží pruský král, prohlašujeme, že jsme považovali za povinnost vůči...\nV prvej novoročnej diskusnej relácii RTVS „O 5 minút 12“ sa moderátor rozprával s prezidentkou republiky Zuzanou Čaputovou. Od novoročného bezobsažného príhovoru o sebe nedala dva týždne vedieť, až sa zdalo, že sa ukýva kdesi v lesoch pred Covidom alebo pred niečím ešte mocnejším... No musím...\nLichtenštejnsko prodloužilo opatření proti covidu\nVláda ve Vaduzu vzhledem k stále vysokému počtu nakažených Covid-19 a nebezpečí, které představují jeho nové vysoce nakažlivé mutace, prodlužuje stávající opatření do konce února. Ode dneška bude pro soukromé akce stanovena nová horní hranice pěti osob, včetně shromažďování na veřejných...\nRakousko zostřuje opatření, lidé ve Vídni protestovali\nRakouská spolková vláda ráno ústy svého předsedy Sebastiana Kurze oznámila na tiskové konferenci, že tvrdý lockdown bude prodloužen až do 7. února. Aby se zabránilo šíření koronaviru - a zejména nové virové varianty, tzv. B.1.1.7 - povinně zavádí nošení respirátoru FFP2 v maloobchodě a veřejné...\nSeriál komických rozhodnutí Ústavního soudu pokračuje


Pražské letiště je na hraně provozní kapacity. Loni odbavilo 17,8 milionů cestujících, nárůst se čeká i letos – Zpravodajství FTV Prima | Prima\nPražské letiště v loňském roce odbavilo rekordní počet cestujících\nAčkoliv počet cestujících vzrostl, počet leteckých pohybů klesl o půl procenta na 154 777 vzletů a přistání. Důvodem byla zejména vyšší obsazenost na jednotlivých linkách a nasazování typů letadel s větší kapacitou. Z Prahy loni pravidelně létalo 71 leteckých společností do celkem 165 míst po celém světě, z toho do 15 dálkových destinací. Právě na dálkových linkách zaznamenalo letiště výrazný nárůst počtu odbavených cestujících – o téměř 11 %.\n„S dalším nárůstem počtu cestujících počítáme také v letošním roce, čímž už se ale dostaneme za hranici našich provozních kapacit. Zároveň s tím budeme muset zahájit také několik důležitých rozvojových projektů přímo v prostorách terminálů. To sice může pro cestující znamenat dočasné snížení komfortu, ve svém výsledku však půjde o změny vedoucí k ještě modernějšímu a pohodlnějšímu letišti, které cestující po jejich dokončení určitě ocení,“ uvedl Václav Řehoř, předseda představenstva Letiště Praha.\nNejvíce cestujících využilo pravidelné linky do Velké Británie, Itálie, Ruska, Španělska a na pátém místě se dle provozních výsledků objevila nově Francie. Z destinací byl v roce 2019 opět nejoblíbenější Londýn, následovaly Paříž, Moskva, Amsterdam a Frankfurt. Skokanem roku se v meziročním srovnání stala turecká Antalya. Do této oblíbené dovolenkové destinace cestovalo z Prahy o 41 % lidí více než v roce 2018. Mezi třemi destinacemi s největším nárůstem počtu cestujících je také Amsterdam a Dauhá, hlavní město Kataru, informovalo letiště.\nLetos přibudou další dvě dálkové destinace, přímo se bude z Prahy létat do amerického Chicaga a vietnamské Hanoje. Spojení do Chicaga bude od května zajišťovat společnost American Airlines. Létat by se mělo pětkrát týdně. Chicago tak doplní trojici amerických měst Filadelfie, New York a Newark, do kterých se už létá z Prahy bez přestupů.\nAutor: Bamboo Airways Boeing 787 Dreamliner společnosti Bamboo Airways\nNové spojení mezi Prahou a Hanojí potvrdili ve středu zástupci vietnamské letecké společnosti Bamboo Airways. První let by se mohl podle nich uskutečnit už na konci března. Linka bude fungovat dvakrát týdně a vietnamský dopravce na ni nasadí Boeing 787-9 Dreamliner pro 298 pasažérů. Cesta by měla trvat okolo 11 hodin. Půjde o vůbec první přímé letecké spojení mezi Českem a Vietnamem a zároveň první pravidelnou linku Bamboo Airways do Evropy.


Vybírat i "obyčejné" kolo je věda. A co teprve elektrokolo, kde je navíc ještě motor a baterie... Zde je 5 základních tipů, které Vám snad pomůžou s výběrem.\n1. Rozmyslete si, kde a jak budete na kole jezdit. Tohle je opravdu důležité. Stanovte si jasně, zda budete brázdit cyklostezky nebo sjíždět traily v lese. Od toho se odvíjí výběr, zda městské kolo, trekové, nebo třeba celoodpružený sjezďák. Výběr je obrovský a vlastně už úplně stejný jako u klasických kol bez baterie. Dalšími parametry jsou motor a kapacita baterie. Čím větší kapacita baterie, tím větší porce zábavy (dojezd). Existuje několik variant umístění pohonu: středový motor nebo v zadním náboji. Obecně platí, že kola víc do terénu mají středové motory a naopak městská a treková v zadním náboji. Jde hlavně o rozložení váhy. Sportovnější kola se snaží mít těžiště co nejníže a nejblíž středu.\nPrvní setkání s Levem\n2. Testujte, zkoušejte, ptejte se... Není nic jednoduššího než si elektrokolo zapůjčit na víkendové testování. Dejte mu do těla a zjistěte, co vám vyhovuje nebo vadí. Většina prodejců to dnes standardně nabízí a opravdu tuto službu využijte. Většinou složíte nějakou zálohu a můžete vyrazit. Vyzkoušejte si více modelů a víc značek. Každý má jinou geometrii a uvidíte co Vám nejlépe sedne. V nabídce je spousta značek motorů - Yamaha, Bosch, Brose, Shimano atd. Každý má jiný projev. Některé mají hrubší nástup, některé tipy zase pozvolnější a jsou více kultivované. Také záleží jaký software daný výrobce používá pro řídící jednotku. Rozdíly jsou i v displejích. Třeba Specialized nepoužívá žádný displej (model 2018) jen ze strany na baterii jsou LEDky, které znázorňují nabití baterie (1 dioda - 10%). Levo si můžete spojit s hodinkami nebo navigacemi garmin a vidíte všechny potřebné informace.\nMě osobně se líbí kolo bez dipleje. Ale chápu, že 100 lidí 100 chutí :-)\nVěnujte pozornost testování kola v různých režimech. Zpravidla bývají 3 až 4 mody, od ECO až po TURBO. Každý výrobce to nazývá trochu jinak. Projeďte se i třeba v lehčím terénu ať zjistíte co a jak vám vyhovuje. Hlavně se nebojte na cokoliv obsluhy zeptat. Ochota a erudovanost prodejce může naznačovat, jak se k vám v případě problému bude obchod chovat.\n" Kupovat kola na netu mi přijde dost neosobní. Vadí mi když si kolo nemůžu detailně prohlédnout a osahat , asi jsem staromódní."\n3. Vyberte si svého prodejce. Může to znít jako klišé, ale zkuste se schválně zastavit a zamyslet. Pokud objedete pár prodejců, sami poznáte, kde se Vám věnovali a kde Vám bylo příjemně. Ebiky nejsou levná záležitost, tak se opatrnost vyplatí a to hned několikrát. Zeptejte se na záruku, reklamace a další výhody, které Vám mohou nabídnout při koupi. Elektrokolo si nekupujete na dva roky, ale na mnohem déle. Baterie by měla vydržet alespoň 600 - 800 cyklů. Já pro nákup upřednostnil kamennou prodejnu nedaleko svého bydliště. A to nejen z důvodů garančních prohlídek a dostupnosti servisu, ale také proto, že mají velký výběr doplňků a oblečení.\nKupovat kola na netu mi přijde dost neosobní. Vadí mi když si kolo nemůžu detailně prohlédnout a osahat, asi jsem staromódní :-) Navíc v kamenné prodejně Vám vše vysvětlí, nastaví na vaši výšku váhu (např. vidlici, tlumič apod.).\n4. Nejsme tak bohatí, aby jsme si kupovali levné věci... Tohle pořekadlo někdy bohužel opravdu platí. Nejde o rozhazování, ale jsou určité hranice, kde nelze očekávat bůhvíjakou kvalitu. Musíme vzít v potaz že se jedná o spojení "klasického" kola a navíc přidáme ještě motor a baterii. Ale tady to nekončí. Správně by měl výrobce ebike osadit silnějšími brzdami, většími kotouči, pevnými osami apod. Navíc máte na kole tužší speciální rám pro potřeby motoru a baterie. Tady už nám to trochu skáče. Můj soukromý názor je, že se dá celkem dobré horské elektrokolo pořídit od 60.000 Kč. (popřípadě o něco lépe ve výprodeji). Je to dost, ale ty zážitky za to stojí :-)\n5. Užijte si to...\nVěřím, že vám elektrokolo otevře nové obzory. Vyrazíte tam, kam jste se dřív neodvážili. Jak já říkávám, "z cyklistiky mi zbylo jen to hezké". Rozhodně to není o lenosti. I když se zpotíte, tak si jízdu náramně užijete. Občas se setkáte s pošklebky od jiných cyklistů. Ale myslím, že je to každého věc, na čem jezdí. Děláte to pro sebe a ne pro ostatní. Nemusíte nikomu nic dokazovat ani si zasluhovat výjezd na kopec. Jde o to si užít volný čas v přírodě.\nTak znovu...užijte si to :-)\n#jakvybratelektrokolo #elektrokolo #ebike #electricbikers #tipy #blog #blogger #vyberkola\n1 675 zobrazení0 komentářů


Výletní tip Ladislava Zibury: Vypravte se za příběhem židovské rodiny Wolfových do Tršic u Olomouce | Radio Wave\nPříběh rodiny Wolfových se zaznamenal zejména díky deníku, který si během tří let v úkrytu psal nejmladší člen rodiny Otto. Mužská verze deníku Anny Frankové u nás vyšla rovněž knižně. Otto Wolf se stejně jako Franková nedožil konce války. Mladík byl těsně před jejím koncem zajat a umučen ruskými vojáky. Informace o své rodině však neprozradil, a zbytek jejích členů tak přežil.\nProč je pro cestovatele Ladislava Ziburu příběh rodiny Wolfových tak fascinující? Poslechněte si celý výletní tip.


Žena s moly: Komplexy, Pythagorova věta, bramborová kaše\nNějak jsem se hrabala ve facebooku (promazávala "přátele", kontrolovala, kdo co může vidět, upírala přístup (páč proč by někdo měl šmírovat moje fotky, když já jeho nemůžu)) a narazila jsem přitom na nějakou řetězovku, kterou jsem dělala ještě v Madridu. Spočívala v tom, že jsem měla "vytvořit poznámku s 25 náhodnými věcmi o své osobě, zajímavostmi, svými zvyky nebo názory. Poté vybrat kolik chci lidí, které v poznámce označím."\nTakže pro zajímavst aktualizovaná a okomentovaná verze (aktualizace a komentáře tučně):\n1. Mám divné komplexy. Jeden z nich se týká mých prstů na nohou.\n2. Nepamatuju si Pythagorovu větu. Důvodem bude zřejmě to, že jsem ji od druhého ročníku střední školy nemusela použít. Stejně jako zbytek matematiky probíraný od páté třídy výš.\n3. Tvářím se nezávisle, ale potřebuji muže. Nejméně tři.\n4. Jeden z nich je Tatínek.\n5. Moje nejoblíbenější jídlo je bramborová kaše. V poslední době je můj největší odvaz, když si ji s Baličkou cigaret po pár lahvích vína kolem jedný ráno vaříme.\n6. Za romantiku považuju, když mi někdo přinese pivo do postele. Může i víno. Zjistila jsem, že pivo mě začalo nafukovat! Ale hlavně, ať to je alkohol a ne čokoláda, kakao, nebo plyšák, bohajeho!\n7. Stále věřím, že jednoho dne dostanu rozum.\n8. Na druhou stranu si ale říkám, co s ním pak budu dělat?\n9. Mám slabost pro španělštinu s italským přízvukem.\n10. Do třinácti let jsem nebyla malá.\n11. Ve škole jsem chyběla, když se probírala násobilka čtyř. Dodnes s ní mám problém. Kéž by jenom s násobilkou. Nové rozdělení nájmu jsem počítala pětkrát. Když jsem zjistila, že ještě musím rozpočítat kauci, chtěla jsem plakat.\n12. Vymyslela jsem vlastní kalendář, kde jsou měsíce pojmenované podle piva a rok začíná 14. července.\n13. Jediné zvíře, které mi přijde odpornější než pavouk, je šváb.\n14. Nesnáším otázky jako: „Jak se máš?“ „Co posloucháš za muziku?“ „Co to vaříš?“ „Už máš hotový zkoušky?“ „Máš chlapa?“ A nově taky: "Nebolej tě z těch bot nohy?" Tak podívejte, já jsem podpatkový člověk, možná i marnivá fiflena, ale nejsem dement. Kdyby mi snad hrozil například výstup na Sněžku (asi kdybych se před někým schovávala), nevezmu si lodičky na jehlách, ale půjčím si od maminky botasky nebo jak se to jmenuje. Takže ne, já osobně nevlastním žádné pohory, tenisky, botasky nebo sportovní sandále. Protože, zaprvé, co bych k tomu nosila za oblečení? A zadruhé, jak bych v tom asi chodila? Já neumím chodit v teniskách! Správné držení těla – narovnat záda, lopatky k sobě, zatáhnout břicho, zvednout bradu – u mě nastává pouze v okamžiku, kdy na sobě mám něco, co má aspoň čtyřcentimetrový podpatek. Výjimku tvoří léto a baleríny, ale v těch už chodím nakřivo. Ale abych si obhájila konstatování, že nejsem dement: samozřejmě si na nadcházející víkend v Bruselu nevezmu kozačky na jehlách. Vezmu si ty nové s podpatkem olomouckým podpatkem. Na tomto místě si zaslouží svou vlastní vložku olomoucká dlažba. Tak tedy pokud trávíte nějaký ten čas v Olomouci, pochopíte, že především zimní boty s podpatkem pohybující se v průměrné cenové relaci vám vydrží asi tak měsíc. Tím nemám na mysli, že po měsíci si musíte nechat opravit podpatky, tím myslím, že po měsíci ty boty můžete vyhodit. Takže v podstatě máte následující možnosti: 1) Rezignovat na podpatky. 2) Udělat podpatkový kompromis spočívající v tom, že se smíříte s faktem, že jehly unosíte pouze v případě, že si je s sebou budete nosit do školy/do práce v tašce a přezouvat se do nich místo do ortopedických sandálí. Kompromisní olomoucký podpatek vypadá přibližně takhle. Pořád je na kopřiví vkus dostatečně elegantní, ale přitom se na něm na všudypřítomných kočičích hlavách nezabijete, ani nebudete muset po první procházce po Horním náměstí zamířit do nejbližší opravny obuvi (mimochodem, tu nejbližší na náměstí Hrdinů ruší, podpatky tam opravovali za sedmdesát korun). Pak si ještě můžete vybrat ze dvou finančních možností v závislosti na tom, jak rádi nakupujete. Koupit si na zimu troje levné boty a všechny během té zimy vyhodit, anebo investovat do dražších a doufat, že vám vydrží aspoň dvě sezóny. Nutno podotknout, že ty poslední s kompromisním podpatkem mám od prváku, a kdybych na ně nekašlala s údržbou, můžu je nosit doteď. U nových bot s kompromisním podpatkem jsem po celodenním nošení v Praze zjistila, že z nich mám pouze lehce odřený kloub u prsteníčku levé nohy, což se nepočítá, protože já mám puchýře i ze žabek. A hlavně mě z nich nic nebolelo... kromě... stehenních svalů! Ty vole, mám kozačky, co samy posilují stehenní svaly a budu nosit botasky, neasi! Takže jestli se mě v Bruselu někdo zeptá, jestli ty boty nejsou nepohodlný, ukopnu mu podpatkem hlavu:-)\nDalší debilní dotaz je: "Ty máš umělý nehty?", protože nemám, mám je hezký od tý doby, co jsem si je ve dvanácti přestala kousat, ale podrobnější analýzu necháme na jindy.\n15. Věřím, že na každou svini se někde vaří voda. I na mě.\n16. Existují dvě věci, které bych se ráda naučila – skládat mapy a vytáhnout papírový ručník v celku, nikoliv na cucky.\n17. Nedokážu na první pokus rozdělat ani tatranku.\n18. Jsem kryptomonarchistka.\n19. Nevím, co chci, ale musím to mít.\n20. Opravdu se neopaluju. A myslím, že „nebaví mě to a nelíbí se mi to“ je dostatečné vysvětlení.\n21. Léčím se, ale pořád si myslím, že na chlapech s dlouhými vlasy toho je hodně. Jsem nedoléčená. A jsem schopná se rozbrečet, když si je nějakej ostříhá. Nebo hůř – oholí! A to přesto, že spát se s nima dá i bez vlasů.\n22. Mým snem je mít muže v domácnosti. (Ideálně s dlouhými vlasy).\n23. Vařit jsem se naučila díky mužům (ale nikoliv proto, že bych vařila pro ně).\n24. Domnívám se, že je to moc o chlapech.\n25. Bod chybí, neboť ten původní je irelevantní:-) Můžete mi vymyslet nový.\nRestaurátor si po třech týdnech, co se schovával i na skypu (jako bych ho snad vyhledávala), založil facebook a přidal si mě. Úspěšně ho (kromě tlačítka "confirm") ignoruju, ale už jsem si tam stihla najít jeho bývalou přítelkyni, abych mohla Baličce cigaret oznámit, že je sympatická, ale ne moc hezká a hlavně má ráda psy. Nemusíte ztrácet čas tím, že si pomyslíte, jaká jsem kráva, věřte mi, že já už jsem to udělala za vás. Samozřejmě mě vůbec nezajímají žádné Restaurátorovy bývalé, současné ani budoucí přítelkyně, ale co kdybych někdy něčí přítelkyně potřebovala dedukovat naostro, že jo! Musim si to zkusit takhle, když o nic nejde... No a taky si myslim, že stejně spal s tou servírkou ze spodního baru. Ženská intuice!\nPo tři čtvrtě roce konečně otevřeli tu vino/pivotéku, co máme dvacet metrů od bytu. Už jsem tam byla a čekám, až se Balička cigaret probudí a půjdeme se dívat na Sbohem, armádo, protože jsem to obě kdysi četly a svorně nesnášely Catherine, ale obě dvě si z toho hovno pamatujeme, ale nechce se nám to číst znova a samozřejmě si to chceme zapsat na seznam četby. Doufám, že už se brzo probudí, protože tady to víno asi od půl sedmý ochutnávám, abych jí nenabídla něco špatnýho.\nVystavil Žena s moly v 20:54\ndanka 9. 11. 2010 21:50:00\nbod 16 ma prinútil sa zamyslieť, a neovládam to! ale pythagorovu vetu aj o polnoci (som matikárka, tak aj s dôkazmi :-)\nVeve 10. 11. 2010 0:48:00\nPythagorovu větu si asi taky nepamatuju, většinou chodím v botaskách, ale poslední dobou toužím čím dál tím víc po vysokých podpatcích (i když na nich neumím chodit. Ale souhlasím, nikdy jsem nechodila tak rovně a tak dobře nezatahovala břicho jako na vysokých botách) a dlouhovlasí chlapi mě berou taky! (nic mě nebaví víc, než se Historikovi prohrabávat ve vlasech a splétat mu cop).\nA s těma fotkama jsi dobře udělala. Já si jich třeba už stihla docela dost prohlédnout:D Ale nejvíc ses mi stejně líbila jako mrtvá židovka!\nRoj 10. 11. 2010 2:16:00\nPythagorovu vetu znam\n"Nedotýkej se mých kruhů!" Možná to byl Archimédes, ale oni se kluci třeba znali, tak je to jedno.\nKopřiva 10. 11. 2010 2:16:00\ndanka: A jak zvládáš bramborovou kaši?;o)\nVeve: S těmi fotkami to bylo tak - a jsem si asi na devadesát procent jistá - že FB si sám změnil privacy. Protože si myslím, že jsem měla nastaveno, že moje alba můžou vidět only friends, ale někdo m upozornil na to, že i friends of friends. A upravila jsem to tak před měsícem a půl;o) Ale spousta lidí dodnes evidentně nepřišlo na to, že má veřejný celý profil.\nJinak jsem spíš měla na mysli lidi, co mám v přátelích, ale co nesdílí všechno, i když vím, že to tam mají;o) Prostě když mi někdo neukáže svoje fotky, proč bych mu měla ukazovat já svoje? Navíc se většinou jedná o lidi, kteří požádali o přátelství mě, ne naopak.\nKopřiva 10. 11. 2010 2:18:00\nRoj: Na to je nějakej vtip, ale s Baličkou jsem vyply Hemingwaye a zaply Bronteovou a vypily to víno, takže nevim jakej:o)\nKopřiva 10. 11. 2010 2:21:00\nHele, vysvětlete mi někdo, proč mám v toplistu asi deset přístupů z plurk.cz? Já tomu nerozumět!\njarmilka 10. 11. 2010 7:53:00\nna ty dražší boty pozor! Když je to tzv. módní obuv, tak sice stojí i několik tisíc, ale můžeš v ní maximálně někam do nákupáku a to ještě ne každý den! Takhle naletěla moje ségra :o)))\ntaky se mi líbí chlapi s delšími vlasy (a s třídenním strništěm), bohužel jsem ve svém životě měla jen jednoho! Ale náležitě jsem si to užila :o))\nSejra 10. 11. 2010 10:20:00\nTo jsou krásné body, jen co je pravda:-)\nChtěl sem něco napsat o podpatcích, ale většinou je to marné, tak se nebudu snažit. Jen si na vás podpatkové ženy vždycky vzpomenu na rehabilitaci, když tam potkávám pajdající ženy zralého věku, žehrající na svou podpatkovou blbost. A zezačátku sem nechtěl věřit tomu, co všechno se může v těle posrat díky blbejm botám. Zkrátka všechno:-(\nave 10. 11. 2010 10:22:00\nMně se líbí bod 7. Ten je takovej nadějeplnej ;o)\nKopřiva 10. 11. 2010 11:03:00\njarmilka: No, já měla dva a bojím se, že si na jiný nezvyknu;o) Naštěstí vlasy vždycky můžou dorůst! Bohužel ne všem chlapům má co dorůstat:o)\nTak blbou a drahou botu většinou poznám - hlavně, když vím, co všechno musí vydržet.\nSejra: Já jsem čekala, kdo s tím přijde:o) Blbá bota není automaticky bota na podpatku. Taky se mi nechce věřit, co všechno se může posrat kvůli blbě předepsaný ortopedický vložce.\nCo se týče bolavých nožiček, tak když někdo celej život nosí nekvalitní boty na jehlách za pár stovek, ve kterých se nedá ani stabilně stát, tak se není čemu divit. V botě ta noha nesmí plavat, nesmí se nikam posouvat a na časté nošení není vhodný deseticentimetrový podpatek, to dá rozum, že jo. Nohy krásně rasí taky žabky, sandály s tenkou, rovnou podrážkou, baleríny s tenkou podrážkou...\nMy máme bolavý nožičky dokonce v rodině. Máma asi do pětatřiceti boty na podpatku ani nenosila. Pak šla s nohama na operaci a od tý doby je nosí:o) Mě zase bolely nožičky, když jsem byla malá a v pubertě. Podpatky jsem měla od tatínka zakázaný. Pak jsem se na to vykašlala a nožičky mě bolí úplně stejně (když už mě teda bolí - a bolí mě většinou, když si dám masážní procházku po kočičích hlavách v něčem, co má půlcentimetrovou podrážku).\nave: Ale všimla sis, že bod osm na něj navazuje, jo?:o)\ndanka 10. 11. 2010 11:10:00\nzemiakovú, aj krupicovú kašu zvládnem, a najlepšia je aj tak s hrudkami!\nasi som konečne dospela aj na podpätky, nosím ich od 1. septembra, a v živote sa mi lepšie nechodilo. opätkom zdar!\nRoj 10. 11. 2010 11:31:00\n Protože uživatel plurku, který tě miluje a strašně žárlí, si neumí zablokovat toplist.\nSejra 10. 11. 2010 11:33:00\nUž si to úplně přesně nepamatuju, ale chodidlo roznáší váhu těla nějak v poměru pata 55% špička 45% Při 4 cm vysokém podpatku už pata přenáší 80% váhy. Důsledky - vyšší zatížení kloubů, deformace páteře, přenos otřesů na mozek (migréna), deformace klenby. Další důsledky - zkrácení lýtkových svalů, deformace achilovky...víc si toho radši už nepamatuju.\nŽe skoro celý život běháme po tvrdém povrchu, je jenom takový "milý" přídavek.\nP.S. Moje matka byla taky na operaci nohou. 4 x achilovky. Zkurvený z blbejch bot. Zničený kyčle netřeba popisovat. A jak ráda si kupuje kvalitní boty a ortopedické vložky:-)\nave 10. 11. 2010 11:40:00\nAle bod osm se mi taky moc líbí, ten je zas takovej pěkně realistickej (skoro jako bych je psala já :o)\nMimochodem, mě nejvíc bolí nožičky z úplně rovnejch bot, takže třeba balerinky nosit v podstatě nemůžu.\nA když si člověk dobře vybere, tak jsou boty na podpadku strašně pohodlný. Bych si měla zase nějaký pořádný pořídit, začínám si připadat maličká :o)\nVeve 10. 11. 2010 11:53:00\nave, já si třeba nepřipadám maličká, já jsem maličká:o) I když pravda, pořád jsem vyšší než Kopřiva. Ale zato jsem pořád menší než všichni v mém okolí.\nKopřivo, jo fb si to změnil sám. Taky jsem na to přišla, až když mi jedna známá oznámila, že může na moje fotky koukat i když nejsme přátelé. Tak jsem si to všechno okamžitě přenastavila zpátky. Nechci, aby na mě čučeli lidi, které nám v přátelích.\nKopřiva 10. 11. 2010 11:55:00\ndanka: Vidíš, já ji neumím:o) Nebo jo, umím, ale není jako od maminky nebo od Baličky cigaret!\nroj: Podle všeho mě těch uživatelů plurku miluje asi patnáct.\nSejra: No a teď si místo bot na podpatku dosaď asi tak devadesát procent bot bez podpatku, které v Čechách seženeš:o) Mně se vždycky hrozně líbí, když mi sdělí, že si v botech na podpatku ničím nohy, někdo, kdo na sobě má křusky od Vietnamců a já úplně slyším plakat jeho klenbu. To neznamená, že tě podezírám, že na sobě máš křusky od Vietnamců, jenom chci znova říct, že bota na podpatku automaticky neznamená blbá bota, a bota bez podpatku dobrá bota, i když si to spousta lidí myslí. Samozřejmě se nic nemá přehánět, ale abychom nosili výhradně zdravou obuv, můžeme chodit jenom v ortopedických sandálech. Kolik bot, co se tváří hrozně pohodlně a zdravě, je ve skutečnosti úplně na hovno. A to nemluvím o těch - s prominutím - sračkách, co se vyrábí pro děti. Dnešní holčičky už v sedmnácti nebudou mít dilema, jestli si botami na podpatku nezničí nohy, protože už je budou mít zničené z dětských botiček.\nMy máme v rodině takzvané vybočené palce - v podstatě se ti palec jako by snaží vlízt pod ostatní prsty a ten kloub u něj naopak vybočuje na druhou stranu. Byla s tím na operaci babička i máma a já taky budu:o) Máma předtím právě nenosila lodičky, protože se do nich s těmi palci ani nevešla. A ono to hlavně občas docela bolí, mě paradoxně mnohem víc třeba z těch půjčených botasek:o) Ale v podstatě to je už v obchodě docela dobrý indikátor toho, jestli si zkouším kvalitní boty.\nKopřiva 10. 11. 2010 12:01:00\nAno, to je další věc - jak podpatek lidem pod metr šedesát pomáhá v boji proti ušlapaným kalhotám:o)\nave, boty, ze kterých mě kdy nejvíc bolely nohy i záda a uprostřed Barcelony jsem je sundala a vyhodila a šla si koupit jiný, byly právě sandále s podrážkou, co neměla ani půl centimetru. Jinak baleríny (dražší) jdou koupit i s pevnější strukturou a silnější podrážkou a dají se do nich dát i ortopedické vložky. Sice nejsou tak elegantní jako ty fakt baleťácký (nebo možná jo, ale ty už jdou asi cenově mimo mě), ale jsou mnohem pohodlnější. Běžný baleríny mám taky jenom na ozdobu.\nSejra 10. 11. 2010 13:25:00\nSouhlasím, až na tu výšku těch podpatků, to je prostě anatomický fakt.\nŽe ti dělá problém chůze v botách bez podpatku, je problém jiný.\nJinak mám na nohách polobotky Martens s ortopedickou vložkou na míru. Ale většinou chodím v kanclu bez bot, protože boty mají nohu chránit, ne ji omezovat a já se cítím v botách v místnosti omezen:-)\nScandiaca 10. 11. 2010 14:48:00\nJsem holčička, co má nohy zničené z dětských botiček...\nKdybych chtěla rejpat do sejra, řeknu, že dělá blbě, páč chodit naboso je zdravý po nerovným povrchu a né v místnosti, že jo. A pokud se cítí v botě omezen, bude někde asi něco blbě. A kdo chodí v kanclu bez bot je buran :-P\nNejlepší je bod č.10.\nSejra 10. 11. 2010 15:50:00\nRejpat můžeš, podpatky tím ovšem neobhájíš:-)\nJistě, strniště nebo lesní terén by byl na chůzi lepší, ale někdo kdysi vymyslel, že vrcholem pokroku je koberec, a tak máme v kanclu koberec.A bota mě omezuje v tom, že je tu teplo, noha se mi potí a to se mi nelíbí.A jí to nesvědčí:-)\nA tak jsem rád buranem, alespoň v tomhle určitě:-)\nKopřiva 10. 11. 2010 16:40:00\nSejra, hlavně, jestli ti nesmrděj nohy, to si pak boty sundávat můžeš;o)\nScandiaca 11. 11. 2010 2:07:00\nTak mně je teda celkem u zadku jak si kdo huntuje vlastní tělo :-)) Nicméně ta tvoje informace s procentama je hodně zkreslená, páč záleží na tom, jak je podpatek stabilní, jak je bota zkonstruovaná atakdále a samozřejmě - překvápko - taky na dýlce chodidla.\nTřícentimetrovej kitten heel bude na běžný nošení pro tělo horší než štyrcentimetrovej širokej. O žabkách ani nemluvě. Takže ne, nižší nerovná se zdravější. Podpatek byl původně vymyšlenej právě kvůli chůzi po tvrdým povrchu.\nP.S. Tuším, že teplota se dá regulovat i jinak než sundáním bot. Ale chápu, že je jednodušší je skopnout pod stůl :-))\nScandiaca 11. 11. 2010 2:21:00\n(Resp. vymyšlenej asi ne, ale rozšířenej jo.)\ngalahad 11. 11. 2010 22:00:00\n"...trp�m chronickou grafom�ni�..."\nKopriva 12. 11. 2010 13:16:00\ngalahade, ja ti nevim, ale mas nejakej problem?\nZdravim z Bruselu.\ngalahad 12. 11. 2010 13:30:00\n...nem�m. To byl jen takovej n�pad;-)\nCheorchia 14. 11. 2010 0:37:00\nAsi to s dovolenim spacham taky :).\nVivien 14. 11. 2010 22:01:00\nTy já taky můžu. Z toho kšeftu, co ty, mám nejedny loděnky a jiné krasavice. Zrovna dneska jsem si odtamtud donesla botky na zimu ve městě, ale musela jsem obejít dva (!) obchody, než jsem je našla v černé 37, s podpatkem vhodným na pražskou dlažbu, neb pracuju v centru a miluju procházky starou Prahou. A na to je ten podpatek 5 cm jako dělaný, hlavně když se člověk škrábe do kopců na Malé Straně. Taky nemůžu nosit boty bez podpatku, strašně mě pak z nicho bolí záda.\nBramborovou kaši děláš podle Pohlereicha :-)?\n▼ listopadu 2010 (1)


Mikrop Horse pro koně Sport granule 25kg - Diskontkrmiv.cz\nDoplňková krmná směs určená pro sportovní koně při středné až vysoké zátěži (25 kg) Směs má zvýšený obsah energie. Neobsahuje oves, tím je směs vhodná i pro koně, který při zkrmování ovsa mají prob... Více informací\nObj. kód 36111\nId produktu 58644\nDoplňková krmná směs určená pro sportovní koně při středné až vysoké zátěži (25 kg)\nSměs má zvýšený obsah energie. Neobsahuje oves, tím je směs vhodná i pro koně, který při zkrmování ovsa mají problémyz chováním nebo kondicí. Zvýšený obsah tuků a dotace energie je zabezpečená olejem z ostropestřce mariánského.\nDávkování: 2–3 kg/krmný den


Benedikt lékařský, letnička\nUžití: žaludeční rostlina. Při jaterních a žlučníkových chorobách, při zažívacích potížích, nechutenství a nadýmání. Léčí nespavost, dnu, vodnatelnost, revmatismus a užívá se i proti chudokrevnosti.\nObsahuje lignany arctigenin, nortrachelosid a wikstromol, které působí dosti silně antivirově. Dále jsou přítomny třísloviny (asi 8 %), silice (citral, cymen, fenchon), pryskyřice, flavonoidy, slizy, soli hořčíku, vápníku a draslíku, tanin, vitaminy skupiny B, amid kyseliny nikotinové, hořkou chuť droze dodávají hořčiny (seskviterpenové laktony) knicin a salonitenolid.\nZlepšuje trávení, podporuje tvorbu žluče, působí močopudně a zvyšuje vylučování kyseliny močové, působí desinfekčně, antibakteriálně a virostaticky, dokonce i na viry HIV.\nUžívá se zejména při žaludeční slabosti, nechutenství, nadýmání, při zánětu sliznic trávicího ústrojí nebo v rekonvalescenci po operaci trávicího ústrojí, a také při žlučníkových chorobách.Vzhledem k tomu, že zvyšuje vylučování kyseliny močové z těla, může být s úspěchem aplikován i při dně a některých revmatických chorobách. Zevně jej lze použít na špatně se hojící rány, na kožnízáněty, bércové vředy, ekzémy, v některých případech bývá úspěšný i při léčbě lupénky. Antivirové působení benediktu se využívá při léčbě pásového oparu. Vnitřně se podává obvykle ve formě nálevu(1 polévková lžíce na 1/4 l vody, luhuje se 2 minuty, pijí se 2 šálky denně).\nBenedikt preferuje humózní, vápnitou a mírně suchou až mírně vlhkou půdu a slunné a chráněné stanoviště. Množí se semeny, která se vysévají přímo na venkovní stanoviště koncem dubna. Klíčí asi po 10 dnech.


Co je to kyselina citronová? | Sugarlife.cz\nConfiture - Džemy\nSpready - Pomazánky\nGianduja - Nugát\nPři objednávce nad 700 Kč je doprava ZDARMA, pomocí zásilkovna.cz\n+420 608 765 054\nCo je to kyselina citronová?\nAutor: Vlad Ryasyy / Datum: 11:24 15.3.2022\nKyselina citronová a její učinky..Je opravdu nebezpečná jak někteří říkají?\nKyselina citronová pod zkratkou E330 (éčka se nebojíme – více v článku o pektinu :) ). Mluvíme o slabé kyselině a tudiž není k životu nebezpečná jak jiné více agresivní kyseliny. Jednoduše řečeno se jedná o část , kterou dělá ovoce kyselé.\nZískává se nejčastěji z citrusů jako limetka či citronu, ale taktéž z ananasu, jahod, malin atd.\nDíky kyselině citronové v potravinářském průmyslu je možnost kontrolovat úroveň pH výrobků. V případě používání citronové šťávy, tak jednou je více kyselá a jednou méně. Jak jsme si v článku o pektinech povídali, tak pektin reaguje při určitém pH. Pokud úroveň kyselosti nebude dostatečné nízké, tak pektin nezvládne plnohodnotně želírovat a výrobek bude téct.\nTudiž kyselina citronová dává možnost kontrolovat kyselost ve finální výrobků a má mnohem jednodušší využití jak citrusová šťáva, která mimo samotnou kyselinu obsahuje i jiné látky.\nSamotná výhoda kyseliny citronové je, že stačí přídat velmi malé množství oproti citronové šťávě, které může být pomérně velké a narušit recepturu přidáním tekutiny navíc, která může být nevhnodnou kvůli zvýšení obsahu vody.\nJedná se o bezpečnou látku a obavy ohledně způsobu zdravotních problémů jsou falešné. Ve vysokém množství její nadměrna konzumace se může ničít zubní sklovina a vytvořit dráždivou reakci na pokožce..to se může stát i při konzumaci kyselého ovoce.\nTedy jak už víme, tak kyselina citronová pomáha kontrolovat pH výrobků a tím zároveň snižovat pocit sladkosti výrobku, ale taky zabraňuje růstu bakterie a plísně – můžeme říci, že se též používá jako další přírodní konzervant. Jedná se o antioxidant a zabraňuje žluknutí.\nMimo potravinářskou výrobu najdeme kyselinu citronovou i v kosmetické, farmaceuitické či chemické výrobě.\nKyselina citronová má krystalickou texturu připomínající bílý cukr. Oproti sladkému cukru kyselina je extrémně kyselá a proto není vhodná k čisté konzumaci. Dobře se rozpuští v teplém prostředí, ale je potřeba přidat pohyb – tedy promíchat pomocí lžičky.\nTelefon: +420 608 765 054\nCopyright © 2020 - 2021 Sugarlife.cz. Všechna práva vyhrazena.


Rusko pořádá jedinečnou výstavu Inspiration Dior – DesignMag.cz\nRusko pořádá jedinečnou výstavu Inspiration Dior\n16.05.2011 –– události –– Milan Klupák\nV Puškinově muzeu v Moskvě se koná jedinečná a neopakovatelná událost. Konečně vše, co bylo součástí mého života, ať jsem chtěl nebo ne, se odrazilo v mých šatech, řekl by Christian Dior. Honosná výstava šatů, šperků, kabelek i parfémů s názvem Inspiration Dior potrvá do konce července tohoto roku.\nPíše se rok 1947, svět je zdecimován druhou světovou válkou a na světlo světa přichází Christian Dior se svými geniálními nápady a ojedinělými technologiemi konstruování oděvů. Svou první sbírkou se zapisuje do povědomí tisíců lidí a stává se legendou. Designérem, který vytvořil nový kult odívání, nazývaný také jako New Look. Christian Dior vytváří zcela nové uvažování o ženských přednostech. Moderní se stává silueta ženy s úzkým pasem, měkkou linií ramen a plnými, vyztuženými boky. Feministky protestují proti tomuto vzhledu, ale svět postupně vzkvétá a masová média staví Paříž na první místo světové módy.\nDnes, téměř po šedesáti pěti letech, nás Christian Dior provede svou tvorbou prostřednictvím světově uznávané výstavy se jménem Inspiration Dior v Puškinově muzeu v Moskvě, která potrvá až do 24. července a kterou se vyplatí shlédnout od začátku až do konce. Expozice je rozdělena do několika sálů, z nichž každý představuje zcela ojedinělí charakter módního domu Dior a někdy až zcela excentrické pojetí oděvu. Na této významné a luxusní výstavě lze shlédnout kouzlo a zároveň důraz na vynikající spojení oděvu s uměním.\nMezi klíčová témata patří zejména spojení minulosti a současnosti v originální módě. Jedná se o skloubení odpovídajících prvků, kde se New Look odráží v dílech od umělců jako Picasso, Modigliani, Renoir, Cezanne nebo dokonce Gauguin. Stejně jako Dior zdůrazňuje svou slavnou a moderní linii ženského těla, tak i umělci jako Vanessa Beecroft, Maurizio Cattelan a Orlan vystavují, vedle jeho oblečení, na obdiv své akty o vnímání lidské krásy.\nTato přehlídka přepychu okouzlí návštěvníky nejen svěžestí zahrad z 18. století doby Belle Époque, ale i vzpomínkami na Marii-Antoanetu, krajinu od Bonnarda a egyptské bohyně. Návštěvník je prostřednictvím expozice transportován po celém světě, přes Španělsko až po Rusko a Asii. Pokud se právě chystáte navštívit Moskvu, byl by hřích neshlédnout tuto jedinečnou událost.\nFoto a zdroj: Dior a Inspiration Dior


Jak se zabavit o prázdninách? – Žlutý Trimeles\nTrimeles / Žluté postřehy + rady a tipy / Jak se zabavit o prázdninách?\nJak se zabavit o prázdninách?\n30. 6. 2010 269\nAť už se nám to zdá nebo ne, konec roku se už velmi drastickými kroky plíží. Dokonce se plíží tak rychle, jako blížící se Lextrová nakopnutá ropušníkovým dryákem – což je tedy velmi rychle! S tím souvisí otázka: co budeme dělat? Mnohé ze starších ročníků opustilo nováčkovské nadšení (které – upřímně řečeno – nováčkům opravdu závidím) a potulnými myšlenkami bloudí hlavou, čím se během volna zabaví.\nZačneme tedy na hradě. Umíte již školní řád nazpaměť? Jestli ne, naučte se jej – samozřejmě přesnou citaci stylu slovo od slova –, protože nikdy nevíte, kdy se vám hodí (krom hodin prefektování a primusování).\nJste-li sami, můžete pročítat knihy v knihovně, narážet hlavou do zrcadla ve starém kumbálu nebo na stejném místě vymetat pavučiny. Nesmíme také opomenout Uršulu, která je ráda za každou milou návštěvu, jež si přišla popovídat.\nA co když jste dva? Velmi jednoduše řečeno: soubojový klub. Tam si užijete zábavy téměř jak nikde jinde na hradě. A nemáte-li přístup do soubojáku? Tak to máte fakt zlý :D\nNyní si něco řekněme o aktivitách mimo hrad. Doufám, že snad nemusím připomínat Prasinky, které jsou i nyní velkým zábavným místem kouzelnického života. Jako první se nám nabízí letová plocha, kde si můžete procvičovat vaše famfrpálové schopnosti v chytání terčíků. Každý má co zlepšovat, jen zelená Cerri zůstává za vodou.\nJako další se nám nabízí partie šachů v doupěti U Dobyté věže a samozřejmě známá jáma samotného Ďábla, která je zde s námi už neuvěřitelných… no prostě hodně dlouho.\nV neposlední řadě je zde silácký ring otevřený pro všechny obyvatele školy. Když se soustředíte, dosáhnete obdivuhodných výkonů při souboji. Už víte, jak chutná karamela Jazyk jako jelito? Dále zde máme i čaroku. Pro neznalé připomínám, že tato mnohými oblíbená hra je originalitou kouzelnického světa a že se bohužel (nebo snad bohudík?) dostala do mudlovského světa pod jiným jménem.\nJako dvě téměř poslední možnosti zde máme karetní hernu U Čmouda, ve které si přijdete na to pravé kouzelnické. Předposlední možnou nemožností je kreslírna pana Paštičky. A proč právě „možnou nemožností“? Momentálně je mimo provoz, ale my přece máme tolik času, abychom si stihli představit a nakreslit, jak to vevnitř asi nebude vypadat ;)\nZávěrečná náhodná pravděpodobnost je taková, že se vám podaří vetřít do lesa, kde budete samozřejmě na zdravotní procházce obdivovat přírodu a zvířátek se ani nedotknete. Jistě půjdete pouze po (ne)značených turistických stezkách a na cedulky s nápisem „Hůlku ven!“ se pouze usmějete a pokračujete s láhví máslového ležáku v ruce dál.\nTo vše bylo jen tak něco málo k zamyšlení, co vše se dá na hradě i v Prasinkách zažít. Nemluvě o nahánění galeonů za psaní do Denního věštce, Sub Salixu nebo kolejního časopisu, posílání fotek do obrazárny popřípadě vyhotovování a následné odesílání soutěží – o prázdninách jen za srpce.\nTak vám tedy přeji krásnou zábavu a málo času :)\nKOUZLOSCAR – Pohádka nebo horor?\nKolejní časopis Žlutý Trimeles – Léto 2010\nAnonymous 17. 7. 2012 19:18\njak tam můžeš naspat jako reakci ´jsem smíchy pod stolem´? pokud se jedná o ironii tak dávám hlas. a kdyby něco tak já vážně hledala jak se zabavit a tvoje je jediná stránka, kam nebyl odkaz ´jak zabavit dítě´ ale jak ´se´ zabavit, tvoje stránka zklamala!!! too bad, sorry


Jsem laboratorně opravdu v pořádku? | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Poradna lékaře Jsem laboratorně opravdu v pořádku?\nPraktické lékařství Irena 10.6.2013\nMůžete mi prosím pomoci interpretovat výsledky krevních testů, nejsem si jista, co následující zvýšené hodnoty znamenají.\nLeukocyty 10.53, střední objem trombo 11.90, LD 4.08, Anti CMV IgG 65.800, pozitivní ANA.\nJe mi 36 let a každé dva měsíce se u mne opakují jakoby chřipkové příznaky s bolestmi kloubů, zvýšenou teplotou a horkou bolestí hlavy. Nyní se přidaly svědivé puchýřky na prstech a zarudnutí a otok obličeje (jednostranný), občas opar na rtu. Byla jsem na infekčním, revmatologii a imunologii – nikdo mi není schopen pomoci, jelikož jsem laboratorně prý v pořádku – připadám si jako hypochondr, ale zároveň nejsem schopna žít plnohodnotný život. Mám i jiné zdravotní problémy, jako několikaletý problém s mykózami (beru 1x měsíčně Mycomax), silnou alergii na pyly a trávy, dystopickou ledvinu fungující na 10 procent, zvýšené slizniční krvácení … Vidím, že se zabýváte psychosomatickou medicínou, proto svůj dotaz směřuji k Vám.\nMockrát děkuji za jakýkoliv návrh řešení.\nvelmi si vážím Vaší důvěry, ale bohužel žádný "návrh řešení" Vám takto na dálku přes poradnu dát nemůžu. Výsledky Vašich laboratorních testů musí zhodnotit ten lékař, který je nechal provést, každopádně se nedají brát jako zcela v pořádku (z Vámi uvedených je nápadnější hlavně pozitivita ANA). Další postup Vám musí poradit ten lékař, který Vás zná nejvíc a který má k dispozici veškeré nálezy z předchozích vyšetření (u všech specialistů) - měl by jím být Váš praktický lékař. Zda jsou Vaše potíže zčásti psychosomatického rázu by bylo možno posoudit rovněž jen se znalostí všech detailů, které se Vašeho zdravotního stavu týkají. Ještě jednou se tedy omlouvám, ale nezbývá než se s potížemi opět obrátit na Vašeho ošetřujícího lékaře, rozhodně není na místě, aby Vás "odmítl" kvůli "normálním" laboratorním výsledkům, krevní testy jsou u většiny chorob věcí jen pomocnou jak pro diagnózu, tak pro vedení léčby, rozhodující samozřejmě je, jaké máte potíže...\nDobrý den, pane doktore, obracím se na Vás s dotazem....\nDobrý den, zajímal by mě Váš názor na mou diagnózu,...


Vítají Tě Rubínové slečny!\nVítáme Tě na stránkách, které se týkají všeho ohledně slečen, žen, dívek a děvčat.\nPravidelně se snažíme přidávat příspěvky nejen o vlasech, pleti a péči o tělo, ale i tom, co by Vás, jako ženy, mohlo zajímat. Dále zde najdete třeba články na téma DIY, oblečení, kosmetika, jídlo a mnoho dalšího. Najdi sebe samotnou a buď se sebou spokojená.\nPevně věříme, že si naši stránku oblíbíš a budeš ji pravidelně navštěvovat. Přejeme mnoho spokojených chvil strávených v naší společnosti!\n- Tvoje Adminky


Vitana: Grunt polévka ve vaničce - Reklama na TVspoty.cz\nVitana: Grunt polévka ve vaničce\nŠtítky: jídlo, retro\nNová řada polévek Vitana se jmenuje Grunt a k dostání je ve vaničce, která má zachovat chuť a vůni. Reklama má navodit pocit domácí kulajdy, kterou připravuje hospodyňka (z Hané?) v kroji, aby jí nakonec mohla redukovat do vaničky, kam polévka Vitana Grunt zjevně patří.\nVitana – žijte s chutí.\nVitana: Natur omáčky jsou velká Paráda...\nVitana: Poctivá polévka se zpěvem...\nVitana natur bujon: Pomáda při vaření...\n# jídlo, retro, polévka, tradice\nSáčkové polévky mám ráda. Dnes jsem si koupila polévku GRUNT Gulášová od Vitany. Je to první instantní polévka kterou jsem nemohla pozřít a celou jsem vylila do WC. Už při vaření jsem cítila nepříjemný pach. Ve složení jsem nic zvláštního nenašla takže vůbec netuším v čem je problém. Takže já již nikdy nekoupím. Katka\nAsi jste neměla pořádný hlad.\nZajímalo by mě, kdo tam hraje toho nechápavýho taťku. Jako by z oka vypadl mýnu známýmu.\nMě se reklama líbí. Matematicky je to zcela správně. Z 5 litrů polévky je jedna vanička a z jedné vaničky je potom zase 5 litrů polévky.\nTuto reklamu jako rodilý Hanák přepínám, jenom začne. Hanácké nářečí to uráží! Nejlepší by bylo, kdybyste ji stáhli z obrazovky, protože to je fakt hrozné. To je kulturní paskvil!\nžak kerouak napsal:\nAby ste se z teho nezesrala teta…..\nblbá reklama na pěkný hnus :-o\nBýt to loni, tak je suverénně nejblbější a nejtrapnější reklama roku. I když pochybuju, že tohle něco překoná.\nTuto reklamu je možné označit jediným slovem: ŽUMPA.\nnejen že je to špatně namluvený, ale ještě k tomu je to tak trapná reklama to svět neviděl.. Bože jaký hovado tohle vymyslelo…redukujo kulajdu no to bych z toho blil a dva mentálove v kroji- REDUKUJOOOO?? Fakt horší reklamu jsem neviděl…\nTož, pro Čížky, či Švédy či Cajzli, je to exotika. My se tu válíme smíchem po zemi. Z té moravštiny a teho svérázného filozofování. Víte ?¨\nA o to v reklamě ,jde, ne ? Na tuhle nezapomenu…………..\nNejen, že kulajda není z Hané, ale navíc je v reklamě nářečí tak špatně interpretováno, že to\nvšechny Hanáky (rodilé mluvčí) uráží;-). Škoda, že je to autorům i zadavatelům jedno.\nA proč je jihočeská kulajda nacpaná na Hanou? To jste tak hloupí, že neznáte původ? Nebo děláte hlupáky z nás? Nechápu.\nSkutečně mě trochu nadzvedává ze židle, že typicky jihočeská polévka se tady przní nějakým hanáckým nářečím – kulajdóóó, kdo to kdy slyšel…do vaničke, až mě z toho brní uši. To se autorům reklamy skutečně povedlo, po shlédnutí této reklamy mě přechází chuť na nějaký blevajs z vaničky, radši si udělám domácí, je to za chvíli a jednodušší polévka snad neexistuje…Můj manžel když tento paskvil na jeho oblíbenou jihočeskou polévku slyší znechuceně přepíná na jiný program


11 činností, které byste okamžitě měli přestat dělat, pokud chcete být úspěšní • FRESHJAM MAG\nNěkteří z nás měli to štěstí narodit se do bohatého zázemí úspěšným rodičům, kteří nás celý život ženou směrem k úspěchu. Jiní z nás pochází naopak z chudších poměrů, kde jsou peníze vnímány spíše jako problém než radost a cesta na vrchol může být velmi obtížná. Ať už máme karty do života rozdané jakkoliv, vždycky se můžeme snažit od života dostat to nejlepší. Úspěšní lidé nemají všechno společné, některé zvyky a rutiny ale ano. Návyky, které jim pomáhají životní úspěch znásobit a dodávají jím sílu a inspiraci. Respektive existují činnosti, které úspěšní lidé přestali dělat. A jejich život to nastartovalo. Jaké to jsou?\n1. Neposouvají budík\nÚspěšní lidé vstávají brzo. Odvykli si vylehávat ráno v posteli a donekonečna odsouvat zvonění budíku. Začínají svůj den v časných ranních hodinách, proč? Brzké vstávání působí příznivě nejen na vaše tělo, ale i na vaši psychiku. Během dne jste produktivnější, efektivnější a méně prokrastinujete.\n2. Nevymlouvají se\nSamozřejmě, všichni procházíme během života těžkostmi a dostaneme sem tam nějakou ránu. Úspěšní lidé se tím ale nenechají zastavit. Svoje soustředění věnují tomu, jak těžkosti překonat, poučit se z nich a pokračovat dál. Zaseknutí se na problému vás pouze zpomaluje.\n3. Nevysedávají před televizí\nSeriály, filmy, reality show, to vše bere obrovské množství času. Hodiny a hodiny týdně jsme schopní prosedět před obrazovkou a bezmyšlenkovitě zírat na pohybující se obrázky. A víte co? Úspěšní lidé takto svůj čas netráví. S touto závislostí se těžko bojuje, víme to dobře, ale zkuste to. Osvobodí vás to a získáte tím velké množství nového času.\nTIP: Chlap do nepohody: co vozit v autě a zvládnout tak jakoukoliv situaci?\n4. Nenechají se odradit strachem ostatních\nZnáme to dobře, napadne vás skvělá myšlenka, podělíte se o ni se svým okolím a to vám ji pohaní. „Je to moc složité, to se nikdy nepodaří, to nevydržíš, tohle nezvládneš.“ Úspěšní lidé se nenechají odradit negativitou ostatních, protože z nich ve většině případů mluví pouze strach. Ustrašení lidé by se do ničeho takového nepustili. No a co? Vy to zkuste.\n5. Nikoho neobviňují\nÚspěšní lidé neviní ze svých neúspěchů ostatní. „Nic jsem se nenaučil, protože učitelé jsou špatní? Nepodnikám, protože ekonomika není příznivá? Dospělý život je hrozně těžký, společnost je zlá…“ Neúspěšní lidé vždy ví, na koho svalit vinu. Nedělejte to. Převezměte zodpovědnost za svůj život, máte ho ve svých rukou.\n6. Neutrácejí v afektu\nSem tam se stane, že obdržíte peníze navíc. Bonus v práci, výhra, možná dědictví nebo stavební spoření. Neúspěšní lidé se nechají opít pocitem bohatství a začnou rozhazovat. A tak jejich extra peníze nevydrží dlouho. Úspěšní lidé naopak tyto peníze využijí. Zvládli jste to i bez nich, tak je vložte do něčeho smysluplného.\n7. Neberou si zbytečné půjčky\nBrát si půjčky je v posledních letech populární, není to však příliš efektivní. Pokud opravdu nemusíte, vyhněte se půjčování si velkých částek. Závazek vás drží při zemi a při nečekané krizi vás stáhne dolů.\n8. Neobklopují se toxickými lidmi\nŘíká se, že jsme kombinací nebo řekněme souhrnem 5 lidí, kteří jsou nám nejblíže. Počítejte s tím, že vás vaše okolí ovlivňuje. Neznamená to samozřejmě, že opustíte své přátele bez peněz, podívejte se ale, jaký vliv na vás chování lidí kolem má. Vždy negativní partner, pro kterého je vše problém? Líní přátelé, kteří vás v ničem nepodpoří? Tito lidé vás chtě nechtě potáhnou dolů.\nTIP: Známý ruský pár ukazuje, že dítě nemusí být překážkou a že i s ním jde žít naplno\n9. Nespoléhají se jen na výplatu\nNeúspěšní lidé často zabřednou do klasického koloběhu jisté výplaty a klidných víkendů bez práce. Chcete být úspěšní? Tento zvyk musíte vypustit. Úspěšní lidé pracují vždy nad rámec svých povinností, učí se nové věci a chtějí být o krok napřed.\n10. Nemají peníze jako hlavní prioritu\nMožná se to zdá jako paradox, věřte ale, že pro úspěšné lidi není hlavním motorem vydělávat co nejvíce peněz. Úspěch začíná s vášní. Trik je najít v životě tu kreativní činnost, u které jste ve svém živlu. Do té se pusťte a tu dělejte nejvíc, co můžete. Peníze přijdou postupně.\n11. Nezanedbávají své tělo\nNaše tělo je jedním z nejdůležitějších „majetků“, které ve svém životě máme. A proto je důležité udržovat ho v dobré kondici. Pokud budete tělo zanedbávat a krmit ho nezdravým jídlem, nebo „nezdravým životním stylem“, dobře sloužit nebude. Úspěšní lidé navíc ví, že pravidelné cvičení nejen udržuje v kondici tělo, přispívá i ke klidné psychice a soustředěné mysli.\n12. Nesnaží se pracovat tvrději, ale chytřeji\nŘekli jsme jedenáct, dáme vám dvanáct. Protože věříme, že dát víc, než je očekáváno, je správné. A dělá to dobrý dojem. I to může znamenat pracovat chytřeji. Jeden opravdu šťastný a vážený zákazník, čtenář, partner může mít na váš další úspěch větší vliv, než být déle v práci. Proto se soustřeďte na chytrou práci, na zaměstnance, virtuální asistenty, automatizaci a efektivitu. Vysoký počet odpracovaných hodin je k ničemu, pokud čas není využitý správně.\nProblémy s organizováním času? » 21 time management triků, které by měl každý poznat co nejdříve\nŠtítky: inspirace, rady, tipy, úspěch, život


Uvařme si o víkendu: Mrkvová polévka s hlívou a drobením - Chrudimský deník\nUvařme si o víkendu: Mrkvová polévka s hlívou a drobením\nChrudimsko - Kulinářské rubriky patří k nejoblíbenějším, vždyť Češi jsou pověstni svou náklonností k dobrému jídlu. Dnes už podruhé připravujeme jídlo s kuchařem Pavlem Míčkem. Jeho pokrmy vycházejí především z české tradice a co je hlavní jsou připraveny z poctivých surovin Dejme Pavlovi slovo:\nKolega Robert si při povídání o houbaření vzpomněl na dvě podstatné věci. Že totiž u nich v rodině se několik lidiček vyzná i v houbách jako je kotrč, nebo čirůvka fialová a z těchto už jeho babička připravovala celou rodinou velmi oblíbenou polévku. A jak už jsem naznačil, je to až směšně snadné vaření.\nPosuďte sami a tentokráte bez zbytečných gramáží\nNa lžíci či dvou olivového oleje v kastrolu rozehřátého nasypeme plný hluboký talíř hrubě nastrouhané, nebo na julienne pokrájené mrkve. Promícháme a přidáme stejnou hromadu na proužky pokrájené hlívy. Opět promícháme a na mírném plameni pod poklicí chvíli dusíme ve vlastní šťávě.\nPřidáme nadrobno posekaný stroužek česneku, zalijeme litrem a půl kuřecího vývaru a opět pod poklicí pomalu vaříme. Pak vsypeme připravené drobení a vaříme pět minut. Ochutíme pouze solí, pepřem a hrstí pažitky a petrželky.\nNo a to je celé. Ještě ale opakování.\nDrobení je když na suché pánvi orestujeme čtyři lžíce hrubé krupice (ne té dětské), odstavíme a po asi třech minutách vmícháme vajíčko. To pak postupně promícháváme a vzniklé hrudky drtíme až jsou přibližně stejně velké (či spíše malé). Vše pak necháme půl hodinky proschnout z čehož vyplývá že připravujeme jako první.\nNebo předem, více a necháme v umělohmotné krabičce v mrazáku. Stačí pak jen odsypávat. Více najdete na www.moje-dobroty.cz.\nČtenářům Chrudimského deníku přeji dobrou, tradičně českou chuť!\nPříště si uvaříme slepičku na divoko se šalvějí pomalu dušenou v troubě. Tento druh masa je v našich kuchyních většinou využíván k přípravě omáčky s paprikou a smetanou, ale dá se z něj připravit mnoho skvostných jídel.\nUvařme si třeba o víkendu: Hrachová polévka s mrkví


Při jedné z návštěv rodiště mé manželky jsem pověřil čínštiny znalého synátora, aby se místních vrstevníků přeptal na jejich představy o komunismu. Přišel se zajímavými odpověďmi, z nichž nejvíc se mi líbila definice od dcerušky partajního potentáta, že �komunismus je systém, v němž si můžeme vydělávat co nejvíc peněz�. A vydělávat tatínek věru uměl při realizaci příslibu politbyra, že všichni Číňané budou bohatí, jenže nepodaří se jim to ve stejnou dobu. A nad tímto pozoruhodným vývinem má dbát vládkyně, Komunistická strana Číny, se 74 až 75 miliony majitelů rudého členského průkazu.\n�Naše elity milují peníze, nikoliv demokracii,� napsal Kang Xiaoguang, člen Čínské akademie společenských věd. Vládci na kritiku zareagovali zákazem další činnosti provinivší se publikace. Stav věcí, připomínající počínání amerických robber barons (loupeživých baronů) devatenáctého století, první stranický tajemník Jiang Zemin charakterizoval jako �prvotní fázi socialismu� � toť v dialektických podmínkách, kdy protiklady mezi kapitalisty a dělnickou třídou se budou zostřovat, až se dosáhne explozivního stavu, když chudí zdolají, zvítězí nad bohatými. Po tak dobré zprávě přišla ta méně dobrá, že ona první fáze prosperujícího, rozkvétajícího kapitalismu, může trvat sto let. Jiang Zemin slovy dával přednost vnitrostranické demokracii, s vyjádřením představy, že demokracie by se pak eventuálně rozšířila na celou společnost.\nNepřibývá mnoho optimistů � nebo pošetilců � spoléhajících, že současný stav věcí v Číně spěje k metamorfóze, ke svému přetvoření v pluralistickou demokracii, jíž se v západním světě oněch dlouhonosatých srstnatých barbarů někdy daří nebo též příliš nedaří.


Autobus prorazil svodidla a spadl ze srázu. Tři lidé jsou zranění | Týden.cz\n18.02.2019 07:54 Aktualizováno 18.02. 13:29\nV Mělníku brzy ráno havaroval autobus, tři lidé utrpěli zranění. Autobus vyjel mimo silnici 16 u Nového mostu, zřítil se z vysokého srázu a dopadl na bok. Příčinu a okolnosti nehody vyšetřují policisté, řekla ČTK mělnická policejní mluvčí Markéta Johnová. Místo je přibližně od 13.00 bez komplikací průjezdné, havarovaný autobus už je vyproštěný.\nNehoda se stala na hlavním tahu mezi Mělníkem a Slaným před kruhovým objezdem u mělnického Nového mostu. Autobus prorazil svodidla, spadl ze zhruba desetimetrového srázu a převrátil se na bok. Kvůli vyproštění vozu museli hasiči odřezat jeden strom, na samotném vytažení se podílela i specializovaná firma. Na místě dopoledne pracovaly dva jeřáby. "Zhruba za hodinu a půl byl autobus otočený a vytažený nahoru," řekl ČTK mluvčí středočeských hasičů Petr Svoboda.\nPři nehodě se podle mluvčí krajské zdravotnické záchranné služby zranili tři lidé. Dva utrpěli středně těžká zranění a jeden byl vážně zraněn na hlavě. Silnice byla kvůli vyšetřování nehody před šestou ráno krátce uzavřena.


OOTD: Podzimní outfit s holubím kabátkem + video - Krásná.cz - Holky holkám!\nNejteplejší dny podzimu už máme sice za sebou, ale sem tam ještě sluníčko vyjde. A tohle v té době oblékám.\nOOTD: Podzimní outfit s holubím kabátkem + video\naktualizováno 24.11.2016, 06:00 | 24.11.2016, 06:00 | Bekky/Krasna.cz\nTenhle kousek je pro mě zajímavý – vestička a tak trochu kabátek v holubí šedé barvě. Hodí se prakticky ke všemu, je praktický a skvěle se hodí k podzimu, když ještě není tolik zima, abys potřebovala rukávy.\nKlasický kousek, který se nosí snad pořád. Vzhledem k volbě otevřených bot nemusejí být ani moc dlouhé. Zajímavě vypadá, když k podpatkům zvolíš džíny, které končí nad kotníky.\nPraktický kousek do chladnějších dní. Taková trika mám nejraději jednobarevná v obyčejných barvách jako černá a bílá. Zkrátka to nejpraktičtější.\nKde se na podzim nejlépe seznámíš?\nPODZIMNÍ TRENDY BLOGEREK: Co nesmí na podzim chybět ve skříni žádné módní znalkyně?\nNa podzim se hubne samo! Triky, jak to půjde ještě lépe\nStále populární a originální kousek. Při vybírání klobouku si dej pozor na správnou velikost, aby ti nepadal a neuletěl ale ani netlačil.\nVelká taška přes ruku\nPoslední dobou ulítávám na velkých kabelkách, které nejsou jen jednobarevné. Tahle konkrétně se podle mě skvěle hodí k jednoduchým outfitům, protože tu jednoduchost trochu rozbíjí oproti jednobarevné, třeba černé kabelce.\nK tomuto outfitu bych klidně zvolila i černé tenisky, ale podpatky mi přišly zajímavější. Lodičky si při vybírání pořádně vyzkoušej, obvykle jsou o číslo menší než tvé klasické boty. Noha ti v nich nesmí jezdit, měla by držet na jednom místě i při delší chůzi.


Jíst a pít – iTvar\nŽena je to, co jí a pije. Ženská svoboda je svoboda výběru jídla a pití. V každém případě je to svoboda nebezpečná, neboť když se jí oddává, dostává se do kategorie stejného sociálního opovržení. Buď se z ní stane tlusťoška nebo alkoholička. Nevidím jinou možnost.\nObě moje babičky přežily hladomor. Jedna roku 1933 a druhá 1947. Hladomor je od základu změnil. Babičky už navždy zůstaly „hladové“. Hodnota jídla vytěsnila v jejich představě šťastného života veškeré jiné hodnoty. Prostřený stůl, špajz plný pytlíky s pšenicí, bečky kysaného zelí a naložených okurek, desetilitrové kýble sádla – to je vše, po čem toužily během celého roku, vše, co je dělalo úplně šťastné. Vědomy si svého gastronomického štěstí, babičky se stávaly hodnými a milými, jejich tváře odrážely hrdost a sebevědomí, i když každá z nich moc dobře věděla, že na oslavu je brzy. Gastronomické štěstí je stejně pomíjivé jako pšenice v pytlíku nebo sádlo v kýbli.\nBabička Jadzja například ráda vycházela do zahrady za vleklého sucha a naříkala, že nebude úroda, bude hlad. Všimla jsem si, že tohle říkat jí dělalo dobře. Jindy jsem ji podezřívala, že opravdu na hladomor čeká, chce, aby zase přišel. Evidentně proto, aby dokázal lehkovážným dětem a vnukům jediný a nejvýznamnější smysl života – hledání kousku chleba.\nBabička Jadzja zůstala otrokyní drobků na stole. Po obědě pečlivě smetla drobty chleba ze stolu a snědla je. Ty drobečky jí chutnaly asi nejvíc a dodávaly pocit nasycení. Babička Jadzja se snažila naučit jíst drobky ze stolu i mě, a když jsem odmítala, křičela a zlobila se. Říkala, že ze mě nic nebude, nemám žádnou šanci stát se člověkem, protože si necením milostivě mi daný chleba. Až ten chleba nebude – a můžeme ho nemít v nejbližší době! -, budu litovat, vše pochopím, ale to už bude pozdě.\nHrozně ráda jsem poslouchala babiččina „hladová“ vyprávění. Například, Jadzje je pět let. Je úplným sirotkem – chodí po žytomyrském tržišti a sbírá pecky od švestek. Pak je rozbíjí kamenem a jí vnitřek. Kolem chodí lidé opuchlí od hladu. Samozřejmě ženy. Plouží se jako přízraky, opírají se o zdi a ploty, aby neupadli. A Jadzju odvezou do dětského domova. Jistě proto, aby opuštěné děti umíraly někde na jednom místě. V sirotčinci dostávali najíst jednou denně. Fazolovou polévku, která se tak nazývala proto, že v talíři plavala jedna, kdoví odkud získaná fazole. Pak Jadzju přivedou k mladé Židovce, aby se starala o dítě. Jadzja poslušně stojí v koutku pokoje a čeká na verdikt. Židovka si prohlíží hubené ušmudlané pětileté stvoření a hádá se s manželem. Říká: jak se může tahle holka starat o mé dítě?! A Jadzja si myslí: dej mi kousek chleba a já ti budu sloužit jako pes, budu ti lízat ruce i nohy, jen mi dej najíst. Židovka krmí Jadzju houskou s máslem a Jadzja celý život bude říkat „houska a ještě s máslem“. Protože houska by byla úplně stačila.\nBabička Vasylyna si pamatuje hladomor ve 47 velice dobře. Ten rok se vdala. Měla dokonce svatbu, i když si nedovedu představit, co se na ní mohlo jíst. Jistě nějaké placky z lebedy. Vím, že po půlnoci, když pozvané děti uložili spát, tancovali všichni naháka.¹ O tom babička Vasylyna vyprávěla teprve nedávno, když mě začala považovat za dostatečně velkou na to, abych mohla vyslechnout něco takového. A já si dovedu dost dobře představit takový „nahý“ tanec. Něco jako takový divoký tanec smrti. Jíst není co, tak si aspoň na rozloučenou zatancujeme.\nKdyž přišlo jaro 48, babička Vasylyna neměla, co by vysadila na zahradě. Do řádků na brambory zasadila bramborové slupky. A ty slupky vzešly a urodily se tak veliké brambory, jaké babička Vasylyna v životě neviděla. Říkala, že to byl zázrak.\nKdyž na Západní Ukrajinu přišli sověti, babička Vasylyna musela do kolchozu odevzdat 200 kg masa. To jsou asi dvě prasata. Babičce bylo prasat líto. A tak, aby ukojila apetit kolchoznímu vedení, nachovala v díře na zahradě králíky. Nikdo nevěděl, kolik přesně králíků v jámě bylo, ale rozmnožovali se neuvěřitelnou rychlostí a dosahovali délky až jednoho metru. Proráželi tunely a babička říkala, že vylézali na pastvu až u lesa. Když přišel čas odevzdat kolchozu maso, babička otevřela tu díru a vytáhla prvního lepšího králíka za uši. Stačilo jich deset. Babička Vasylyna tvrdila, že to byl další zázrak.\nVařila zvláštní jídla. Například, zaterka – mléčná kaše s moukou rozetřenou s vejcem.² Nebo holoubky z kuleši³ zavinuté do listu krmné řepy. Nebo taštičky s peřím (tak babička říkala zeleni z cibule). Její nejpodivnější jídlo byly kreplíci – pirohy se sleděm. Vařila je pouze na Vánoce a je to opravdu to nejchutnější, co jsem kdy jedla. Myslím si, že Bohu stálo za to se narodit do lidského světa už jen proto, aby ochutnal babiččiny kreplíky.\nBabička Vasylyna odchodila pouze dvě třídy – na víc nebyl čas. Ve škole se naučila správně držet pero a podepsat se křížkem. Zapamatovala si dvě básničky, které monotónním recitativem přednášela kravám pokaždé, když je dojila. Ráda jsem si lehala do sena vedle a poslouchala ty básničky. Pokaždé zněly jinak. Mám dojem, že žádná kniha mi nemůže sdělit víc.\nZa celý život babička Vasylyna nikdy nepřekročila hranice své vesnice. Vždycky říkala, že moudrým se člověk může stát i na svém dvoře. Jí se to týkalo nejvíce. Byla moudrá a hodná. Žila tiše a skromně. Pečovala o hektary zahrad, starala se o vnoučata, jednou týdně si učesala vlasy a zapletla do pevného copu. Vařila své taštičky s peřím. I dneska si pamatuji babičku Vasylynu jako jedinou mně známou ženu, která se radovala z toho, co má, protože věděla, jaké to je, když nemáš nic.\nV roce 1991 mi bylo osm. Pamatuji si málo sovětského, ale velice dobře si pamatuji, co mi chybělo. Chybělo mi všechno. Žvýkačky, pomeranče, oblečení, barevné fixy, panenky, kapronové jemné punčocháče, čokoládové máslo, kolo, americké animované filmy a brazilské seriály. Ta doba pro mě navždy zůstane časem, kdy chyběly nejnutnější věci. Dobou nesplněných přání a dětského urážení se na kohosi velkého a neznámého – toho, kdo nedává mým rodičům plat. Moje matka mě odnaučila chtít něco koupit. Seděla jsem u knížek a psala vášnivé slohové práce o tom, že opravdové štěstí není v penězích, ale ve svobodě myšlení. Nosila jsem šaty po starší sestře a utěšovala se tím, že celý svět se točí kolem mě, protože jen já jediná ho chápu v celku. Vlastně, pouze já mu rozumím.\nMatka coby opravdové dítě jedné šestiny světové souše, toužila pouze po tom, aby byla jako ostatní. Bála se byť jen trošičku vyjít za hranice sama sebou uložených představ o spořádanost a dobré mravy. Všechny její sukně sahaly pod kolena. Kratší nebo delší si prostě nekupovala. Všechny její boty měly třícentimetrové podpatky, ani vyšší, ani nižší. Její novoroční salát olivier obsahoval za ta desetiletí stále stejné neměnné ingredience: levný salám, hrách z konzervy, brambory, mrkev, cibule, dvě vejce a majonéza. Teprve nedávno matka začala přidávat do salátu kyselou okurku střední velikosti. Proč, to nevím. Chuť olivieru se tím ale vůbec nezměnil.\nNejčastěji jsme jedli brambory. Brambory vařené, smažené, pečené a kaši. A takové bramborové dětství je, musím říci, není nejhorší variantou, ale dnes si z principu místo brambor cpu do pusy rýži politou sojovou omáčkou. Abych vyrovnala gastronomickou rovnováhu a snížila úroveň vlivu brambor na vlastní světový názor.\nMatčina estetika se plně projevila jen během podzimního zavařování salátů a kompotů. Matka skládala půllitrové, litrové a třílitrové zavařovačky s nejrůznějšími dobrotami v chodbě. Zavařovačky působily jako magnet. Strašně ráda jsem se na ně jen dívala, ráda jsem je skládala dle výšky, barvy a obsahu. Marinovaná rajčata k marinovaným paprikám a okurkám. Hruškové a višňové kompoty blíž, jablečné a kyselé hroznové dále, tak, aby se nedaly vzít bez stoličky. Matka dovolovala otevírat sklenice jen při velkých oslavách a já jsem je chtěla pořád, každý den, každou minutu. Pamatuji si, jak jsem se neudržela a, když nikdo nebyl doma, otevřela jsem najednou všechno, co se mi zachtělo. Jeden kompot, dva saláty a marinované lilky. Udělala jsem si skutečnou hostinu s hudbou a vybraným oblečením: pustila jsem si kazetu s tehdy oblíbeným Harlekýnem Ally Pugačevové, natáhla si matčinu norkovou čepici (ocenila jsem ji jako nejdražší kus oděvu v bytě) a během několika hodin jsem pečlivě vyjídala saláty a jahody. Určitě má hostina vypadala tragicky, protože matka se pustila do pláče, když mě našla spící v norkové čepici vedle nepopiratelných faktů učiněného zločinu – čtyřmi prázdnými zavařovačkami.\nVyhlášení nezávislosti neudělalo matku šťastnější. Spíše naopak. Matka se ukázala být bezmocnou v boji s novými časy, které vyžadovaly od ženy jen umění dobře prodávat. Všechny matčiny známé šly prodávat na tržiště. Naše nevelké západoukrajinské městečko se změnilo na jedno jediné ghetto žen-prodavaček. Objevila se nová móda – velké kožení bundy se spoustou kapes, do nichž bylo možné pohodlně uschovat vydělané peníze. Tehdy jsem poprvé spatřila rukavice bez prstů, aby se v zimě dalo lépe kouřit během pošlapávání před rozvěšenými tureckými svetry s hnusnými květy barvy bordó na prsou. Jeden takový svetr jsem dostala mimochodem i já. Ve tmě z něj jiskřil a já si myslela, že mám nadpřirozenou schopnost zapalovat předměty pouhým pohledem.\nVe třetí třídě jsem začala mít problémy s váhou. Přestože matce se to evidentně líbilo. Její dcerka je kulaťoučká, tedy dobře jí. Matka mě něžně nazývala „buchtičko“ a každou neděli pekla pampušky4 s povidly. Já jsem jedla za tři jedla jsem všechno, co bylo po ruce. Špagety, plněné zelné listy, pelmeně, zase špagety, chleba se salámem a majonézou, špagety, špagety, špagety. Jídlo mi přinášelo veliké uspokojení. Zaplňovalo rány způsobené komplexem člověka druhé kategorie. Evidentně jsem si pletla plnost za plnohodnotnost. Plnila jsem si břicho a vypadalo to, že ve mně není žádná další prázdnota.\nNyní moje matka bydlí nedaleko Arsenu – obrovského supermarketu. Dojde tam za pět minut. Matka má ráda supermarket Arsen jako živou osobu, možná dokonce mužského pohlaví. Nehledě na požadavky vlastní ledničky a možnosti peněženky, chodí do něj třikrát týdně. Pozorně obchází regály, zapamatovává si nové produkty, občas si dovolí zámořskou pochoutku v podobě láhve českého piva. Matika se s Arsenem cítí útulně. Jako by ji měl v případě potřeby pomoci, zachránit, až se, nedej Bože, opět změní doba. A máma říká: žena je supermarket, do kterého chodí. Ženská svoboda je nejméně deset druhů smetany v oddělení mléčných výrobků.\nTak se stalo, že v roce 2004 jsem prožila dvě revoluce – jednu rodinnou a jednu celostátní. Obě revoluce jsem vyhrála, i když jsem s nikým bojovat nechtěla.\nNa začátku roku jsem se bez povolení rodičů vdala a utekla do Kyjeva. Utekla v pravém smyslu slova. Všechna má minulost se vešla do nevelkého batohu, přestože, otevřeně řečeno, bylo by lehčí, kdybych se obešla bez něj. V kapse jsem měla pár hřiven na jednu krabičku cigaret a to bylo všechno. Zamilované slepice nepotřebují mnoho.\nMůj manžel pracoval jako novinář v televizi v programu pátrání, snad jediném tehdy objektivním. Jednou dvakrát za měsíc jezdil na služební cesty a já jsem se přifařila vždy k němu, protože jsem se prostě bála zůstat sama. Myslela jsem si, že když budu s ním, nic se mu nestane. Dovedu ho ochránit.\nV Mukačevě během prvního kola voleb prezidenta naše auto ve tmě přepadli neznámí holohlavci a skoro ho převrátili. V poslední chvilce jsme stihli zavřít okýnka i dveře a doufali, že to tuzemský výrobek vydrží. Holohlavce zajímala kazeta ve videokameře a mně zajímalo jen jedno: co je to za zemi, která permanentně vyžaduje oběti a nic za to nedá.\nDruhé kolo voleb jsme strávili v Luhansku. Z Luhansku lze na ruské hranice dojít pěšky, i když, co se mě týče, nikam se chodit nemusí, Rusko je totiž už tady – v samém centru Luhanska, na ulici Sovětské v hotelu Rosija. Najali jsme si závodního řidiče, který se nám velice hodil, když došlo na útěk před pronásledovateli. Černý jaguár se od nás nejprve držel zpátky, ale pak se rozhodl blíže seznámit. Pro závodního řidiče (mladý kluk, tne více jak pětadvacetiletý) to jistě byla nejpikantnější formule 1 za celý život. Nebál se. Chytil volant a dupl na plyn tak, že se mi až motala hlava. Při tom závodník v klidu poznamenal, že zná vlastníky jaguáry. Bít nás, chvála Bohu, nebudou. Prostě nás zastřelí.\nCo jsem tehdy jedla? Koření. V neuvěřitelném množství. Všechno možné kromě klasického černého pepře a bobkového listu. Ignorovala jsem veškeré kulinární předpisy a sypala do jakéhokoli jídla trochu z každého sáčku. Sáčků jsem měla několik desítek. Soucítím s těmi, kdo byli nuceni konzumovat moje téměř zločinné experimenty. Nejvíce jsem zneužívala zázvor a rozmarýn. Rozmarýn lezl mezi zuby a zázvor pálil na jazyku a v trávicím traktu. Od kari oranžověly rty, ale tehdy byla oranžová barva velice populární. Koření se stalo symbolem změn, které jsem očekávala od svého narození. Jídlo, jako i život, získalo absolutně jinou nezvyklou chuť. Dokonce špagety, když do nich přidáte oregáno, chutnají jinak, a kuře s estragonem připomínalo na slunci spečenou švestku.\nTen den, kdy začal Majdan5, jsem se bála ne o spravedlnost a budoucnost země, ale o bezpečnost milovaného člověka. Ženy chodí na barikády proti své vůli, proto, aby byly nablízku svým nerozumným mužům, kteří se občas strašně moc chtějí stát hrdiny. Na Majdanu bylo takových mužů dost. Prakticky všichni moji kamarádi a známí. Novináři, básníci, umělci, fotografové, profesoři. S nimi tam byly dívky a manželky – skryté revolucionářky. A jsem přesvědčena, že ty jsou ve svém hněvu mnohem strašnější, protože chrání záda vlastních mužů, a ne iluzorní a bezcenná politická hesla. Občas, za bezesné noci, jsem přemýšlela nad tím, že už už přijdou a postřílí všechny – novináře, básníky, umělce, profesory – a kdo zůstane? Já bych například mezi těmi, kteří by zůstali, být nechtěla. V takové společnosti by dále žít bylo smrtelně nezajímavé.\nNevychloubám se a nejsem na sebe hrdá, vyhýbám se rozhovorům o pomerančové revoluci, ale velice se mi nelíbí, když někdo skuhrá a naříká. No co, říkají tací, podívejte se, kvůli čemu a pro koho jste bojovali? Čeho jste se domohli? Je vám lépe? V politických intrikách vás využili jako bezmocných loutek. Připadá mi to směšné, protože se necítím pobouřeně a zneužitě. Ještě žádná revoluce nesplnila očekávání svých účastníků. Její hodnota spočívá v něčem úplně jiném. Třeba v ochutnání chilli papričky na špičce tupého nože.\nŽeny, které pijí, mám mnohem raději než ženy, které jedí. Přes to, jak příšerně vypadají ženy pijanky, mají jakousi neuvěřitelnou sílu odporu a protestu, neskutečný šarm, který vyvolává soucit a zaujetí najednou. Chápu, proč se ženy stávají alkoholičkami rychleji – nemohou se zastavit v půlce láhve. Alkohol je jako řeka, v níž se většina brodí po kolena, ale když vstoupíš po pás, sebere tě proud. Opilá žena se zamilovává sama do sebe, tak katastroficky končící a proto krásnou. Padají pečlivě udržované sociální masky a svědomitě nanesený večerní make-up. To, co bylo střízlivě důležité, se opilé zapomíná. Nakonec se jako důležitá ukazuje jen jedna otázka: proč tohle všechno? Muži si musí čas od času zahrát na hrdiny, občas se ujišťovat o důležitosti vlastní osoby, a co potřebují ženy? Obávám se, že ženy alkoholičky znají odpověď na tuhle otázku, ale už nemají artikulační schopnost ji zodpovědět.\nMoje sousedka, jejíž jméno neznám, je notorická alkoholička. Stejně tak nevím, kolik jí je let a jestli má nějaké příbuzné. Na první pohled vypadá jako znechucený životem basketbalista. Je vysoká a hubená, ostříhaná na krátko, oblečená do botasek a sportovní bundy nehledě na roční období. Má křehkého jezevčíka, kterého často venčí pod mými okny. Když na ni přijde období pití, žena oživuje. Zastavuje lidi na ulici, hlasitě cosi komentuje, každou hodinu chodí do nedalekého obchodu pro novou dávku nejlevnější horilky6 a směje se a směje. Pití končí vždycky stejně: žena bezmocně leží na chodbě před vlastními dveřmi a prosí všechny, koho vidí, aby jí pomohli otevřít. Přistoupím, zkouším dveře, jsou zavřené. Ptám se ženy, zda má klíč. A v tu chvíli říká to, co mohou říci pouze ženy alkoholičky, to, za co si jich vlastně vážím víc než mnohých horlivých abstinentů. Říká: klíčem si mohu otevřít sama, ty to zkus bez klíče! Mohu ti pomoct jen tímhle – a šťouchne mě televizním ovladačem.\nNesnáší ji všechny prodavačky místního obchodu. Sám obchod je sovětský přežitek, jsou v něm tradičně tři oddělení a když na to přijde, jsou všechna tři zavřena zároveň kvůli inventuře. A sousedka alkoholička vplouvá do obchodu s velice konkrétním cílem, koupit si něco k pití. Dlouho si prohlíží alkoholické nápoje, žádá, aby jí některé ukázali, slušně se omlouvá a chce se podívat na něco dalšího. Prodavačka puká zlostí, ale drží se. Vybuchne až tehdy, když se chce basketbsalistka zblízka podívat na nejdražší láhev gruzínského vína, které v obchodě mají. Aby láhev dostala z výlohy, musí prodavačka vylézt na zvláštní schůdky. Alkoholička drží láhev vína jako svátost, uctivě ji oprašuje, pozorně si čte etiketu a pozor! zajímá se, zda skladovali láhev na správném místě. Když je prodavačka už zelená vzteky, žena jí laskavě láhev vrací a objednává si obvyklý čtvrtlitr vodky.\nČasto mám chuť si se sousedkou popovídat, zeptat se jí na něco děsně banálního, něco na způsob „co je smyslem života?“ ale bojím se, že se mi jednoduše vysměje.\n1 Ukr. holak – parafráze na hopak, tradiční národní ukrajinský tanec. Pozn. překl.\n2 Ukr. zatirka, rus. zaterka – podobé naší mléčné polévce s noky. Pozn. překl.\n3 Ukr. kuleša – hustá kaše z hrubé kukuřičné mouky. Pozn. překl.\n4 Druh kynutého pečiva podobný českým buchtám. Pozn. překl.\n5 Majdan – název hlavního kyjevského náměstí, symbol pomerančové revoluce. Pozn. překl.\n6 Ukr. horilka – kořalka, vodka. Pozn. překl.\nUkrajinská spisovatelka, esejistka a publicistka, narozena v Ivano-Frankivsku, žije ve Vídni. Publikovala sedm prozaických knih a knížku pro děti. Její román Zabuťťa (Zapomnění) se v roce 2016 stal Knihou roku BBC. Za svoji ...