Bitva na Pelennorských polích | Hobit Wiki | FANDOM powered by Wikia\nBitva na Pelennorských polích je bitva ve fiktivním fantasy světě J. R. R. Tolkiena, popsaná v autorově knize Pán prstenů: Návrat krále. Utkala se v ní vojska Gondoru a Rohanu na straně jedné a vojska Mordoru a jeho spojenců na straně druhé. Bitva proběhla na Pelennorských polích na konci Třetího věku a byla největší bitvou nejen ve Válce o Prsten, ale také celého Třetího věku. Bitvy se pod vedením krále Aragorna zúčastnili také Dúnadani ze severu.\nObléhání Minas Tirith Edit\nJiž 10. března 3019 Třetího věku zahalila slunce mordorská Tma a nadešly dny bez svítání.\nPád Pelennoru Edit\nPo dobytí Osgiliathu a Rammas Echor, poslední výspy obrany proti silám Mordoru, vstoupila 13. března 3019 Třetího věku Sauronova vojska na Pelennorská pole a oblehla Minas Tirith. Při ústupu z pohraničních pevnůstek byl gondorský kapitán Faramir, syn vládnoucího správce Denethora, zraněn jižanským šípem a byl zachráněn jen rychlým výpadem Gandalfa a knížete Imrahila. Po ústupu byla brána města uzavřena.\nVojska Mordoru čítala nesmírné množství skřetů (autorem neurčené, zřejmě kolem 25 000), 18 000 Haradských, velké zástupy Východňanů spolu s četnými mûmakily (olifanty). Počty obránců byly znatelně menší, Stráž Minas Tirith tvořilo zřejmě okolo 2000 vojáků a posily z jižních lén Gondoru čítaly ani ne víc než 3000 mužů, kteří dorazili navečer 9. března. Jižní provincie poslaly jen desátek své síly, neboť byla obava z možného útoku korzárů z Umbaru.\nObléhání města Edit\nObléhatelé pálili na Pelennoru pole i stromy a rozsekávali každého, koho našli, ať živého, nebo mrtvého. Skřeti kopali v širokém okruhu mimo dostřel hradem dlouhé řady ohňových příkopů. Za ně přijížděly vozy a rozkládaly velké obléhací stroje. Katapulty pak zasypávaly město zápalnými střelami, které létaly vysoko, a lidé v Minas Tirith museli hasit velké množství požárů za hradbou. Mordorští vrhali do města také zohyzděné hlavy mužů, jež padli v Osgiliathu, na Rammas Echoru a na jiných místech, kudy vojska Mordoru prošla. Na samotnou hradbu města nicméně obléhatelé neútočili, neboť byla dílem númenorských stavitelů a byla tak vysoká a pevná, že by ji mohlo rozbořit pouze rozsáhlé zemětřesení. Celou dobu kroužili nad městem nazgûlové na svých létajících netvorech a svými výkřiky probouzeli v srdcích mužů hrůzu a děs.\nObrany města se ujal Gandalf a kníže Imrahil z Dol Amrothu. Neúnavně chodili podle hradeb od severu k jihu a snažili se dodat mužům odvahy. V prvním kruhu města už ohně hořely bez překážek a obránci na vnějším opevnění měli na mnoha místech odříznutý ústup. Většina z nich se stáhla za druhou zeď. V tu chvíli byl konečně spuštěn samotný útok: vojska Nepřítele se zvolna přibližovala k městu, gondorských lučištníků však bylo příliš málo na to, aby jim mohli způsobit významnější ztráty. Ze tmy se valily velké obléhací věže zbudované v Osgiliathu.\nÚtok na město Edit\nZa zvuků bubnů se Sauronova vojska, včetně obrovitých mûmakilů, přiblížila k hradbám ze severu i z jihu. Byly přivlečeny obléhací věže. Pán nazgûlů však příliš nedbal, jak tyto útoky dopadnou a jak vysoké budou ztráty; svou hlavní sílu plánoval vrhnout proti Bráně. Ta byla sice velmi silná, vyrobená z oceli a železa, a stála mezi baštami z nepoddajného kamene, přece ale byla nejslabším místem zdi. Velká zvířata přitáhla beranidlo nazvané Grond, dlouhé 100 stop, s hlavou z černé kalené oceli ve tvaru vlka. Byla na něj vložena ničivá kouzla a šli za ním horští obři, aby jej rozhoupali.\nPrvní úder Grondu Brána vydržela. Černý kapitán pak vykřikl hrozným hlasem a zapomenutou řečí vyslovil mocná a děsivá slova. Třikrát tak zvolal a třikrát udeřilo beranidlo; napotřetí už Brána neodolala, dveře se zhroutily na zem a Pán nazgûlů vjel dovnitř. V prostoru za Branou se mu postavil Gandalf na Stínovlasovi a řekl:\n„Sem nemůžeš. Jdi zpátky do propasti, která je pro tebe připravena! Jdi zpátky! Padni do nicoty, která očekává tebe i tvého pána. Jdi!“\nČerný kapitán odhodil svou kápi, aby se odhalil, a odpověděl:\n„Starý blázne! Starý blázne! Toto je moje hodina. Nepoznáš smrt, když ji vidíš? Zemři teď a marně proklínej!“\nPak pozdvihl proti Gandalfovi svůj meč, avšak k souboji nedošlo, protože konečně přijeli Jezdci Rohanu. Kohout svým kokrháním přivítal úsvit a jitro. Pán nazgûlů se zarazil, otočil se a na svém létajícím monstru odletěl, aby čelil novému nepříteli.\nSauronova snaha zabránit Rohirům, aby zasáhli do bitvy, se nadvakrát setkala s neúspěchem. Rohirům se podařilo porazit Sarumanovo vojsko v bitvě u Hlásky Helmově žlebu a vyhnout se mordorské blokádě Anórienu.\nÚtok Rohirů Edit\nKrál Théoden a jeho Jezdci Marky se na bitevní pole dostali nepozorovaně díky tajemným Divokým lidem z Drúadanského lesa a také díky Sauronově Velké tmě, která je skryla před očima Nepřítele. Rohanské vojsko se rozdělilo na tři části. Éomer vedl první éored (jezdecký oddíl) za královou zástavou uprostřed, Elfhelm zamířil se svým éoredem doprava a Grimbold vedl svůj éored po levé straně.\nSkřeti, kteří byli zastiženi na Rammas Echoru, byli rychle poraženi a Rohirové projeli zničenou severní branou a průrvami ve zdi do Pelennoru. Král pak vedl své vojsko mírně na východ; před výjezdem ještě muže povzbudil hlasitým voláním:\n„Vzhůru teď, vzhůru, Jezdci Théodenovi!\nLítý boj čeká, plameny a činy!\nKopí se štípe, štít jiskry křeše,\nJeďte jen, jeďte! Do Gondoru jeďte!“\nPoté vzal Théoden roh od svého praporečníka Guthláfa a zadul na něj tak mocně, až se rozpukl. Na svém koni Bělohřívákovi vyrazil do bitvy a rohanské vojsko ho následovalo. S jezdcem Dernhelmem jel také hobit Smíšek, ačkoliv mu král zakázal účastnit se boje.\nÚtok Jezdců Marky vojsko Nepřítele překvapil. Skřeti prchali a jezdci je v bojové zuřivosti zabíjeli, rozdupávali kopyty svých koní a zaháněli do hořících jam. Brzy se Rohirové zmocnili celé severní poloviny Pelennoru a všech tamějších táborů a obléhacích strojů. Jezdili si jak chtěli, bojovali a zpívali ve strašlivé radosti z bitvy. Haradská jízda se pokusila o protiútok, ale nedosáhla úspěchu, ačkoliv byli Haradští třikrát početnější než Jezdci Marky. Théoden totiž zabil jižanského vůdce a sťal jeho praporečníka; nato se všichni nepobití Haradští zalekli a dali se na útěk.\nDenethorova smrt Edit\nVládnoucí správce Gondoru Denethor mezitím zoufal nad svým synem Faramirem, který byl zasažen šípem a vystaven Černému dechu nazgûlů. Kromě toho se zdálo, že co viděl v palantíru, ukazuje porážku Gondoru: celý Východ v pohybu, nespočetná vojska Temného pána a loďstvo korzárů plavící se s černými plachtami k Minas Tirith proti proudu Anduiny. V beznaději odnesl Faramira do hrobek, aby ho tam v Domě správců upálil na hranici. To se mu díky zásahu Pipina, Gandalfa a rytíře Beregonda nepodařilo, zdrcen zoufalstvím se však sám vrhl do plamenů, zlomil hůl Správců a uhořel, svíraje palantír oběma rukama na hrudi. Zatímco Gandalf s Berengondem odnášeli Faramira do Domů uzdravování, zřítila se střecha Domu správců a Denethora pohřbila.\nSouboj Éowyn s Pánem nazgûlů Edit\nTěžkosti s Denethorem způsobily, že Gandalf nemohl Jezdcům Marky pomoci, a toho využil Pán nazgûlů. Zaútočil na krále Théodena a rozehnal jeho vojáky hrůzou své přítomnosti. Králův kůň Bělohřívák se v hrůze vzepjal a byl zasažen černou střelou; padl a rozdrtil krále pod svým tělem. Mrchožravý létavec Černokněžného krále se snesl na Bělohřívákovo tělo, zaryl do něj drápy a ohnul svůj holý krk, aby mohl hodovat.\nThéoden však nezůstal sám, ačkoliv většina jeho družiny byla rozehnána nebo zabita. Na pomoc mu přišel jezdec Dernhelm a vyzval Pána nazgûlů:\n„Táhni, ohavný dwimmerlaiku, pane mrtvol! Nech mrtvé na pokoji!“\nČernokněžný král se mu sebejistě vysmál a prozradil mu proroctví, podle nějž ho nemůže zabít žádný živý muž. Dernhelm se v tu chvíli odhalil, zasmál se a zvolal:\nLétající nestvůra na Éowyn zaútočila, ale Éowyn jí mečem uťala hlavu. Z umírajího monstra povstal Černý jezdec, vydal výkřik a udeřil svým palcátem. Éowyn jeho ránu kryla štítem, ten se však roztříštil na malé kousky. Zraněná Éowyn klopýtla a padla na kolena. Černokněžný král pozvedl palcát, aby ji zabil. To ale překazil Smíšek, který se k Černému jezdci připlížil zezadu a přeťal mu šlachu pod kolenem mečem, jenž byl ukován za časů válek mezi Arnorem a Angmarem a byl určen samotnému Černokněžnému králi. Zraněný Pán nazgûlů zakolísal, Éowyn povstala a zasadila mečem úder mezi jeho korunu a plášť na místo jeho obličeje a tak ho zabila; její meč přitom byl zničen a sama Éowyn se zhroutila.\nUmírající Théoden dal sbohem Smíškovi a svěřil velení nad Rohiry svému synovci Éomerovi. Pak starý král zemřel, aniž si povšimnul, že jeho neteř Éowyn, se kterou se rovněž chtěl rozloučit, leží jen kousek od něj. Když Éomer zpozoroval svou těžce raněnou sestru, zbledl a s výkřikem\n„Smrt, smrt, smrt! Smrt ať nás vezme všechny! Smrt! Jeďte do zkázy a konce světa!“\na pobídl své muže do nového útoku.\nJezdci, kteří se měli postarat o padlého krále, vzali Théodenovo tělo a tělo Éowyn (o které si mysleli, že rovněž padla) a nesli je k městu; sedm rytířů z královy družiny ještě odnést nemohli, proto je položili stranou od nepřátel a zabodli kolem jejich těl kopí, aby se k nim později mohli vrátit. Kníže Imrahil z Dol Amrothu potkal tento ponurý průvod; a byl to právě on, kdo odhalil, že Éowyn ve skutečnosti ještě žije. K její tváři přiložil svůj lesklý náloketník a objevila se na něm sotva znatelná mlžička. Proto byla Éowyn spolu se Smíškem odnesena do Domů uzdravování.\nPosily z Jižních lén Edit\nZ Minas Tirith byli mezitím vysláni všichni zbylí muži pod vedením knížete Imrahila, aby pomohly Rohirům v jejich nerovném boji. Gothmog, morgulský pobočník, ale vyslal do bitvy zpoza řeky mordorské zálohy, připravované na chystané plenění města, čímž Rohiry od Gondořanů odřízl. Haradští se seskupili kolem svých mûmakilů, kteří plašili rohanské koně nebo je rozdupávali; tak vznikly na bojišti ostrůvky Haradských, které Rohirové nedokázali přemoci. Bitva se opět začínala naklánět v neprospěch sil Západu.\nÉomera a jeho jezdce zradil jejich divoký hněv, neboť v klínech sice dokázali prorazit řady svých nepřátel, byli však odděleni od města a od Imrahilových posil početnými zástupy. Na pahorku asi míli od přístavu Harlond se Éomer zastavil, aby tam vedl poslední zoufalý boj, opěšalý v hradbě štítů. V tu chvíli spatřil lodě s černými plachtami, jak se blíží po Anduině. Jak bojující, tak lidé v Minas Tirith je zprvu považovali za korzáry z Umbaru, kteří připlouvají na pomoc mordorským. Éomer se vysmál zoufalství a vzdorně proti lodím pozvedl meč.\nNebyli to však Kozáři z Umbaru, ale Aragorn, Legolas a Gimli a nové gondorské posily z jižních lén; korzáři byli již dříve zničeni vojskem Mrtvých, jež povolal Aragorn. Na první z lodí vyvěsili velkou zástavu s Bílým stromem, Sedmi hvězdami a vysokou korunou, tedy znaky Elendila, které žádný pán nespočetně let nenosil. Tak do bitvy zasáhl Isildurův dědic Aragorn. Spolu s ním se vylodili jeho přátelé a hraničáři, čerství Gondořané a také Elladan a Elrohir, synové Elrondovi.\nMordorské vojsko bylo chyceno mezi kladivo a kovadlinu; ze severu útočili Éomerovi muži, ze západu Imrahilovi a z jihu Aragornovi. I přesto vojska Západu stále čelila přesile, a ačkoliv skřeti prchali, Haradští a Východňané byli hrdí a silní válečníci, nevzdávali se a neprosili o milost. Tak trvalo ještě celý den, než byli konečně všichni Mordorští na Pelennoru pobiti. Než slunce zapadlo za horu Mindolluinu, nezůstal už v celém kruhu Rammas jediný živý nepřítel.\nNení uvedeno, jaké ztráty si bitva na Pelennorských polích vyžádala. Přesně je udán pouze počet rohanských jezdců, kteří dorazili na pomoci Gondoru; bylo jich 6000. Z toho plná jedna třetina (2000) padla v boji, včetně krále Théodena. Množství obránců Minas Tirith a posil z gondorských jižních lén, jež přivedl Aragorn, není vyjádřeno konkrétními čísly. Dva dny po bitvě vyvedl Aragorn armádu, se kterou hodlal napadnout Černou bránu, a toto vojsko sestávalo ze 7000 mužů: 1000 Rohirů a 6000 Gondořanů (z toho zřejmě 3000 až 4000 z jižních lén, mnozí totiž do Minas Tirith dorazili až po bitvě). Posily, které dorazily na Aragornových lodích, mohly čítat jakékoliv množství od 1000 až po 6000, jejich počet není nikde uveden. Celkové ztráty Gondořanů lze nicméně odhadovat mezi 3000 až 5000.\nVelikost Sauronovy obrovské armády také není přesně uvedena, takže i její ztráty lze pouze hádat. Na pláně Pelennoru vniklo minimálně 45 000 přisluhovačů Mordoru, ale pravděpodobně více, kolem 50 000 nebo 60 000. Jen Haradských bylo kolem 18 000, jak je možno odvodit z výroku, že Rohirů (kterých bylo 6000) bylo „na počátku útoku třikrát méně než samotných Haradských“. Vojsko Nepřítele bylo naprosto rozprášeno: všichni olifanti byli zabiti, padl Pán nazgûlů a zřejmě všichni obři a skřeti (kteří tvořili hlavní část armády). Ti, jež se pokusili ustoupit, se utopili v Anduině. Pouze málo Jižanů a Východňanů uniklo zpět do svých zemí, kam přinesli příběh o hrozivém a mocném hněvu Gondoru.\nV bitvě padli: z rohanského vojska: Théoden, syn Thengelův, král Rohanu Grimbold, maršál Rohanu Dúnhere, pán Brázdné doliny Déorwine, náčelník královských rytířů Guthláf, praporečník Harding Fastred Horn\nz gondorského vojska: Forlong Tlustý, pán Lossarnachu Hirluin Sličný z Pinnath Gelin Duilin a Derufin z Morthondu\nostatní: Halbarad Těžkoruký, Hraničář ze Severu, příbuzný Aragornův\nVýsledek bitvy Edit\nBitva na Pelennorských polích znamenala rozhodné vítězství vojsk Západu a záchranu města Minas Tirith před zničením. Vojska Saurona však nebyla zcela zničena. Aragorn sice dosáhl vítězství, ale Sauron si hlavní část vojsk ponechal v Mordoru. I tak ale gondorští a rohanští velitelé dostali čas, aby si mohli rozmyslet další postup, jak nejlépe ochránit své země a jak pomoci Nositeli Prstenu.\nPán prstenů Návrat krále (film Petera Jacksona) Edit\nDěj bitvy je ve filmu zjednodušen a pozměněn.\nSauronova vojska dobyla Osgiliath a Faramir nařídí ústup do Minas Tirith. Denethor poté pošle Faramira znovu dobýt Osgiliath.\nObléhání je zahájeno katapulty Mordoru, které vrhají na město hlavy padlých vojáků. Denator vyjde na citadelu a zešílí, když uvidí síly nepřítele na Pelennoru.\nNa hradby útočí obléhací věže a katapulty. Obránci odráží skřety na hradbách. Nazgûlové srážejí vojáky a působí hrůzu. Brána města je napadena malým beranidlem, jež je však bez účinku. Poté Gothmog nařídí přitáhnout Grond a jím je rozbita brána. Dalším rozdílem je, že Aragorn, Legolas\nRetrieved from "http://hobit.wikia.com/wiki/Bitva_na_Pelennorsk%C3%BDch_pol%C3%ADch?oldid=4185"


Matrace pro zdravý spánek | supermatrace.cz\nKvalitní matrace za výhodnou cenu\nnaše tělo si během noci dostatečně odpočine pouze tehdy, spíme-li na kvalitní a pohodlné matraci. Teprve potom může být náš spánek nerušený, klidný a uvolňující. Sháníte-li praktickou matraci z příjemného a spolehlivého materiálu, neváhejte navštívit náš specializovaný e-shop Supersektor.cz. V pestré, cenově výhodné nabídce naleznete kompletní sortiment obsahující vhodné matrace, a to různých typů a rozměrů. U každého zboží je přiloženo podrobné doporučení, kterému je dobré věnovat pozornost. Ne všechny typy matrací se totiž hodí na každý rošt, což platí také opačně. Výběrem správného roštu můžete zvýšit ortopedické vlastnosti matrace, a tím i velice ovlivnit kvalitu vašeho spánku.\nna našem webu se také všichni zájemci dozvědí, jak si správně v široké nabídce matrací vybrat. K velmi důležitým kritériím patří především rozměry matrace, její tuhost nebo materiál. Zajímat zákazníka by však měla i dostatečná prodyšnost látkového potahu. Součástí našeho sortimentu jsou vysoce kvalitní potahy, které odpovídají přísným nárokům na čistotu, a zároveň jsou vyrobeny z potahové látky velmi příjemné na dotyk. Zákazníkům nabízíme matrace s moderními potahy z praktických a snadno udržovatelných materiálů. Poskytují nezbytnou ochranu proti plísním či bakteriím, a navíc zabraňují tvorbě nepříjemného zápachu.\nlidský spánek ovlivňuje nejen pohodlná matrace, ale také kvalitní rošt. Z toho důvodu v našem e-shopu naleznete i toto zboží. Všech zákazníků si velmi vážíme, proto jsme kdykoliv ochotni poskytnout odbornou konzultaci, nebudete-li si vědět rady s výběrem, objednáním či nákupem zboží. Pokud se u nás rozhodnete některé z matrací zakoupit, nabízíme vám rozumné ceny, a současně jsme schopni garantovat krátké termíny dodání. Jestliže si plánujete pořídit nové matrace pro zdravý a dokonalý spánek, u nás máte možnost pestrého výběru.


Howard Johnson Inn - Asheville Biltmore | Huno Hotely\nHoward Johnson Inn - Asheville Biltmore - Huno.cz\nHotely > Spojené státy americké > Asheville > Biltmore > Howard Johnson Inn - Asheville Biltmore\n190 Hendersonville Road 2.5/5 "Poctivý" (93 Recenze)\nPorovnejte ceny pro Váš pobyt v Howard Johnson Inn - Asheville Biltmore\n2 Hvězda v Asheville\nHoward Johnson Inn Asheville Biltmore je cenově dostupné nemovitost v Asheville, Spojené státy americké poblíž Biltmore oblasti. S atraktivní s ubytováním a 2 hvězdičkami, ujistěte se, aby udělat Howard Johnson Inn Asheville Biltmore Vaší první volbou. Poslední uživatelské recenze hodnoti nemovitost 5 na 10 který je považován 'Poctivý' pro ubytování v celé Spojené státy americké. Hosté Huno.com řadí nemovitost na 25th pozici z celkového počtu 55 hotelů v této oblasti.\nHoward Johnson Inn Asheville Biltmore maji 68 rozpočet pokoje a ceny od USD48.44 do USD119.99.\nDokonale se nachází v blízkosti hlavních turistických atrakcí, Howard Johnson Inn Asheville Biltmore se nachází v blízkosti zajímavých míst včetně Carrier Bridge a Biltmore House. The Lagoon a Buncombe County Courthouse se musí také navštíví v okolí. Má ideální polohu jako 25th hotel v Asheville.\nKdy jste v Asheville, k top místním oblastem, které musite navštívit, patří Biltmore a Kenilworth,obě jsou v blízkosti hotelu. Shiloh, East Biltmore a Lee Walker Hots jsou take ve snadne vzdálenosti od centra Asheville.\nNemovitost je k dispozici na 5 partnerských webových stránkach včetně Easytobook, Booking.com, Agoda, Hotels.com and Otels.com. Hledat Howard Johnson Inn Asheville Biltmore sazby z těchto webových stránek online zadáním vyhledávání ve formuláři výše, nebo porovnat všechny objekty v Asheville vlevo.\nMístní možnosti ubytování včetně 3 hvězdiček Festiva Biltmore Village je blízko k Howard Johnson Inn Asheville Biltmore. Také v rámci této oblasti je Baymont Inn & Suites Asheville/Biltmore a DoubleTree by Hilton Biltmore/Asheville. Pro další možnosti zkuste Baymont Inn & Suites Asheville Biltmore kousek dál.\nZdarma Nezávislý Průvodce Nejnižších Cen na Howard Johnson Inn - Asheville Biltmore.


Drevena podlaha dub – Stavební materiály\nNestandard -Q STYLE dubová dřevěná podlaha masivní Dub hnědý 14 . Vítejte na oficiálních prodejních stránkách společnosti CDP s. Naší specializací je dovoz. Nabízíme kvalitní dřevěné podlahy za bezkonkurenční ceny. V portfoliu lze nalézt dvouvrstvé, třívrstvé a masivní podlahy.\nNově v sortimentu také vinylové podlahy. Dub Vintage Royal Latin voskový olej – prkno. Jedná se o třívrstvé nebo dvouvrstvé dřevěné podlahy. K dostání v provedení masivní dub , ořech nebo merbau.\nDřevěná podlaha Barlinek Jasan – lamela. Díky použité technologii Wood-Powder je podlaha nejen odolnější, ale i jedinečná na pohled. Vzor prkno: moderní dřevěné podlahy v klasickém designu, prkna dávají místnosti prostorný vzhled. Specifikace třídění Sauvage: velmi živý rustikální .\nVíce informací a předpisy pro podlahové topení naleznete ZDE. Popis: Dubová podlaha vhodná na podlahové topení,. Stylová dřevěná podlaha – parkety Dub s jemnou strukturou decapé Alpine.\nDekor přírodního dubu s decentním probarvením kresby olejovým pigmentem Alpine . Třívrstvé dřevěné podlahy , kde základ tvoří . Plovoucí dřevěná podlaha Magnum Dub Coconut Classic je třívrstvá podlaha se standardní šířkou prken 1mm. Nášlapná vrstva podlahy je mm tvrdého . Jedinečné vlastnosti, úžasný vzhled a výhodná cena dřevěných podlah 1Floor Newline jsou ideální kombinací pro Vaši domácnost i peněženku. V katalógu nemáme podrobnejšie informácie drevena podlaha dub.\nNižšie nájdete tovar v internetových obchodoch, ktorý zodpovedá vašej otázke. Vybrat si můžete dřevěné podlahové krytiny, na které je používán dub či jasan. Díky tomu jsou podlahy vždy hezké a designové.\nVyberte a objednejte si to pravé. Kategorie: Dřevěné podlahy Scheucher. Tloušťka nášlapné vrstvy (mm):, 6. Do vyprodání skladových zásob 33m.\nVícevrstvá parketová deska tvořená nášlapnou vrstvou z rostlého dřeva a dalšími vrstvami ze dřeva nebo materiálů na bázi . Firma ESCO se řadí mezi největší výrobce masivních a třívrstvých dřevěných dubových podlah v Evropě. Kombinace osvědčených vlastností s moderní . Dvouvrstvá dřevěná podlaha Dub Classic v provedení prkno ze série podlah vhodných pro podlahové vytápění vás nadchne přirozeným vzhledem, vysokou . Do ložnice si klidně můžete dát třeba sibiřský smrk, americký ořech, dub či buk. Do obývacího pokoje, kuchyně či do předsíně, kde je podlaha. Nákup bez rizika: dní na vrátenie.\nVícevrstvé dřevěné podlahy HARO v provedení prkna nebo 3-lamela vytvoří útulné a přírodní prostředí a pro každý vkus nabízejí tu správnou podlahu. LIFE LINE – Séria podláh pre tých, ktorý hľadajú osvedčené postupy. Společnost Barkotex Praha s. Je možné si vybrat podlahy zajímavých.\nDrevená Podlaha Dub Various.


Můj Dům | Zahradní sad s ořešáky a jedlými kaštany\nNacházíte se zde: Home | Zahrada | Zahradní sad s ořešáky a jedlými kaštany\nŽaludy chutnají jako jedlé kaštany, ale až po delším vyluhování hořkých tříslovin...\nZahradní sad s ořešáky a jedlými kaštany\nTéto verzi jedlého lesa říkám pracovně „tvrdý sad“. Jeho hlavní plodinou jsou totiž tvrdé skořápkové plody, dřevo těchto stromů patří též k těm tvrdším. Může být v části větší zahrady, v řadě podél dlouhé příjezdové cesty, nebo nahradit obilné pole.\nMáte u domu nebo někde opodál větší kus země, nebaví vás jen kosit trávu a nic víc z toho nemít? Nebo zvažujete investovat peníze do koupi pozemku? Proč nenechat přírodu, aby tam pro vás jako bonus vytvářela výživné dobroty a krásná místa? Také zemědělci mohou proměnit některá vyčerpaná polomrtvá pole na krásné sady a mezi řadami, než stromy vyrostou, stále pěstovat polní plodiny. Výnosy jedlých kaštanů, ořechů a žaludů z hektaru mohou předčít výživově i ekonomicky výnosy konvenčního obilného pole na stejné ploše. Jedlé kaštany jsou obsahem polysacharidů a bílkovin srovnatelné s obilím.\nVlašské a lískové ořechy jsou bohaté na olej, což znamená, že při stejné váze mají větší kalorickou hodnotu než obilí a vlašáky mají poměrně vysoký podíl bílkovin. Jen postrádají lepek, což může být dobře. Velká část lidské populace zřejmě vinou nadměrné celoživotní konzumace bílé pšeničné mouky v kombinaci s mléčnými výrobky trpí větší či menší alergií na lepek. Po vylisování oleje z ořechů máte ořechovou mouku. Kaštanová mouka je velmi chutná a ceněná. Kaštany kromě rozpékání v troubě nebo na pánvičce můžete využít i k výrobě piva, sladkých krémů, omáček, pečiva, kaší, dezertů a podobně.\nLegislativa výsadby stromů\nJste-li majiteli kusu pozemku třeba v kategorii orná půda, trvalý travní porost nebo sad, z legislativního hlediska je důležité, že tvrdý sad je stále sad, nikoliv les. Ořechy i jedlé kaštany jsou pomologicky řazeny mezi ovoce, hlavním produktem jsou plody, vedlejším dřevo. Na tyto kategorie půd je možno sázet ovocné stromy a veškeré další doplňkové dřeviny bez jakýchkoliv změn. Můžete ho tedy vysadit nejen na zahradě, ale prakticky kdekoliv, kde je na to místo.\nSázet nový oficiální „lesní“ les na těžbu dříví na větší ploše vyžaduje katastrální změnu na lesní pozemek, což by bylo nevýhodné. Lesní stromy a keře, které slouží jako větrolamy, živé ploty, rozptýlená zeleň, remízky nebo podpůrné dřeviny, můžete sázet též na všechny půdní kategorie, výjimkou mohou být lokální předpisy oblastí CHKO. Pozor jen na ochranná pásma různých inženýrských sítí, stínění sousedům, zasahování na cizí pozemek nebo do cesty.\nKolik místa potřebujeme?\nDospělý ořešák nebo kaštanovník má průměr koruny 10 až 15 metrů. Počítejte tedy minimálně 100 m2 na jeden strom, raději však o něco více. Koruna musí mít prostor k plnému rozvoji, aby strom dobře plodil a byl zdravý. Na zahradu 1 000 m2 tedy můžete umístit malý tvrdý sádek o počtu 4 hlavní stromy (třeba 2× ořešák a 2× kaštanovník) a několik menších doplňkových a ještě zbude místo na ovocný jedlý les (ten „měkký“), záhonky, trávník i jezírko. Na hektar se vám vejde přibližně 80 hlavních stromů.\nDesign tvrdého sadu\nTvrdý sad by měl být druhově rozmanitý, trvale udržitelný, snadno založitelný a plodit něco by měl již od samého začátku. Dokonce ho můžete v některých částech roku využívat i jako výběh pro drůbež nebo jiná domácí zvířata, která neohrozí stromy a keře (většinou i proti divoké zvěři jsou nutné lokální drátěné ochrany všech sazenic stromů). Monokultura výsadeb, tedy omezené smýšlení o přírodě, vždy vede k rozvoji chorob, jednostrannému vyčerpání půdy, nutnosti nasadit chemii na ochranu i hnojení plodin, a tím i k degeneraci a trvalé neudržitelnosti celé výsadby. Proto je nezbytné od začátku plánovat výsadby polykulturní neboli smíšené, které do jisté míry napodobí dokonalost fungování pralesa. Což nespočívá nutně v typickém pralesním chaosu nebo „neuklizenosti“.\nVětší živočišná i rostlinná biodiverzita, i kdyby byla v rovných řadách (což není nejhezčí), vytváří množství užitečných vztahů, které vaše výsadby chrání proti přemnožení jakýchkoliv škůdců. Bonusem pestrých výsadeb je krása, rozmanitá a postupná sklizeň, tvorba kvalitnějšího humusu v půdě, rozvinutější půdní život od mikroorganismů až po půdní houby a bohatší bylinný podrost. Jednoduše řečeno, na takovém místě je radost být, procházet se i sklízet.\n„Z dlouhodobého hlediska není důvod, proč by na polích nemohly být jednoleté plodiny nahrazeny plodícími stromy jako naším hlavním zdrojem potravy. To by bylo revolucí nejen v zemědělství, ale také v naší krajině. Zmizela by otevřená pole obilí a travin, jež by byla nahrazena sady a jedlými lesy, možná jen s tolika mýtinami, kolik dnes máme remízků (skupinek stromů v polích). Naše krajina by přestala být imitací prérie nebo stepi a připomínala by to, co tu bylo, než jsme vše obrátili vzhůru nohama – les.“ (The Earth care manual, Patrick Whitefield)\nPro dobré opylení stromů\nOřešáky i kaštanovníky jsou stromy cizosprašné, opylované větrem, takže potřebujete mít poblíž sebe dva kusy stejného druhu, ale jiné odrůdy. Například 2× ořešák, jeden odrůdy Mars a druhý třeba Seifersdorfský, nebo dva ořešákové semenáče. Každá odrůda se šíří množením z částí těla jediného původního stromu, takže libovolný počet stromů jedné odrůdy se z hlediska opylení vnímá stále jako jediný strom, neopylí se navzájem.\nDokonalý odkaz potomkům\nJednoho dne, možná staletí vzdáleného, tento sad poskytne vašim potomkům cenné kvalitní dřevo (přirůstá každým rokem jako vedlejší produkt) a superúrodnou půdu, kterou si budou moci osázet, čímkoliv oni uznají za vhodné. O dobře založený tvrdý sad, starší deseti let, se už skoro nemusíte nijak starat, třeba jen kosit zbytky louky pod stromy, dokonce i kosení časem přestává být nutné, když stromy udělají stín a kvanta listí. Když chcete, můžete sbírat plody, když ne, nic se neděje, tvrdý sad si vystačí sám.\nNíže zmíněné stromy mají podobné nároky na půdu i vláhu, mohou tedy na většině pozemků s dobrou půdou růst společně. Nosné budou zřejmě ořešáky, ořechovce a kaštanovníky. Z ořešáků můžete použít jako hlavní ořešák královský, se všemi jeho kvalitními odrůdami (nebo zasadit ty nejlepší plody), jako doplňkové lze vyzkoušet ořešák černý, japonský, popelavý, mandžuský a ořechovce vejčitý, dřípatý a pekan.\nTy také mají velkoplodé odrůdy. Stromy původem ze severních lokalit Ameriky a Asie jsou dobře mrazuvzdorné, jen se u nás zatím nedají běžně sehnat. Jedlý kaštan (kaštanovník setý) má také v zahraničí své populární velkoplodé odrůdy, ale semenáče těch, co tu již rostou, plodí dostatečně dobře. Můžete je najít, plody si nasbírat a vysít (ihned po sklizni zasadit plody do květináče, a nechat do jara na chladné bezmrazé chodbě, udržovat mírně vlhké).\nDalší skupinou by mohly být duby s jedlými plody. V dávné i nedávné historii Evropy se žaludy jedly ve velkém, ty hořké se vyloupané různě luhovaly ve vodě, aby ztratily hořkost, vyráběla se z nich mouka a pekl chléb. Metod na zbavení žaludů hořkosti je mnoho, ale nejlepším řešením je vybírat a šlechtit žaludy (duby), které jsou stejně sladké a bez hořkého taninu, jako jedlý kaštan. V Anglii již mají několik odrůd, špatně se zatím shání. Dub je nesmírně odolný a dlouhověký strom s hlubokými kořeny. Využijeme-li jeho sladké formy žaludů na produkci smysluplné potravy, máme vyhráno.\nDále se o pozornost hlásí lísky. Za velké stromy líska turecká, za keřostromy pak líska obecná a líska největší, obě se svými velkoplodými odrůdami.\nDoplňkové stromy pro tvrdý sad\nSad takového lesního charakteru je možno doplnit pro větší druhovou pestrost divočejším ovocem, které se může, ale nemusí pravidelně sklízet. Zbytky sklidí ptáci a drobná zvířátka na zemi, která se odvděčí péčí o zdraví sadu. Divokým ovocem myslím například jeřabiny, zejména jedlou formu s názvem Moravský sladkoplodý jeřáb neboli Edulis. Další druhy a odrůdy jedlých jeřábů k nám přicházejí z Ruska, na podzim jsou jedlé a chutné i syrové, natožpak v marmeládách třeba v kombinaci s jablky. Většinou jsou to mezidruhoví kříženci nejvíce připomínající jeřáb prostřední (Sorbus intermedia). Oskeruše je další příbuzná s velkými zpracovatelnými plody a kvalitním dřevem. Zájem o ni v poslední době velmi stoupá. Jeřáb břek má též využitelné jedlé plody.\nZačlenit lze i jinan dvoulaločný, pro sklizeň léčivých listů, případně jeho smrdutých, ale jedlých plodů. Na jihu sadu mohou růst moruše, velkoplodé hlohy, mišpule a myrobalán.\nKeře, menší stromy a zelenina\nPlně osluněné jižní okraje či větší vnitřní mýtiny a paseky mohou být osázeny aroniemi či velkoplodými růžemi, hlošinou okoličnatou a mnohokvětou, rakytníkem a maliníkem. Alespoň částečně osluněné okraje sadu nebo případné širší vnitřní cesty lze lemovat mnoha jedlými nebo medonosnými keři a stromky, jako jsou rybízy, angrešty, dříny, muchovníky, višně, ušlechtilé ostružiny, zimolezy kamčatské, mahonie, černý i červený bez nebo léčivý eleuterokok ostnitý, jehož kořeny plně nahradí ženšen, a spoustou broskví a meruněk vypěstovaných z pecek.\nVšechny tyto dřeviny samozřejmě mohou růst i na plném slunci. Toho ale později v tvrdém sadu kromě jižní strany moc nenajdete, jedině že byste nechali cíleně větší rozestupy mezi stromy, nebo tvořili paloučky. Nicméně většina zmíněných keřů a stromků se spokojí i s menším osluněním, když my se spokojíme s menší plodností. V prvních dvaceti letech ale může z těchto doplňkových dřevin pocházet hlavní část veškeré produkce, protože stromy rostou pomalu a slunce bude spousta. V době, kdy hlavní stromy dosáhnou plné plodnosti, některé malé keře (rybíz, angrešt) a broskve i meruňky budou u konce své životnosti. Nové si vysadíte mezitím zase jindy, na slunci, keříkům lze pohřížit do země boční větve, které zakoření a vytvoří i v polostínu nový keř.\nVdechnete jim tak nový život o kus vedle. Dobrý nápad je v počátcích po založení sadu sázet do zatím slunných prostor mezi stromy i různé nedřevnaté vytrvalé i jednoleté plodiny. Například na kopečcích zkompostovaného hnoje sklidíte spousty dýně hokkaido, můžete začlenit topinambury nahrazující brambory, rebarboru, křen a vůbec cokoliv, co vám tam poroste. Zlepšení půdy pěstováním zeleniny ocení i stromy.\nOřešáky a kaštanovníky mají v mládí, ve fázi růstu, velké nároky na dusík. V permakulturní literatuře najdete zajímavé záznamy o úspěšných pokusech s podsadbami těchto velkých stromů dřevinami produkujícími dusík. Tím se prý až o 50 % zvýšila rychlost jejich růstu do výšky a v průměru kmene. Přírůstky v koruně byly dvoj- až trojnásobné oproti sousednímu srovnávacímu sadu. Větší stromy navíc mají delší životnost a vyšší plodnost. Tuto podsadbu může u nás tvořit čimišník stromovitý, olše šedá, lepkavá a italská, žanovec měchýřník, rakytník řešetlákovitý, hlošiny úzkolistá, mnohokvětá a okoličnatá, a netvařec křovitý. Tyto dřeviny dodají přírodní cestou důležité hnojivo, kterým je dusík získaný ze vzduchu ve spolupráci s bakteriemi na kořenech.\nAž hlavní stromy jednoho dne vyrostou, vzniklý stín nebo polostín tyto sluncomilné pomocné dřeviny vyřadí ze hry (pokud nerostou na jižní straně sadu). To je styl výsadby uplatňující zákon přírodní sukcese, takže tak je to v pořádku. Pomocné dřeviny lze do té doby i kopicovat (seřezávat u země), dřevo případně využít a zbytky větví házet na hromádky ke stromům jako mulč pro tvorbu humusu. Některé z nich plodí využitelné plody a sad se tak dá (i komerčně) využít, než hlavní stromy vyrostou.\n02.10.2014 | Zahrada


Co dělat když mi nechodí emaily | DarkOrbit CS & SK\nCo dělat když mi nechodí emaily\nDiskuze na fóru 'Oficiální oznámení' zahájená uživatelem Belgam, 12/11/13.\nCo dělat když mi nechodí emaily\nNechodí Vám emaily newsletteru, pro potvrzení změny hesla či emailu? Proveďte následující:\nNastavení whitelistu, viz níže\nKontrola blacklistu, viz níže\nVe snaze předejít potížím s příjmem emailových zpráv od Bigpointu kvůli spamovému filtru, doporučujeme přidat do whitelistu (adresář povolených odesílatelů) vašeho emailového účtu následující domény:\nTímto minimalizujete případy, kdy mohou být naše zprávy v lepším případě automaticky přesouvány do košů a v horším případě dokonce ihned mazány. Důsledkem pak je, že nemůžete změnit své heslo, uživatelské jméno nebo emailovou adresu vašeho herního účtu.\nBohužel ne vždy je snadné najít, kde se přidání adres do whitelistu provádí, u každého poskytovatele emailových služeb je toto nastavení řešeno jinak. Nastavení by se mohlo skrývat například pod volbou "Možnosti" -> "Ochrana proti spamu", nebo "Blokování/povolení odesílatelů" apod.\nPokud se vám nedaří najít možnost přidání adres do whitelistu, prostudujte prosím nápovědu, nebo se obraťte na podporu vašeho poskytovatele emailových služeb, kde vám budou schopni poradit.\nPokud máte vše správně nastaveno a přesto vám emaily nechodí, je potřeba provést kontrolu, zda vaše emailová adresa není umístěna na blacklistu firmy BP a tedy není odesílání zpráv na váš email blokováno. O kontrolu musíte požádat podporu hry. V žádosti je potřeba uvést, že žádáte o kontrolu, že váš email není uveden na blacklistu. Odkaz na podporu najdete na hlavní stránce, viz následující obrázek.\nNaposledy upraveno moderátorem: 8/1/18\nABALAM a °®®Johny†dark®° tohle ocenili.


Josef Čapek aneb O negramotných básnících - kulturní magazín Uni\nJosef Čapek aneb O negramotných básnících\n01/2021 01/2020 Zdeněk Justoň\nJiří Kolář kdysi vyprávěl, jak ho jednou v pařížském Musée de lʼhomme, když už si tam poněkolikáté prohlížel černošské plastiky, sugestivně napadlo: vždyť ti lidé neuměli číst ani psát a přitom dělali tak úžasné umění! A tak když se vrátil domů, začal přemýšlet, jak by asi takový analfabet udělal báseň. A zkusil místo psaní slov klást vedle sebe výstřižky různých obrázků v napjatém očekávání, co z toho asi vyleze. To byla chvíle, kdy se rozhodl přejít od básní ke kolážím. Sám o tom po čase říkal: „Ještě teď mi v hlavě cuká, když si na to vzpomenu.“ Co na tom, že zlí jazykové o něm dodnes tvrdí, že byl skvělý básník, ale nadhodnocený český výtvarník.\nSám si to v jistém směru možná uvědomoval, když říkal: „Ne my, co pořád hledáme a experimentujeme, ale autoři, jako jsou Jaroslav Seifert nebo Bohumil Hrabal, ti drží svět pohromadě.“ A vzpomněl si ještě na jeden zážitek z doby, kdy přijel poprvé do Paříže. Tam na nějaké velké výstavě viděl poprvé Cézannovy obrazy koupajících se dívek. A hned ho napadlo, že ten chlap udělal velkou věc. On ty krásky namaloval nahé v době, kdy se ženské chodily koupat oblečené. Možná, že to udělal proto, že nahé jsou i stromy. Jako by to byl první zázrak, který v životě viděl!\nMohl za to Picasso…\nUž z těchto úvah je zřejmé, že Jiří Kolář by mohl být duchovní souputník Josefa Čapka, ač jejich životy a zkušenosti odděluje zhruba čtvrtstoletí. Ale oni přemýšleli nad stejnými věcmi, radovali se z podobných objevů a oba postihly kruté události příšerného dvacátého století. Čapek začal měnící se svět vnímat ještě v době, kdy města lákala, díky snadnějšímu způsobu obživy, masy venkovanů, kteří pak rychle zapomínali na své staré zvyklosti a mravy a přizpůsobovali se novému životnímu stylu. Rychlost proměn způsobila, že z toho mnozí noví měšťané dostávali závratě.\nPodobně na tom tehdy byl i Josef Čapek. Jako synek z dobré rodiny měl však štěstí: nebylo pro něj těžké se dostat do Paříže. Sám vzpomíná, jak někdy v letech 1910 a 1911 coby mladý adept výtvarného umění začal na pařížském Trocadéru, kde sídlilo již zmíněné Musée de lʼhomme, shromažďovat poznámky o domorodém umění neevropských národů. Sám časem přiznal, že to bylo hlavně „přičiněním Picassovým“. Tento Katalánec uhranul v té době snad všechny tím, že si pro svou vlastní potřebu vytvořil jakousi anatomii černošského umění.\nByl to on, kdo začal formovat ženské postavy podle vzorů afrických plastik a masek. Proto také můžeme jeho zjevení Avignonských slečen považovat za startovní výstřel, který vyvolal na starém kontinentě úprk k hledání nových hranic uměleckého vyjádření. Nastalou extázi evropských intelektuálů můžeme slovy Koláře označit jako příklon k „básníkům, co neuměli číst a psát“, ale kteří uměli sochat, vyřezávat a malovat. Heslo přístupu k tomuto uměleckému proudu, tedy jakýsi šém, dodal právě Picasso: „Příroda musí existovat, takže my ji můžeme znásilňovat!“\nJak znásilnit přírodu\nDnes by se ovšem autor takového nápadu stal terčem intelektuálního lynče. V té době však byl výsledkem „znásilnění přírodních vzorů“ vznik kubismu, který tak laskavě omlouval právě Josef Čapek ve svém vlastním díle. Jiří Kolář by k tomu ještě dodal, že takový obrat v umění dokáží udělat za století nanejvýš dva lidi. A snad ani není důležitá jízlivost Picassových současníků, kteří tvrdili, že se prý choval k ženám stejně jako k přírodě. Sarkasticky pak dodávali, že jeho modré období se odráželo nejen na jeho výtvorech, ale i na modřinách jeho milenek.\nOvšem v tomto směru se choval Josef Čapek v porovnání se svým uměleckým vzorem „s nemalou trémou“. Znalci výtvarného umění tvrdí, že „náš“ Čapek se snažil polidštit ortodoxní systém kubismu právě příklonem k prvkům lidového umění. Nikoliv však ve smyslu folklorním, ale tím, že se zajímal o běžnou práci řemeslníků. Takovými byli třeba venkovští řezbáři, výrobci jednoduchých hraček vysoustružených ze dřeva, které spíše připomínaly mechanické figuríny z poutí. Dokonce se jeho vrstevníkům mohlo zdát, že on sám kubismus spíše parodoval, než kopíroval.\nAby se ubránil prokletí, že kopíruje kubistické vzory, rozšiřoval svou výtvarnou produkci o různé další formy, kterými ředil své kubistické prohřešky. Navíc v českém prostředí před rokem 1914 nešlo opomenout různé „povinné“ lidové náměty. To byla pro české umělce tak říkajíc nevyhnutelná úlitba: kdo chtěl být přijat do národního klubu, musel cizí vlivy vyvažovat „nízkým uměním“ českého lidu. Za takové se považovaly třeba oblíbené malby na skle nebo lidové skulptury českých madon a pietních sousoší. Národ si to žádal v boji proti kosmopolitismu!\nDobrodružstvím k zasvěcení\nJosef Čapek tak sám neustále hloubal nad svou výtvarnou činností: jednak aby národnostně nezhřešil, a jednak se svým bratrem, jenž byl zároveň jeho alter ego, společně meditovali „o zdrojích umění a pramenech tvořivosti“. Ale v době mládí Josefa Čapka platilo, že páni kluci potřebovali spojit své intelektuální počátky alespoň s nějakým malým dobrodružným impulzem. On sám se rád hlásil ke své chlapecké zvídavosti, kterou v něm vzbudila postava Robinsona Crusoea. Ve skutečnosti šlo o muže jménem Alexander Selkirk, který se v roce 1704 nepohodl s posádkou plachetnice Cinque Ports a kapitán lodi ho nechal vysadit na tichomořském ostrově Juan Fernandez (poblíž břehů Chile).\nVyděděnec tam prý strávil čtyři roky o samotě a jeho další osudy v domovské Anglii by pak vydaly na docela slušný roman macabre. Ale autor robinsonovského mýtu Daniel Defoe z děsivého příběhu piráta a zabijáka udělal osudové setkání zbloudivšího Evropana s divochem a tato báchorka na starém kontinentu tehdy spolehlivě zabírala. Pro nás není pranic zajímavé, zda tato historka byla pravdivá či nikoliv, ale mladickou Čapkovu duši zasáhla do té míry, že doma sáhl v otcově knihovně po třech svazcích tajemného díla s mnoho slibujícím názvem Völkerkunde.\nAutorem, který toto dílo sepsal a postupně vydával, byl jistý Friedrich Ratzel, pro nás samozřejmě no name, ale tehdy šlo o věhlasného německého geografa. Název díla přeloženo do češtiny by mohl znít: etnologie, národopis či etnografie, jak si kdo vybere a zároveň to vše dohromady. V kontextu evropské vědy tomuto autorovi ovšem patřilo označení: antropogeograf. Když si však zalistujeme stránkami tohoto jeho opus magnum (tedy vrcholného autorova díla), začnou se před námi zjevovat zastaralá jména národů, kultur a uměleckých artefaktů tří různých světů, vzešlých na jedné planetě.\nJiří Kolář kdysi vypráv . . .


Žena si z 3 ingrediencí vyrobila ten nejlepší spalovač tuku: Zhubla díky němu až 10 kg za měsíc! - EZY - Víme jak\nŽena si z 3 ingrediencí vyrobila ten nejlepší spalovač tuku: Zhubla díky němu až 10 kg za měsíc!\nPokud potřebujete nějakou pomoc v boji proti tuku a rychlejší spalování, pak dnes představíme skvělý recept na nápoj, který vám pomůže. Navíc tento nápoj čistí vaše tělo s toxinů a posiluje imunitní systém.\nOd dávných dob je příroda hlavním zdrojem medicíny pro lidi. V něm najdeme všechny vlastnosti a živiny, které potřebujeme k léčbě mnoha nemocí. To je důvod, proč se mnozí lidé rozhodli opustit konvenční medicínu a používat přírodní léky. Největší výhodou je, že je to velmi levné a nezpůsobuje škodu.\nPřírodní nápoj, který se používá k léčbě mnoha věcí, je připraven z citronu a chia. Pomůže očistit tělo, zabránit chřipce a zabránit tvorbě tuku. To je důvod, proč se mnoho lidí na celém světě rozhodlo zařadit je do své pravidelné stravy. Ukážeme vám, jak můžete snadno připravit tento nápoj doma.\nKaždá z těchto složek je velmi dobrá a zdravá. Když je smícháme do nápoje, výsledek je úžasný. Nejlepší část je, že oba produkty jsou velmi levné a velmi snadno je koupíte v každém obchodě.


Multifocus - Stránky pro začátečníky - Parabola.cz\nMultifocus - řešení příjmu z více družic, začínáme\nNěkteří majitelé (nejen) základních digitálních satelitních kompletů začnou po určitém čase, kdy již přejde prvotní okouzlení stovkou nezakódovaných stanic z pozice 19.2°E (Astra1), hledat způsob, jak by šel jejich satelitní přijímač ještě lépe využít. Jedním z finančně méně náročných řešení je multifocusový příjem z více satelitních pozic, jehož základní montáž zvládne bez větších problémů i většina mírně pokročilejších uživatelů.\nZákladem je, jako u každého satelitního příjmu, parabola. V našem případě je nejvíce vhodná mělká parabola. Při multifocusovém řešení přijímáme totiž pouze jednu pozici napřímo, ostatní konvertory snímají pouze stranově odražené signály. Čím je parabola hlubší, tím hůře se odražené signály potkávají, nejhorší varianta pro multifocus jsou paraboly středové, které mají sice vynikající soustřednost, pro šilhání ovšem nevhodnou. Samotná velikost paraboly se potom odvíjí od síly signálu přijímaných pozic a samozřejmě platí "čím větší, tím lepší". Nicméně i 80cm parabola dokáže spolehlivě součastně přijímat tři u nás nejfrektovanější satelitní pozice Astra1, Hotbird a Astra2 / Eurobird1 (19.2°E + 13°E + 28.2 / 28.5°E). - viz. obrázek č.1\nPřed samotným nákupem satelitních komponent pro multifocusový příjem je vhodné se alespoň krátce zamyslet, zda nám bude stačit pouze jedna další satelitní pozice, nebo zdali bychom v budoucnu stáli i o další. Důvod tohoto zamyšlení spočívá zejména v přepínači jednotlivých pozic. Dnes se využívá DiSEqCových přepínačů, které nám v základním provedení umožňují příjem dvou nebo čtyř satelitních pozic. Cenový rozdíl mezi těmito dvěma variantami nečiní ani 200,-Kč, přičemž pouze dvouvstupový přepínač (DiSEqC 2/1) je v případě potřeby nutné kompletně vyměnit za přepínač čtyřvstupový (DiSEqC 4/1). Podobně jsou na tom i multifocusové držáky, které jsou nejčastěji k dostání v provedení pro dva nebo tři LNB (konvertory). Pokud se ovšem nejedná o pevné či v menší míře nastavitelné bifokální držáky, nýbrž o klasické multifocusy, jde s trochou zručnosti takovýto držák rozšířit i do budoucna (viz. obrázek č.1). Samozřejmě pokud ihned obětujeme cca. 100,-Kč navíc za multifocus pro tři LNB, nemusíme později improvizovat.\nPři montáži námi vybraných komponent vyvstává první a nejčastěji zmiňovaná otázka. Na kterou stranu od hlavního LNB příjde LNB šilhající? Hodně uživatelů si při zamýšlení se nad touto otázkou neuvědomí, že se jedná o signál odražený a pokud tedy mají přímý směr na 28°E a chtějí přidat LNB na 19°E, předpokládají, že musí jít více na západ, tudíž vpravo od 28°E (při pohledu za parabolou). Ovšem díky tomu, že jde o odražený signál, je tomu právě naopak. Pokud tedy máme na přímém směru 28°E a přidáváme 19°E, příjde šilhající LNB na 19°E vlevo od přímého LNB na 28°E (při pohledu za parabolou). - viz. obrázek č.2\nPříklad samotné montáže si můžeme popsat na dnes nejčastější variantě multifocusového příjmu, kterou je příjem 19°E (Astra1) a 28°E (Astra2+Eurobird1) na jednu parabolu.Před samotnou montáží je ale dobré si promyslet, která satelitní pozice bude napřímo. Pro toto rozhodnutí nám mohou posloužit dvě malé pomůcky. Napřímo by měla být satelitní pozice pro nás důležitější, nebo satelitní pozice se slabším příjmovým signálem. Pokud tedy chceme přijímat pouze 19°E a 28°E, předpokládejme, že české programy budou pro nás důležitější a navíc vysílají slaběji, takže napřímo nasměrujeme 28°E a poměrně silná Astra1 na 19°E bude přijímána šilháním.\nPo nasměrování paraboly na 28°E (v součastné době nejlépe podle frekvence SlovakLinku 12643 H 27500 3/4) namontujeme multifocus tak, aby šilhající LNB na 19°E byl na straně dopadu odraženého signálu, tudíž v našem případě vlevo od přímého LNB na 28°E (při pohledu za parabolou). Šilhající LNB bude pro prvotní směrování zhruba ve stejné výšce jako LNB přímý. Poté popojíždíme šilhajícím LNB po lyžině multifocusu dle úrovně kvality signálu, LNB šilhající je zhruba souběžný s přímým LNB (viz. obrázek č.2). Po nalezení nejsilnějšího místa vyzkoušíme také horizontální otáčení šilhajícím konvertorem mírně doleva-doprava (viz. obrázek č.3). Po nalezení nejsilnějšího signálu vyzkoušíme ještě mírně pootočit s celým multifocusem dolů či nahoru opět dle stupnice kvality signálu (viz. obrázek č.4). Občas také není na závadu zkusit přitočit šilhající LNB blíže k parabole (viz. obrázek č.5). Takovéto případné přitočení musíme samozřejmě kompenzovat opětovným horizontálním pootočením LNB doleva-doprava. Po konečném nalezení nejsilnějšího místa a jeho dotažení lze vyzkoušet na závěr ještě pootočení šilhajícího LNB, tentokráte ale v kruhové dráze, tzn. doleva - doprava s šilhajícím LNB, nyní ovšem kruhově a nikoliv horizontálně (viz. obrázek č.6). V této fázi je nutné kontrolovat obě frekvence s rozdílnou polaritou tak, aby případné zlepšení frekvencí s horizontální polaritou nemělo za následek zhoršení frekvencí s vertikální polaritou.\nSamotné zapojení do přepínače je pak již celkem jednoduchou záležitostí. Jeden LNB (např. 28°E) zapojíme do vstupu č.1 DiSEqC přepínače, druhý (v našem případě 19°E) do vstupu č.2. V menu receiveru pak nastavíme v "Nastavení antény" pro jednotlivé pozice v řádku pro přepínač buď písmeno A nebo B podle použitého vstupu přepínače. V našem případě tedy pro pozici s názvem Astra1 dáme písmeno B (vstup č.2 přepínače), pro pozici s názvem Astra2 dáme písmeno A (vstup č.1 přepínače).


11/8 27.08. - 06.09.2020\nFIRST MINUTE Kód zájezdu: G2019 Kód termínu: 2G1-17 Typ zájezdu: POBYTOVÝ\n-8% 10 690 Kč 9 792 Kč\nGargano Villaggio Riccio Areál Villaggio Riccio je umístěn v olivovém háji a jeho vybavení uspokojí všechny věkové kategorie. Vyznačuje se svou čistotou, klidem a kvalitními službami. Vzdálenost pláže od brány areálu Villaggio Riccio je 50 metrů. Areál Villaggio Riccio je vybaven recepcí, barem (platí se pouze EUR), marketem (obchůdkem se smíšeným zbožím), univerzálním sportovním hřištěm, beach-volejbalovým hřištěm, zastřešenou tělocvičnou, dětským hřištěm s trampolínou, ping-pongovým stolem, půjčovnou sportovních potřeb (badminton, tenis, míče, aj.). V areálu je zákazníkům k dispozici česky mluvící zástupce CK. Ubytování zákazníků, informativní schůzky, zajišťování fakultativních výlet i technické problémy s ubytováním i inventářem řeší pracovníci recepce. Dále jsou povinni zajistit přivolání lékařské pomoci v případě úrazu nebo vážného onemocnění. Tato služba je zdarma. Lékařské ošetření včetně převozu si každý zákazník hradí sám (doporučujeme se pro tyto případy připojistit - viz. Všeobecné podmínky). Nabízíme možnost cvičení aerobicu a zumby, především v měsících červenec a srpen. Každý večer probíhají v areálu Villaggio Riccio společenské aktivity nebo večerní disco. Během dne se pořádají různé turnaje v beach volejbalu, nohejbalu a mnoho dalších. Parkování je přímo v areálu Villaggio Riccio na vyhrazeném hlídaném místě. Areál je oplocený a přes noc hlídaný. V areálu je nutno dodržovat noční klid od 1:00-6:00 hod. Sprchy s teplou vodou, WC, prostor na umývání nádobí a praní jsou v areálu umístěny centrálně. Společné sociální zařízení není vybaveno záchodovými prkénky, toaletním papírem, mýdlem, šamponem ani ručníky. Voda v sociálních zařízeních a objektech je pitná, ale mírně slaná. Pitná voda z řádu je dostupná na vyhrazených místech. UPOZORNĚNÍ: Villaggio Riccio a jeho okolí včetně přístupů na pláž nejsou vhodné pro invalidy-vozíčkáře. Itálie (Italia) Itálie je stát ležící v jižní Evropě na Apeninském poloostrově. Uvnitř Itálie leží dva městské státy: v Římě Vatikán (sídlo papeže) a San Marino. Z východu Itálii omývá Jaderské moře, z jihu Jónské moře a ze západu Tyrhénské moře a Ligurské moře. Celková délka pobřeží je 7600 km. K Itálii patří tři velké ostrovy Sardinie, Sicílie a Elba. Itálie je členskou zemí Evropské unie a NATO. Hlavní město: Řím Měna: EUR Jazyk: italština Gargano Poloostrov Gargano vybíhá do Jaderského moře a vytváří v něm malebnou siluetu ostruhy. Je součástí kraje Puglia s hlavním centrem Foggia. Celý poloostrov je dnes chráněnou krajinnou rezervací se zákazem stavby nových objektů, a proto je téměř nenarušen vlivem přetechnizované civilizace. Nachází se zde celá řada hotelů, vilových penziónů, apartmánů a několik menších kempů. Panenská příroda v okolí Mattinaty - místa, kde budete trávit svou dovolenou, je připravena Vám poskytnout neopakovatelný výhled na moře, vápencové skály, jeskyně, útesy a malebné zátoky. Městečko Mattinata Městečko Mattinata, které má přibližně 7000 obyvatel se nachází v jižní a možná nejkrásnější části poloostrova Gargano asi 30 minut pomalé pěší chůze od areálu Villaggio Riccio. Má klidnou pěší zónu s úzkými uličkami, tak typickými pro jižní Itálii, elegantními obchůdky, romantickými kavárničkami a pizzeriemi. Pláž Oblázkovo-kamenitá pláž dlouhá cca 1500 m je z obou stran lemována skalními útesy. Osvěžit se můžete chlazenými nápoji nebo mraženými výrobky v restauracích a barech přímo na pláži. Oblázky na pláži jsou různé velikosti, záleží na výběru místa k opalování a odpočinku, proto doporučujeme obuv do vody. Na pláži je možné si zapůjčit plážový set (slunečník + 2 lehátka) za zvýhodněnou cenu - klienti Villaggio Riccio mají 50% slevu - vyjma nedělí) - informace a platba na recepci. 9 792 Kč GARGANO CK s.r.o. Gorkého 1 60200 Brno Česká republika +420608330419 https://www.gargano.cz/cs/\nRated 4.1/5 based on 187 customer reviews


Plastové korálky | blog.nakoralky.cz\nPlastové korálky tvoří jednu z nejprodávanějších a nejznámějších skupin korálků. Plastové korálky můžeme považovat za moderní. Oblíbenost korálků z plastu stojí především na lehkosti materiálu a na širokém množství barevnosti a tvarů, se kterými se můžeme u těchto korálků setkat. Na druhé straně tu máme také nevýhody, se kterými musíme při jejich nákupu počítat. Přeci jen se jedná o plast, tudíž jsou méně odolné a nevydrží na věky (změna barvy, zašpinění, snadné poškození,…).\nDo této obsáhlé skupiny můžeme zařadit například dětské plastové korálky. Jedná se většinou o levnou variaci „plasťáčků“ v různých tvarech (zvířátka, kytičky atd.) Často bývají v jasných veselých barvách a mívají větší otvory, či jsou sami osobě větší pro snadnější navlékaní. Jsou určené nejen na hraní, ale stávají se i parádní ozdobou. Rovněž pokovené korálky (korálky s pokovem) patří do skupiny plastových korálků. Jedná se o korálky pokryté trvanlivým kovem s různými povrchy. Využití mají především k dozdobení šperků a zvýšení jejich velkoleposti. Voskované plastové korálky přidávají také šperku jistou míru elegance. Tyto korálky jsou vhodným prvkem do náhrdelníků a náušnic, využití vidím kupříkladu na slavnostnější události. Ale proč je třeba nepoužít na oblíbené tvoření vánočních hvězd a dalších vánočních výrobků.\nZkrátka a dobře u plastových korálků můžeme narazit na nepřeberné množství druhů a variant, které nás postupně nalákají na tvoření z nich. S podporou tvůrčího ducha směle do práce s plastovými korálky!\nPřejít do kategorie Plastové korálky v obchodě NaKoralky.cz kliknutím na tento odkaz.\nPříspěvek byl publikován 18.11.2013 | Rubrika: Korálky | Autor: snami@nakoralky.cz.\n← Korálky – vánoční dárky pro dívky Návod vánoční přívěsek andělíček →


Pomino rosso Doc 2017 Castello di Pomino by Marchesi de’ Frescobaldi 0.75 l - Marchesi de Frescobaldi | Dios Vinotéka,víno\nČervené tiché víno vyrobené z hroznů vinné révy odrůdy Sangiovese, Pinot Nero a Merlot vypěstovaných na italských vinicích vinařské oblasti Toskánsko - Chianti - suché.\nZraje 18 měsíců na bariku a poté ještě 4 měsíce v láhvi. Patří mezi nejvýznamnější červená vína z Pomina. Pomino Rosso je noblesní, plné a harmonické, ve vůni a chuti připomíná lesní plody, vanilku a kůži.\nSkvělé vinařství rodiny Frescobaldi má tradici dlouhou již sedm set let. Již třicet generací se věnuje výrobě vína na více než 1 000 hektarech vinic. Frescobaldi v každé době věděli, jak se rozvíjet. Jejich vína se vyznačují charakteristickými rysy zřetelně reflektující svůj "terroir".\nTradice, dokonalá znalost prostředí a kontrola prvotních surovin umožňují Frescobaldi zaručit kvalitní stálost a osobnost svých vín. Sídlo společnosti se nachází v centru Florencie v Paláci Frescobaldi. Jako jedna z největších a nejrozsáhlejších evropských vinařských firem vlastní Frescobaldi devět usedlostí,\nkteré se nacházejí v oblastech vhodných k výjimečným formám kultivace a využívaných k výrobě ušlechtilých vín DOC a DOCG. Z těchto usedlostí - Remole, Castiglioni, Valiano, Corte e Santa Maria, Castelli di Pomino, Nipozzano a CastelGiocondo pocházejí vína největší hodnoty.\nFilosofie, která po léta charakterizuje vinařskou činnost Frescobaldi, se zakládá na zhodnocení odrůd z vlastních vinic a tkví v přesvědčení, že kvalita výrobku pochází především z vinice. Podle Frescobaldi terroir (půda), neboli nerozlučné spojení prostředí, vinice, podnebí a lidské účasti, dává vzniknout kvalitním vínům.\nDotaz ke zboží: Pomino rosso Doc 2017 Castello di Pomino by Marchesi de’ Frescobaldi 0.75 l\nTato stránka odešle Vašim jménem odkaz na zboží 'Pomino rosso Doc 2017 Castello di Pomino by Marchesi de’ Frescobaldi 0.75 l' příjemci, jehož adresu zadáte.


Zeman: Pravděpodobnost odchodu Řecka z eurozóny převyšuje 50 % | Investiční Web\nZeman: Pravděpodobnost odchodu Řecka z eurozóny převyšuje 50 %\n25. 6. 2015 13:09\nPravděpodobnost vystoupení Řecka z eurozóny je podle prezidenta Miloše Zemana vyšší než padesátiprocentní. Prezident uvedl, že západní banky se už na tuto možnost připravily a stáhly svá aktiva z řeckých bank. Odchodem Řecka z eurozóny by ubyl argument domácím odpůrcům eura, kteří tvrdí, že by Česko po přijetí eura muselo poskytovat nenávratnou pomoc krachujícím ekonomikám v eurozóně. Prezident to řekl na čtvrtečním setkání se zaměstnanci společnosti Mann+Hummel v Nové Vsi na Třebíčsku.\n"Považuji to za žádoucí i proto, že by to byl dobrý odstrašující příklad pro ostatní země eurozóny, aby nehospodařily nad poměry tak, jako hospodařilo Řecko," řekl Zeman. Doplnil, že Řekové dřív pobírali starobní důchod 50 000 korun měsíčně, zatímco v Česku to je necelých 12 000 korun. "Pak provedli razantní úsporná opatření a výsledkem bylo, že teď je průměrný starobní důchod 39 000 korun měsíčně. Takže to je opravdu žití nad poměry," uvedl.\nZeman pak připomněl to, že je zastáncem přijetí eura v Česku. Odpůrci přijetí eura podle něj ale argumentují tím, že kdyby teď Česká republika vstoupila do eurozóny, hrozí jí nebezpečí, že bude muset dávat, nikoliv úvěry nebo půjčky, ale v podstatě nenávratnou pomoc Řecku, případně dalším krachujícím ekonomikám. "Tenhle argument je naprosto přesný, já s ním souhlasím a odpovídám - odpadne v okamžiku, kdy Řecko z eurozóny vystoupí," uzavřel Zeman.


S chuchlí za 3 body - AFK Slivenec\nS chuchlí za 3 body\nV sobotu 10.11.2007 jsme zajížděli, tedy spíše sjížděli jen z kopce do nedaleké Chuchle k derby utkání. I když je soupeř v soutěži nováčkem nebyl pro nás neznámý a to především díky našemu dobře pracujícímu trenérskému týmu, který nám dodal o soupeři všechny informace.\nPřestože nebyli všichni hráči 100% fit nastoupili jsme v téměř nejsilnější sestavě kde chyběl díky rodinným důvodům (svatba sestry) Marek Čureja a ne zcela doléčený Tomáš Tomšů se usadil jen na lavici náhradníků.\nSamotné derby pro nás začalo velice dobře, hned od úvodu jsme domácí zatlačili a brzy také vstřelili první branku.Ta padla po pěkné individuální akci Jakuba Brožka který pronikl do šestnáctky našel zpětnou přihrávkou Lukáše Kácovského kterému střela vůbec nesedla a doputovala jen k Petru Novákovi ten tísněn dvěma obránci posunul míč vedle sebe na Lukáše Hrádka, který ve skluzu skóroval. Jednalo se o Lukášův první gól v A-teamu. Vše nasvědčovalo tomu, že zápas bude dohrán v poklidu a naší režii, ale opak byl pravdou. Po chybě středu naší obrany, kdy oba naši stopeři vyrazili na jednoho útočníka ten narazil balon svému úplně volnému spoluhráči jenž při samostatném úniku nezaváhal a tak bylo v desáté minutě bylo srovnáno 1:1 !!! Nutno podotknout, že inkasovaný gól s námi vůbec nezamával, utkání jsme dále bezpečně kontrolovali a vstřelili i druhý gól. Jeho autorem byl opět Lukáš Hrádek jenž prokázal svou dravost, při níž se dostal k míči k překvapení všech přítomných dříve než domácí obránce (ten měl minimálně 1 metr náskok) a ve skluzu opět skóroval. Bohužel jsme i po druhé chybovali ve středu obrany a soupeř nás ve 25. minutě opět nemilosrdně ztrestal. Tento gól nás sice překvapil, ale nepoložil, dále jsme se snažili soupeři diktovat hru a to se nám vyplatilo, po standartní situaci zahrávané Martinem Ryzákem, který našel na přední tyči osamoceného Pavla Palaše ten s přehledem skóroval a napravil tak částečně slabý výkon středu naší obrany!!! Do kabin se šlo za stavu 3:2!!!!\nDo druhého poločasu vstoupili domácí s velmi agresivní hrou z čehož pramenily žluté karty na obou stranách!!! Bohužel Marek Lehovec to s vyrovnáním agresivity soupeři přehnal a byl po dvou faulech přísně vyloučen!!!!!Chuchle nás v těchto momentech přehrávala, ale žádnou vyloženou šanci si nevypracovala. Naštěstí pro nás čím dále se nám dařilo držet vedení tím více byl soupeř nervózní a otvíral obranu. Díky tomu dostali domácí dvě červené karty. Běžela 65.minuta když obdržel domácí stoper a kapitán za faul na Jakuba Brožka, jenž postupoval sám na brankáře, červenou kartu (obdržel sice jen žlutou, ale byla už druhá, první dostal už v 15. minutě) a tak musel jít ze hřiště. Druhá padla jen o pár minut později po dvou nevybíravých faulech domácího útočníka na dnes výborně hrajícího Jaroslava Sedlického. Každý byl oceněn žlutou kartou (první dostal v 66. minutě, druhou v 70. minutě) což v součtu znamená jediné!!!\nZdálo se, že zápas dohrajeme v poklidu jenže to nám svou hrubou nedisciplinovaností pokazil Lukáš Kácovský ten nejdříve viděl žlutou kartu za zcela zbytečné řeči k vyloučení Marka Lehovce a poté, i když v zápalu boje, tak zbytečně fauloval domácího brankáře a musel také do sprch!!!! Zápas se dohrával v devíti na obou stranách což hru negativně ovlivnilo. My jsme ale neinkasovali a díky heroickému\nvýkonu 9 statečných v závěru utkání dokráčeli k dalším bodům.\nNa závěr by jsme rádi popřáli našim fanouškům: krásné prožití zimní přestávky a těšíme se na Vás opět jaře (nebo ještě dříve na zimním turnaji v Radotíně)\nSedlický, Palaš, Nykl, Lehovec(čk)\nKubát, Kácovský(čk) Ryzák(k), Hrádek(Tomšů)(Lang)\nAutor článku : Lukáš Kácovský\n21.11.2007 17:07:35: hmm hmm... to byl zápas jen kdyby tomu langovkovi netrvalo skoro dva týdny než to sem dal... ...


telefon: +420 777 000 479\nJosef Mňuk je aktivním sportovcem v oblasti motoristického sportu – motokrosu. Je zakladatelem Sportovního centra MX4JOY, kde se věnuje především sestavování tréninkových plánů, tvorbě jídelníčků, výchově mladých motokrosařů a pořádání kroužků zájmové tělesné výchovy. V roce 2011 zakončil studium na vysoké škole tělovýchovného zaměření. Nyní si rozšířil kvalifikaci o výživové poradenství, protože si uvědomuje důležitost výživy v interakci se sportovní činností. Nabízí tedy komplexní pohled na klienta nejen sportovce, ale i člověka, který chce pomoci s redukcí své hmotnosti, či s racionalizací jídelníčku. Ke své práci využívá také lékařsky certifikovaný diagnostický přístroj InBody na analýzu složení těla.\nKvalifikovaný výživový poradce\nVŠTVS Palestra – rekvalifikační kurz poradce pro výživu 2011/2012\nNutris® - Výživový poradce 2012\nMahra spol. s r.o. – Výživový poradce 2011/2012\nVŠTVS Palestra – Sportovní a kondiční specialista (2008/2011)\nVýživové a sportovní poradenství pro oblast Vysoké Mýto a okolí\nSportovní centrum MX4JOY


Český pavilon na Benátském bienále poškodile bouře - Aktuálně.cz\nSpolečný český a slovenský pavilon v Benátkách, který minulý měsíc poškodila silná bouře a od té doby je uzavřený, se veřejnosti znovu otevře ještě během prázdnin.\nČeskoslovenský pavilon od architekta Otakara Novotného byl zprovozněn roku 1926. | Foto: Roman Franc, Národní galerie\nBouře poškodila střechu budovy, výše škod není známa. Od května do listopadu se v pavilonu koná výstava děl Stanislava Kolíbala, který Českou republiku reprezentuje na letošním Benátském bienále. To je jednou z nejprestižnějších akcí ve světě výtvarného umění.\nBouře se přes Benátky přehnala v noci z 8. na 9. července. "Na místě je po celou dobu přítomen manažer pavilonu, který ve spolupráci se správcem a vedením Národní galerie Praha řeší veškeré potřebné kroky k řešení havárie a znovuotevření pavilonu. Ty podléhají bezpečnostním normám ze strany správy bienále, a tedy i jejich schválení," uvádí mluvčí Národní galerie Praha Karolína Pláničková.\nDosud byly odstraňovány popadané stromy, likvidovala se rozbitá skla světlíku i stínící plachta a zajišťovala se bezpečnost v okolí pavilonu. "Primárně se musela proti poškození zabezpečit umělecká díla," poznamenala mluvčí.\nNárodní galerie Praha nyní zajišťuje dočasné zastřešení pavilonu a statické expertizy potřebné k rekonstrukci skleněné střechy světlíku a nosných konstrukcí. Galerie je kvůli tomu v kontaktu s českým ministerstvem kultury, správou bienále, městem Benátky a pojišťovnou.\nČeskoslovenský pavilon patří k nejstarším v benátských zahradách, roku 1925 ho postavil Otakar Novotný. Od rozdělení Československa se Česko v přípravě expozice v pavilonu střídá se Slovenskem, letošní výstava na bienále je po čtyřech letech opět v gesci Národní galerie Praha.\nBenátské bienále přiláká vždy přes půl milionu mezinárodních návštěvníků. Poprvé se konalo roku 1895.\nDo pavilonu se dlouho neinvestovalo a jeho stav není ideální. Chybí například klimatizace, takže v létě je uvnitř horko, jak letos v únoru popsalo Aktuálně.cz.\nDnes již bývalý ředitel Národní galerie Jiří Fajt žádal na rekonstrukci a opravu pavilonu 10 milionů korun. Zatím je jen hotová architektonická studie. "Podle našich informací je pavilon v Benátkách provozuschopný," reagovalo tehdy ministerstvo kultury na dotaz Aktuálně.cz položený pět měsíců předtím, než byl pavilon poškozen.\nDnes Národní galerie společně se Slovenskou národní galerií posuzuje architektonickou studii na opravu pavilonu. "Rozpočet i veškeré plány podléhají schválení slovenskou stranou. Paralelně proběhla jednání na úrovni ministerstev obou států," upřesňuje mluvčí české Národní galerie.\nPodle ní si obě instituce uvědomují, že jde o důležitou státní prezentaci a kulturní kapitál, jemuž je třeba věnovat pozornost.\nInvestiční náklady Národní galerie Praha a Slovenská národní galerie dělí v poměru dvě ku jedné, provozní náklady pak polovinou. Roční náklady na běžný provoz pavilonu představují pro českou Národní galerii téměř milion korun. Peníze putují třeba na ostrahu.\nGalerie, která v posledních letech dostává na provoz ze státního rozpočtu přes čtvrt miliardy korun ročně, pečuje kromě benátského pavilonu také o své sbírky a šest paláců v centru Prahy. Zaměstnává zhruba 250 lidí.\nNa neutěšený stav benátského pavilonu minulý týden upozornil také Deník N. Kromě chybějící klimatizace podle jeho informací dostatečně neizoluje střecha, v pavilonu jsou zastaralé elektrické rozvody a nevyhovující zázemí.\numění kultura Magazín.Aktuálně.cz Stanislav Kolíbal Benátské bienále Benátky Národní galerie


Prodám Volkswagen Passat 2.0 TDi Navi Záruka až 4 roky prodej Volkswagen Passat Osobní auta\nYAuto.cz > Volkswagen > Volkswagen Passat > Passat 2016 > Passat 2016 110kW > Prodám Volkswagen Passat 2.0 TDi Navi Záruka až 4 roky\nPodívejte se na aktuální nabídku Volkswagen, případně Volkswagen Passat, Volkswagen Passat 110kW, Volkswagen Passat 2016\nProdám Volkswagen Passat 2.0 TDi Navi Záruka až 4 roky\nPassat do 340000Kč\nNajeto: 134 841 km\nV provozu od: 20 / 10 / 2016\nmanuální převodovka, imobilizér, centrální zamykání, ABS, automatická klimatizace, el. ovládání zrcátek, ESP, dálkově ovládané centrální zamykání, multifunkční volant, palubní počítač, posilovač řízení, nastavitelná sedadla, nastavitelný volant, střešní nosič, tónovaná skla, vyhřívaná zrcátka, el. ovládání oken, CD přehrávač, zadní stěrač, dělená zadní sedadla, 6 x airbag, satelitní navigace, senzor stěračů, 6 rychlostních stupňů, ASR, venkovní teploměr, airbag řidiče, zadní světla LED, mlhovky, polohovací sedadla, senzor světel, senzor tlaku v pneumatikách.\nadaptivní tempomat, alu kola, aut. zabrzdění v kopci, autorádio, AUX, bezklíčové startování, bluetooth, deaktivace airbagu spolujezdce, denní svícení, el. startér, elektronická ruční brzda, hands free, isofix, klimatizovaná přihrádka, parkovací senzory př\nCena vozu je včetně roční plné záruky. Doživotní garance původu vozidla. Historie vozu vč.stavu najetých KM prověřena společností Cebia - předložíme Cebia report. Kompletní nabídka na www.andy-auta.cz., Model 2017,\n© 2005 - 2021 YAUTO.cz - Prodám Volkswagen Passat 2.0 TDi Navi Záruka až 4 roky.


Největší hudební koncerty v historii. Kabáti atakovali i hvězdné kapely ze zahraničí | ČtiDoma.cz\nčtidoma.cz > Kultura > Největší hudební koncerty v historii. Kabáti atakovali i hvězdné kapely ze zahraničí\nNejvětší hudební koncerty v historii. Kabáti atakovali i hvězdné kapely ze zahraničí\nSametová revoluce otevřela hranice na západ. Svobodné cestování znamenalo i závan zakázané ciziny na našem území. Jedním ze symbolů nové éry naší historie byl koncert slavných Rolling Stones v roce 1990 na Strahově, který navštívilo přes 100 tisíc lidí. Nebyl to však jediný megakoncert, který se na našem území uskutečnil. Jak si vedou české kapely v konkurenci s těmi světovými?\nRolling Stones zatím drží rekord\n„Hi, I’m Mick Jagger. Kameny se valí do Prahy!” tak roztomilou češtinou odstartoval frontman kapely Rolling Stones první opravdu obrovský koncert na našem území. Psal se rok 1990 a statisícový dav na spartakiádním stadionu na Strahově v Praze si užil první opravdový průvan svobody.\nByť stejná kapela o pět let později překonala svůj vlastní rekord, význam rockového koncertu v místech, kde se socialismus chlubil spartakiádními výkony, byl nenahraditelný. Jaká další vystoupení se řadí mezi ty vůbec největší hudební show po roce 1989?\nNejvětší koncert na světě\nNež se pustíme do přehlídky těch co do návštěvy nejpočetnějších koncertů po sametové revoluci, je nutné zmínit ten úplně největší na světě. Pyšnit se tímto primátem může Rob Stewart, který na Silvestra roku 1994 na pláži Copacabana přilákal i díky volnému vstupu neuvěřitelných 3,5 milionu lidí.\nČeské megakoncerty se tomuto číslu ani trošku nepřibližují, ale to většina podobných vystoupení po celém světě. U nás se však určitě nemáme za co stydět. Nejvíce platících diváků přišlo na koncert Paula McCartneyho na stadionu Maracana v Riu de Janeiru. Bylo jich 180 tisíc, což už se přibližuje českým rekordům.\nKabáti v závěsu\nKdyž v roce 2014 vystoupila kapela Kabát na pražském Vypichu, přišlo si ji poslechnout až 60 tisíc platících diváků. Tím se česká kapela dokázala dostat na úroveň světově uznávaných jmen. Mezi českými interprety tehdy překonali bratry Nedvědy, ale nechybělo mnoho, aby se vyrovnali slavné kapele z Irska. O jakou jde?\nRok 2019 trošku zamával s aktuální tabulkou nejnavštěvovanějších koncertů na našem území. Dvojité vystoupení slavného Eda Sheerana navštívilo 150 tisíc lidí a na prvním koncertě se pod pódiem seskupilo až 80 tisíc lidí. Tím se vyrovnal svým irským kolegům, kteří na pražském Strahově vystupovali v roce 1997. Jednalo se o legendární U2 a jejich skvělá show se tak dnes dělí o čtvrté místo právě s Edem Sheeranem co do počtu návštěvníků.\nPřekvapivě se však s Kabátem o počet návštěvníků dělí také slovenský Elán. Na další světové hvězdy však zatím nikdo z československých interpretů nedosáhl. Byť bratři Nedvědi přitáhli na Strahov až 70 tisíc lidí a Eva a Vašek měli ambice jít ještě dál pod horou Říp, dál se už nikdo nedostal. Navíc zmíněné vystoupení Evy a Vaška byl produkční propadák, kam dorazilo 8 tisíc diváků.\nSlavná britská kapela Pink Floyd poprvé dorazila na naše území v roce 1994. V samostatné České republice se jednalo o první koncert, který překonal hranici 100 tisíc. Přišlo totiž nakonec až 115 tisíc návštěvníků. Koncert se odehrál kde jinde, než na Strahově.\nŽe je možné nafouknout kapacitu místního stadionu do ještě epičtějších rozměrů, ukázal Michael Jackson, který svojí návštěvou doslova pobláznil Prahu. Obrovská socha na jeho počest, davy zfanatizovaných fanoušků okupující hotel a nakonec grandiózní show, kam si našlo cestu 125 tisíc návštěvníků.\nPrvní místo však zůstává stále nepřekonáno. Rolling Stones se v Praze představily podruhé a přepsaly všechny rekordy v počtu návštěvníků. 127 tisíc lidí dorazilo na koncert na Strahově, který uvedl tehdejší prezident Václav Havel.\nDodnes je zatím nikdo nepřekonal a vypadá to, že se k tomu jednorázově nikdo ani nepřiblíží. Koncert Eda Sheerana ukázal, že však stále existují hudební ikony, které budí davové šílenství. Výše zmíněné koncerty však hrají svoji roli v kontextu nového politického režimu, kdy zakázaná hudba ze západu mohla naplno ukázat, jak chutná život na svobodě.\nNejvětší stadiony na světě. Evropu zachraňuje Česká republika\nProměna seriálů a jejich diváků: Sledování už dávno není pouhou relaxací\nSeriály se mění a s nimi i diváci. Zatímco před lety představovalo sledování seriálů především pravidelně dávkovaný oddech, dnes...\nČíst více 30.12.2019


Botoxem zkrášlená Kuklová prozradila, kam si to píchla! | Ahaonline.cz\nAhaonline.cz >Trapasy >Botoxem zkrášlená Kuklová prozradila, kam si to píchla!\nTrapasy 3. září 2016 • 12:00\nMíša Kuklová vypadá stále skvěle! (Foto Profimedia.cz)\nMíša Kuklová už má na tváři pár vrásek. Nejvíce ji ale trápily ty mezi očima. K nim má bohužel genetickou dispozici a působila kvůli nim poněkud ustaraně. „Samozřejmě že mi lichotí slyšet, že vypadám mladě, a tím spíš, že doposud jsem nic většího nepodstupovala,“ svěřila se Kuklová pro Blesk s tím, že ostatní vrásky řešit nijak nehodlá.\nS čím si však hlavu rozhodně láme, je její postava, kterou si Míša udržuje pravidelným cvičením. Posilovna ji ale nebavila, nahradila ji proto tzv. myostimulátorem. „Navíc mám tendenci se osvalovat, takže jsem v posilovně naopak přibývala, což tady nehrozí, a přesto se člověk zpevní a nějaký ten centimetr obvodu dané partie ubyde,“ pochvaluje si Míša.\nA úplně neskončila ani se zákroky. S odbornicí Petrou Řehořkovou plánují, že si Míša v zimě nechá laserově ošetřit jizvičky po akné.\nžhavé drby, Michaela Kuklová, botox, plastika, stárnutí\n4. 9. 2016 • 11:08\nKdo tě píchal, Michalko? Nebo si to děláš sama?


Týdeník SPIRIT - Nezdravé návyky:\nAktualizováno: 9. říjen 2015 | E-mail\t| Zobrazení: 3493\nPřejídání – V případě přejídání se budete moci pyšnit nejen nadměrnou velikostí, ale dokonce i tím, že se vám bude špatně chodit, budete si muset hlídat tlak a někteří lidé na vás budou vrhat soucitné pohledy. Na druhou stranu ale budete mít pořád plné břicho, což se o každém říci nedá.\nKousání nehtů – Tento zlozvyk mají více ženy než muži. Jde o odreagování od nervozity, problémů. Myslíte, že pokud si budete nehty kousat, problém vyřešíte? Co kdybyste se raději zamysleli nad tím, jak některé věci změnit. Navíc mít žaludek plný nehtů je dost úděsná představa, nemyslíte?\nNikotin – To, že kouření zabíjí, už nevnímáte. Možná by se vám ale lépe spalo, pokud by vás neprobouzel ten úděsný kašel. Pokud nevíte, za co byste jinak utratili ušetřené peníze, věnujte je charitě.\nAlkohol – Dostupná droga, která celkem spolehlivě zatemní mysl. Ono úžasné opojení ale většinou vystřídá „žaludek na vodě“ a úporná bolest hlavy. Jasně, opojit se láskou a citem, to není určitě tak vzrušující, jako být mátohou, od které uteče i zatoulaný pes.\nTento měsíc 6421


Čtenářský deník - recenze knihy Staří mistři Thomase Bernharda na webu Svět literatury\nStaří mistři - recenze\nrecenzent: Peter Nagy\nCelou knihu drží pohromadě jakýsi náznak děje, konkrétně setkání dvou z trojice ústředních postav, střetnutí výjimečně snad jen, pro tyto postavy, nezvyklou dobou. Hlavní náplní Bernhardova románu jsou však úvahy o Rakousku a umění - zdánlivě nedostatečný námět na celou knihu je ve skutečnosti velmi hlubokou studnicí, z níž autor bez ostychu a jakýchkoliv skrupulí bohatě čerpá a nemá strach přitom sestoupit až na samo bahnité dno.\nBernhard se nebojí cokoliv a kohokoliv ostře kritizovat a tato kniha je toho nejlepším důkazem, před autorovým přísným pohledem neobstojí žádná instituce, žádná slavná osobnost, žádný lidský zvyk nebo činnost a jeho kritické úvahy překračují hranice Rakouska a stávají se jakýmsi posměšným komentářem celé evropské kultury, myšlení i civilizace.\nSnad svou kritiku přehání, snad je jeho postoj příliš radikální a jeho slova příliš ostrá – jak ale jinak vyburcovat dnešního čtenáře? Ačkoliv může tento román budit zdání, že je jakýmsi pamfletem proti všemu, není tomu tak. Často se při čtení zarazíme s tím, že stejnou či podobnou myšlenku nosíme už dlouho ve své vlastní hlavě, jen jsme se ji báli vyslovit nebo ji nedokázali dostatečně výstižně formulovat. Kdo z nás někdy nezažil pocit, který Bernhard skvěle vystihl slovy :\n„…kolem sebe jsem měl sice spoustu lidí, ale ani jediného člověka…“ (str.177).\nA takových postřehů a zdánlivě nevyslovitelných pravd nabízejí Staří mistři nepřeberné množství.\nV románu vystupuje trojice ústředních postav – hudební kritik Reger, jeho přítel Atzbacher a, Regerovi rovněž blízký, zřízenec vídeňského Uměleckohistorického muzea Irrsigler. Skutečným hlavním hrdinou je však bezesporu Reger - právě o něm většinou vypráví Atzbacher, mající zde funkci vypravěče, a práve jeho myšlenky jsou náplní většiny promluv Irrsiglerových, který je případně označován za Regerovu hlásnou troubu. Reger je podivín, jehož návyky by jej snadno mohly dostat do blázince, současně však je člověkem obdařeným břitkým rozumem a nemajícím strachu z kritizování čehokoliv. Vedle Regera-nesmiřitelného kritika lidstva a všeho, co zplodilo, se však stále zřetelněji objevuje druhý, lidský Reger – starý muž, který truchlí nad ztrátou své manželky a jemuž nejsou cizí smutek, pláč, ani zoufalství.\nJednou ze zvláštností textu je jeho forma – bez členění na odstavce (o kapitolách vůbec nemluvě) se valí jako dravý proud mohutné řeky a svého čtenáře strhává s sebou, dlužno dodat, že alespoň já jsem se tímto slovním tokem nechal unášet rád a když jsem knihu dočetl, cítil jsem se jako nešťastná ryba vyvržená poslední vlnou na pustý břeh reality. Druhým charakteristickým rysem této prózy je fascinující způsob, jakým Bernhard se čtenářem komunikuje – své postřehy a myšlenky neváhá mnohokrát opakovat, přičemž však vždy pozmění tu slovíčko, tam celou větu – člověku se tak celý text vryje pod kůži, aniž by ho jen na chvíli začal nudit.\nStaří mistři jsou posledním románem Thomase Bernharda (roman Alte Meister vyšel v roce 1985), který by se dal označit za jakousi uměleckou závěť tohoto výjimečného spisovatele a dramatika, neboť obsahuje všechna základní témata jeho rozsáhlého díla a jeho soudy neztrácejí, musím říci bohužel, svou platnost ani dnes, patnáct let po jeho smrti.\n„Na co všechno nemyslíme a o čem všem nemluvíme, doufajíce, že jsme k tomu povolaní, jenomže nejsme, to je ta komedie, a když se ptáme, jak to půjde dál, je to tragedie…“ (str.234)


Přijďte si zabruslit! Zimní stadion v Příbrami pořádá mimořádné Veřejné bruslení\nDobré dopoledne, je úterý 23.7.2019, 11:10. Dnes má svátek Libor, zítra Kristýna.\n2019-05-09 07:04:28 | Sportovní zařízení města Příbram, Bc. Miroslava Poláková ©\nMalá hala zimního stadionu, kde se Veřejné bruslení v sezóně běžně koná, je sice v současné době bez ledu, bruslení pro veřejnost se však přesto chystá, a to ve velké hale. V květnu se bude bruslení konat v sobotu 11. a dále 1. června.\nPravidelné Veřejné bruslení v malé hale bylo ukončeno v dubnu. První mimořádné bruslení ve velké hale se bude konat již tuto sobotu, tedy 11. května v čase od 14:00 do 16:00 hodin. Ceny bruslení zůstávají stejné jako v sezóně, tedy 40 korun za osobu a nebruslící doprovod zaplatí 10 korun.\n„Upozorňujeme návštěvníky, že ve velké hale není k dispozici úschovna oblečení. Pro přezutí a převléknutí budou vyhrazeny dvě hromadné šatny. Je zde také možnost vzít si věci s sebou a odložit si je na tribunu,“ říká vedoucí Zimního stadionu Zdeněk Kálal.\nDalší vypsaný termín mimořádného bruslení pro veřejnost je 1. června, tedy na den dětí, a to v čase od 11:30 do 13:00 hodin. Bruslení se koná v rámci akce „Děti za deset“, kterou v tento den pořádá Sportovní zařízení města Příbram a vstupné pro děti do 15 let bude pouze za 10 korun.\n„Tento termín je sice přidružen k akci pro děti, neznamená to však, že je bruslení učeno pouze pro děti s doprovodem. Srdečně zváni jsou všichni, bez rozdílu věku,“ doplňuje informaci ředitel Sportovního zařízení města Příbram Jan Slaba a dodává, že vstupné za 10 korun čeká 1. června na děti také v Aquaparku Příbram, na venkovním bazénu nebo na novém Adventure golfu na Nováku.\nVíce o akci najdete na webu www.szm.pb.cz.


Prodám Panasonic 20 mm /1.7 Lumix 1. verze - PALADIX foto-on-line\n19. 2. 2021 15:17\nProdám toto super ostré sklo. V dobrém stavu + pouzdro. Po zakoupení 17mm Olympus nevyužité. Dle některých recenzí ostřejší než 2. verze. Cena 3700 kč\nLokalita Moravskoslezský kraj Zadavatel Miclha Vanek (všechny inzeráty uživatele)


Blízký Východ: Post-americké vakuum se začíná plnit – Rebuild Syria\nDate: 13 srpna, 2020\nJe nesporné, že během vlády Donalda Trumpa výrazně oslabila pozice USA na Blízkém Východě. Kořeny tohoto oslabování lze spatřovat již v Obamově přístupu, naplno však dochází k vyklízení pozic i fyzickému stahování se z oblasti až za současného kabinetu. Trumpovská Amerika se sice nadále snaží ty státy, které (většinou dle vlastních, subjektivních norem) vyhodnotí jako problematické, „usměrňovat“ pomocí všemožných sankcí a podobných typů (nejčastěji ekonomicky) agresivního chování – ovšem díky faktické ekonomické soběstačností celého ne-západního světa ji však stále méně hráčů bere vážně. Vedlejším projevem tohoto procesu je přitom stále zřejmější ignorování zvuku „amerického hlasu“ i v rovině geopolitické. Zejména v teritoriích Blízkého Východu a severní Afriky je tak ústup USA provázen prakticky okamžitým oživením mocenských ambic potenciálních regionálních hegemonů a tradičních místních „menších“ velmocí.\nVelmi zřetelné jsou stoupající ambice Turecka – viditelné zejména díky jeho aktivitám v Sýrii a Libyi. Zatímco v Sýrii se Turecko prostřednictvím argumentů o nutnosti minimalizace kurdské hrozby snaží posílit svůj vliv na severu země. Více méně podle vzoru již dříve Sýrii ukradené provincie Iskenderun dále vyvíjí i úsilí k přisvojení si idlibské provincie na jejím severozápadu. Turecké aktivity v Libyi jsou motivovány hlavně snahou posílit a dále budovat vliv ve východním Středomoří. Pod hlavičkou muslimskobratrské „vzájemnosti“ vedený boj i selekce stoupenců (ideálně od prostých žoldáků až po vrcholné politiky) je zde namířen na výhledový turecko-libyjský vlivový pakt vůči vybraným entitám zejména východního Středomoří. Ač tyto (Kypr, Řecko, Izrael apod.) jsou většinou integrovány ve vyšších „pojistných“ celcích (EU, NATO, strategická spolupráce s USA apod.), lze od Ankary coby vůdčího člena turecko-libyjského „týmu“ očekávat buď vytrvalé pokusy, rafinovanou sérii / sekvenci kroků či rovnou vytvoření takové konstelace, která povede k jejich cílům realizovaným s největší pravděpodobností ne-li na úkor, pak alespoň k nelibosti daných entit. V první fázi může jít o testování možností, kam až Ankaru nechají daná teritoria či mezinárodní organizace, v nichž jsou sdruženy, zajít; následovat může cílení na vybrané surovinové základy, ale i snahy po posilování sfér vlivu a utužování přemostí pro případný další postup.\nV této souvislosti si nelze nevšimnout ani aktivit Turecka hluboko na blízkovýchodní „souši“ – viz namátkou aktivity v severním Iráku (de facto vojenská operace proti tamním kurdským jednotkám), či v Ážerbájdžánu (v rámci nedávno opět krátce problesknuvšího střetu Baku s Jerevanem v kontextu letitého sporu o Náhorní Karabach). Vlivově latentně „progresivní“ (zde ve smyslu „s potenciálem se dál rozvíjet“) je turecká aktivita v Libanonu. Orientace Ankary na místní hypoteticky či reálně sympatizující skupiny je víceúrovňová, a jako taková kombinující několik technik: od apelu na společný původ a kulturu (turecká menšina na severu země) až po oslovování etnicky sice nepříbuzných (majoritních, arabských) komunit spíš městského původu (Bejrút, Tripoli, Sidon), a to na základě ideologicko-náboženských afinit. Zde s největší pravděpodobností dochází ke koordinaci postupu s Katarem, a to jak (opět) na základě sdílených „muslimskobratrských“ hodnot, tak jako výraz opozice vůči „konkurenčním“ wahhábovským vlivovým strukturám domácím zejména pro Saúdskou Arábii (a do značné míry i pro další země GCC – právě kromě Kataru). Jako takový je turecký pokus získat co největší počet libanonských sunnitů na svou stranu nejen projevem saúdského (a v určité souvislosti tak i výše uvedeného amerického) ústupu z místní scény, ale i symptomem širšího boje obou daných sunnitských ideologií (Muslimští bratři versus Wahhábité), jejichž je právě Turecko na jedné, Saúdská Arábie pak na druhé straně hlavními reprezentanty. V neposlední řadě se zde projevují i jevy subtilnější, jako například konkurence právě Kataru a Saúdské Arábie, či případně boj o novou povahu majoritní libanonské sunnitské strany Mustaqbal, vedené synem dlouholetého saúdského klienta Rafíqa al-Harírího.\nSamotná Saúdská Arábie je dle všeho v určité defenzivě – tu lze přičítat především vnitropolitickým procesům, z velké části zapříčiněným dlouhodobě probíhajícím přechodem (absolutní) moci z (formálně) úřadujícího královského institutu (zastoupené reálně nevládnoucím, churavým králem Salmánem) na Muhammada bin Salmána. Právě vnitřní mocenský boj, restrukturalizace ekonomiky do značné míry vynucená klesající cenou ropy (a tedy podstatně nižšími zisky státního rozpočtu, než na které bylo Království dlouhodobě zvyklé), jakož i nesnadné „uvolňování“ společenských poměrů (kdy je při realizaci doslovně každého „reformního“ kroku třeba nabídnout dosavadní silné vlivové kastě duchovních nějakou formu ústupku či „kompenzace“ za mizející vliv) poněkud oslabují schopnost země se naplno, „jako dřív“ soustředit na budování mezinárodně-politického vlivu, spřádání intrik či řízení „svých“ politiků ve vlivových teritoriích. Přestože KSA stále zůstává významným regionálním hráčem, lze úpadek jejího reálného vlivu (resp. pokles regionálního respektu vůči její vůli) do určité míry ztotožnit právě s poklesem vlivu amerického. I tak však zůstává otázkou, do jaké míry bude pro regionální sunnity atraktivní či vůbec myslitelné nahradit původní (s KSA spjatou) ideu či ideologii až „wahhábisticky“ striktního islámu do značné míry „dělnickým“, „modernistickým“ (stále však poměrně přísným a rigidním) islámem muslimskobratrským.\nNa sekularitu tak teoreticky může sázet Egypt – alespoň tedy na oficiální, vládní (popř. „prezidentské“) linii. V případě Káhiry jsou vazby na USA sice nezpochybnitelné, na druhé straně se stejně tak dá říci, že úměrně tomu, jak USA v oblasti vlivově oslabují, stává se Egypt ve své zahraniční politice stále víc nezávislým. S tím jde ruku v ruce nejen jeho hledání vlastní tváře i odpovídající pozice ve své „domovské“ zóně (tj. severní Africe a východním Středomoří), ale i narůstající ne-li expanzivnost, pak přinejmenším rodící se ambice k vojenským angažmá v zahraničí. Právě takové ambice jsou důvodem jeho připravenosti k nasazení vojsk v Libyi, případně k vyslání vojenského kontingentu do Sýrie. Od věci možná není poznamenat, že ač „autory“ egyptské sekularity byli (v podobě „stvoření“ prezidenta Sísího) ještě Američané, realizuje Káhira své zahraničně-politické ambice (pod vlajkou sekularismu, resp. vůči islamizujícím tendencím Turecka či států Zálivu) v regionu již v koordinaci s Ruskem.\nHlavní tři nastupující blízkovýchodní „hegemoni moci“ tak tvoří zajímavý geopolitický trojúhelník: na pozadí sice sdílené majoritně sunnitské víry (a do značné míry i kultury) jsou jejich ambice realizovány pod značné odlišným ideologickým hávem. Zároveň nelze jednoznačně říci, nakolik je současný „bezprizorní“ stav (vyvolaný oslabením amerického vlivu v oblasti) v případě všech tří hráčů projevem vlastní sofistikované mocenské ambice, chopením se příležitosti dané vzniklým vakuem, či jen hledáním vlastní tváře nebo dokonce preventivní snahou obsadit jakákoli dodatečná území (vlivu) prostě proto, že by mohla posloužit jako cokoli od vyjednávací karty až po nárazníkové pásmo v případě jakéhokoli vnějšího ohrožení (klidně i od podobně smýšlejícího protihráče).\nVše toto má přitom jeden další společný rys či jmenovatele: jakkoli byl americký vliv diskutabilní, ne vždy dobře zvládnutý a častokrát nelogicky, necitlivě a leckdy až hrubě uplatňovaný, přinášel do oblasti určitou předvídatelnost i řád. Jak se tento řád pomalu, ale jistě hroutí, snaží si každý z (doposud sekundárních, resp. „sekundujících“) hráčů z „torza“ původní konstelace uchvátit co nejvíc pro sebe. Můžeme připustit, že motivace jsou různé (od ryze mocenských až po preventivní), výsledkem je nicméně atmosféra všeobecná ostražitosti, podezřívavosti a potřeba (právě alespoň „preventivně“) „také jednat“. V určitém překotu, který nutně vzniká, však se „preventivní“ (popř. „preventivně defenzivní“) z pohledu jednoho velmi snadno zvrhává do „ofenzivního“ z pohledu druhého… Až fatální zacyklenost nějakého podoby (v lepším případě „žabomyšího“) konfliktu je tak nejen nevyhnutelná, ale i logická a pochopitelná.\nAmerické pasivity a nechuti se na Blízkém Východě nadále přehnaně angažovat si je vědomo i Rusko – což se nejzřetelněji projevilo v epoše počínající jeho plným vojenským nástupem do syrského konfliktu v září 2015. Od dané doby si Moskva (ať již napřímo či prostřednictvím k ní „nepatřící“ Vagnerovy-Prigožinovy armády) připsala na konto další relativně úspěšná angažmá: ať již větší, kompaktní a jasně viditelné v Libyi, nebo spíš dílčí, teritoriálně (zatím) necentralizované (a čitelné jen velmi nejasně) na jiných místech v Africe (ať již Středoafrické republice či Svazijsku či Tanzánii). Aktivní a nepřehlédnutelné bylo však i čerstvé ruské zprostředkovatelské zapojení do krátce znovuoživeného střetu mezi Arménií a Ázerbájdžánem. Komplexnost záběru, rafinovaně budovaná atraktivita více rovinách, hlavně ale konzistentnost zahraniční politiky činí z Moskvy nejen v právě popsaných oblastech protipól toho, jak se v naprosté většině z těchto teritorií v posledních desítiletích prezentoval Washington. Právě schopnost vyjít, pochopit a reálpoliticky reagovat svědčí nejen o asertivitě a cílevědomosti, ale i dlouhodobém plánu a vůli skutečně pevně uchopit, zavázat si a nadále budovat to, co se (jakémukoli případnému novému „hegemonovi“) ocitlo na dosah, je získatelné či bezprizorní. Obrovskou výhodou, důkazem, dílčím výsledkem i předpokladem ruského „nasazení“, s nímž se znovubudování svého vlivu (nejen) na Blízkém Východě Moskva zhostila, je i velmi pestrá multivektorovost současné ruské zahraniční politiky, vyrovnaně nastavená od Izraele až po Írán či od Turecka a Saúdské Arábie až po Damašek a výhledově možná i Bejrút.\nTento přístup může Rusku jen tiše závidět Francie – ta se evidentně nevzdává své postkoloniální politiky, uskutečňuje ji však v mnoha případech naivně. Země se stále snaží působit velmi ambiciózně vojensky (Libye, subsaharská Afrika), kulturně (zejména organizace Francophonie) i ekonomicky a diplomaticky (mj. pokusy o vyvážený dialog s Ruskem, Íránem nebo Čínou). Z evropských západních států jde (společně s UK) o spolehlivě nejnenáviděnější zemi z pohledu běžných obyvatel Asie i Afriky, zároveň ale stále ještě (byť dohasínající) velmoc s nejvíce kontakty v třetím světě, určitým vlivem i multivektorovostí politického záběru. Ten sahá od již zmíněného Íránu přes Záliv až po severní i subsaharskou Afriku. Místy jde o afinity až překvapivé – jako například shoda Paříže s Moskvou v otázce Libye. V dnešním světě ale nejsou paradoxy výjimkou, a stejně tako jako spolu „téměř válčí“ členové NATO Turecko s Řeckem, mohou mít evidentně bez větších problémů odlišný postoj k Libyi i Francie s Itálií. Určitým zvláštním momentem Macronovy kariéry je pak aktuální „podivná“ aktivita týkající se Libanonu – nejprve blesková návštěva jen pár dní po ničivém výbuchu ze 4. srpna, nesoucí se trochu v duchu kolonialistického protektorování, podobně jako jeho hyperaktivita stran nejen humanitární pomoci zemi cedrů, ale i dalšího politického vývoje v tamtéž. Teatrálnost a promptnost celého takového snažení, navíc jdoucí ruku v ruce s vizí, jakou by ohledně Libanonu chtěl vidět Západ, Záliv a zřejmě i Izrael, působí ve finále trochu rozpačitým dojmem. Spíš než jako autor vlastní (důstojné „post-koloniální“) politiky tak Emmanuel Macron působí, jako by nebyl pánem svých věcí (resp. Francie), ale jen nastrčenou figurkou tam, kde by např. USA byly až příliš viditelné (resp. by namísto ryze libanonských zájmů mohly být obviněny z nekritického hájení především těch izraelských). Jde samozřejmě o spekulaci (a, jak jsem již uvedl, dojem), další dny a týdny ale konkrétně v libanonském případě ukáží víc.\nVelkým otazníkem zůstává Čína – jak již jsem nastínil ve více předešlých analýzách a článcích, zájem o její asistenci, investice i ekonomickou aktivitu by byl, případně je taková forma spolupráce s Říší středu již realizována. Problém zůstává v tom, že veškerá aktivita je v naprosté většině případů přesunuta na místní partnery čínských firem, případně jejich zástupce či systémové integrátory dovozových komponentů čínské provenience, Pokud jde o přímou čínskou účast a přítomnost v oblasti Blízkého Východu, zůstává Peking výsostně opatrný; většina projektů tak končí u deklarací, memorand o porozumění a dohod o tom, „že se dohodneme“. Důvodů je několik: stále v některých teritoriích přetrvávající faktický stav války či přinejmenším nestandardní bezpečnostní situace (části Sýrie, Libye), případně výrazná nestabilita a neklid (Libanon, Sýrie, další teritoria). Část daných teritorií je dále „horkou půdou“ z geopolitického hlediska (zejména tzv. „šíitská osa“, tj. Írán, Irák, Sýrie, Libanon, částečně Jemen) – zde Čína nechce riskovat bezpečnostně, finančně, ani reputačně: jednak nechce narušit své vztahy s místními velmocemi, s nimž většinou velmi dobře spolupracuje (hlavně Saúdskou Arábií a zeměmi Zálivu), jednak nechce zavdat příčinu Západu – zejména však Spojeným státům – k tomu, aby ji v lepším případě kritizovaly za pomoc „darebáckým“ režimům, v tom horším rovnou sankcionovaly za (klidně i smyšlené) porušování či obcházení na dané státy Washingtonem v zásadě arbitrárně uvalených sankcí. Čína je tak na BV přítomna zhruba v těchto (třech) rovinách: a) diplomatickou pomocí (nejčastěji a nejefektivněji na úrovni OSN) a tedy i „morální“ podporou; b) připraveností ke spolupráci ve fázi, řekněme, „oťukávání“ (Egypt, Izrael, Saúdská Arábie, další), případně již fungující spoluprací a investicemi (Turecko, země Zálivu, Írán). Paradoxně vůbec však nelze srovnat čínskou aktivitu na BV a v severní Africe s jejími aktivitami v Africe subsaharské (tj. nejen rozsáhlé těžbě nerostných surovin a výstavbě infrastruktury, ale i širší ekonomické, strategické, kulturní a vzdělávací výměně apod. I tato skutečnost je nicméně širším symptomem nejen odchodu USA, ale i tradičních sil, zejména západoevropských, specificky v dané oblasti, ale i jihoafrických a arabských – zejména Libanonců a Libyjců). Jde-li však o některá teritoria Blízkého Východu (zejména Sýrii a Libanon), lze konstatovat, že od Číny očekávají místní rozhodně víc, než Říše středu doposud nabídla. Zároveň platí, že pokud se Peking co nejdříve (či v dohledné době) do ekonomického, geopolitického a kulturního dění v daných teritoriích nezapojí, nelze vyloučit, že promešká moment, kdy by mohl získat historickou výhodu.\nI přes čínský nezájem a charakteristickou opatrnost však nelze říci, že by post-americké vakuum na Blízkém Východě nebylo zaplňován. Zatímco Čína váhá a Západ (resp. EU) jen nesměle „paběrkuje“, nastupují noví, především místní aspiranti na moc. Kromě Turecka, Egypta či do určité míry stále KSA je to pak hlavně Rusko, které namísto konfliktů či bránění si jakýchkoli (historicky či jinak) „nárokovaných“ území raději spoléhá na asertivitu, dlouhodobost, určitougeopolitickouisociální„synergii“adiplomacii.\nI přesto však zůstává s podivem, jak snadno těmto nastupujícím „hegemonům“ své dosavadní pozice ustoupily Spojené státy, jak pasivně se k danému vývoji staví EU a s jakou váhavostí k němu přistupuje Peking. Všichni tito hráči se přitom, jak se dá, buď danou oblastí nechtějí zabývat a přou se mezi sebou, případně se (přinejmenším) jaksi „dobrovolně“ opožďují.\nVšichni z nich si přitom musí být vědomi toho, že pokud dané „rozebírání si“ čerstvě uvolněných sfér vlivu bude pokračovat, bude celá oblast Blízkého Východu záhy „obsazena“ beze zbytku – a s velkou pravděpodobností tak i mocensky a vlivově opět na delší dobu zásadním způsobem rekonfigurována.\nPrevious : Státní asistence syrským zemědělcům přináší výsledky\nNext : Dajr az-Zawr: Syrská obchodní instituce otevřela nové prodejní haly