Banánové dítě – Vietnamka v české džungli | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Banánové dítě – Vietnamka v české džungli – Duong Nguyen Jirásková\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Próza – beletrie > Další formy prózy > Příběhy > Banánové dítě – Vietnamka v české džungli\nElektronická kniha: Banánové dítě – Vietnamka v české džungli\nDuong Nguyen Jirásková sama sebe představuje jako banánové dítě: zvenku žlutá, uvnitř spíše bílá - tedy "poevropštěná". Je Vietnamka počatá v Čechách, narozená v Hanoji a nakonec ... (celý popis)\nSpolupracovali: ilustrace Barbora Balgová\nDuong Nguyen Jirásková sama sebe představuje jako banánové dítě: zvenku žlutá, uvnitř spíše bílá - tedy "poevropštěná". Je Vietnamka počatá v Čechách, narozená v Hanoji a nakonec žijící opět v Čechách, i když studentská léta Duong prožila v různých státech Evropy. Jaký je život mezi Vietnamem a Českem i jak se obtížně hledá svoboda a překonávají kulturní rozdíly, zvláště pokud člověk pochází z tradiční vietnamské rodiny a nakonec se provdá za českého manžela? - To vše Duong zachycuje v blozích na Aktuálně.cz a webu DOIMOI.CZ. Na svůj žluto-bílý svět se snaží dívat s nadhledem a psát o něm lehkým perem: vtipně, sarkasticky. Příběhy ze života Vietnamky v české džungli shrnula do dvaceti kapitol této autobiografické banánové knihy. Svoje vyprávění občas vyvažuje pohledem na situaci "z druhé strany" - tj. co na to Jakub (manžel). Dvacet autobiografických příběhů z vietnamsko-českého života autorky Duong Nguyen Jiráskové a jejího manžela Jakuba.\nVýlet do života vietnamské ženy žijící v Česku.\n(Vietnamka v české džungli)\nKatalog vybraných autorů > J > Jirásková – Duong Nguyen Jirásková\nDuong Nguyen Jirásková - další tituly autora:\nBanánové dítě –\nVietnamka v české\nBanánové dítě – Vietnamka v české džungli – e‑kniha\nVěnováno bà Chò\nJmenuji se Du o ng 6\nMedvídek menstruacní 11\nS tebou je ten zivot proste hezcí 24\nÚtek do Francie 35\nS Jiráskovými proti proudu 46\nTati, chodím s Cechem 56\nDostala jsem padáka 72\nKundolína v depresi 80\nNeumís psát 100\nKundolína v rozletu 109\nCo by na to rekli lidé 119\nVyber si skolu, vyber si zivot 128\nCech na námluvách ve Vietnamu 138\nVietnam, jak si ho chci pamatovat 147\nBabicka Chò 162\nHurá, bude svatba 172\nCtyri svatby a jeden pár 181\nVydrovi, moji cestí prarodice 192\nProminte, on nerozumí 200\nVejminek pro Vietnamce v Cechách 208\nCekáme polomácenku 215\nCo nám psaní knihy prineslo? 236\nDu o ng\nJmenuji se Duong\nČte se to Zuong nebo Ďuong, přičemž „g“ na konci se vůbec\nnevyslovuje. Podepisuju se jako Duong a ve vietnamštině\nznamená moje jméno Slunečnice.\nJsem banánové dítě, tedy zvenku žlutá, zevnitř spíše bílá. Papírově\njsem čistokrevná Vietnamka, ale míchá se ve mně jak asijská, tak\nevropská kultura. Jsem totiž Vietnamka made in Czechoslovakia.\nByla jsem počata v Litvínově, narodila jsem se v Hanoji a v osmi\nletech jsem se s rodiči odstěhovala do východních Čech. Bydlím\ns českým manželem v Lysé nad Labem a od narození mám na\nhlavě dvě lysinky. Miluji švejkovský humor, nadsázku a politicky\nnekorektní sarkasmus skoro stejně jako stračenky z Českého ráje\na cukrovou třtinu z hanojského trhu.\nOdmalička jsem byla vedena k poslušnosti. I přesto si dovolím\ntvrdit, že výchovu vietnamských dívek v Čechách vzali moji\nrodiče za celkem liberální konec. Je fakt, že naši hodně dbali na\nto, abych se dobře učila, zvlášť tatínek mě permanentně hlídal.\nMožná to souvisí s tím, že jeho celoživotním snem bylo být\nučitelem. V porovnání s českými kamarády jsem tudíž měla\nhodně přísný režim. Naopak oproti jiným dětem z vietnamské\nkomunity jsem měla velmi pokrokové rodiče.\nMoje mamka, můj celoživotní vzor, mě učila žít upřímně, mít cíl\na jít si tvrdohlavě za vším bez remcání a sebelítosti. Vždy jí bylo\njedno, co studuji, co budu dělat, jestli jsem změnila práci, s kým\nchodím. Do ničeho mi nikdy moc nemluvila. Nepoučovala víc, než\nje zdrávo. To spíš já jsem za ní chodila pro rady. Máma neplýtvá\nzbytečně slovy, její činy mluví za vše. Můj tatínek, můj nezničitelný\nhrdina, mě chránil nejen před vnějším nebezpečím v podobě\nbílých kluků, drog a alkoholu, ale především ve mně zasadil bohatý\nstrom nezávislosti, volnomyšlenkářství a houževnatosti.\nOba rodiče měli velký vliv na to, že jsem začala blogovat\nna Aktuálně.cz tak, jak jsem blogovala. Naplno, pořádně\na otevřeně. Svými články jsem částečně ovlivnila i jejich myšlení.\nDíky mému psaní se náš vztah v mnohém dost otevřel i přes\nmezigenerační rozdíly. A to nejdůležitější – přijali mého českého\nmuže bez jakýchkoli problémů.\nSvými pokusy sblížit vietnamskou menšinu s většinovým českým\nnárodem jsem však u některých svých krajanů dost narazila,\njelikož jsem si na jejich vkus moc otevírala pusu. Ve Vietnamu\nse sluší, že pravda se říká jen mezi zdmi rodinného domu. Když\nvyjdete ven, nemáte kritizovat ani poukazovat na věci, které se\nvám nelíbí. Odpor nebo nesouhlas se vnímá jako neslušnost.\nJenže žijte si v takovém světě s přirozeně prořízlou hubou jako\njá. A hlavně, já věřím v to, že můžu kritizovat a milovat zároveň.\nVždyť jak jinak se dělají pokroky?\nByla jsem ale mladá a hloupá, nepoznala jsem závist, moc\njsem se soustředila na kritiku, místo toho abych vnímala\nspíš povzbuzení a chválu. Na chvíli jsem přestala blogovat\na raději odjela studovat do Francie. Zato moji rodiče ze své\nnezměrné podpory nikdy neuhnuli ani o píď a ve všem při mně\nbezpodmínečně stáli. A proto hledám svobodu, ale takovou,\nkterá by tradice doopravdy nezradila, z respektu k tátovi, k mámě\na k celé rodině, od níž dostávám lásku, podporu a vše, co k životu\npotřebuji. A o tom všem je tahle kniha.\nPrvotním záměrem bylo napsat ji anonymně jako takovou\npoloautobiografii. Některé skutečnosti a příběhy lidí upravit,\nzměnit všechna jména. Tento přístup mi však vzal veškerou radost\nz psaní. Posléze mi to přišlo nefér, hlavně vůči sobě samotné. Tuhle\nknihu jsem přece chtěla napsat, abych si mohla připomínat, že to\nhledání svobody na mostě mezi Evropou a Asií byla nakonec velká\nsranda. A že to fakt stálo za to, protože já jsem hrdá Vietnamka\nČeška se špetkou Francie. Taky aby mi to mohl číst Jakub a naše\npolomáčenky, kdybych náhodou ve stáří ztratila paměť. Takže proč\nse omezovat kvůli strachu z kritiky a zpřetrhaných pout?\nKnihu věnuji i těm, co se mnou po jejím přečtení přestanou\nmluvit. Protože opět – jako tehdy na začátku blogování v roce\n2008 − jsem všechna slova vypustila z pusy opravdu naplno.\nNapsala jsem to totiž tak, jak mi to dovolily moje vzpomínky.\nNaši mi vždycky říkali, že i vzpomínat se musí správně. Pokud\nvzpomínám a je mi z toho smutno, je to špatně. Jestli ve mně\nvzpomínky vyvolávají zlost a hořkost, je to špatně. Vzpomínky\njsou k tomu, aby člověku vykouzlily na tváři úsměv a posunuly\nho dál. Nikdy nesmějí člověka brzdit, říkávají naši.\nTouto knihou se snažím vracet zpátky do minulosti s potřebným\nodstupem, díky kterému si můžu zavzpomínat a nepotřebuji\npřitom schovávat hlavu do písku. Přiznávám se bez mučení,\nněkteré příběhy se mi nepsaly lehce. Někdy mi bylo opravdu\núzko, smutno, místy jsem se za sebe dost styděla. Ten recept mých\nrodičů zafungoval, avšak jen z poloviny. Já se v knize vracím ke\nvšem událostem, které považuji za důležité a na které nechci nikdy\nzapomenout, i když bolí. Dodnes mě moje vzpomínky rozesmávají\ni rozplakávají. A tím nejen že mě nebrzdí, ale především mě\nposouvají dál, protože si z nich beru cenná ponaučení.\nKnihu jsem napsala ve formě příběhů, z nichž jsou některé\nobohaceny o pohled mého muže, který má tu hubu snad ještě\nprořízlejší než já. Jeho část je psána tak, jak to svými slovy říká\non. Sepsala jsem to ale já. Ne že by se styděl být uveden jako\nspoluautor, ale je od přírody dysgrafik, dyslektik a líný češtinář,\nkterý sotva píše maily, blahopřání k narozeninám a esemesky.\nA tak jsme se od začátku rozhodli, že si jeho postřehy k tématu\nnahraji, přepíšu a stylisticky učešu.\nMoje blogy, to byly letmé pohlednice z mého žlutobílého života\nmezi Vietnamem a Českem. Ale jelikož kvůli mně umřelo pár\nstromů, sebrala jsem všechnu odvahu a snažím se v této knize\nvyprávět s co největší otevřeností a jít mnohem hlouběji.\nVšech dvacet příběhů vychází z velké části z posledních pěti let\nmého života. Začínají v době, kdy jsem se po třech a půl letech\nvrátila z Francie do svého druhého domova, do Čech. Důležitou\nroli v knize hraje samozřejmě vztah s Jakubem, kterého jsem\npotkala pár měsíců po návratu. Každopádně je tato kniha\nzejména o mém hledání svobody. Svobody ve vztazích s rodiči,\ns partnerem, s přáteli i cizími lidmi, svobody v práci a především\npak svobody ve vlastní hlavě. Je o boji s léty zajetým systémem,\nke kterému jsem byla částečně vychovaná a který jsem si možná\nsama pro sebe tak nějak nechtěně vytvořila.\nNikdy jsem nechtěla Čecha. Vlastně ani Vietnamce a ani\nFrancouze. Oficiálně nejsem rasistka, jenom jsem s nimi neměla\nnejlepší zkušenosti. Tak snad abych začala kopat nejdříve do\nBalicí techniky Vietnamců mi přijdou nejvtipnější. Většinou mě\nani neznají celým jménem a už mi po pěti minutách vyznávají\nlásku, a to velmi explicitně. Prostě jim nedělá problém říkat nebo\npsát „miluji tě“, aniž bychom se vůbec znali. Je to zoufalství,\ntroufalost, nebo naprostá neznalost ženského světa? Kdysi jsem\ndostávala zamilované esemesky nebo rovnou papírová psaníčka\nplná hluboké, nikdy nekončící lásky. Předpokládám, že to někde\nobšlehli, protože ty básně si byly dost podobné. Třeba už v té\ndobě na taková vyznání existovala šablona, ve které stačilo\nzměnit jméno dotyčné chudinky. Samozřejmě jsem tyhle akce\nignorovala a snažila se příliš horlivým klukům vyhýbat. Ovšem\nvětšina byla docela neodbytná, jeden mě dokonce pronásledoval,\nkdyž jsem byla s kamarádkou na procházce u nás v lese. Asi\ntehdy jsem si řekla, že Vietnamce opravdu ne, i kdyby vypadal\njako ten míšenec z Matrixu.\nJelikož jsem tři roky a půl studovala a pracovala ve Francii,\ntak mě tam neminuly letmé sexuální hrátky ze strany\nFrancouzů a obyvatelstva černé pleti. Asi nikdy nezapomenu\nna spolužáka, který se na seznamovacím večírku tak sťal, že\nzapomněl na veškerý stud a gentlemanství, jímž do té chvíle\nhýřil na všechny strany. Jednoduše se na mě nečekaně přilepil\na dramaticky mi šeptal do ucha: „Víš, já ještě nikdy v životě\nneměl Asiatku.“ Asi si myslel, že to vypadá děsně sexy, tudíž\ns ním na to hopsnu přímo na záchodech. Vyprskla jsem smíchy\na do konce školního roku se mu vyhýbala jak žáby francouzským\nšéfkuchařům. Francie, země zaslíbená žhavé lásce a vášnivému\nsexu – a já měla období sucha.\nNejotravnější byli černoši z jihu Francie. Když jsem viděla, že\nse nějaký blíží, hned jsem změnila výraz na co nejvíc neutrální\na v duchu si připravovala fráze jako: „Nezájem, spěchám... už\nchlapa mám, dělá vyhazovače v nedalekém baru a je strašně\nžárlivý...“ Nic, ale naprosto nic nepomáhalo, furt křičeli:\n„Mademoiselle, kam jdete? Vy jste tak nebesky krásná! Pojďte\nse mnou na drink... Počkejte, kam tak spěcháte? Máte krásné\noči...vlasy... nohy...ústa...nos...čelo...“ No neskutečné. Vtipné\nbylo, že jen co jsem jim utekla, zkoušeli to na další chuděrku,\nkterá šla za mnou. Nejhorší bylo, že jsem se děsně bála, aby mi\nněco neudělali, zvlášť když nikdo kolem nechodil, přestože bylo\nještě světlo. V Lyonu mě jeden týpek pronásledoval až do metra.\nNaštěstí asi neměl lístek, tak se mnou do kupé nenastoupil, ale\ndocela mi v zadku hořelo, když ty kecy do mě hustil skoro půl\nKdyž jsem byla s kamarádkou v Indii batůžkařit na tři týdny,\ndost jsme jezdily vlakem. Jednou jsme nasedly na noční vlak\na tehdy mi nějaký již od pohledu slizký chlap v noci, když\njsem spala, strčil pod nohy papírek, kam naškrábal: „Can I ask\nyou some questions? At dinner. I pay.“ No ty vole! To bylo asi\njediné, co mě k tomu napadlo, když jsem se k ránu probudila\na našla pod dekou pozvánku na večeři s neznámým z vlaku. Jak\nromantické, hotová červená knihovna a jasný bollywoodský\ntrhák. Samozřejmě jsem nikam nešla, místo toho jsme s Kristi\nvystoupily o pár stanic dřív. Dost ve spěchu, mezitímco byl\nRajesh Don Juan na záchodě. Docela mě mrzí, že jsem neviděla\njeho pohled, když se z toho WC vrátil a neviděl nás tam. Takže\nInda taky ne, to dá rozum.\nPřestože to dělají snad všichni Češi, kteří mě kdy balili, jejich\ntaktika se mi docela líbí. Předstírají, že vám vůbec nekoukají na\nprsa a nezkoumají zadek, a jen tak ledabyle se ptají, co by určitě\nměli navštívit a ochutnat, že je hrozně zajímá Vietnam, kam se\nchystají již tohle léto. Na špek jsem skočila nejen prvnímu příteli,\nale i Jakubovi. Ovšem ten tento trumf z rukávu vytáhl až později,\nkdyž měl jistotu, že prsa i zadek jsou v naprostém pořádku,\na tudíž je na co sahat.\n„Zdravíčko, tak ses přišla podívat?“ naruší můj tok myšlenek\nneznámý hlas ze tmy. Stojím na tramvajové zastávce a jedu\nze zkušební hodiny kickboxu. Před týdnem jsem byla na\nfiremním večírku, kde mi Tiger team doporučil Jakub, bývalý\nzaměstnanec naší firmy. Nijak mi v paměti neutkvěl. Kolegyně\nříkaly, že je mladší než já, čímž ho okamžitě vyškrtly ze seznamu\npotenciálních kořistí. Mám totiž odjakživa takové trauma ze\nzajíčků, protože táta je o jedenáct let starší než máma. Prostě\nvěřím v to, že k sobě potřebuji někoho staršího, o koho se dá\nopřít, kdo mi bude radit, a ne někoho, komu budu ještě utírat\nmléko z brady. Navíc jsem se s Jakubem ten večer moc nebavila.\nNa poslední hodině kickboxu se kousl do jazyka, tak mu nebylo\n„Jo. Tys tam byl taky? Jsem tě vůbec neviděla,“ odpovídám\nJakubovi překvapeně. Ještě má mokré vlasy ze sprchy. No sláva,\nuž neartikuluje jako retard.\n„To já tebe taky ne,“ prohodí ledabyle. Má docela hezký úsměv.\nTakové roztomilé dolíčky ve tvářích. A sexy chraplák. Kdyby\nsi nechal trochu narůst strniště, možná by ani nevypadal jako\n„Taky čekáš na tramvaj?“ ptám se nového kickbox kolegy.\nKývá na znamení souhlasu.\n„A kam jedeš?“ ptám se.\n„Do Nuslí.“ Sakra, fakt pěkný hlas. Na to, že je to mladý zajda,\n„Aha, tak to já jedu jen tady na Pražského povstání na metro\na pak až na Hůrku,“ povídám mu.\nTramvaj dlouho nepřijíždí, tak se rozhodneme pro krátkou\nprocházku a jdeme na metro pěšky.\n„Ukaž, vezmu ti tašku,“ povídá Jakub a už mi bere kabelu\nWow. Tak to se mi už hodně dlouho nestalo. Tedy v Čechách\nsnad ještě nikdy. Nadšeně mu předávám sportovní tašku\nnapěchovanou smradlavým oblečením.\nKonverzace překvapivě nijak zvlášť nevázne. Během chvilky už\nsi povídáme jako staří známí. Vypráví mi o našich společných\nznámých, o bývalé práci, kde obchodoval s rybami, o tom, jak\nsi dal rok pauzu po další práci finančního konzultanta.\n„Jako konzultant jsem vydělával nejvíc. I sto tisíc měsíčně.\nAle stejně jsem nic neušetřil. Každý víkend jsem někde kalil.\nKupoval si drahý oblečení, auta a chodil do drahých podniků.\nTaky mě dost vysály ty zlatokopky, kterým jsem všechno platil\na kupoval drahý dárky. Pak jsem jednou jel za klientem se\nsmlouvou a mezitím mi vykradli auto s pracovním noťasem.\nDostal jsem okamžitýho padáka. Tak jsem šel bydlet na baráček,\nco máme společně se ségrou vedle rodičů v Českém ráji. Žít\nv Praze na mě bylo moc drahý. Takže jsem byl asi rok odříznut\nod světa. Další práci jsem nemohl sehnat skoro dva roky. Jedna\nz nejhorších etap mýho života,“ vypraví mi Jakub. V hlase ale\nnemá ani náznak trpkosti. Vůbec to nechápu a asi to na mně\nje i vidět.\n„Asi jsem něco takovýho potřeboval. Žil jsem bezcenný život.\nUtrácel v podstatě za samý píčoviny. Za všechny jsem vždycky\nvšechno platil, když se šlo pařit. To jsem měl spoustu kamarádů\na známých. A když jsem spadl na dno, tak se všichni ti rádoby\npřátelé na mě vysrali, nebrali telefony a tak. Nakonec mi zůstali\njen kamarádi, co jsem měl ještě předtím ze základky.“\nJe mi z toho smutno, ale nevím, co na to říct. Zas tak dobře\nho neznám, abych ho objala. Někdy je ticho nejlepší způsob, jak\nčlověku vyjádřit, že s ním soucítíš. Jakub ale asi na soucit ani\nnečeká. Jenom nahlas vzpomíná a já jsem náhodný posluchač.\n„Byly dny, kdy jsem vůbec nevycházel z postele. Jen tak jsem\nležel a čuměl do stropu a přemýšlel, jestli to má ještě cenu.\nZa celou tu dobu se na mě přišli podívat tři nejlepší kamarádi.“\nSakra, proč mi tohle vůbec říká? To je takhle osobní ke každému,\nnebo jsem já ta divná, když si myslím, že tohle už je trochu\nmoc? Panebože, asi bych si měla tu tašku od něho vzít a utíkat,\nco nejrychleji umím.\n„Tak já tě doprovodím. Stejně nemám co dělat. Ať tady po městě\nnechodíš sama,“ povídá mi, když dojdeme na metro.\nCože? No to snad ne. To mám poslouchat další emoční výlevy\naž na Hůrku?\n„Ne, to fakt nemusíš. Ještě není tak pozdě. Navíc to mám z metra\nk bytu jenom kousek,“ snažím se ho zbavit.\nNenechá se přemluvit a na Florenci se mnou přesedá na žlutou.\nA tak se stalo jakýmsi neoficiálním pravidlem, že mě Kuba po\nkaždém kickboxu doprovodil až k bytu. Pokaždé, když jsem\npřišla na tramvajovou zastávku, už tam na mě čekal. Jednou jsem\ntam přišla dřív, pršelo, tak jsem vyrazila domů sama, zatímco\nJakub tam pak na mě čekal v dešti celé dvě hodiny. Takový věrný\npejsek to byl. Vůbec mi nepřišlo divné, že se vždycky sejdeme\nna stejném tréninku. Vlastně mi lichotilo, že mám vlastního\nstalkera. Asi jsem vážně úchylačka. Třeba to mají Asiatky v krvi.\n„Ahoooj, kdes byla včera? Jsem tě hledal na kickboxu,“ volá mi\n„Doma. Sotva jsem přežila práci,“ hlesnu polomrtvá bolestí.\n„Ale copak copak, nějaká divoká party, jo?“ směje se mi přes\n„Ne, tetička Irma.“\n„Cože? Jaká že teta? Nemůžeš kvůli ní ven?“\n„No tetička Irma je na návštěvě jako každý měsíc.“\n„Nevím, jakou šifru tady na mě zkoušíš, ale nepobírám to.\nNicméně, není ti už trochu líp, že bychom zašli na procházku\n„Mně je na umření a ty chceš na procházku? To mě radši zastřel.\nJá tu hezky zůstanu v teple a doufám, že takto prospím celý\n„To je ti vážně tak zle?“\n„A je v bytě někdo, kdo se o tebe postará?“\n„Prosím tě, kdo by se o mě musel starat. Každý měsíc je to stejný.\nVždycky jsme to s tetou Irmou zvládly samy. Zvládneme to\ni tentokrát. Ty si radši jdi užít prvního slunce. Uvidíme se příští\ntýden na kickboxu. To už bude Irma u jiný chudinky.“\n„A nemám přijet k tobě? Pokecáme a já ti něco uvařím. Sem\nslyšel, že na to pomáhá kuřecí vývar.“\n„Hmmm, to nezní špatně. Tak jestli se ti chce.“\n„Tak já vezmu auto a jsem u tebe za patnáct minut, jo?“\nNevím proč, ale jen co položím telefon, vzpomenu si na ten\nfilm s Ashtonem Kutcherem a Natalie Portman, kde ona\na její spolubydlící mají synchronizované dny a všechny to\ndostanou ve stejnou dobu. On ji přijede navštívit s koblihami\na polévkou, kterou ji pak krmí, a nakonec spolu usnou\nv náručí. Doufám tedy, že takhle to dnes s námi nedopadne.\nVždyť by mě zalehl, boha jeho! A hlavně... je to Kuba, můj\nkamarád Kuba. Zajda. Neumí se oblékat, o parfému slyšel leda\nv reklamě. Bože, ty nechutné mikiny s nápisy a tenisky Puma.\nVypráví sprosté vtipy, chlastá pivo. Přece neskončím s typickým\nČechem! A vůbec, máma vždycky říkala, že čeští kluci jsou\nstrašně hodní, až jsou blbí, a dost často jsou pod pantoflem.\nZa čtvrt hodiny si už Kuba u nás zouvá boty. Žádné koblihy, ach\njo. Zato přinesl flašku červeného v jedné ruce, v té druhé maso\na zeleninu na kuřecí vývar. On snad bude vážně vařit! Zatímco\njá hledám v ložnici nové kapesníčky, Jakub už začal s přípravou\np ol é v ky.\n„Ty fakt umíš vařit, nebo to budeš zkoušet poprvé?“ ptám se ho,\nkdyž se došourám do kuchyně.\n„Dalo by se říct, že umím pár jídel. Ale nikdy nejsou stejné,\nprotože vařím zásadně podle fantazie a nikdy si nepamatuju, co\ndo toho dávám. Polívky jsem teda nikdy nevařil. Když tak cinknu\n„O. k. Možná by ti pomohlo video blbé blondýny, ta taky vařila\nkuřecí vývar. Znáš to video?“\n„Jo. Blondýna je klasika.“\n„Ještě mám ráda toho, jak povídá o dokonalém muži podle\nCosmopolitanu. Nebo toho Roma, co si dělá prdel z vlastní\n„Neříká se jim Romové, ale cikáni.“\n„To je hanlivé!“\n„Ne, není. Takhle si říkaj sami.“\n„No tak proč se všude píše a říká Rom, aby to nikoho neurazilo?“\n„To nevím, ale sám mám v rodině švagrovou, co je... ehm...\nsnědší, takže vím, o čem mluvím.“\n„Cože, ty máš Romku – nebo teda cikánku – za příbuznou?“\n„Jo. Bratr si vzal cikánku.“\n„A co na to vaši?“ vyhrknu otázku, aniž bych se zamyslela. Sakra,\nteď musím znít jako ti xenofobní Češi, co jsou celí dychtiví, až\nuslyší nějakou peprnou historku o bělochovi a cikánce.\n„Co by? Je to jeho život. My si v rodině navzájem do života\nnemluvíme. Všichni jsou dospělí a mají právo se samostatně\nrozhodovat. Když si to někdo posere, tak pak může nadávat tak\nmaximálně sám sobě,“ říká mi Jakub a já jenom zírám.\nJe to úplný protipól naší rodiny. Tam se všechno řeší v rodinném\nkruhu. Kam půjdu po základce, po střední, po vysoké, jaký\npartner, jací kamarádi. Sice mám na vietnamské poměry dost\nliberální rodiče, ale stejně jsem s nimi konzultovala všechna\nsvá životní rozhodnutí. Ano, rozhodla jsem se ve většině\npřípadů jinak, než mi radili, ale stejně si nedokážu představit,\nže bych se s nimi neradila vůbec o ničem. Že by mi vůbec do\n„Taková typická individualistická česká rodina jste, co?“ směju\nse a jdu si ohřát levandulový polštářek, abych si ho mohla dát na\n„Mně to vyhovuje,“ odpovídá mi Kuba.\n„Toto jsem nikdy v české společnosti moc nepochopila. Máte\ncelou rodinu v okruhu dvou set kilometrů, někdy i méně, nebo\nrovnou ve stejném městě, a navštívíte se jednou za rok. To já mít\nbabičku a dědu takhle blízko, tak tam jsem pečená vařená. Dyť\njim to musí být líto, být takhle furt sami. U nás, co si pamatuju,\ntak tety a strejdové jezdili k babičce a dědovi přes týden po práci.\nBez ohlášení. A skoro každý víkend byla nějaká rodinná sešlost.“\n„Tak u nás by se návštěva po 20. hodině považovala\n„Polévka je hotová,“ volá na mě Kuba z kuchyně, čímž mě vzbudí\nz polospánku. Ani nevím, jak jsem se dostala do postele. Matně\nsi vybavuji, že mě někdo nesl v náručí a přikryl v ložnici dekou.\nTo se mi zdálo, nebo to byl Jakub? Nikdo jiný tu přece není. Hm,\nto je záhada. Asi se mi to vše jen zdálo.\n„Najíme se u mě v pokoji?“ vrávorám ospale, jsem moc líná na\nto, jít do kuchyně.\n„Jak chceš. Mně je to jedno,“ slyším Kubův hlas.\nPomalu se deru z postele a sedám si na polštáře na zemi.\nJakub jde za mnou, v ruce voňavý kuřecí vývar, ze kterého\ndoutná hustá pára. Sobě nese víno.\n„Ty jo, co jsem se sem nastěhovala, nebyl tu žádný chlap, když\nnepočítám spolubydlícího. Važ si tohoto památného dne!“\n„Taková čest. To si budu pamatovat do smrti.“\nPustím se horlivě do polévky. Dostala jsem na ni totiž najednou\nstrašnou chuť, když jsem ucítila tu vůni, která zaplavila celou\nkuchyň a teď už i můj pokoj.\n„Tak co, dá se to jíst?“ ptá se mě starostlivě.\n„Ani se mi to nechce říkat, ale musím být upřímná... Je to\nvýborný! Nedáš si taky?“ chválím polévku a nabírám Jakubovi\n„Ne, to je pro tebe, tak koukej jíst, ať je ti brzo líp,“ říká a otevírá\n„Ty seš tak hodný,“ podotknu mezi doušky vývaru tak horkého,\naž jsem si spálila jazyk.\nJakub mlčí, vypadá zmateně. Chce něco říct, načež ho\n„Tebe by měla mít každá holka nablízku, když je jí zle. Ty seš tak\nhodný a uklidňující.“\nZdá se, že můj společník přišel o řeč definitivně.\n„No fakt, seš takovej hodňoučkej, roztomiloučkej, vtipnej...\nŠkoda že nemám žádnou volnou kamarádku, kterou bych ti\ndohodila,“ pokračuji ve výčtu jeho pozitiv.\n„Hm, tohle chce opravdu slyšet každej chlap,“ povídá poklesle\n„Takový medvídek seš. Medvídek menstruační.“\nS tebou je ten život prostě hezčí\n„Proč nechceš jet s Helčou na tu svatbu?“ ptám se Jakuba, když\nzaparkujeme u baráčku v Českém ráji. Společně vynášíme věci\nz auta do domu.\nHelena je naše společná kamarádka. Chystala se tuhle sobotu\nna svatbu a sháněla doprovod, a tak mě napadlo, že jí dohodím\nJakuba. Nějak mě to k němu poslední dobou nebezpečně\npřitahuje, takže bylo namístě rázně zakročit. Zatím jsme byli jen\n„friends with benefits“, jak se tomu teď moderně říká v Americe.\nByl to tedy můj nápad. Byla jsem po rozchodu a nechtěla se\nvázat, tak jsem poprvé zkusila nový recept na krátkodobé\nštěstí. S Jakubem jsme se kamarádili půl roku a přes počáteční\nodpor, kdy jsem spolubydlící řekla, ať mi dá facku, jestli s ním\nbudu někdy něco mít, jsem v Jakubovi viděla fajn příležitost na\n„přestupný“ krok, než začnu nanovo další ze svých neúspěšných\npokusů o trvalý vztah.\nTeď jsme přijeli k němu na chalupu a před námi byl celý\nvíkend plný sexu. Moc velká šance, aby se ve mně rozproudil\nten oxytocin, o kterém jsem zrovinka včera četla. Jsou to prý\nhormony, které mají jen ženy a které se vylučují z těla, když\nmá holka s někým pohlavní styk. Způsobují, že si mozek občas\nmyslí, že je do dotyčného zamilovaná, přestože opak je pravdou.\nNo radši nebudu nic riskovat.\n„Protože bys tu zůstala sama. To mi přijde divný. Přijedu sem\ns tebou, pak bych měl jet na svatbu s Helenou. Ani bych se\nnebavil, kdybych nemohl pít. A kdybych pil, tak bych nemohl\nřídit a přijet zpátky sem. Nevím, nelíbí se mi to,“ povídá Jakub\na nese moji cestovní tašku do ložnice.\nTvářím se, že ho vůbec nechápu a nevidím v tom problém, ale\nvevnitř se celá tetelím, že se mu nikam nechce a radši by tu zůstal\n„Klidně jeď, já se tu zabavím a přijeď klidně až druhý den.“\n„A neříkalas minule, že bys tu v životě nemohla být sama přes\n„To je v pohodě, to nějak zvládnu. Zatopíš mi v krbu a já si\nrozsvítím a pustím si film nebo hudbu, aby tu nebyla taková\ntma, a bude to dobrý. Jsem fakt v pohodě, neboj a jeď,“\nkasám se a snažím se znít co nejvíc v klidu a povznesená nad\npředstavu samoty u lesa. S černochem přes potok. V domě bez\ninternetu a signálu. Už jsem živě viděla ty myši a potkany, co mě\nohlodávají a klovou mi oči, mezitímco nějací úchylové a zloději\nse vloupávají dovnitř a znásilňují mě jeden po druhém. Jasně,\n„A jseš si fakt jistá?“ ptá se mě Kuba, když si sundává džíny,\nkošili a převléká se do trička a kraťas.\n„Stoprocentně jistá, ty mi snad nevěříš?“ směju se na něj\na v duchu do něho mlátím vší silou, jak jsem vzteklá. Jak si\ntohle může dovolit? On snad nad tím fakt přemýšlí, že by\nodjel a nechal mě tady! Až přijede a uvidí mě tady mrtvou,\nznásilněnou a rozežranou dravou zvěří z podkroví, tak si to\nbude vyčítat. Jo, to by mu patřilo, hajzlovi. Jako fakt? On chce jet\nza Helčou, když já se tady s ním tahám dvě hodiny z Prahy do\ntakové díry uprostřed ničeho jen proto, abych byla s ním? Sakra,\noni opravdu všichni chlapi stojí za hovno. Copak to nechápe, že\nho zkouším? On mě ten hajzl tady fakt nechá!\nJakub přinese z venku dříví a zatápí v krbu. Ani se na to nemůžu\ndívat. Je u toho moc hezký, jak nese ten těžký proutěný koš\nplný polen, v obličeji zamyšlený výraz, na tváři kousky popelu\na ty krásně mužné paže. Je roztomile rozcuchaný a v očích se\nmu zrcadlí plápolající oheň, který právě vzplál. Najednou si\nvzpomenu na to, jak krásně se o mě staral před měsícem na\nColours of Ostrava. Všechno vydržel s úsměvem, přestože\njsem si každou chvíli stěžovala, že mám hlad, žízeň nebo\nže mi je zima. Provedla jsem ho doslova peklem, kdy jsem\nchtěla vidět každou skupinu a vůbec nechtěla mezi koncerty\nodpočívat. V třicetistupňovém vedru. Jeli jsme tam na celé čtyři\ndny jako kamarádi. Každý měl svůj stan. A fakt jsem ho do\ntoho svého nepustila ani jednou. Ostatně Jakub se tam ukázal\njako gentleman, protože to ani nezkoušel. Tehdy jsem se ještě\npokoušela bránit svoji žlutou krev před bílým znečištěním. No jo,\nvážně se dokáže o holku postarat.\nNa co mi to celé je, když mě tu dnes chce nechat samotnou?\nSakra, že já to celé s tou Helčou vůbec vymýšlela. Mohla jsem\nstrávit krásný víkend na kouzelné chatě. A jak bychom zase vařili\na bezvadně pokecali u vína a krbu. Já jsem stejně kráva. Proč\njsem ho do té léčky vůbec chtěla lapit? Měla jsem předem vědět,\nže mu na mně nezáleží a klidně si pojede za jinou. Vždyť jsem\nto sama takhle chtěla. Žádné závazky. Tak tady to mám. No ale\nstejně mě to sere.\nLežíme vedle krbu a já najednou začnu z ničeho nic brečet.\n„Copak? Duongko, pročpak brečíš?“ ptá se mě nechápavě Jakub,\nv očích děs a panika.\n„To nic,“ popotahuju a najednou se totálně rozbulím. Mně je\nto tak líto. Fakt jsem to zkazila. Neměla jsem ho nutit jet na tu\nsvatbu a teď je mi trapné mu říct, ať nikam nejezdí, ať zůstane na\nbaráčku se mnou, ať celý víkend leží vedle mě. Prostě aby hladil\na objímal jenom mě a nikoho jiného. Ať jeho úsměv a veškerá\npozornost patří jenom mně. Proč to tak nemůže být? Proč to\nVzlykám a zírám do ohně, jako kdyby se mezi plamínky měla\nzobrazit nějaká nápověda, co mi pomůže říct svá přání nahlas.\nČekám, až to Jakubovi dojde. A nic.\nJakub se ani nehne, jen mě něžně hladí po vlasech a nic neříká.\nJak tak ležím celá schoulená v jeho náručí, zády k němu, aby\nneviděl slzy, které mi proudem stékají po horké tváři, dostanu\nhroznou chuť zadržet čas. Aby se tahle chvilka zastavila, my\nzůstali zamrzlí před krbem na baráčku a nikdy to neskončilo. Je\nmi tak nesmírně dobře, až mě to děsí. Co když to ale necítí jako\njá? Co mu asi tak probíhá hlavou? Nebo je to jako v tom vtipu,\nže já tady celá ubrečená a zmatená řeším, jak to spolu máme,\nzatímco on řeší, že je na stropě pavouk?\n„Myslím, že bychom se měli přestat vídat.“\nJakub si povzdechne.\n„Proč to říkáš? Vždyť to sama nechceš,“ odpovídá mi klidně.\n„Ne, myslím to vážně. Bylo by lepší to ukončit, než to začne\nbýt mezi námi moc vážné. Já s tebou nemůžu chodit. Teď na to\nnemám. A ty seš strašně fajn kluk, nehodíme se k sobě. Bylo by\nlepší se jen kamarádit než se pokoušet o nějaký vztah, který je\npředem určený k zániku.“\n„Já jsem opačného názoru,“ odporuje mi pevně Jakub.\n„No ale já si jsem jistá. Jsme moc odlišní. Nehodíme se k sobě.\nNemá to cenu, proč ztrácet čas. A vůbec, netlač na mě. Já nechci\nžádný vztah. Potřebuju být sama. Jsem moc složitá. A ty seš\n„Já na tebe přece vůbec netlačím. Je mi s tebou ale hezky\na nevidím důvod, proč bychom to neměli zkusit. Žijeme jen\njednou, proč hned zatracovat něco, co jsme ani nezkusili? Co\nkdyž to vyjde? Nebylo by škoda o tu možnost přijít?“\nDlouho mlčím. Poslouchám ho napůl, protože moje mysl se\nsoustřeďuje na to, aby našla dost důvodů, jak z toho vybruslit.\nMusím najít nějakou pádnou a jasnou argumentaci, jak mu\nvysvětlit, že to nemá šanci a že se k sobě vážně nehodíme.\n„Když ty seš hrozně nezodpovědný. Mladý, nerozvážný. Do\nvšeho se pouštíš hlavou, jsi na mě moc bláznivý a vůbec nemyslíš\nna budoucnost. Žiješ jen pro ten dnešek, jako kdyby na tom,\nco přijde, nezáleželo. To je na mě moc. Já potřebuju někoho,\nkdo plánuje, kdo nelítá pět metrů nad zemí. To je moje role ve\nvztahu. Já to totiž jinak neumím. Nedokážu si představit, že\nbych měla u sebe taky snílka, který se do všeho vrhá bezhlavě\na nemyslí logicky. Já potřebuju, aby mě ten partner právě\nuzemnil, protože já jsem věčně zmatená a... no prostě magor.\nBlázen, chápeš? Dva blázni spolu... to by nedopadlo dobře. Buď\nVstávám z matrace a jdu si sednout na gauč. Cítím, že tohle budě\n„Já neříkám, že když spolu zkusíme být, tak to musí za každou\ncenu vyjít. Navíc jen pro tvoji informaci: já zas takový kaskadér\nnejsem. Věci si promýšlím a vše si v hlavě kalkuluju ještě\npředtím, než něco řeknu nahlas. Jenom ty nemáš šanci to vidět,\nprotože jsou moje myšlenky moc rychlé,“ Jakub vstane a chodí\n„To je blbost. Odpoledne jsem za tebou přišla s tím, že jsem\nnikdy nebyla na Moravě ve sklípku, a chtěla jsem tak jet\nuž příští víkend. Prostě jsem vystřelila ten svůj nápad do\nvzduchu. Čekala jsem, že mě pošleš do háje, že je to moc\nrychlé, spontánní a že se nad tím potřebujeme zamyslet. Ty\nne. Ty mi rovnou řekneš, že pojedeme, proč ne. Tohle přece\nnení příklad zodpovědného člověka, který si vše promýšlí.\nA není to tím, že bych byla pomalá a nestíhala tvé myšlenky.\nJak jsi to vlastně myslel? Chceš říct, že jsem blbá?“ začínám\npěnit, protože mi docházejí rozumné argumenty. Jak to, že má\nzase navrch? Copak jsem se ve Francii nic nenaučila? Bojuj,\nmluv, odporuj, vyzývej k diskuzi, trvej na svém a neustupuj,\npřesvědč toho druhého.\n„Boha jeho, kdes k tomu přišla? Naopak, já si myslím, že jsi dost\ninteligentní na to, abys věděla, že se tomu vztahu bráníš naschvál,\npřestože to chceš. Stejně jako já. A neříkej, že ne. Akorát\nnechápu, co ti v tom tak brání. Že jsem o dva měsíce mladší? Já\nvím, že podle nějakého debilního všeobecného mínění je ideální\nrozdíl pět až sedm let, ale věk je přece relativní. Že jsem moc\nspontánní a chci zkoušet věci, které jsem dosud nezažil? Já jsem\nprostě v životě zakusil dost špatných období a teď mám konečně\nšanci si ten život užít. Tak se to snažím dělat. Nikdy totiž nevím,\nkdy zas klesnu až na dno, kdy nebudu mít ani co jíst. Až budu\nmuset řešit, abych přežil, a ne žil. Tak si to teď chci užít, dokud to\njde,“ chrlí ze sebe Jakub.\nV hlavě se mi honí miliony věcí, které mě napadají pokaždé,\nkdyž začnu něco cítit k nějakému chlapovi. Přijme ho moje\nrodina? Jaké všechny překážky budeme muset překonávat? Co\nrodina ve Vietnamu? Pokaždé, když jsem přijela do Vietnamu,\nvšichni do mě hučeli, abych si našla Vietnamce. Budou muset\nrodiče čelit kritikám z komunity? Vždyť znají celou Sapu a mají\nznámé po celé republice. Budou smutní? Nebude jim líto, že si\nse zetěm pořádně nepopovídají? Naučil by se Jakub vietnamsky?\nZvykne se na naši kulturu, rodinu, zvyky? Bude některé tradice\ndodržovat se mnou? A co děti? Všichni vždy říkali, že smíšené\nděti to mají nejhorší. Nepatří nikam. Ani k Čechům, ani\nk Vietnamcům. Kdybych si vzala Vietnamce, tak budu mít aspoň\nčistokrevné děti. Budeme spolu čelit české nátuře a xenofobům.\nAle když budou napůl, bude to ještě horší. Nebo snad lepší?\nA co ta rozvodovost smíšených dvojic? Jak se na nás budou\ndívat v komunitě? Sakra, co to dělám? Vždyť už tu byly a jsou\npáry, kterým to funguje. Třeba by to mohlo fungovat i nám.\nNo a hlavně... já ho mám asi fakt ráda.\n„A proč já? Proč vůbec chceš být se mnou? Všichni chlapi,\ns kterými jsem byla... Byla jsem na ně moc složitá. Já jsem\nnáladová, jako opravdu hodně emočně flexibilní, prdlá a často\nnevím, co chci. To opravdu chceš být s někým takovým? Proč,\nproboha? Já tě fakt nechápu.“\nJakub se hluboce nadechne: „Protože...“\nNemůžu ani dýchat, jak napjatě čekám, co z něco vypadne.\nNaštěstí se moc nerozmýšlí a s pohledem zasněně upřeným\nna strop dodává: „... s tebou je život prostě hezčí.“\nBože, tak tohle slyším poprvé. Nechápu, já už ničemu fakt\nnerozumím. Co když má ale pravdu? Co když se sama připravuji\no možnost být šťastná? Je mi s ním dobře? Je. Má skvělý smysl\npro humor. Je hodný, zábavný. Když jsem s ním, jsem sama\nsebou a vůbec se nemusím hlídat. Jde to tak nějak samo, že si\nnemusím na nic hrát. Dokážu si dokonce představit, že bych\nho přivedla domů. To už je přece něco. Tak o co mi jde?\nJsem v příliš velkém šoku, abych cokoli říkala.\nNastává dlouhé ticho, venku se začíná rozednívat. Ptáčci\ncvrlikají a v krbu dohasíná. V pokoji začíná být zima, ale mně\nje neskutečně teplo. A když mě Jakub k sobě tiskne, jako by\nnajednou všechno bylo na svém místě. Tak, jak to má být.\nZaplaví mě vlna klidu, jaký jsem dlouho necítila.\nÚ te k


Článek: Report z akce PlusMinus od Čéši | techno.cz (party, fotky, house, trance, techno)\nReport z akce PlusMinus od Čéši\nAkce na Boby?! Zpátky na místo činu?! Ani nevíte, s jakou radostí a jiskrou v oku jsem přivítal tuto zprávu. Konečně se zase po letech potkám s lidmi na místě, kde jsem protancoval nejednu mega párty, které pro mě ostartovaly spoustu nového. Boby Centrum, místo kde se odehrávaly akce, které měnily dějiny, ať už jde o Citadely, Apokalypsy, Imperia a jiné... Tolik hezkých vzpomínek, to jsem si přeci nemohl nechat ujít!\nDo Brna chce každý, proto se stojí fronty...\nVyrazil jsem žlutým autobusem z Prahy v celkem brzkou hodinu a sám. Většina lidí se zařídila jinak, nebo nejela vůbec. Ale to nevadí, drncání po naší milované D1 je tak příjemné, že vás ukolébá ihned, jakmile minete sjezd na Benešov. Chtěl jsem dorazit do Brna prostě v klídku o něco dřív, dát si večeři a hezky v klidu se připravit na ten hudební nášup, co nás na Boby čekal. To víte, kde jsou ty časy bláznivých příjezdů ve zmatku a v obrovských hloučcích barevných a chlupatých lidí na Hlavním nádraží. Vlastně vím, kde jsou - ty už jsou tytam. :)\nBobíčko je jen jedno.\nPřišel jsem do Boby nějak před desátou hodinou. Fronta u vstupu byla prozatím velmi malá a vše probíhalo v klidu a bez sebemenších problémů. Uložil jsem si věci do klasické šatny jako vždy a už jen pomalu vyšlapával těch pár schodů vedoucích k hlavní Laser Show Hall. Jo! Už jsem doma, zase ten pohled shora dolů... Na ty pohodlné boxy, kde se za ta léta odehrálo tolik situací. Zase ten krásný pohled na blikající ocelové monstrum měnící barvy a vypadající stále jako vesmírný koráb. Tak moc se mi vše vracelo, tak moc jsem to dával najevo úsměvem, bylo to fakt hrozně příjemné. Z těch všech míst a hal, které jsem už navštívil, musím říci, že Boby je prostě Boby! Procházel jsem se dále a stále se rozhlížel, snažil jsem se opět načerpat tu atmosféru, lidí tu bylo prozatím docela málo, ale jak jsem již říkal, přišel jsem fakt hodně brzy. Na pódiu, které bylo tentokrát opravdu docela hodně vysunuté ven, právě úřadoval Da Fresh. Bylo to takové lehké, akorát tak na protažení a zahřátí se. Zvuk už v tuto chvíli ukazoval na to, že tady se opravdu nešetřilo. Nebo, alespoň mi to tak přišlo, a posléze jsem se o tom přesvědčil na vlastní uši. Také jsem se hned dověděl, že se trochu mění časové složení hrajících DJs, ale ono se tu v průběhu noci nakonec změní ještě dvakrát. :)\nPornbros aka Orbith a Jerry.\nPo Da Freshovi, se tedy na hlavním pódiu, nečekaně oproti avizovanému lineupu, objevili bráchové Gehringerovi, Aleš a Radek, alias Orbith a Jerry. Jak bývá zvykem, jeden takový slušnější a hodnější, druhý takový raubíř a zlobivec. Když se do toho však bráchové opřeli, bylo všem ihned jasné, jaká laťka se asi nastaví. A že se nastavila vysoko, o tom nebylo po prvních tónech sebemenších pochybností! Už jen to, že Jerry měl celou dobu zase sluchátka přes oči místo na hlavě, dávalo znát, že to bude prostě nakládačka. Orbith se pořád usmíval a kroutil čudlíky a společně s bráchou přikládali pod kotel stále víc a víc. V tu chvíli už jsem za zády mohl cítit solidní dav, dav tancujících a bavících se lidí, a ten pocit trval až do rána... Ale nepředbíhejme událostem. Kluci nás fakt nešetřili a názorným příkladem byl třeba i track od Umeka – Gatex a to se v lidech začínala vařit ta pravá Boby nálada.\nMistr Zahn osobně!\nKluci tam pak ještě přihodili track i od samotného Dustina Zahna, asi proto, aby mu nebylo líto, že hraje tak brzy... Dustin Zahn se po nich do reprobeden opřel také celkem solidně. A vlastně mu ani nic jiného nezbývalo, protože si chtěl a musel udržet ten dav před sebou. Bylo tak příjemné cítit tu sílu, která se odehrávala za vámi. Stáli jste v první řadě, hned u zabradlí, jak máte ve zvyku, světla a lasery vám pálily do obličeje a na záda se vám tlačilo spousta lidí - to je prostě mejdan! Nebyl to sice úplně "full house", dalo se hezky tancovat, ale všechno tohle mělo svoje nesporné výhody. Například ranní absenci kapajícího potu či tlačenice při průchodu nahoru a směrem k La Grotě...\nNěmečtí mladíci, kteři z mejdanu tak snadno neodcházejí...\nA je to tu! První z těch větších očekávání - Lasekraft 3D. Tito dva mladíci používající opravdové klávesy, 3D brýle a efektní oblečky k prezentaci svého zvuku. Sound to byl opravdu trošku jiný, ale bavil a bavil i Boby. Přátelé tančící opodál měli tak trochu obavu, jak lidi přijmou toto duo, které na scéně není tak dlouho, ale už si odbylo vystoupení na takových akcích, jakými jsou Time Warp, Mayday či SonneMondSterne. Obavy se ale rázem ukázaly jako zbytečné. Boby Centrum si jejich výstup užívalo a bavilo se, po 3D brýlích se lidé sápali jak sépie a opravdu se snažili být jim nablízku. Chlapci to pojali opravdu "jinak". Jejich živý zpěv, který tedy není z těch úplně nejčistších, ale spíše zábavný, prostě dokázal vytvořit tu show, kterou lidi potřebují. Kluci to mají zmáknuté a když už jste si říkali, jestli to přijde, tak to opravdu přišlo. Poslali k nám i svůj velkolepý hit z roku 2010 - Nein Mann! a živě to bylo fakt něco a i s obrázky! :) Opravdu se zatím nikomu nechtělo odcházet a všichni si chtěli "ještě tak trochu tancovat"...\nMalé mínus na akci PlusMinus...\nNa Stefana Noferiniho jsem se popravdě docela těšil, ale jak tomu tak bývá, když se na něco těšíte, většinou vás to zklame. A tady také... Stefano sice po německých chlapících na tempu přidal, ale jeho styl se mi zdál poněkud monotónní a vše bylo ve stejné rovině. Stále stejný beat, stále bez jakékoliv větší změny. Tempo fajn, zvuk výborný, ale prostě to bylo nudné. Škoda, ale tohle bylo pro mě jediné mínus této akce. Co mě však pobavilo, byla o chloupek jinačí, ale hodně podobná scénka, jaká se stala v SaSaZu Paulovi Kalkbrennerovi. Tady mladík sice Stefana nechtěl líbat, ale chtěl si s ním podat ruku. Stihnul přeskočit zábradlí a dokonce mu tu ruku i podal a výhrou pro něj krom tohoto podání, byl i fakt, že ho ochranka nestihla chytit a vyvést ven, jako tomu bylo v SaSaZu. Ono by se to tu asi ani nestalo, přeci jen je to v Brně o malinko víc v pohodě a v klidu a nemusí si tu každý hrát na hvězdy...\nDo třetice změn a všechno bude fajn...\nNyní měl dle časového a již změněného harmonogramu hrát Angy Kore a dokonce to i nějakou chvíli běželo na tématických projekčních obrazovkách ve tvaru + a –, ale to byla jen chybička a po chvíli se vše dalo do pořádku a lidi mohli vidět, že za mixážním pultem už stojí pan Beltek. Beltek byl takovou kontroverznější postavou večera. Jeho styly se v průběhu hraní stále měnily a tak vám vlastně ani pořádně nepovím, co hrál. On byl tím DJem, který mě tak trochu minul a čas jemu věnovaný jsem spíše prochodil a strávil s přáteli, nebo procházením se po Boby...\nRozjetý vlak nikdo nezastaví!\nHurááá, slyšíte to? Už ten první beat byl rázným úderem do hlavy a nohou všech lidí v Boby a postaral se o to jediný muž. Joey Beltram! Tenhle chlapík to opravdu nakopnul a probral zpátky k životu. Prostě techno jak má být. Valivé spodky, co vám duní až v kostech, a rovný ostrý beat. Žádné zběsilé bití hrnců nebo tahání kočky za ocas. Kvalitní techno, které bylo prezentováno tímto mužem. Bylo to, jako když se rozjede vlak - chvílemi to s vámi sviští skrze holé pláně jako track od Cirez D a nebo neskutečně hutně, ostře a temně jako dlouhý táhlý tunel v tracku Green Velveta v remixu pana Industrializera – Flash. Vrchol, dámy a pánové - Joey Beltram byl vrchol tohoto večera a dle reakcí lidí nejen pro mě... Joey skončil za zvuku sirén, takových, jaké slýcháváme každou první středu v měsíci. A co vlastně asi znamenaly?! Dle mého to bylo varování před bombardováním od následujícího pána - Angyho Kora. Bombarďák Angy Kore. Co tenhle chlapík předvedl? Hodně ostrý set! To už nebyl vlak, to už byla jen samotná lokomotiva řítící se davem, davem, který neměl šanci tu sílu zbrzdit, natož zastavit. Vlastně oni ani nechtěli zastavit, protože tohle se na ráno prostě očekávalo... Pánové, díky oběma, bylo to parádní!\nTak tuhle showmanku jsem si nenechal ujít a i když jen maličkou chviličku, musel jsem si ji nejen prohlédnout, ale i poslechnout. Dívenka drobounká, výrazem připomínající panenku prodávanou před dvaceti lety v Tuzexu. :) Vynikající image, hudebně ale uplně jinde! Hodně zpomalila, užívala si to svým vlastním způsobem, ale lidi ji brali. To já už však nabral jen pár přátel a vydal se směr vlakové nádraží... Co závěrem? Bylo to opět skvělé, vrátit se tam, kde jsme trávili tolik vzácných chvil. Klukům se tahle akce povedla! Zvuk byl velmi dobrý a silný, odebírání víček z důvodu bezpečnosti trvalo asi jen do poloviny večera, pak už na to barmani prděli. :) Dostatek jídla a to i pro lidi, kteří nemají chuť na smažené či buřta a vše zvládnuté ve standardu, který samotné Boby Centrum poskytuje. Lidi v pohodě a i když jich asi nebylo úplně nejvíce, snad jich bylo alespoň tolik, aby se uskutečnilo i pokračování, které by dle předzvěstí mělo být někdy na podzim. Nechme se tedy překvapit, jaké inovace pro nás páni kluci připraví a jaké hudební novinky nám přivezou. Držím palce a s díky se loučím!\nfoto: gusman a future


Zkušenosti „frontového státu“ udělaly z Německa vyjednavače mezi Západem a Východem – almanach.cz\nHomeSputnikZkušenosti „frontového státu“ udělaly z Německa vyjednavače mezi…\n7. ledna 2019, 8:26 RSS feedSputnik\nRada bezpečnosti OSN není nic jiného než „přežitek“ poválečné doby, píše Contra Magazin.\nStálé členství a právo veta mají v RB OSN dodnes pouze USA, Rusko, Čína, Velká Británie a Francie. Ale stále víc zemí má za to, že tento mechanismus je „zastaralý“, a Londýn a Paříž by se měly dávno vzdát stálého členství ve prospěch jiných, „významnějších“ států, píše autor článku Marko Meyer.\n„Co dělat s Indií, Indonésií, Japonskem, Nigérií, Brazílií, Mexikem?“ Klade si otázku novinář z Contra Magazin. „Všechny, stejně jako Německo, hrají důležitou úlohu v regionální a světové politice.“\nPodle jeho názoru má Německo nárok na stálé členství v této instanci, i když se politika Berlína nedá označit za úplně nezávislou, a „tón v ní stále udávají transatlantické elity“.\nBylo by ideální, pokračuje novinář z Contra Magazin, kdyby Německo provádělo „politiku vyrovnání vztahů mezi Západem a Východem“.\n„Rozdělené Německo bylo dlouhou dobu jakoby frontovým státem studené války a dnes dobře pozná obě strany,“ vysvětluje Marko Meyer.„Vezmeme-li do úvahy, že Rusko (jako ostatně i Čína) usiluje o vytvoření světového řádu s více póly, všichni díky tomu vyhrají, pokud se Německo ujme role vyjednavače na světové politické aréně.“\nZdroj: Zkušenosti „frontového státu“ udělaly z Německa vyjednavače mezi Západem a Východem


Na jídlo do Laguny: 3chodové menu pro 2 gurmány | Slevomat.cz\nLaguna plná jídla: Výtečné 3chodové menu s chlalupářským špízem pro 2 gurmány\n1 / 11 S dnešním voucherem si ve dvou naplníte břicha výtečným 3chodovým menu.\n2 / 11 Jako předkrm vám naservírují hovězí carpaccio s domácím bazalkovým pestem a parmazánem.\n3 / 11 Hodovat budete ve stylovém interiéru, jaký se v Brně jen tak nevidí.\n4 / 11 Jako hlavní chod se představí originálně naservírované špízy s kuřecím masem i vepřovou panenkou.\n5 / 11 Restaurace láká k mámivému posezení s milým či milou.\n6 / 11 Na závěr si tu pěkně osladíte život palačinkou s medem, ořechy a zmrzlinou.\n7 / 11 V útulném interiéru po jídle ještě chvíli poseďte a zhodnoťte gurmánský zážitek.\n8 / 11 K pití si dejte třeba točenou jedenáctku zvanou Komajzova.\n9 / 11 Rybky z místního akvárka vám tuhle baštu nejspíš budou závidět.\n3chodové menu pro 2 labužníky\nomáčka dle výběru (barbecue, sýrová, pikantní meruňková, tatarská)\n2× palačinka s medíkem, ořechy a zmrzlinou s domácí šlehačkou dozdobená čokoládou\n808 Kč 549 Kč\nPopulární gurmánský magazín vydal článek o tom, že je brněnská laguna plná dobrého jídla. Od té doby se sem sjíždějí oceánotologové z celého světa. Chtějí se přesvědčit, že tu není pouhá slaná voda jako v ostatních lagunách.\nAbyste se do Laguny dostali, devatero moří naštěstí překonávat nemusíte. Stačí zajít do Smetanovy ulice v centru Brna. Se svou drahou polovičkou či dobrým kamarádem si tu pochutnáte na výtečném 3chodovém menu a krom jídla vás bude těšit i dobré pití a jedinečná atmosféra.\nNejdřív si smlsnete na hovězím carpacciu s domácím bazalkovým pestem, parmazánem a rozpečenou bagetkou. A pak zpucnete originálně naservírovaný chalupářský špíz, ke kterému dostanete fritované bramborové tolárky a omáčku dle vlastního výběru. Na závěr si život osladíte palačinkou s medíkem, ořechy i zmrzkou.\nLuxusní jídlo i obsluha!!!\n– rychla rezervace mailem\n- dobre jídlo\n- sympatické prostredi\n– drahé nápoje\n- těžší parkovani\nochotný pan číšník\nRestaurace Laguna Před 6 měsíci\nPodnik rustikální, líbily se nám houpačky na baru, jídlo přineseno rychle a chutnalo. Mají výběr piv, dokonce i černé. Hurá!\npěkná stylová pivnice\nty pěkný barový houpačky bych chtěla doma😉👍


Trust Primo Chat cena od 199 Kč | SROVNAME.cz\nSluchátka s mikrofonem, přes hlavu, na uši, otevřená konstrukce, připojení 3,5 mm Jack, frekvenční rozsah 70Hz-20000Hz, citlivost 89 dB/mW, impedance 32 Ohm, kabel 1,8m . Vybavte se pohodlnými sluchátky s mikrofonem od společnosti Trust. Disponují frekvencí 70 Hz až 20 kHz a 3,5mm jackem. Délka kabelu je 1,8 metru.Odlehčený stereofonní headset Trust Primo je vybaven nastavitelným flexibilním mikrofonem pro pohodlnou hands-free komunikaci. Je…\nNázev produktu: Trust Primo Chat\nSluchátka s mikrofonem, přes hlavu, na uši, otevřená konstrukce, připojení 3,5 mm Jack, frekvenční rozsah 70Hz-20000Hz, citlivost 89 dB/mW, impedance 32 Ohm, kabel 1,8m . Vybavte se pohodlnými sluchátky s mikrofonem od společnosti Trust. Disponují frekvencí 70 Hz až 20 kHz a 3,5mm jackem. Délka kabelu je 1,8 metru.Odlehčený stereofonní headset Trust Primo je vybaven nastavitelným flexibilním mikrofonem pro pohodlnou hands-free komunikaci. Je ideální pro Live Messenger, hraní online her, poslech hudby nebo chatování a telefonování prostřednictvím aplikací, jako je Skype. Komfortní provedení s měkkými náušníky a přizpůsobitelným upevňovacím páskem přes temeno vám navíc zajistí maximální pohodlí i při dlouhodobém používání.Pohodlný headsetHlavní přednosti headsetu s mikrofonem Trust Primo Chat HeadsetSluchátka pro internetovou komunikaci (Live Messenger, chatování nebo Skype, ale i hraní online her a poslech hudby)Nízká hmotnostPohodlné používáníVybaveno praktickým mikrofonemDosta


Je to Spider-Man nebo Peter Parker? Nový plakát trochu napoví | Ábíčko.cz\n12. prosince 2011 • 13:02 Autor: Radim Bartík\nUž jste viděli, jak bude vypadat nový Spider-Man? Nebo jak bude vypadat odmaskovaný hrdina Peter Parker? První lákavý plakát leccos napoví.\nDlouhé stíny, nezbytný pavoučí motiv a Peter Parker přilepený ke zdi všemi čtyřmi úplně stejně jako na komiksových stránkách. Nápis dole prozrazuje, že chystaný letní trhák The Amazing Spider-Man bude „dosud neodvyprávěným příběhem“.\nJak se to vezme. Filmový Spider-Man začíná nanovo. Takže znovu uvidíme, jak dostal své schopnosti, jak se s nimi rozhodl naložit a jak zjistil, že s velkou silou je spojená také velká zodpovědnost. Noví filmaři ale slibují, že v jejich podání bude všechno lepší. Režíruje Marc Webb a hlavní roli hraje Andrew Garfield.\nThe Amazing Spider-Man bude v kinech od 5. července 2012.\nspider-man, peter, parker, plakat, fothy, galerie, andrew, garfield\nTesla bez řidiče už na konci roku? Elon Musk stanovil další datum plně ...\nApple varuje před krytkami webkamer. Při zavření víka MacBooku mohou ...\nTestujeme Samsung Galaxy A31. Svou cenou tak trochu střílí do vlastních ...\nSen o hromadném slučování středopravých stran. Idealismus, naivita nebo ...


Za vznik Fialovy vlády může Babišova zbabělost, naznačil Zeman. Ostře napadl antivaxery | Reflex.cz\nJiří Sezemský 20. prosince 2021 • 11:10\nPrezident Miloš Zeman v rozhovoru v nedělní Partii pozměnil aranžmá. Nezdržel se sice tradičních výpadů proti oponentům, ale proti minulosti se více vymezoval proti odcházející vládě Andreje Babiše. Jeho osobní rezignaci fakticky označil za hlavní důvod nástupu nové vládní garnitury.\nPrezidentovo vystoupení nevybočilo z obvyklého arogantního rámce, což signalizuje jeho zlepšený zdravotní stav. Některé výroky však stojí za zaznamenání. Poprvé se vyjádřil k situaci krátce po volbách, kdy proti všeobecnému očekávání padla Babišova vládní většina. Hnutí ANO skončilo druhé na pásce počtem hlasů, ale při přepočtu dostalo o mandát víc než vítězný blok SPOLU. Na vznik vlády to ale nestačilo.\nBabiš nechtěl bojovat\nZeman potvrdil Babišova slova, že mu ještě krátce po volbách bez ohledu na volební výsledek nabízel sestavení vlády. Babiš však tuto šanci nezvedl a prezident ho nepřímo označil za zbabělce, který utekl z boje.\n„Andrej Babiš mě překvapil. Já bych dostál svému slibu a jmenoval bych premiérem vítěze voleb, tedy právě jeho. On veřejně prohlásil, že to nereflektuje, tak jsem jmenoval toho, kdo byl druhý na pásce, tedy pana Fialu. Ukázal se jako člověk, který nechce bojovat a předčasně rezignoval,“ prohlásil Zeman.\nTento výrok „generála po bitvě“ předjímá, že prezident nemohl konat jinak než jmenovat pětikoalici. Může ale signalizovat i hlubší plán, pokud by Zemana nezradil zdravotní stav a nebyla nutná akutní hospitalizace v Ústřední vojenské nemocnici.\nLeccos naznačují úvahy hradního okruhu, který si ještě krátce po volbách pohrával s myšlenkou, že Babiš bude podle původních dohod jmenovaný premiérem. Mohl by klidně vládnout několik měsíců bez důvěry a připravovat se na prezidentskou kampaň.\nKarel Steigerwald 18. prosince 2021 • 11:45\nMezitím by mohl zvládnout několik nevratných kroků, jako je definitivní odstranění Michala Koudelky z čela BIS, což je pro Zemanovo okolí největší hrozba. Současně by se mohl pokoušet s přispěním Hradu rozlomit pětikoalici. Jednou ze zvažovaných variant byla Zemanova abdikace někdy na jaře příštího roku ze zdravotních důvodů a vyslovení podpory Babišovi v předčasných prezidentských volbách.\nHradní hry nevyšly\nTahle vážně míněná hra, i když naprosto obskurní, teď nevyšla. Dnes je Babiš v těchto kruzích zatracen s puncem nespolehlivého spojence. Tím spíše, že se připojil k útoku na Zemanovy chráněné spolupracovníky Mynáře a Nejedlého. Zemanova osobní podpora Babišovy prezidentské kandidatury je nyní nejistá.\nO chladných vztazích šéfa ANO s hradní kamarilou svědčí nedávný rozhovor kancléře Vratislava Mynáře pro Mladou frontu DNES (10. 12. 2021). Vyjádřil se v něm i ke konfrontaci, kdy byl kvůli policejnímu vyšetřování a možnému zneužívání svých pravomocí vyzýván k rezignaci.\n„Trochu mě překvapily ty zkazky a vyjádření, třeba i od pana premiéra Babiše, který mě vyzýval k odstoupení s tím, že mě odvolá, pokud na něj přejdou kompetence. Nebo pokyn k odebrání diplomatického pasu Martinu Nejedlému. Nechtěl bych se k tomu moc vyjadřovat, ale myslím, že to o těch lidech něco vypovídá,“ uvedl Mynář, což jistě rezonovalo i v Zemanově náhledu na proměnu politické krajiny.\n„Babišova“ energetická chudoba\nZeman se v rozhovoru vymezil vůči dekarbonizační strategii Green Dealu. Dnes se projevuje na současném zvýšení cen elektřiny, i když prezident vynechal podíl Putinova manévrování a vydírání s dodávkami plynu.\n„Jestli něco vyčítám minulé vládě, tak je to, že zpomalila tendr na výstavbu nejenom Dukovan, ale i Temelína, a tím nás odsoudila k energetické chudobě,“ uvedl. Mezi řádky lze vyčíst, že jí vyčítá i vyřazení ruských a čínských firem z tendru, což je z jeho pohledu další rest, který nepůjde po volbách napravit.\nBohumil Pečinka 14. prosince 2021 • 12:20\nPřestože jsou výhrady k některým oblastem Green Dealu oprávněné, jelikož zatím nezobrazují rozdílné dopady na členské země EU, zněla by Zemanova kritika věrohodněji, kdyby s ní nepřišel, podobně jako Babiš až „s křížkem po funuse“.\nPrezident se k ní nevyjadřoval v době, kdy ji premiér Babiš opakovaně odsouhlasil se všemi unijními vládami, jelikož patrně nechtěl svého favorizovaného spojence oslabovat před volbami. Dnes to zní od přesvědčeného eurofederalisty Zemana poněkud licoměrně.\nZeman také vysvětlil, proč nakonec neblokoval jmenování Jana Lipavského. Premiér Fiala se osobně zaručil, že se bude ministr zahraničí chovat v souladu s programovým prohlášením vlády, „což znamená udržení strategického partnerství s Izraelem a podpora V4. Pan Fiala mě také ujistil, že žádné sudetoněmecké dny v Česku nebudou,“ uvedl prezident.\nPředpoklad dodržovat koaliční program ovšem automaticky platí pro všechny ministry a je limitem jejich účasti ve vládě. Proto bylo vytváření atmosféry, že ministr povede nějakou izolovanou zahraniční politiku proti vůli vlády, poněkud nadnesené. Tím není vyloučeno osobní selhání jakéhokoli člena vlády a personální výměny, to ukáže čas.\nMsta antivaxerů za bezvýznamnost\nZeman se v rozhovoru překvapivě ostře vymezil proti stále hlasitějším odpůrcům očkování, zpochybňujícím nejen „experimentální“ vakcinaci, ale i další proticovidová opatření. „Myslím si, že lidé, kteří chodí na demonstrace, se mstí za svoji bezvýznamnost,“ odtušil prezident.\nMěl tím na mysli zástupce politických subjektů, které propadly ve sněmovních volbách a dnes usilují ostrou antivaxerskou rétorikou a přepjatým varováním před nastupující totalitou o zviditelnění. Patří mezi ně třeba Volný blok Lubomíra Volného (1,3 procenta hlasů), Chcípl pes (0,4 procenta), Švýcarská demokracie Soni Pekové (0,3 procenta) nebo Aliance národních sil Adama B. Bartoše (0,2 procenta).\nO čem to vše vypovídá? Zeman se na konci mandátu částečně odpojil od své voličské základny a uznal porážku svých „vyvolených“. Potvrdil však, že byl ochoten s Babišem hrát hazardní partii, přestože pro ni neměl dostatek hlasů. Dnes se alibisticky vyviňuje, že neměl jinou možnost, jelikož Babiš jako potenciální spoluhráč selhal. Chce tím jen odvrátit pozornost od skutečnosti, že měl sám po volbách v rukou cinknuté karty.\nPrezident Miloš Zeman jmenoval na zámku v Lánech nové soudce. • VIDEO ČTK/Blesk\nMarek Stoniš 15. prosince 2021 • 16:14\nKlíčová slova: vláda, premiér, rozhovor, komentáře, Andrej Babiš, prima, Miloš Zeman


Mušky do vysoké vody | CzechNymph.cz\nHome Články Techniky Mušky do vysoké vody\nMušky do vysoké vody\nTip pro výběr mušky při zvýšeném stavu vody.\nZcela jistě jste se již setkali se situací, kdy přijdete k vaší oblíbené řece a zdá se vám, že je vody v korytu poněkud více, než jste čekali. Co tato situace znamená pro taktiku rybolovu a výběr mušek? Tak tuto otázku jsem kdysi položil Jirkovi Klímovi a nyní se vám pokusím volně reprodukovat jeho odpověď. A musím podotknout, že odpovědi jsou v posledních dvou letech stále více akutuálnější.\nV případě velké vody jsou ryby „vytlačovány“ směrem z hlavního proudu k okrajům řeky. Úspěšnými místy pro rybolov budou tedy především okrajové části toku. Tento fakt hraje rybářům do noty, protože při vyšším stavu řeky většinou bývá brození značně obtížné nebo často i nemožné.\nDůležitým faktorem pro výběr mušek je čistota vody. Ocitneme-li se v situaci, že je vysoká, ale čistá voda, pak můžeme zůstat u stejných vzorů, které jsou na řece účinné za normálního stavu vody, pouze zvětšíme velikost mušek. Důvodem pro zvětšení mušek je jejich lepší viditelnost ve vysoké vodě.\nV případě, že voda je vysoká a navíc ještě přikalená, pak nehraje roli pouze velikost mušky, ale i její barva. Jirka při takovéto situaci většinou důvěřuje kombinaci dvou mušek, přičemž barevnost první mušky je velice „divoká“ (perleťové barvy, fluorescenční barvy) a druhý vzor je černý. „Divoký“ vzor vás asi nepřekvapí, ale možná se podivíte proč barva černá. Odpověď je poměrně jednoduchá. Sami si vyzkoušejte ponořit do zakalené vody dvě mušky – jednu navázanou z materiálů v přírodních barvách (hnědá, zelená, olivová atd.) a druhou připravenou z převážně černě zbarvených materiálů. Rozdíl ve viditelnosti uvidíte na první pohled a stejně tak jako vy, uvidí černou mušku mnohem lépe i ryba.


Bufetový systém dotažený do dokonalosti - iKelp Blog\nHorká polévka a „životabudič“ na vysokohorské chatě, teplý langoš a osvěžující kofola u rozpáleného jezera či svěží trojúhelník pizzy při rychlém průchodu ulicí. Víte, co mají společného tyto představy, po kterých se už snad všem z nás sbíhají sliny? V každém z případů pravděpodobně zákazníci zaplatí za jídlo dřív, než ho dostanou a sní. To znamená, že si na svou objednávku, resp. na její výdej budou muset nějakou tu minutku počkat. Abychom však celý tento proces co nejvíce zefektivnili, dotáhli jsme náš bufetový systém do dokonalosti.\nBufetový systém od iKelp POS Mobile ve 2 provedeních\nEfektivní a jednoduchý objednávkový systém je snem snad každého majitele nebo provozovatele restauračního zařízení. S aplikací iKelp POS Mobile se však tento sen může velmi rychle změnit na skutečnost.\n1. Zažitý bufetový systém\nO zažitém či tradičním bufetovém systému můžeme mluvit tehdy, když si zákazník objednává u jednoho okénka, resp. pultu, kde zároveň i platí a dostává nápoje, ale jídlo si přebírá na druhém místě po vyzvání obsluhou na základě určeného čísla.\nAplikace iKelp POS Mobile se na to dívá tak, že je při nákupu pro zákazníka spolu s účtenkou vytištěn také výdejní lístek s číslem, které je shodné s číslem objednávky. Ve stejném čase se v kuchyni vytiskne objednávka na jídlo s číslem shodným na výdejním lístku.\n2. Objednávání a platba prostřednictvím QR kódu\nDoba, kdy byla obsluha pod neustálým stresem z nekonečných řad, může velmi rychle pominout. Tedy alespoň pro ty, kteří vyšperkují svůj bufetový systém do dokonalosti. Jak takový bufetový systém funguje?\nPředstavte si, že by vaši zákazníci nemuseli vůbec stát v řadě, platit obsluze nebo být vyzýváni obsluhou k převzetí své objednávky. Jak by to bylo vůbec možné? No přece pomocí QR kódu. Lákavé, že? A přitom takové jednoduché. Podívejme se na to ale o něco pozorněji.\nZákazník si vyzvedne objednávku sám\nPři pohledu na vysoce frekventovaná zařízení, jakými jsou například vysokohorské chaty, nás pravděpodobně nepřekvapí zjištění, že nedisponují obsluhou, která by obskakovala zákazníky. Aby však zákazník, který už v nohách má pravděpodobně několik kilometrů z túry, nemusel ještě stát v dlouhé řadě, může si jednoduše a rychle objednat a hned i zaplatit jídla a nápoje z pohodlí u svého stolu. V praxi to může vypadat asi tak, že provozovna umístí QR kód na dobře viditelné místo, host si ho nasnímá, a tedy ihned objednává – bez čekání v řadě (představte si to jako objednávací kiosky v McDonald‘s). Obsluze se automaticky objeví objednávka s informací o platbě, kuchyně tedy může ihned vše připravovat. Když je objednávka připravena, zákazník dostane notifikaci formou zprávy, nebo je přivolán obsluhou k výdejnímu okénku.\nFoto: Takto vypadá mobil zákazníka v době přípravy objednávky\nNáš tip: Takový způsob bufetového systému dokážete využít i na koupalištích, u jezer nebo v rámci různých fastfoodů, kde se standardně nachází klasická výdejní okénka.\nObsluha přinese objednávku zákazníkovi\nPřesuňme se z chatek, koupališť, jezer a fastfoodů na terasy restauračních zařízení. Není totiž žádným tajemstvím ani překvapením, že právě terasy jsou během horkých letních dnů mimořádně vyhledávanými místy k posezení. Pokud jde o provozovnu, která svým zákazníkům neposkytuje možnost otevřeného účtu na stole, ale disponuje obsluhou, může efektivně využít vychytaný bufetový systém od iKelp POS Mobile. Zákazník si předem, s prázdnými rukami a beze strachu, že něco vyleje, najde své místečko, pohodlně se usadí a zrealizuje objednávku s platbou. Na základě toho proběhne proces, který jsme popisovali o něco výš, ale s tím rozdílem, že objednávku zákazníkovi přinese přímo obsluha.\nDůležitá informace: V obou případech, jak u osobního vyzvedávání objednávky, tak při obsluhování zákazníka, si zákazník může objednávat nejen prostřednictvím QR kódu, ale také osobně. Objednávání a placení u stolu je však efektivnější, rychlejší, pohodlnější a šetří čas obsluhy.\nKde můžu využít bufetový systém od iKelp POS Mobile?\nvysoce frekventovaná místa,\nbufety a podniky s výdejními okénky,\nturistické chaty, jezera, koupaliště, fastfoody, terasy, výdejní okénka, ...\nJaké jsou výhody bufetového systému od iKelp POS Mobile?\nEfektivní a rychlé objednávání, resp. vydávání jídel a nápojů.\nEliminování možného vzniku řad a v nich dlouho stojících zákazníků.\nŠetření času obsluhy.\nNižší spotřeba papíru při objednávání a placení prostřednictvím QR kódu.\nMožnost využití v případě přísnějších hygienických opatření a nařízení.


Parfemy-levne.cz - recenze a zkušenosti na Arome.cz\nArome.cz » Obchody » Parfemy-levne.cz\nInternetový obchod s dámskými i pánskými parfémy, který má v nabídce také testery, vzorky parfémů a dárkové sady.\nDenně odešle stovky objednávek. O své objednávce máte přehled od chvíle objednání.\nJako věrný zákazník máte při každé další objednávce nárok na slevu 3 % na celý nákup. Kredit v hodnotě 50 Kč pak získáte za každého nového zákazníka, který nakoupí na vaše doporučení.\nNejste-li se zbožím spokojeni, můžete jej vrátit ve lhůtě 14 dní od jeho zakoupení.\nObjednávky jsou přijímány také telefonicky.\nZboží vám bude doručeno Českou poštou, kurýrní službou nebo na některou z poboček Zásilkovny. Osobní odběr je možný v centru Prahy, v kamenné prodejně. Ceny doručení začínají na 79 Kč. Doručení zdarma získáte, nakoupíte-li nad 2 000 korun.\nPlatit lze jak kartou, tak bezhotovostním převodem, tak také v hotovosti.\nV nabídce je ale značek mnohem více.\nMůj druhý nákup opět proběhl v pořádku. Mini Micallef v pořádku, pošta zdarma přes zásilkovnu. Doporučuji.\nMůj první nákup zde- Serge Lutens - Un Bois Vanille EdP 50ml,\ntester za výbornou cenu. Zásilkovna zdarma, klobouk dolů. Komunikace na 1*, rychlost dodání taktéž. Takže já jsem velmi spokojená.\nJe velká škoda, že kvůli jednomu kixu, který se stát může, má tento obchod tak nízké hodnocení. Já jsem byla spokojená.\nDodávka byla rychlá, dostala jsem, co jsem chtěla, perfektně zabalené a nebyly to žádné padělky. Takže co víc si přát? Pokud budu zase chtít koupit nějaký parfém, ráda se sem vrátím.\nVybrala jsem si doručení přes zásilkovnu a naprostá spokojenost. Vyšlo to na den přesně. Zboží pěkně zabalené + jsem dostala nějaký vzorek parfému.\nNaprostá spokojenost, výborná cena. Balíček přišel v pořádku, dobře zabalený. Přes zásilkovnu bylo bez poštovného. Pouze se o jeden den opozdil, ale to bylo díky Zásilkovně, obchod poslal balíček velice brzy, nicméně právě i díky bezplatné Zásilkovně velká spokojenost.\nZvolila jsem pro blízkost výdejního místa v Praze 2. Objednala jsem 1 tester a 2 vzorečky, plus zvolila jsem si z nabídky jeden vzoreček dárkový. Druhý den v poledne jsem si šla pro balíček, ale jeden z placených vzorků byl jiný. Vrátila jsem balíček a tentýž den odpoledne jsem už měla připravený správný obsah. Kdybych pro to ale musela jet někam dál, nebo objednala poštou, tak by mi to vadilo dost.\nZvolila jsem kvůli dostupnosti odběrového místa a mohu pouze chválit. Zboží nachystáno ještě ten den, kdy jsem objednávala a vůně byla naprosto v pořádku.\nI já musím pochválit, objednávala jsem po delší době. Naštěstí vůně byla skladem přímo na prodejně, za výbornou cenu, takže jsem si jí odnesla i se vzorečkem zdarma a s dobrým pocitem .\nS nedůvěrou díky akci s L´Instant jsem objednala myslím že dost levný tester No. 5, preventivně na prodejnu. Dnes jsem tester vyzvedla, je v pořádku a cena nezměněna Jsem spokojená.\nDruhý nákup a zase velká spokojenost. Včera objednáno, dnes přes Zásilkovnu vyzvednuto. Perfektní servis, super cena.\nAč mě minulý „bolestný“ balíček Vichy z minulé „akce“ obloukem minul, znovu jsem v tomto obchodě objednala. Vše proběhlo v pohodě, tester zelené Omnie je v pořádku, dodání rychlé. Děkuji.\nNakupovala jsem zde dvakrat nebo trikrat a pokazde vse probehlo v naprostem poradku. Naopak mela jsem problem u jine „proverene“ parfumerie s kvalitou parfemu, ale nejak se to nakonec vyresilo.\nByla jsem jednou se šťastných, která L´Instant skutečně obdržela:)). Balíček s vůní byl hned po naskladnění odeslán a doručen Zásilkovnou, se kterou naopak byly neočekávané problémy.\nTímto děkuji eshopu parfemy - levne a přidávám další kladné hodnocení.\nParfemy-levne.cz, zapracujte na webových stránkách, jinak u vás nikdo nakupovat nebude. Dnes jsem ve vaší nabídce opět objevila Hermes Eau claire des Merveilles Edt 0 ml, 240 Kč, mám tomu rozumět tak, že prodáváte prázdné flakony?\nMusím přidat i kladné hodnocení za jednu dřívější objednávku, kupovala jsem jen pár vzorečků, i k nim mi přišel dárek a byl možný osobní odběr, takže sumasumárum několik málo vzorečků a za dobrou cenu, to se snad ani nemohlo obchodu vyplatit. U této objednávky proběhlo vše rychle a bez problému.\nObjednávku potvrdili, ale bohužel i zrušili, protože v nabídce byla pro ně nevyhovující cena, takže produkt je na skladě, ale za mnohem dražší cenu…klamání zákazníka?\nPŘESNĚ KOPÍRUJÍ JEJICH VYSVĚTLENÍ:\nděkujeme za nákup na našich stránkách parfemy-levne. cz, bohužel Vám musíme oznámit, že Vámi objednané zboží Guerlain l´Instant de Guerlain EDP tester 80ml W byl skladem od našeho doddavatele poptáván pouze pro poslední 3ks, které bohužel připadly zákazníkům, kteří během víkendu objednali produkt před Vámi. Vaši objednávku jsme stornovali.\nPrvní zkušenost s tímto obchodem a hned negativní, stejná objednávka, potvrzení a nakonec email se zrušením jako u Arome Aly. Velmi nesolidní jednání.\nChtěla jsem koupit dva parfémy, objednávka mně potvrdili, ale… cca za 3 dny přišel mail, že mají jen jeden, ať potvrdím, zda ho chci (prý je pro mě nachystaný). Okamžitě jsem objednávku potvrdila. Za týden! další mail s informací, že vůni nemají a ani mít nebudou Za mě maximální nespokojenost!\nO obchodu Parfemy-levne.cz ještě není na Arome diskuze.


Jak nastavit video jako vyzváněcí tón volání v telefonu Android - Android | Listopad 2021\nČasy se změnily. Mobilní telefony se vyvinuly v chytré telefony, dokážou dělat sakra spoustu věcí, stejně jako počítač, ale jedna věc, která v průběhu let zůstala stejná, je to, jak je jednotlivec informován o přijetí příchozího hovoru. V 90. letech to bylo vyzváněcí tón a dnes je to stejné - vyzváněcí tón. V dnešní době může být vylepšen pouze zvuk, ale je to stále ... jen ... zvuk.\nPokud máte zařízení Android, dnes se pokusíme toto dědictví prolomit a udělat něco jiného. Co takhle použít video tón? Ano, příchozí hovor vyzve k zahájení přehrávání videa. Zní to zajímavě? Uvidíme, jak to dokážeme dosáhnout pomocí bezplatné aplikace s názvem Video vyzvánění Maker (není třeba zakořenění).\nZačněme s nastavením videa jako vyzváněcího tónu v systému Android\nKrok 1: Stáhněte a nainstalujte Video vyzvánění Makerz Google Play. Aplikace je kompatibilní se zařízeními se systémem Android verze 2.2 a vyšší. Při prvním spuštění aplikace musíte uvést své jméno, e-mail, věk a oblíbeného interpreta.\nKrok 2: V aplikaci klikněte na ikonu Tlačítko videa v dolní části obrazovky pro nastavení tónu videa. Jakmile kliknete na tlačítko Video, uvidíte ve spodním panelu změnu možností.\nKrok 3: Pokud na SD kartě nemáte své oblíbené video, klikněte na ikonu Tlačítko stahování pro vyhledání oblíbeného videa a jeho stažení. Všechna videa jsou volně ke stažení a protože aplikace používá k vyhledávání více vyhledávačů, jsem si jist, že nebudete zklamáni.\nPokud máte video na pevném disku, můžete jej přenést na SD kartu pomocí datového kabelu nebo WiFi.\nKrok 4: Jakmile máte video na kartě SD, klikněte na tlačítko Příchozí video a poté vyberte požadované video ze seznamu videí, která jsou k dispozici v telefonu. Po kliknutí na tlačítko OK se video přehraje za vás. Naskenujte ukazatel průběhu do bodu, odkud chcete spustit video, a poté stiskněte tlačítko Uložit.\nKrok 5: Nyní přejděte na domovskou obrazovku a klikněte na tlačítko Zapnuto / Vypnuto (viz krok po kroku 2). Je-li ikona modrá, je povolen režim video tónu a naopak. Jakmile aplikaci povolíte, počkejte na příchozí hovor, abyste viděli svůj video tón v akci.\nPokud chcete mít jako příchozí video tón více než jedno video, můžete zamíchat jim. Při nastavování tónu videa v aplikaci vyberte klepnutím na tlačítko Náhodné přehrávání všechna videa, mezi kterými chcete zamíchat. Po dokončení klikněte na tlačítko OK.\nDále můžete vytvořte si své osobní video za použití Vytvořte si svůj vlastnírežim. Vyberte video a soundtrack, dejte videu název a to je vše. Poté můžete použít vlastní video jako tón videa.\nNa co čekáte, stáhněte si aplikaci a nastavte své oblíbené video jako video tón volajícího.\nA nezapomeňte se s námi podělit o to, které video chcete přehrát jako první.\ndvoufázové ověření google bez telefonu\nkancelářský bezpečný režim\ntriky na odměňování názorů na google\nnejlepší iphone kabelová nabíječka


Mikulášská besídka pro děti - ohlédnutí (12/02/10)\nSoutěž v požárním útoku (09/16/10)\nPosvícení 2010 - ohlédnutí (09/16/10)\nNe každá obec má to štěstí mít jako hosty na posvícení několik tisíc návštěvníků, ve Slupi se to díky Slavnostem chleba již šestým rokem daří. O průběhu celého dne v rámci oslav bylo již napsáno dost a k dispozici jsou fotografie letošních i minulých ročníků.\nZbývá se tedy vrátit k večeru, který navazoval na úspěšný den krátkou reportáží. Krojovaná "Čulská chasa" měla svoje druhé antrée na hodové zábavě, kde mimo foklórní hudební produkce si opakovaně zatančila na "modernu". Několik fotografií přiblíží atmosféru v obecním sále Kulturního domu ve Slupi.\nPočet návštěv: 425689


Kdo si vzpomene na Topolánka?\nLubomír Zaorálek Přečteno 7523 krát Přidat komentář\nJan Zahradil se kdysi vyjádřil, že Česká republika by měla být v EU něco jako „brzdný vagón“ a že by nevadilo, kdyby se pak někde pár vagónů nakonec úplně odpojilo.Tuto strategii ODS dokonale naplňuje zakládáním nové frakce v Evropském parlamentu, která se skládá především z antiliberálních, nacionalistických a vůči evropskému projektu nepřátelských stran.\nZ hlediska této „bořičské“ strategie je teprve pochopitelné české předsednictví v režii ODS. Celé předsednictví bylo založeno na nekomunikaci s druhými a neochotě se identifikovat s hlavními evropskými tématy.\nNa začátku byla neochota jednat s domácí opozicí, stejná pak byla neochota připravovat společné evropské pozice v průběhu předsednictví. Ať už šlo o konflikt v Gaze, pozici EU vůči konfliktu Izrael-Palestina nebo vůči Rusku, místo vytváření společné pozice jsme si pořád říkali jen to své, dokonce i bez ohledu na protesty Evropské komise. Největším zklamáním pak byla neochota jednat a sbližovat pozice se středními a malými členskými státy. České předsednictví tak nechtěně přispělo k posilování pozic pouze největších evropských aktérů.\nPolitickému obsahu předsednictví naše země nepřispěla ničím. Bez ohledu na to, jestli Topolánek svůj evropský mandát nedokončil, nevytvořili jsme a nebyli jsme schopni dodat žádné téma, se kterým by české předsednictví bylo do budoucna spojeno. Pád vlády spíše oslabil, co by jinak bylo nejvýraznější vzpomínkou na Čechy – Topolánek v rouše Adamově v Berlusconiho vile.\nJsou to paradoxy. Topolánek, který vítá Obamu v Praze. Ale Obama se ODS zajídá stejně jako celá EU, dokonce nejen sociálně-demokratická frakce ,ale i ta pravicová křesťansko-demokratická frakce . Všechno jsou to stejní socialisté a naivkové, kteří stále melou něco o sociální dimenzi, evropské integraci, odzbrojení a mírové politice. Pro ODS to jsou jen kecy. Proto je Zahradilovi milejší spojit se s polskou stranou Právo a spravedlnost s jejím katolickým fundamentalismem a antisemitismem nebo s lotyšskou stranou Za vlast a svobodu, jejíž někteří členové si připomínají „slavnou“ historii lotyšské divize SS.\nTohle předsednictví je opravdu promarněnou příležitostí. Pokud si někdo myslel, že se ODS chopí příležitosti , že budeme více naslouchat a že budeme schopni na sebe vzít evropské úkoly, těžce se zmýlil.Existenci finanční krize Topolánek popíral, dokud to jen šlo. Reagovat na změnu klimatu, to byl bohužel další úkol, který ODS nevoněl. No a připravit novou strategickou smlouvu EU s Ruskem bylo těžké chtít po někom, kdo je stále mentálně ve studené válce. Výsledek vypadá podle toho.\nZákladním problémem českého předsednictví bylo, že klíčová vládní strana ODS vyznává politickou filosofii reaganovského liberalismu, tj. volný trh, deregulace a snižování daní nejbohatším. Čtvrtým prvkem je, že politika síly má přednost před diplomacií. I to poslední ODS podpořila tím, že se tvrdohlavě zasazovala o budování radarové základny USA v ČR bez ohledu na fakta a názor veřejnosti a nakonec i měnící se postoj USA samotných. Těžko si představit předpotopnější filosofii do dnešní doby. Proto muselo české předsednictví EU skončit neúspěchem. Napravit tento pád znamená změnit českou politiku, mít jinou vizi chování ČR v EU a využít i současné krize, která není zdaleka jen krizí finanční a ekonomickou, k pokusu o zásadní změnu.\nBýk, který nás pořád kope do zadku\nLubomír Zaorálek Přečteno 5074 krát Přidat komentář\nŽe jsme se nevyrovnali se zločiny komunismu? Že jsme nedokázali po Listopadu nalézt viníky nezákonnosti ze socialistického období? Napadá mě, že není divu, když vidím takové představitele české justice 20 let po Listopadu, jako je pražský vrchní státní zástupce Rampula, jeho náměstek JUDr. Libor Grygárek nebo právě znovu jmenovaný krajský státní zástupce v Ústí nad Labem Jiří Křivanec.\nZaplaťpánbůh existují také jiní. Ivo Ištván, bývalý vrchní státní zástupce v Olomouci, už před časem odvolaný za nedostatek servility, dnes píše v Právu článek, kterým připomíná celou historii odvolání dr. Adama Bašného z funkce vedoucího liberecké pobočky státního zastupitelství. Bašný byl odvolán jen za to, že kauzu Čunek označil za největší ránu pro důvěryhodnost české justice. Máme tu celou sérii odvolaných státních zástupců, kteří se provinili jen tím, že neposlouchali.\nPřestávám se divit, proč po Listopadu nebylo možné prokázat téměř žádnou nezákonnost z období socialismu. Politici tomu přece nebránili. Ale pokud lidé, kteří měli tyto případy vyšetřovat, soudit a dozorovat byli z velké části se socialistickou justicí přímo spojeni, pokud tyto nezákonnosti právně pokrývali jako JUDr. Libor Grygárek ještě v létě roku 1989, co jiného se dalo čekat, než že budou všechny kauzy odkládat. Odložili tak kauzu úmrtí Pavla Wonky a řadu dalších podání. Nikdy neměli zájem dovést věci do konce. Ale co je snad ještě horší, po dvaceti letech jsou stále ve vrcholných funkcích a znovu připraveni sloužit podle motta místopředsedy Nejvyššího soudu JUDr. Pavla Kučery: „Když jde o stabilitu vlády, musí jít nezávislost justice stranou.“\nTak se z nejvyšších míst šíří v justici duch slouhovství, normalizace a profesní šikany. Ti, kdo neposlouchají, jsou odvoláni, a nově jmenovaní se chovají jako nová vrchní státní zástupkyně v Olomouci paní Hojovcová, která vydala příkaz nemluvit o kauze Petra Wolfa s médii.\nNěkteří státní zástupci, místo aby bděli nad zákonností a dodržováním zákona v každé kauze podle pravidla „padni komu padni“, bdí naopak nad tím, aby se se „zvláštními kauzami“ zacházelo ve zvláštním režimu, eventuálně byly přeloženy či odloženy.\nAle pozor. Vinna není justice nebo jen justiční mafie. I tady platí co říká Hamlet: „Vinen je král!“ Vinna je vrcholná politika, v níž jsou politici, kteří tlak na justici vytvářejí. Vinen je Mirek Topolánek, který najal bývalého ministra Pavla Němce jako odborníka na překládání kauz. Vinen je Ivan Langer, který stál za tím, že Libor Grygárek byl po letech znovu instalován na nejvyšší místa státního zastupitelství v Praze. Libor Grygárek se nevrací navzdory své minulosti, ale právě proto, že jeho ochota sloužit a pracovat v justici na zakázku politiky se stále znovu hodí. Nejde jen o jeho socialistickou minulost, v roce 1994 byl odvolán z funkce vrchního státního zástupce v Praze pro podezření z politického ovlivňování některých významných kauz. To byl velký skandál. Ale doufá se, že se na to pozapomnělo. Tak se znovu vrací a pěkně vysoko. Ale to si budeme muset vybrat. S takovými lidmi se právní stát budovat nedá. Nikdy nepochopili ani ten základní princip, že před zákonem si musí být všichni rovni.\nJak psal kdysi Ludvík Vaculík: „držíme býka za rohy, ale on nás přesto kope do zadku“, tak tady jsme se ještě ani nepokusili toho býka za ty rohy chytit. Po dvaceti letech je nejvyšší čas něco s tím začít dělat.\nTopolánek nás vrátil před listopad 1989\nLubomír Zaorálek Přečteno 4247 krát Přidat komentář\n„Chceme zabránit návratu před rok 1989“ prohlásil Topolánek a oslovil menší politické strany, sdružení, občanská sdružení a neziskové organizace. Pomozte nám zabránit nástupu levice po dvaceti letech. Hrozí totiž podle něj, že ČSSD a KSČM po volbách v říjnu mohou ovládnout Sněmovnu.\nTopolánek postupuje podle osvědčeného receptu. Vymyslíme hrozbu, postrašíme lidi a postavíme další kampaň na mobilizaci proti komunistickému nebezpečí. Tak především: Česká sociální demokracie žádné komunisty do vlády nepřivede. Nebo jinak – žádnou vládu s komunisty sestavovat nebudeme. Kde na to ale Topolánek přišel, že on a jeho strana jsou garantem demokratického vývoje? Možná mu uniklo, že v nedávno vysílaném televizním pořadu o procesu s Miladou Horákovou stáli před soudem a byli odsouzeni k smrti také přední sociální demokraté. I když je strašné to sledovat, nesmírně si ceníme toho, že se to připomíná. Tohle se vrátit nesmí a sociální demokracie návrat komunismu nepřipustí.\nJak vážně to ale myslí Mirek Topolánek, když ve svém dopise tvrdí, že ODS jde o hodnoty demokracie, jako jsou svoboda, odpovědnost jednotlivce a budování právního státu? Co udělala jeho vláda pro budování právního státu a důvěry v orgány české justice? Jak je možné, že jeho politická strana toleruje v orgánech justice ty, kteří se na včerejších předlistopadových perzekucích podíleli? Jak je možné, že dokonce na nejvyšší místa v justici přivádí ty, kteří se před listopadem do těchto perzekucí aktivně zapojovali? Několikrát jsem se premiéra Topolánka ve Sněmovně veřejně ptal jak je možné, že on a Ivan Langer přivedli znovu na místo státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Praze JUDr. Libora Grygárka. JUDr. Libor Grygárek se před listopadem dobrovolně podílel jako státní prokurátor na právním zaštiťování represí vůči demonstrantům na Václavském náměstí. Připomínal jsem opakovaně slova ombudsmana JUDr. Otakara Motejla, že některé činy některých lidí nesmí být zapomenuty. Právě činnost doktora Grygárka byla podle něj příkladem mimořádné servility vůči režimu. Máme v takových služebnících smutnou tradici v podobě nechutného prokurátora Urválka a dalších. Místo aby se vláda ODS v době své vlády snažila bránit tomu, aby v justici byli lidé vždy znovu oddaně sloužící straně, vládě či jiné aktuální moci naopak se o příchod takového člověka opakovaně postarala. A to není jenom jeden člověk. Problém justiční mafie byl jedním z klíčových důvodů pádu Topolánkovy vlády. ODS začala znovu vytvářet systém oddaně sloužících lidí v justičním aparátu, policii a u soudu. Servilita se začala znovu odměňovat.\nBěhem vlády ODS se vytvořil nový systém práce. Pokud je třeba ovlivnit výsledek nějaké právní, soudní či policejní kauzy, je třeba ji přeložit k jinému policistovi, státnímu zástupci, soudci, takovému, který je ochoten s ní nakládat jak strana či vláda potřebuje. Leckdo z těch, kdo mají zkušenost se socialistickou minulostí, se nám dnes může znovu hodit. JUDr. Libor Grygárek je jen prototyp podobných slouhů, po kterých ODS hrábla a začala je využívat. Takto nás Mirek Topolánek začal sám vracet před listopadu 1989.\nSkvělý muž Kalousek?\nLubomír Zaorálek Přečteno 3928 krát Přidat komentář\nSláva takové nezávislé novinařině. Podobné novinářské příspěvky prokazují nezávislost především na zdravém rozumu a jakýsi všeobecný úpadek ducha vůkol. Jediné co člověka napadne je, že v impériu pana Bakaly, ať to bude Respekt, Ekonom nebo Hospodářské noviny, budou vždy podobné články dopadat zřejmě velmi podobně. Maně si vzpomínám, že pánové Bakala a Schwarzenberg měli už v minulosti celou řadu společných podnikatelských projektů od Becherovky až po zmíněný Respekt. Nakonec možná i proto se pan Schwarzenberg trochu truchlivě stává cvičeným medvídkem pana Kalouska.\nZhnědne nám modrá ODS?\nLubomír Zaorálek Přečteno 5470 krát Přidat komentář\nŠpanělský list El Mundo v posledních dnech píše: „Česká republika opouští předsednictví s nejhorším výsledkem za 51 let systému rotujícího předsednictví.“ Deník uvádí, že to, že je to nejhorší předsednictví, není způsobeno pádem vládu, ale nedostatkem odborných diplomatů, neschopností koordinovat evropskou politiku se členskými zeměmi a samozřejmě také kvůli euroskeptickému Klausovi.\nPodobná slova můžeme citovat například z belgického La Libre Belgique, který už v květnu psal v článku nazvaném „Češi nechápou, proč jsou Belgií kritizováni za výkon předsednictví“, že se nedaří české straně vysvětlit, v čem je podstata problému. V textu se poukazuje na to, že v průběhu čtyř měsíců Topolánkova předsednictví Belgie opakovaně vyjadřovala svou nespokojenost, naposledy například na zasedání Rady pro všeobecné záležitosti v Lucemburku. Kritizovali nedostatečnou komunikaci, nedostatek vůdcovství a nedostatek smyslu pro vytváření kompromisů a společných pozic.\nKritika vyznívá podobně jako slova francouzského premiéra Francoise Fillona, který zřejmě přehání, když obviňuje české předsednictví z podílu na nízké účasti Evropanů ve volbách do Evropského parlamentu. Nicméně vážné jsou jeho výhrady, že Evropa v časech krize nevystačí s pomalým hledáním konsensu, neschopnosti jednat koncepčně a velkoryse. Protože kritizuje poslední půlrok, je evidentní, že kritika patří nám.\nCo si s touhle kritikou počneme? Odbudeme ji s tím, že si někdo hraje na našeho protektora? Nebo si ODS řekne, že vyhrané volby dokazují, že to dělala skvěle, a jen houšť a větší kapky? To by byla opravdová cesta do pekel. Jednak nás nekritizují pouze velké země. Kritika zaznívá i ze zemí menších, s různými vládami, s různou pozicí v unii.\nŽádná předsednická země v minulosti nezažila takovou vlnu kritiky za svůj výkon, jaký zažila Česká republika. Vytýkány jim byly spíše jednotlivosti. My jsme ale kritizováni za celkový přístup a za nepochopení role předsednické země.\nV průběhu předsednictví totiž opakovaně docházelo k tomu, že jsme prezentovali stanoviska vlastní, nikoli společná. Prosazovali jsme cíle, které jsme neměli předjednané s partnery a proto ještě v průběhu předsednictví se rozplývaly v mlze. Jako například summit EU-Izrael, kde jsme opakovaně zaujímalo jednostrannou pozici, vůči které dokonce zaznívaly protesty a byly v rozporu se stanovisky Evropské komise. Místo předjednané dohody pak Topolánek odlišné postoje Komise veřejně kritizoval.\nSummit EU-Rusko měl napomoci dosažení nové dohody o strategickém partnerství. To bychom ale museli nejdřív dokázat formulovat evropskou pozici a evropský zájem. To se nám nepodařilo ani třeba na bázi zemí V4, kde by bylo užitečné začít (viz energetika). Někdo by si musel dát tu práci sednout s našimi partnery ke stolu a jednat o tom, kde jsou hranice pro dialog s Ruskem, co je to, co už např. ruské straně nedovolíme. Nejdříve jsme tohle měli projednat v prostoru střední a východní Evropy a pak se z toho pokusit učinit evropskou pozici. Pokud podobnou práci někdo neodvede, tak summit EU-Rusko skončí zdvořilými úsměvy a nula od nuly pojde.\nČeská republika v průběhu předsednictví naprosto nevyužila svůj potenciál pro zprostředkovací roli na Balkáně. Mohli jsme ho využít v případě Kosova. Nikdo nás na Balkáně neodmítal. Česká diplomacie neměla váhat se vstřícnými gesty vůči Srbsku, které dokázalo zvolit proevropskou vládu. V tomhle prostoru je nesmírně důležitý každý pokrok v řešení vízových otázek. Je sice pěkné mluvit o Evropě, ale je potřeba pro to něco konkrétně udělat. Málokdo chápe, jak obrovský význam má pro tamní studenty nabídka výměnných studijních pobytů a možnost navštívit na delší dobu Evropu.\nJak chceme mít respekt v úsilí o prosazování lidských práv ve světě, když jsme tak dlouho nebyli schopni schválit smlouvu o Mezinárodním trestním soudu, a když se to nakonec po dlouhých prodlevách v obou komorách parlamentu povedlo, tak ji neratifikoval prezident a my stále nepatříme mezi smluvní strany dohody.\nZákladní problém ale je, že Česká republika a čeští představitelé k našemu předsednictví přistupovali jako k nutnému zlu. (Ostatně podobně jako ke kandidatuře ČR na místo nestálého člena Rady bezpečnosti OSN.) Když je vám něco na obtíž, tak v tom sotva něčeho dosáhnete. Dnes můžeme sledovat ve Švédsku, jak vládní koalice nabídla dohodu opozici po dobu předsednictví. Podobně Španělsko startuje veřejnou debatu o společných prioritách pro předsednictví v roce 2010. Mluví se o tom, že je to pro Španělskou velká příležitost zvýšit svoji roli v Evropské unii a zároveň pomoci tomu, aby EU neprohrála zápas o svou globální pozici v době ekonomické krize. Proto se zdůrazňuje společná zahraniční a bezpečností politika unie.\nU nás jsme se Mirkem Topolánkem nedokázali dohodnout ani na tom, že dokáže společně ratifikovat Lisabonskou smlouvu. I když bylo dopředu jasné, že bez ní se naprosto nedá mluvit o jakémkoli úspěchu českého předsednictví. V průběhu předsednictví jsem získal dojem, že vládnoucí ODS má zájem odsunout případnou ratifikaci, pokud vůbec, tak až na dobu po předsednictví EU. Tehdejší premiér nám tehdy říkal, že má usnesení kongresu ODS, které mluví jasně: nejdříve radar, pak Lisabonská smlouva. Protože chtěl udržet vládu, chtěl udržet jednotu ODS, aby se mu nerozlomila. Paradoxně teprve nedůvěra vládě vytvořila možnost Lisabonskou smlouvu ratifikovat.\nNicméně ODS bude dále zápasit o svůj profil vůči Evropské unii. Vnitřní vývoj v ODS bude klíčový pro vytváření zahraniční politiky ČR po říjnových volbách. Vývoj ukazuje, že bez elementárního konsensu bude naše země ztrácet. Přál bych si, aby ODS ještě důkladně zvážila svoje vystoupení z klubu Evropské lidové strany a úmysl založit novou euroskeptickou frakci v Evropském parlamentu, například s ultrakonzervativní polskou stranou Právo a Spravedlnost, jejíž lídr kandidátky Michal Kaminski ještě před volbami prohlašoval, že snadno splní podmínku nejméně sedmi členských zemí, protože „máme belgické přátele, bulharské, lotyšské, litevské“. Ale to tedy chraň nás pánbůh! Má to být například lotyšská Strana za vlast a svobodu, jejíž někteří členové každoročně vzpomínají na zašlou slávu lotyšské divize SS?\nDnes v Poslanecké sněmovně podepisujeme s ODS společné prohlášení o boji s extremismem. Neděláme to pro legraci. Extremismus ohrožuje náš stát zevnitř, ale v historii ho životně ohrožoval i zvnějšku. Jestli ani v tomhle nebude společný základ pro vystupování českých poslanců v EP, tak co jím tedy může být?\nLubomír Zaorálek Přečteno 5386 krát Přidat komentář\npřečetl jsem si, jak jsi mi převyprávěl příběh Literárních novin svýma očima. (Pro čtenáře Aktuálně.cz připojuji pod tímto textem.) Připouštím, že z větší části bych jej vyprávěl podobně.\nPoslední vývoj událostí okolo Literárních novin mne velmi mrzí. A nic na tom nemění, že noviny vycházejí dál, po kolikáté už změnily redakci a stále si dávají cíle podobně odvážné, jaké sis dával Ty sám.\nOpravdu jsem neznal druhé noviny, které by mi byly v analýzách a komentářích tak blízké jako Literárky. Cenil jsem si vždy jejich nezaměnitelného jazyka, citu pro kvalitní umění a kulturu a také vytříbeného smyslu pro formování demokratické a vskutku humanitní společnosti.\nJe mi proto upřímně líto, že sociálně demokratické prostředí nedávno neuspělo ve snaze zajistit novinám ekonomickou stabilitu. Zatímco jsme byli vnějšími pozorovateli podezříváni ze snahy názorově, politicky znásilnit list s tradicí Literárních novin, bojovali jsme o každou korunu, která by Literárkám mohla pomoci. Bylo to ale nad naše síly a nezbylo než hledat nového investora.\nZvažovali jsme nejrůznější možnosti, včetně těch, které uvádíš – totiž že by Literární noviny vydávala Masarykova demokratická akademie či rovnou ČSSD. Souhlasím, že by pak probíhalo nastavování vztahů mezi vydavatelem, šéfredaktorem, redakcí a poradními orgány na noviny dohlížejícími klidněji, transparentněji a méně „velkokapitalisticky“. Nakonec jsme tyto varianty museli zavrhnout, protože na takový projekt nemáme dostatek finančních prostředků a zároveň by byla jistě zpochybňována nezávislost podobného týdeníku, který by se nutně ocitl pod nejostřejším tlakem médií a politických konkurentů.\nPak je tu ještě druhý důvod mé lítosti. Vím velmi dobře, jak schopné kolegy jsi do Literárek přivedl. Řadu z nich osobně znám a nedovedu si bez nich budoucnost sociálně demokratického hnutí představit. O to víc mne mrzí překotný běh událostí, který přispěl k jejich rozhodnutí Literární noviny opustit.\nSituace, že si nadřízení a podřízení vzájemně nesednou, není ojedinělá. Doufal jsem, že se usadí osobní neshody a že ani střet různých žurnalistických okruhů – toho, který dosud na koleně vydával Literárky, a toho, který donedávna připravoval zajímavě koncipovaný týdeník Ekonom – nebude trvalý. Zmýlil jsem se i v tomto: střet přístupů, mentalit, ale i generací se ukázal být nepřekonatelný.\nPřesto si dovolím neplýtvat ostrými slovy na adresu těch, co se čerstvě rozhodli spojit svůj osud s Literárkami. Nemám důvod pochybovat o jejich úmyslech dělat co nejlepší noviny. A pokud jsem nepitval jejich minulost před léty, tím spíš si to netroufám nyní, byť si uvědomuji, že podhoubí Literárních novin je na veškeré morální čmouhy z minulosti právem citlivé.\nPřipomeňme dilema, které před námi ještě před několika týdny stálo. Buď definitivně zavřít krám a spustit mříž, anebo akceptovat v novinách novou krev, nové osoby, nové peníze.\nPtáš se, lze-li věci nějak napravit. Tebou zmíněnou variantu, že by noviny byly od akciové společnosti Litmedia zpětně vykoupeny, nevidím jako reálnou. Zákonitosti tržního prostředí nezmění ani sociálně demokratické zástupy. Víš snad o někom, kdo by dnes tento bohulibý skutek uskutečnil, když se tak nestalo v předchozích letech? A čím by přesvědčil čerstvého vydavatele, aby mu noviny prodal?\nUjišťuji Tě, Jakube, že jsem se osobně obrátil na řadu úspěšných lidí ze světa byznysu a slyšel jsem opakovaně, že podobné investice jsou pro ně nezajímavé, že podobné časopisy patří minulosti, že tištěný literární týdeník je příkladem staromódního způsobu komunikace. Udělal jsem si z toho závěr, že podobná periodika nepřežijí, nepomůže-li stát. Financování kulturních periodik vyžaduje zásadní reformu, která by měla přijít po příštích volbách. Jsem si jist, že to není nic staromódního. Naopak, pluralitní prostředí titulů soustředěných na dění v kultuře, společnosti a politice nutně potřebujeme. Tvůj námět osobní participace významných osob ze světa politiky a umění je zajímavý, ale nemělo by jít pouze o Literární noviny. Když tohle neuděláme, tak civilizačně, kulturně notně zchudneme.\nKdyž tvrdíš, že sociální demokracie chce Kateřinou Brožovou měnit národní mentalitu, tak to trochu karikuješ po vzoru Lidového Práva Dnes. Určitě přece nejsme jen stranou „popkultury“. Postavili jsme se za Kaplického návrh budovy Národní knihovny, stejně jako za pražská nezisková divadla. Ale také ve městě, kde žiji, připravujeme s primátorem Kajnarem kandidaturu Ostravy na titul Evropské hlavní město kultury 2015.\nNa druhou stranu, tímhle nechci zamlouvat to, co se stalo kolem Literárních novin. Záleželo mi především na tom zachovat v maximální míře původní autorské prostředí, které tak dlouho vzdorovalo neúprosným tržním silám. Že se to nepovedlo, je pro mě jasný nezdar. V této chvíli nejsem schopen rozbitou vázu slepit, slíbit nové noviny nebo peníze na ně. Bavme se ale o tom, jak autorský a čtenářský okruh původních Literárek udržet pohromadě, hledejme společně cesty, jak dál. Dobře vím, jak vzácný je každý přítel, jak cenný je každý spojenec. Už žádnou další chybu.\nOTEVĚRENÝ DOPIS JAKUBA PATOČKY\nPíšu Ti kvůli Literárním novinám, v nichž vývoj bohužel dospěl ke kalamitě. Protože jsme spolu stáli u počátku prodeje novin „lidem blízkým sociální demokracii“, chtěl bych se s Tebou zamyslet nad tím, co se stalo a zda je to možné ještě nějak napravit.\n1. Čím byly Literární noviny do konce roku 2008?\n2. Proč jsme je prodávali?\n3. Co jsme od prodeje očekávali?\n4. Co se ve skutečnosti stalo?\n5. Lze věci nějak napravit?\nO novinách se v posledních letech mylně hlásalo, že jsou to noviny „socanské“, ve skutečnosti to byly noviny, které pohrdaly všudypřítomným protisociálnědemokratickým třeštěním. V celé řadě otázek však nabízely odlišné cesty a stanoviska nejen vůči pravici či komunistům, ale také vůči v našich očích příliš technokratické a zejména kulturně příliš úzkoprsé sociální demokracii. Byly to noviny občanské, angažované, dosti kritické, s vyhraněným pohledem na svět, přitom velmi otevřené, zásadové a svobodné.\nDaleko horší – opravdu horší, nejsme Respekt – ovšem byla směs Fialovy do nebes volající nabubřelosti, s níž urážel své kolegy v redakci, a profesní omezenosti projevující se v základních otázkách týkajících se obsahu Literárních novin (ochotnické znepřehledňující zásahy do grafiky, která sice byla poněkud staromilská, ale byla dílem profesora Ševčíka, žáka Františka Muziky, přes neschopnost rozpoznat kvalitu autorů či textu, přes jeho vlastní plytkou produkci, přes chaotické metání reorganizacemi a koncepcemi, jichž se sám vůbec nedržel, až po zbrklý a nekoncepční zásah do webových stránek, jehož vinou ztratily – a myslím, že nadobro – přes polovinu čtenářů). Dříve jsem si myslel, že by mohl v našich novinách dělat redaktora ekonomické rubriky. Dnes už si to nemyslím, protože by na to prostě profesně nestačil.\nStojí za připomenutí, že otevřenou rozbuškou konfliktu se stal můj článek o konfliktu Jiřího Paroubka se Zdeňkem Porybným, v němž jsem bral Paroubka – samozřejmě s jistou rezervou – v ochranu. Fiala článek nepochopil, ale hlavně už dříve odmítl jiný článek na to téma Paroubkovi a bál se, že před ním ztratí otištěním mého článku tvář. Jenomže to, že se můj text nemá tisknout, zapomněl říct jak odpovědnému redaktorovi Eichlerovi (jmenoval ho jako jednoho ze čtyř redaktorů rubirky Domov během čtyř měsíců asi týden předtím), tak mně. Asi se bál, že bychom chtěli vědět proč. To mu ale nebránilo, aby publikovaný článek vzal jako záminku k potrestání Eichlera a k vyvolání směšných veletočů nad mou smlouvou.\nBuď noviny zpětně vykoupit a dát je do správy nadaci s radou složenou z osobností spjatých s historií novin. Anebo se zavázat, že první příští sociálně demokratický ministr kultury takové noviny i s takovou nadací ustaví. Netřeba říkat, že součástí závazku musí být i financování – ministerstvo kultury případně jiné zdroje musí přispívat částkou nejméně pět milionů korun ročně. V obou případech by měl předseda Vaší strany podepsat prohlášení o obnově Literárních novin či Literárních listů nejlépe s Ludvíkem Vaculíkem, bude-li k tomu ochoten, alternativně se třemi lidmi, kteří k novinám patří a s nimiž se bude do ustavující správní rady nadace počítat.