30.04.2014 Čarodějná škola - 3.A\n30. dubna se naše třída proměnila na čarodějnou. Také žáci se v tento den proměnili na malé čarodějnice a malé čaroděje. Zahájili jsme čarodějnými počty, následovala čarodějná čeština, povídali jsme si o tradici pálení čarodějnic, jak se před čarodějnicemi lidé dříve bránili, vymýšleli jsme vlastní zaklínadla a kouzelné lektvary. Nakonec si každý svoji čarodějnici nebo čaroděje nakreslil. Za splněné úkoly všichni získali absolventský list.\nMgr. Petra Peterková\n29.04.2014 Atletické soustředění 2014\nNa tradičním místě, v Ústí nad Orlicí, a v tradičním čase se konalo letošní jarní atletické soustředění. Na naše svěřence čekal několikafázový trénink, který začínal v devět hodin ráno a končil před druhou večeří. Jako vždy nás čekaly kvalitní tréninkové podmínky, podvečerní výklusy, wellnes, atletické závody, hry v přírodě, …\n27.04.2014 Třeťáci v Moravském zemském muzeu v Brně\nŽáci 3.A, B navštívili stálou expozici Pravěk Moravy v Dietrichsteinském paláci. Lektorovaný výklad a archeologické nálezy z jednotlivých období jim přiblížily život na Moravě od starší doby kamenné až po stěhování národů. Ve škole si pak nakreslili obrázky a z keramické hlíny vymodelovali nástroje a nádoby, které lidé v pravěku používali.\n27.04.2014 Úklid Moravského krasu 2014\nV sobotu 26. 4. 2014 se v 8:00 hod sešli na horním parkovišti u přehrady Palava dobrovolníci ze 4. ročníků, aby pomohli naší planetě. Vyzbrojeni pracovními rukavicemi a igelitovými taškami vyrazili směr Obůrka. Po cestě sbírali vše, co nepatří do přírody. Na Obůrce bylo sbírání odpadu ukončeno, proběhla zastávka na svačinu a dále se pokračovalo k Punkevní jeskyni. Žáci se za odměnu svezli lanovkou, prohlédli si Punkevní jeskyni, projeli se vláčkem a u chaty jeskyňářů si opekli a snědli špekáček. V 15:30 hod odjížděl od Skalního mlýna autobus, který zavezl unavené čtvrťáky zpět do Blanska.\n25.04.2014 Prvňáčci v knihovně\nPrvňáčci navštívili poprvé Městskou knihovnu v Blansku. Pracovnice knihovny pro ně připravila zábavný program o pohádkách. Děti si vyzkoušely zahrát pohádku O červené Karkulce, poznávaly rekvizity z různých pohádek, vyslechly si popletenou pohádku a na závěr si mohly prohlédnout prostředí knihovny a seznámit se s možností zapůjčení knížek.\n24.04.2014 I. a II. místo v okresním kole dopravní soutěže mladých cyklistů\nJiří Kalvoda nejlepším jednotlivcem v kategorii mladších. Postup do krajského kola.\nTo jsou radostné výsledky, které jsme získali po náročné přípravě ve čtyřech disciplínách. Soutěžící museli zvládnout test z pravidel silničního provozu, I. pomoc, obávanou jízdu zručnosti a jízdu podle pravidel silničního provozu na dětském dopravním hřišti a to pod bedlivým dohledem policistů. Všem soutěžícím blahopřejeme a děkujeme za vzornou reprezentaci školy.\n23.04.2014 Sběr papíru\nSběr papíru se na naší škole uskuteční od 23. 4. do 7. 5. 2014.\nSběr můžete odevzdávat na školním dvoře (u buňky) vždy ráno od 7:40 do 8:00 hod. panu školníkovi.\nMgr. Petra Přibilíková\n23.04.2014 Návštěva Galerie 5.A\nV pátek 11. dubna 2014 navštívila velikonoční výstavu v Galerii města Blanska naše třída 5.A . Viděli jsme spoustu krásných kraslic a dalších velikonočních dekorací včetně nádherně zdobených perníčků. Tento den byla na výstavě přítomna paní Krajíčková, která nám vysvětlila a ukázala, jak zdobí kraslice pomocí háčkovaní.


Warner Music CR - Berenika Kohoutová a Naty Hrychová vydaly společný singl\nFoto: Berenika Kohoutová, Naty Hrychová\nHolky sobě. Právě tak se jmenuje nový společný singl mladé hudebnice a youtuberky Naty Hrychové a herečky, spisovatelky, zpěvačky, blogerky a novopečené matky Bereniky Kohoutové, která je zároveň spoluautorkou textu. Druhým autorem není nikdo jiný než, v současné době jeden z nejaktivnějších českých písničkářů, Pokáč. Ten často ve svých textech zpracovává témata běžného života, což dokazuje i u této písně. Režisérkou vzniklého videoklipu k písni je sama Berenika Kohoutová. Jedná se tak o její režisérskou prvotinu a zároveň splněný sen, a to díky značce LEGO.\nPíseň s názvem Holky sobě je především o holčičím světě, o strastech a slastech všech slečen školou povinných. Témata jsou jasná – učitelé, kluci, lásky, rodiče, sny i touhy, zkrátka holčičí svět. Stejný svět, jaký si prožije každá dospívající slečna, kterou je právě Naty, a kterou zajisté bývala i Berenika. Ta má mimo jiné blízko k netradiční tvorbě, jde na ní vidět radost ze života, je bezprostřední a má v sobě lásku k hudbě. To jsou vlastnosti, díky kterým je písnička i spolupráce na kampani nové značky LEGO® DOTS pro Bereniku přímo stvořená. „Děsně mě to bavilo. A myslím, že by mě to bavilo ještě víc, kdybych v klipu i nehrála a mohla se tím pádem plně soustředit jen na režírování,“ komentuje svůj první počin v oblasti režírování Berenika Kohoutová.\nO produkci videoklipu se postaral Jiří Burian, choreografie se ujala tanečnice Klára Angeé Roučková. Tudíž je možné, že kreace, které obě umělkyně ve videoklipu dělají, se mají opět šanci stát nejsledovanějšími videi na sociálních sítích. Pro Naty Hrychovou to byl její první taneční videoklip, a zároveň první hudební projekt takového produkčního rozměru vůbec.\nObě protagonistky milují svobodu, kreativitu, tvořivost a pestrost života a chtějí inspirovat všechny holky, které je sledují. Náramky přátelství, které jim atmosféru videoklipu pomohly dotvořit jsou přesně takové - pestré, kreativní a vyjadřují svobodu tvorby.


od Anonymni 16. 8. 2007 17:53\nja sem mel vzdycky starsi holku nez jsem ja, asi proto ze na svuj vek vypadam starsi.. i ted moje dlouhodoba pritelkyne je starsi... sice 8 dni ale je\nod Pade 16. 8. 2007 19:16\nrozhoduje tady aj softwarova zdatnost, mužeš mit i o 2 roky starší holku, a budete třeba rovnako inteligentní (nemyslím jenom číslo ale praktickou použitelnost rozumu), nebo naopak\nod madeleine 16. 8. 2007 22:34\nIde skor o chemiu... mne napriklad niektore typy chlapov "vonaju", skratka su to moje typy...\nod Ladislav Beneš 24. 8. 2007 06:59\nWawer Rewold píše: Takhle to nefunguje. Stáří a peníze je jen plus. Jak když má kluk hezký oči nebo když je milej. Holky si vybírají mnohem složitěji. To platí i u kluků. Když hledáte vážnou známost tak se nekoukáte až tak moc na prsa nebo zadek. Spíš na to jaká ta holka je. Naneštěstí je stáří a bohatství faktor pro dlouhodobější vztah a/quote]\nPřesně tak, tohle je přesně vystiženej muj názor.\nod pannicca 13. 10. 2011 11:59\nzenske kecy http://www.forexample.cz/view.php?nazev ... 2010060033\nhola pravda http://www.novinky.cz/zena/vztahy-a-sex ... -zeny.html\nod hobitt 13. 10. 2011 13:46\nJá si užívám to, že jsem dorostl do věku, kdy se i s mladšími většinou dá mluvit. Takže i když jsem pořád spíše na starší, už semtam pokukuji i po mladších.\nOstatně...i má současná přítelkyně je mladší, než já. Až dosud jsem chodil jen se staršíma.\nod Vencos 13. 10. 2011 21:14\nno hele,řekněme si to na rovinu. Chodit by jsme chtěli s těma staršíma a prcat ty mladší,no ne? BTW co to máš ***** v podpisu? Jo a taky Ahoj, dlouho jsem tě neviděl\nod trent 13. 10. 2011 21:43\nVencos: buď rád... Kdybys byl svědkem, co se tu odehrávalo poslední rok a půl, hodně by ses nasmál. A dneska je z něj skoro expert.\nod hobitt 13. 10. 2011 22:02\nVencos píše: no hele,řekněme si to na rovinu. Chodit by jsme chtěli s těma staršíma a prcat ty mladší,no ne? BTW co to máš ***** v podpisu? Jo a taky Ahoj, dlouho jsem tě neviděl\nAd první dvě věty: tak samozřejmě, žejo\nv podpisu je úryvek z básně Gregoryho Corsa...\n...a trent má pravdu. To, co se tu za tu dobu stalo, by vydalo na tlustej román, nebo mexickou telenovelu o pěti stech dílech.\nod trent 13. 10. 2011 22:21\nNebo jeden hodně zoufalej celovečerák...\nod hobitt 13. 10. 2011 22:23\nKterej zoufalec by se na to koukal?\nod Vencos 16. 10. 2011 19:19\nHele a proč tam máš ten úryvek? Bych si tam taky mohl dát báseňa Jana Vodňanskýho\n"Šel tudy mameluk, ptal se, zda-li máme luk. A my ten luk neměli, jen dva šípy v prde-li" - ale mohl bych být nařknut z sypmatizace s řiťopichama...\nKolik už Ti Hobitte vlastně je?\nod hobitt 16. 10. 2011 20:33\nProtože se mi ta báseň líbí.\nA mám osmnáct\nod rollsroyce 28. 10. 2011 16:07\nProtoze starsi muz dovede ocenit chlupate pohlavi.\nod trent 29. 10. 2011 07:06\nMladší holky jsou právě častěji oholené.\nPříspěvků: 391\t| Stránka 26 z 27 • 1 ... 23, 24, 25, 26, 27


„Dodatečně se za to všem fanouškům Olympiku omlouvám,“ vzpomíná Petra Janda na spolupráci s Jiřím Kornem | Dvojka\n„Dodatečně se za to všem fanouškům Olympiku omlouvám,“ vzpomíná Petra Janda na spolupráci s Jiřím Kornem\n55 let beatové scény s Petrem Jandou. Díl 10.\nV roce 1971 na Olympic začíná dopadat normalizace. Do kapely taky přichází Jan Hauser z už zakázaných Golden Kids a Jiří Korn. „Byl to úžasnej rockovej zpěvák. Úžasně vypadal, úžasně se tvářil, fantasticky hrál na basu, skvěle zpíval, i když trochu nosově,“ vysvětluje volbu Petr Janda.\n„Jenže jsme zapomněli, že už dávno nedělá bigbít, ale s Františkem Čechem zpívá ty příšerný songy. Já třeba upřímně nenáviděl písničku Yvetta.“ Na plakátech se jméno kapely začalo objevovat až pod velkým jménem Jiřího Korna.\nKlesli jsme hluboko\n„Jako autor se začal prosazovat Petr Hejduk, který měl k popíku taky hodně blízko. Celý se nám to začalo vymykat z ruky.“ Koncerty byly vyprodané. Ale skalní fanoušci si chodili stěžovat. „Říkali: Petře, to je strašný, to se nedá poslouchat!“\n„Byla to schizofrenní situace a já si s ní nevěděl rady. Takže se takhle potupně všem tehdejším fanouškům omlouvám, že jsme opravdu byli takhle na dně,“ sype si Janda popel na hlavu. „Dokonce jsme klesli tak hluboko, že jsme hráli i převzatý hity.“\nTour s Neckářem a Zagorovou\nK tomu se přidalo sešněrování koncertního večera normalizačními pravidly a povinné zájezdy, kam „Jirka bral svojí manželku Helenu. A to taky nedělá v kapele dobře. Kapela se jevila jako neuvěřitelná fabrika na prachy, která s rokenrolem neměla už vůbec nic společnýho.“\nSituace se vystupňovala na jarní tour po Bulharsku. K Olympiku se tam totiž přidali Václav Neckář a Hana Zagorová. „My jsme se naučili ty jejich popiny a doprovázeli je. Pro rockera to bylo něco šílenýho.“ Fiaskem pak skončil jejich první koncert po návratu.\n„V Úpici to bylo poprvé a doufám, že naposledy v životě, kdy přišel pořadatel a řekl mi: Pane Janda, mně se to teda nelíbilo. Ani jsem se mu nedivil. Ani moc lidí tam nebylo, nepřidali jsme nic, a ještě jsme neměli ani svůj vlastní repertoár. No trapas.“ To ale ještě nebylo všechno.\nOlympic tehdy dostal angažmá v divadle Rokoko. Měli tam sklad, mohli tam zkoušet a čtyřikrát měsíčně hrát. „Za slušnej plat. Ale byly to všelijaký koncerty: repertoár hrůznej, chodilo na nás úplně jiný publikum. Žádný máničky. Byl to smutek.“\nTohle že je Olympic? Poslechněte si jedinou jejich písničku v angličtině. Zní jak od Rolling Stones!\nautoři: Petr Janda , rota\nKdo tě líbá…\nÚnos? Naše písničky nebyly poplatný režimu. Byly jenom blbý,...


Jak odstranit SearchLock | Removal Instructions\nSearchLock je definována jako adware, který dokáže zkazit váš systém, poté, co ovlivňuje vaše PC. Obecně SearchLock vypadá jako skutečný program, který může pomoci uživatelům, blokování nežádoucích automaticky otevíraných weby nebo blokovat škodlivé webové stránky. Nicméně je to virus, který může poškodit systém, spíše než prospěch uživatelů. SearchLock okamžik vstoupí do vašeho systému, začne hrozné věci. Za prvé vaše výchozí nastavení bude nepozorovaně pozměněn tento adware, a pak počítač bude fungovat podivně. Předně zobrazí se váš počítač běží pomaleji, než dříve, což je způsobeno tím, SearchLock ve skutečnosti.\nNavíc váš prohlížeč bude unesen do nějaké určité webové stránky, které mohou obsahovat škodlivé viry, jako je MoneyZila nebo Roll přes. Navíc váš vyhledávač ovlivní také, což nemůže nadále poskytovat užitečné informace pro vás, protože každý výsledek hledání na tomto vyhledávač bude přesměrován na nežádoucí stránky. Mimochodem s cílem upoutat vaši pozornost, SearchLock vyskočí hodně otravné reklamy na obrazovce. Tak měl byste se zbavit SearchLock právě teď, aby se zabránilo další škody.\n1. zbavit se SearchLock Adware automaticky a trvale (doporučeno)\n← Jak odstranit MadLocker/DMA Jak odstranit Counter.marketgid.com →


Brembo na veletrhu AUTOPROMOTEC 2015 - MotoFocus.sk\n› Výrobcovia dielov › Brembo na veletrhu AUTOPROMOTEC 2015\nRSz , 25 mája 2015, 10:41\nBrembo debutovalo na AUTOPROMOTEC 2015 s novými produkty brzdných systémů.\nBrembo na 26-tém veletrhu Autopromotec představilo nové produkty jako například systém chlazení brzd PVT Plus, nejnovější přírůstek do řady technologií pro chlazení brzdového kotouče.\nPilíře na brdovém disku PVT Plus (přibližné 30-40 pilířů v závislosti na průměru disku) mají ve srovnání s předchozími modely podlouhlejší tvar, který zvyšuje odolnost proti tepelným trhlinám až o 30% a zajišťuje delší životnost disku. Stejně tak se díky zlepšenému proudění vzduchu snížila provozní teplota až o 30%, což umožňuje delší životnost i pro brzdové destičky. Další výhodou je snížení hmotnosti disku až o 10%, což snižuje spotřebu paliva a s tím spojených emisí. Zároveň to také zvyšuje výkon, jízdní komfort a manipulaci s vozem.\nBrembo také představilo svou řadu prémiových brzdových kapalin, rozdělenou do 4 kategorií tak, aby vyhovovaly potřebám všech typů vozidel.\nBrembo Premium Brake Fluid DOT 4: vhodná pro všechna vozidla s ABS. Ve srovnání se stávajícími standardy má vyšší teplotu varu a nižší viskozitu.\nBrembo Premium Brake Fluid DOT 4 LV: doporučená pro vozidla s elektronickými řídicími systémy nejnovější generace (ABS, ESP, ASR, TCS, EBD atd.). Má velice nízkou viskozitu.\nBrembo Premium Brake Fluid DOT 5.1: s vlastnostmi, jako je odolnost vůči vysokým teplotám a vynikající hodnota viskozity, je doporučována pro vozidla s vysokým výkonem.\nBrembo Premium Brzdová kapalina LHM PSA: doporučená pro vozidla, která jsou povinna používat výrobky se specifikací PSA B71 2710. Na rozdíl od svých předchůdců, je tato kapalina minerální a je určena nejen pro brzdové okruhy, ale také pro odpružení a systémy řízení.\nTagy: autopromotec, brembo


Vanilla Fudge jako další bonbónek jarního rockového dění v Praze - Novinky.cz\nNovinky.czVaše zprávyVanilla Fudge jako další bonbónek jarního rockového dění v Praze\nVanilla Fudge jako další bonbónek jarního rockového dění v Praze\n5. 2. 2014, 11:20\nAž neskutečné se zdá, že taková legenda jako jsou američtí Vanilla Fudge konečně zavítá také do českých luhů a hájů. A to dokonce s obsazením, ve kterém jsou hned tři ze zakládajících členů kapely, jejíž místo v hudební historii je nezaměnitelně významné.\nOd roku 1966, kdy se datuje vznik Vanilla Fudge, až po rok 1970, kdy oznámili rozchod, nahráli páni muzikanti tohoto seskupení pět alb. První z nich, stejnojmenné z roku 1967, obsahuje prakticky samé předělávky skladeb jiných autorů, ovšem s naprosto novátorským a fascinujícím zvukem, daným především hutným zvukem Hammond organu a psychedelicky temným tempem.\nJako obdivovatelé Beatles sáhli i po jejich Ticket to Ride a Eleanor Rigby, kterými možná symbolicky album otevírali i ukončili. A nechybí zde ani „jejich“ slavný hit You Keep Me Hanging On, původně pocházející z repertoáru The Supremes a autorské dílny Brian Holland, Lamont Dozier a Eddie Holland, svěřenců černošské stáje Motown.\nZ u nás známějších autorů přepracovali např. kousky od Roda Argenta, Curtise Mayfielda nebo Sonny Bona. I následný titul The Beat Gose On z roku 1968 cituje Beatles, ale i klasika Mozarta, jazzmana Cole Portra či „otce americké hudby“ Stephena Fostera.\nTeprve na albu Renaissance (rovněž z roku 1968) dostala prostor i skladatelská invence členů kapely, a tak je zde již pět ze sedmi skladeb je podepsáno střídavě i v kombinacích všemi protagonisty souboru, kterými byli klávesista Mark Stein, bubeník Carmine Appice, kytarista a zpěvák Vince Martell a baskytarista Tim Bogert. A právě tři prvně jmenovaní dorazí v současné sestavě v rámci evropského turné i do naší vlasti. Posilou jim bude basista Pete Bremy.\nVIDEO: Vanilla Fudge v počátcích a v roce 2013\nMilovníci bohatého zvuku Hammond organu, symfonických postupů, precizní rytmiky a bohatých harmonií tak budou mít konečně možnost slyšet naživo tuto legendu, známou dříve leda z vinylů zakoupených na burze, půjčovaných si či přehrávaných na magnetofony nevalné technické úrovně - avšak i tak poslechem jetého pásku otevírajících nové obzory. Však i prvotní alba Deep Purple nebo Uriah Heep nezapřou vliv těchto průkopníků klávesového hard rocku.\nKoncert proběhne od 20 hodin 23. března v pražském klubu Nová Chmelnice, Koněvova 219, a je dalším vynikajícím počinem plzeňské, na legendy kvalitního rocku zaměřené, agentury Ozzy a Potkan. Se vší pravděpodobností tento koncert bude patřit k událostem nejen letošního hudebního jara.


Devátá Vánoční cena byla rekordním svátkem karatistů\nRekordní počet závodníků přilákal do sportovní haly Auto Škody na start již devátý ročník Vánoční ceny Zdravotní pojišťovny Ministerstva vnitra ČR – Mladé Boleslavi v karate mládeže. Na čtyřech zápasištích se v průběhu poslední listopadové soboty představilo celkem rekordních 420 žáků a dorostenců z padesáti oddílů z celé České republiky a také čtyř špičkových klubů ze Slovenska. V soutěžích, nad nimiž převzal záštitu hejtman Středočeského kraje Ing. Petr Bendl, byly k vidění velmi zajímavé zápasy a to jak v podání české tak i slovenské mládežnické karatistické špičky.\nDevátý ročník Vánoční ceny proběhl i za velmi vysokého počtu startujících velice svižně bez časových prodlev a pořádající nejstarší oddíl karate na Mladoboleslavsku sklízel množství velice kladných hodnocení této soutěže a to jak ze strany zástupců zúčastněných klubů včetně slovenských, tak i ze strany rozhodčích a přítomných představitelů Českého svazu karate.\nNa tomto místě se sluší poděkovat všem partnerům Vánoční ceny, kterými kromě již zmiňovaných byla také města Mladá Boleslav, Mnichovo Hradiště, Bakov nad Jizerou a Bělá pod Bezdězem. Na soutěži se podíleli také Česká pojišťovna a.s., Všeobecná zdravotní pojišťovna, Bospor Mladá Boleslav, Zlatnictví M+J, obchodní centrum Olympia, Volfova mladoboleslavská sodovkárna, Koutkovo květinářství, firmy Kaze a Kamikaze distributoři sportovního vybavení pro karate i další bojová umění. Dík pořadatelů směřuje také k mediálním partnerům soutěže jimiž bylo rádio Jizera a také Boleslavský deník.\nV nabitém sportovním programu se našel čas i pro hudební vystoupení Natálky Kocábové a Michala Kozelky, představitelů hlavních rolí muzikálu Starci na chmelu. Jejich účast v doprovodném programu nebyla náhodná, neboť svými písničkami přijeli podpořit sbírku pro nadační fond Kapka naděje.\nNechyběla tradiční tombola jejíž výtěžek byl také určen pro Kapku naděje i mini dražba několika zajímavých suvenýrů věnovaných zajímavými osobnostmi. Natálka Kocábová nechala vydražit svou knížku básní „Slyšíš mně?“ z vyvolávací ceny se finanční příspěvek vyšplhal až na částku téměř dva tisíce korun. Do dražby dále věnovali kimona a chrániče mistryně Evropy v kata žen Petra Nová a stříbrní medailisté z evropského šampionátu kadetů a juniorů Petra Peceková a Jan Kalamen. Po několika licitacích tak do sbírky přibylo dalších téměř čtyři a půl tisíce korun, přičemž zajímavé suvenýry vydražili zástupci oddílů SK Kesl Ryu Praha, Sport Union Ústí nad Labem, Rapid Bratislava a domácí Auto Škoda Mladá Boleslav. Všem, kteří se aktivně do dražby zapojili, patří náš upřímný dík a zasloužený obdiv. Trenéři zmiňovaných klubů totiž prokázali, že na prvním místě je člověk a teprve na těch dalších peníze.\nPřed předáním symbolického šeku se na zápasišti představil také Matěj Šíma, mladý karatista ze severních Čech, který byl donedávna pacientem pražské motolské nemocnice, kde za pomoci právě Kapky naděje bojoval se zákeřnou leukémií a v současnosti se po léčbě pomalu zotavuje.\nPořadatelé díky vydatné pomoci všech zúčastněných celkem pro Kapku naděje získali částku 13.800,- Kč. Šek z rukou hlavního pořadatele soutěže převzal MUDr. Pavel Boček – ředitel nadačního fondu a lékař fakultní nemocnice v Praze Motole.\nDevátý ročník Vánoční ceny Mladé Boleslavi je minulostí, ale už za rok by se v poslední listopadovou sobotu ve sportovní hale Auto Škody měli opět sejít nejlepší mladí karatisté z České republiky i Slovenska při jubilejním desátém pokračování největší soutěže v karate žactva a dorostu u nás. Věříme, že se všem zúčastněným precizně připravená soutěž líbila a že do města automobilů opět za rok přijedou.\nLadislav Mareš – ředitel soutěže


Arabské názvy květin 🌱 Tipy Zahradníci - Cs.ezGardenTips.com\nHlavní › Květiny › Arabské názvy květin\nArabské názvy květin\nČerné oči Geranium\nSaúdská Arábie je země známá svými pouštními podmínkami a je obvykle vnímána jako oblast plná obrovských rozlohy neúrodných krajin. Přes vyprahlé klima a suchou půdu existuje v Saúdské Arábii mnoho druhů květin, které přidávají jasné stříkance barev do jinak ostré krajiny.\nŽlutý broomrape (Orobanche ramosa), také známý jako pouštní broomrape, vzkvétá v suchých podmínkách a obvykle se vyskytuje v poušti. Tato rostlina má silné zelené stonky a obvykle dorůstá do výšky mezi 4 až 12 palců. Podle webové stránky Velvyslanectví Saúdské Arábie květy žlutého broomrape připomínají žluté květy s bledě růžovými okraji. Žlutá broomrape květy od pozdní zimy do jara. Když rostlina nekvete, není viditelná nad zemí. Kvetení je rychlé a první květy se objevují šest až devět dní poté, co se stonky vynoří ze země. Jakmile květ kvete, obvykle trvá pouze jeden týden. Je zajímavé, že členové této rodiny rostlin jsou zcela bez chlorofylu a jsou zcela závislí na jiných rostlinách, aby získávali živiny. Žlutý broomrape, který je odolný vůči USDA zónám 9 a 10, je toxický při požití a může se stát invazivním, pokud nebude řádně udržován.\nPouštní hyacint (Cistanche tubulosa), v arabštině označovaný jako dhanun, je parazitická rostlina, která nevytváří svůj vlastní chlorfyl a zcela postrádá zelené listy. Místo toho pouštní hyacint používá své dlouhé kořeny k odebírání živin z okolních hostitelských rostlin. Tato rostlina vzkvétá v suchých a suchých podmínkách. Je tolerantní vůči slaným podmínkám a často se vyskytuje podél pobřeží Saúdské Arábie. Pouštní hyacint produkuje mnoho malých semen, která mohou zůstat spící po celá léta, dokud klíčivost nezačne kořeny okolních rostlin. Pouštní hyacint začíná v květnu a pokračuje v pěstování květů do května, podle Saudi Aramco Worldu kvetou nápadné květiny pyramidovitými hroty. Tyto jasně žluté květy mají kaštanové okraje. Pouštní hyacint, který se často vyskytuje podél pobřeží, je považován za ohroženou rostlinu. Pouštní hyacint je vytrvalý do USDA zón 9 až 11.\nGeranium ocellatum s černýma očima (Geranium ocellatum) přidává s rozkvétajícími květy jasnou barvu. Kvetení začíná v lednu a pokračuje do února, podle arabské webové stránky Wildlife, produkující purpurové květy s černými centry. Pelargónie s černýma očima mají štíhlé stonky s kruhovými listy. Tato rostlina není schopna prosperovat ve stínu, vyžadující alespoň šest plných hodin slunce každý den. Geran černooký je snášenlivý k půdním podmínkám a nejlépe se hodí v mírně vlhké půdě. Typicky se vyskytuje na svazích nebo skalních rozsedlinách, kde je půda poněkud mokrá. Ve Spojených státech je černoch s černýma očima často označován jako himálajský pelargónie, protože se vyskytuje na základně himálajských hor. Tato rostlina má několik léčivých účelů, včetně jejího použití jako diuretika a při léčbě problémů s ledvinami. Geran černooký je vytrvalý pro USDA zóny 3 až 8.\nVideo Návody: Ramona Siringlen - Když se blokují tím, že odmítám své lidství a lidstvo jako celek..\nJak dlouho bude trvat, než banán dozraje?\nInformace o Lilac Bushes\nJak koupit Alstroemeria\nDruhy květin v New Mexcio\nJak začít Rose Garden\nNejlepší rostliny pro deštník Trellis


Kristfest Young 2020\nRekreační středisko Immanuel\n5. ročník festivalu pro děti ve věku od 10 do 15 let\nVšichni doufáme a přejeme si, aby se letošní festivaly Kristfest uskutečnily. Pokračujeme v přípravách a spouštíme registraci na Kristfest Young. Pokud máte jakoukoliv obavu ohledně vývoje, chceme vás ujistit, že v případě zrušení nebo i vašich obav můžete letos vaši účast na akci zrušit se 100% návratností peněz. Návratnost 100 % bude platit do 14 dnů před akcí. Vývoj sledujeme v návaznosti na nařízení vlády a podle něj budeme včas reagovat.\nVíme, že tato doba není pro nikoho z nás jednoduchá, zatím to vypadá, že radovat se budou moci jen letošní maturanti :) Ale přesto věříme, že letošní Kristfest Young se uskuteční a my se na něj ve vší síle připravujeme a těšíme se!!!\nLetos je téma BOŘICI MÝTŮ - ano, v křesťanství koluje mnoho mýtů, kterým často věříme. Například - být křesťanem znamená žít život v utrpení. Musím být hodný, aby mě měl Bůh rád. Když budu křesťan, nebudu mít žádné problémy!!! Dosaďme si tam cokoliv. Mýty o nás, o Bohu, o církvi, o vztazích, o životě... Bůh si ale pro nás připravil život beze strachu. Nejsme vázáni ničím, co není pravda. A právě proto se některým mýtům budeme letos věnovat a zkusíme je vyvrátit :)\nHlavním řečníkem je letos vedoucí mládeže v Birminghamu Francois Clain, kterého už jsme jednou na Kristfest Youngu měli jako člena Kirkova týmu!!! Přijede s manželkou Kristinou, která povede některé semináře.\nPŘIHLÁŠKA JE PLATNÁ AŽ PO ŘÁDNÉM ZAPLACENÍ CELÉ ČÁSTKY.\nPŘEPLATKY DO HODNOTY 50,- SE Z TECHNICKÝCH DŮVODŮ NEBUDOU VRACET, PROTO PROSÍME PEČLIVĚ SI ZKONTROLUJTE ČÁSTKU, KTEROU ODESÍLÁTE.\nBudeme se maximálně snažit vyhovět vašim požadavkům na ubytování a zařazení dětí do týmů, ale v krajním případě se může stát, že vám nebudeme moci vyhovět.\nODESLÁNÍM PŘIHLÁŠKY ÚČASTNÍK POTVRZUJE, ŽE BYL S TĚMITO PODMÍNKAMI SEZNÁMEN A SOUHLASÍ S NIMI.\nkontakt na registraci:\nKristýna Pešková a Mika Králová - young@kristfest.cz\nRegistrace od 05.04.2020 do 01.05.2020\nNejsem dobrovolník, jedu pouze jako doprovod či divák, (věk 16-99 let)\n05.04.2020 - 07.06.2020 300 Kč 999\n08.06.2020 - 05.07.2020 400 Kč 999\nJsem dobrovolník, mám na festivalu svou úlohu, (věk 16-99 let)\n05.04.2020 - 05.07.2020 0 Kč 9999\nRegistrační poplatek, (věk 10-15 let)\nSrub 250 Kč\nNová chata 360 Kč\nHotel - apartmán 485 Kč\nChatka 250 Kč\nUbytovna 355 Kč\nHotel 390 Kč\n0 Kč 125 Kč 125 Kč


"Ty už ses byl koupat? Kdy...jak?", zkoumá mě Péťa zamyšleně. Miluju ranní rozespalost, když neni moje. Že nás už v půl osmý probudila koupající se důchodkyně se strašně uštěkanym psem, si pamatuju jenom já. "No, tak hned pak jsem vletěl do vody a tys řikala, že si budeš číst," směju se, když Péťa mžourá na prázdnou pláž. No one can stop me when I taste the feeling, nothing could ever bring me down, na placenou část pláže teď chvilku před devátou dorazil personál a z reproduktorů pouští na plný pecky písničku z našeho playlistu. Chill zrovna dosáhnul absolutního maxima.\nNež se znovu vrhneme do vody, zkoumáme mapu Trieste. Vypadá to, že skoro celé pobřeží zabírá přístav. A tak nám radši za 50 € bookuju nejlevnější dostupné ubytování. "Ono je to 50 éček, ale je to v Itálii. A je to přímo v centru, takže bych si od toho moc nesliboval. To bude nějaká špeluňka," mumlám, když zkoumám podrobnosti. "Ale dá se to zadarmo zrušit až do osmi večer, tak třeba tam ještě nějaký místečko na pláži najdem."\nPlaveme a opalujeme se, opalujeme se a plaveme. Nejšílenější pohoda. Nikam nespěcháme, na dojezd do Trieste odhadujeme maximálně hodinu.\nZ vody sledujeme, jak se k naší osušce přiblížil chlapík v reflexní vestě, uklízející pláž. Máme na svym tábořišti roztahaný oblečení, všelijaký věci, a taky lahve od vína, plechovky od oliv a další odpadky z večera. S překvapením sledujeme, jak uklízeč z hromady krámů pečlivě vybírá všechny odpadky a hází je do pytle. "Ježiš snad si nemyslel, že jsme prasata, že to tam po nás zůstane...," přemýšlím nahlas, zrovna když se chlapík rozhlédne směrem k moři. "HVALA!", volám z vody se zdviženými palci, protože pro takovej servis se mi nedostává slov. "Hele...když už lezeš ven, koukni se, jestli jsem mu zrovna nepoděkoval za to, že mi stopil mobil. Já ho nechal na frajera ležet na tý osušce."\nS jedenáctou hodinou si říkáme, že už je načase zahájit den. Kavárnu nacházíme k vlastnímu překvapení na první pokus. "Dober daň, do you speak English, please?", zkouším angličtinu na postarší paní v zástěře, která nás po deseti minutách přišla obsloužit a už od pohledu se s ničím nesere. "Ně," odpovídá hrdě. "Tak dvě ledové kávy prosím." "Ledené," opravuje mě Péťa. "Nimam ledenou," reaguje paní tak suverénně, jako by se tím chlubila. "Tak dvě normální." "Hm!", pokývne spokojeně a praští nám na stůl s čistým popelníkem z vedlejšího stolu. "Ta pani má tak neskutečně nádherně v píči, že bych ji nejradši objal," rozněžňuju se, protože takhle člověk v cizině nejlíp pozná, že neni v podniku pro turisty.\nČlověk si pochilluje tady, pochilluje tam, a najednou máme poledne. Vyrážíme směrem k dálnici, která v Izole začíná, a cestou chceme ještě splašit nějakou tu vodu a podobně. Dobroty necháme až na večer, v Itálii to bude chtít italské. Jsme tak zabraní do mluvení, že míjíme odbočku ke Sparu, kterému jsem včera chtěl zničit dveře, a končíme u obchodu jménem Hofer, čímž jsme si udělali pěknou zacházku. Ale máme všechen čas světa přece.\nLitr vychlazenýho ledovýho kafe za padesát centů? Hofer je nejlepší krám na světě. Před obchodem si sedám na zem jenom abych si srovnal věci v batohu, ale Péťa si automaticky sedá vedle mě a za chvíli už nám z mobilu Imagine Dragons zpívají k popíjení kafe. Zakusujeme křehké chleby s humusem a jen málokterý kolemjdoucí si odpustí pobavený pohled na nás, i když pár bručounů nás sleduje s pohoršením. "To je stejně krásný, jak si člověk dokáže vykouzlit chill úplně kdekoliv."\nPo jedné hodině už stojíme s cedulí Koper u nájezdu na dálnici. Nepočítáme s tím, že by zrovna z téhle díry jel někdo přes hranice, navíc provoz je tu dost mizerný, tak se radši spolehneme, že nás někdo hodí do Koperu a odtamtud už to dáme i pěšky. A dobře děláme. Netrvá ani 10 minut a zastavuje paní s malým synem. Oba mluví jenom slovinsky. Nastupujeme a přichází první problém, když se řidička ptá, jestli chceme v Koperu do centra. Snažíme se vysvětlit, že pokračujeme do Trieste, ale na to nám jen opakuje, že do Trieste nejede. Snažím se rychle v překladači zjistit, jak se řekne slovinsky benzínka a dálnice, ale lezou z něj tak obludná slova, že odmítám uvěřit, že se to slovinsky vážně řekne takhle, a zkouším "benzínka na autostrádě". Paní se tváří, že už se chytá, a sjíždí na prvním sjezdu do Koperu.\nPředpokládáme, že zastaví před nájezdem, abychom mohli pokračovat. Ale ne. Jedeme dál. "Já absolutně nechápu, co jako dělá," valím oči na GPS, která ukazuje, že se proplétáme mezi obchody a skladišti na periferii Koperu. Tuším, že nemáme šanci domluvit se, a tak jen sledujeme, co se bude dít dál. "Tady dobré," zkouším zmatenou paní zoufale zastavit, když vidím, že jsme docela blízko jinému nájezdu na dálnici, abych už to trápení utnul. "Trieste?", opáčí řidička. "Trieste," kývnu rezignovaně a pokračujeme v podivuhodné pouti. Paní i synáček mezitím stihnou několikrát telefonovat a u toho zmateně sledují směrníky u silnice. Podávám klučinovi svůj mobil se zapnutou GPS a doufám, že to nějak pomůže. Tváří se, jako bych mu podával bombu. Mapu si prohlíží přesně minutu, než po nastavené prodlevě zhasne displej, načež mi mobil podává zpátky s výrazem, že je rád, že už ho nemusí držet.\n"Tak třeba nechce platit mýto na dálnici," spekuluje Péťa. "Myslim že ne, teď se k tý dálnici vracíme, jen jsme si prostě uplně haluzně zajeli takovejch 20 kiláků," sleduju dál mapu.\nNajíždíme zpátky na dálnici a asi dvojnásobnou rychlostí se řítíme směrem do Itálie. "Italija!", volá slavnostně řidička, když přejíždíme hranici. Provoláváme vítězoslavná citoslovce a doufáme, že už nás nechá přesednout k někomu jinému.\nSjíždíme na prvním výjezdu za hranicí a hned pod ním zastavujeme. "Italija," hledí na nás vítězoslavně řidička. "Hvala, takhle moc hvala," snažíme se o slovinské díky a vystupujeme. "Víš jak se to tady jmenuje?", koukám se smíchem na Péťu, když si oddychneme, že bláznivý zážitek je za námi. "Nogohere. Doufám, že to neni nějakej lámanej vzkaz cizincům."\nKreslíme ceduli Trieste a stoupáme si pár metrů před značku označující začátek dálnice, na které se skví i nápis "NO AUTOSTOP". Po slabých pěti minutách zastavuje dobrých 100 metrů za námi auto s výstražnými světly. "To asi nebude kvůli nám, když je tak daleko," zamýšlím se a sleduju, jestli nám řidič něco naznačí. "Ale zas proč by jinak zastavoval na nájezdu," namítá Péťa, načež auto dlouze zatroubí a už máme jasno, vybíháme.\nZkoušíme na Itala angličtinu a francouzštinu. Mluví jen italsky, ale sťouchá do své stydlivé, asi dvanáctileté dcerky, kterou má vedle sebe, že se přeci anglicky i francouzsky učí, tak ať si s námi povídá.\nSlovinština může být stokrát příbuzný jazyk češtiny, ale s Italem si na rozdíl od Slovinců rozumíme paradoxně prakticky bez problémů. Respektive my rozumíme jeho italským otázkám o tom, jak se jmenujeme, odkud jsme, kde jsme byli, a tak dále, a komolíme francouzštinu, španělštinu a portugalštinu do takových forem, které nám připadají, že znějí italsky. A řidič překvapivě rozumí.\nS odpovědí "čentro" na otázku, kam jedeme, se nespokojí, a pořád vyzvídá, kam přesně. Strkám holčičce do ruky mobil s adresou a za chvíli už vystupujeme asi 100 metrů od svého bydlení. "To je takový štěstí, že to snad ani nemůže bejt pravda. Jsme to i s tou bloudící pani zajeli ani ne za tři čtvrtě hodiny," dojímám se, jen co nám auto zmizí z dohledu. "Dneska dávaj rodiče dobrý příklady svejm dětem," usmívá se Péťa.\nMožná jsme moc dojatý hodnejma lidma, ale Trieste vypadá na první pohled kouzelně. Krásný typicky italský město, ale se středoevropskym pořádkem. Do času check-inu v apartmá zbývá hodina, což je tak debilně hluchej čas, že jdeme udělat přesně to, co v práci nesnášim - zkusit, jestli by to nešlo dřív.\nStojíme v ulici, kterou bychom vzhledem k Praze přirovnali polohou i vzezřením zhruba k Celetné. Před domem, který by klidně mohl být prodejnou Swarowski. "To je nějaký divný. Počkej hele to bude 50 éček za minutu," vtipkuju, když na zvoncích hledáme jméno Affittacamere San Lazzaro. Zvoníme a čekáme. Až za několik minut se z intercomu ozve italské zadrmolení, kterému absolutně nerozumíme, a zase nic. Až za dalších pár minut se ozve bzučák.\nVcházíme do domu s mramorovou podlahou, křišťálovým lustrem a po honosném schodišti šplháme do třetího patra. "Třeba tady maj jenom sídlo, daj nám klíče a pošlou nás někam uplně za město," snažím se pořád najít nějaký háček, protože kdykoliv se mi dřív v Itálii kdekoliv povedlo sehnat ubytování za 50 € a méně, bylo to úplně mimo centrum.\nLezeme do bytu označeného plaketou z Bookingu s hodnocením hostů 9,2 bodů z 10. Sympatický majitel nám hned bere batohy a moc se omlouvá, že pokoj ještě není nachystaný. Snažím se vysvětlit, že nejsme ignoranti a čas check-inu jsme si přečetli, že jsme to jen chtěli zkusit, ale tok omluv neustává. Bere nás do doslova zámeckého pokoje, batohy nám odkládá do rohu a znovu se omlouvá, že když přijdeme za hodinu, bude už všechno hotové. "Teda...já si neumim představit, co by tady chtěl ještě chystat. Lístky z růží na postel?", komentuju fascinovaně pohled na beze srandy nejluxusnější ubytování, v jakém jsem kdy byl.\nS klíči v ruce se klidíme a když se za námi zaklapnou dveře domu, propukáme v euforický smích. Objem štěstí na tomhle tripu je asi nekonečnej. Vracíme se na náměstí Piazza Carlo Goldoni, kde jsme vystupovali z auta, protože přímo z něj vedly schody na nějakou vyhlídku. A vyhlídky my nejradši.\nUlice Via Silvio Pellico, která z náměstí vychází, se po pár metrech noří do tunelu pod prudkým kopcem, do kterého stoupá honosné schodiště Scala Dei Giganti. Bez batohů ho vybíháme jako laňky a končíme u fontány Di Montuzza. Jsme na vrcholku, ale výhled je zarostlý vysokými stromy. "Já bych to obešla, třeba tady bude nějaká vyhlídka," navrhuje Péťa po chvilce osvěžení u kašny.\nHned za zatáčkou před námi stojí zřícenina římského chrámu. A taky působivá katedrála s vyhlídkovou věží. Takhle je poznávání měst stejně nejlepší! Když člověk vůbec neví, co objeví. V pokladně platíme euro a po uzoučkém točitém schodišti šlapeme do zvonice. Výška je působivá, ale Trieste shora nic moc, asi se zas vrátíme na zem, ať si nekazíme dojmy.\nMíříme zpátky k apartmá, ale asi jsme minuli nějakou odbočku či co. Schody ne a ne najít, a tak odbočujeme na jiné. Uzoučké schodiště mezi starými domečky má úžasné kouzlo a jeho dolní část ústí ani ne 100 metrů od našeho bydlení. Nádherná Itálie!\nPokojíček už na nás čeká a i napodruhé nevycházíme z údivu. Majitel nám ukazuje vybavení a omlouvá se za svou "shit English". Jsme vážně v Itálii? Aby se se mnou Ital bavil anglicky a ještě se omlouval, to jsem nezažil ani na recepcích velkých hotelů. Prosím rovnou o účet. Pořád se mi nechce věřit, že tohle bude stát vážně jenom 50 €, a nepříjemné překvapení si chci radši odbýt teď. Ale částka skutečně souhlasí a majitel má dokonce platební terminál.\nStřídáme se ve sprše a přemýšlíme o kafi. Na pokoji máme rychlovarnou konvici a nějaké čaje, bohužel kafe žádné. Majitel řeší na chodbě něco se svou ženou, a tak se jdu optat. Následuje další salva omluv, že kafe bohužel nemají. No problem, stavíme se někde v kavárně, až vyrazíme ven. Ještě než Péťa skončí ve sprše, ťuká na dveře majitelka s další várkou omluv a dodává, že manžel už nám kávu vaří. Tyjo...takový štěstí na lidi už si snad ani nezasloužíme.\nSrkáme kafe a přijde nám úplně škoda opouštět takový luxus a tak pohodlnou postel. Takže nakonec po nákupu dvou místních vín v obchodě naproti bytu vyrážíme definitivně do města až před šestou hodinou.\nHned za rohem stojí víc než dva tisíce let starý římský amfiteátr. A okolo moderní věžáky. Tyhle kontrasty miluju. Dál už procházíme malebnými uličkami bez aut. Před každým domem se tísní zahrádka baru či kavárny. Na všech to děsně sympaticky žije. Až nás jedna z uliček vyplivává na náměstí Piazza del Ponte Rosso, kterému vévodí umělý Canal Grande. Tady jsou zase domy honosné jako na typickém nábřeží řeky a na konci se hrdě tyčí chrám Chiesa di Sant'Antonio Taumaturgo. Vedle stojí ještě o něco zajímavější svatostánek, který podle architektury i podle nápisů odhadujeme na synagogu a tu bychom rozhodně chtěli vidět zevnitř. Hm, tak nic, zamčeno.\nNa náměstí Piazza Guglielmo Oberdan potkáváme zjevně dost populární atrakci - historickou tramvaj zkříženou s lanovkou, která odsud odjíždí do městečka Opicina ležícího o 300 metrů výš. Dovnitř se pěchuje zajímavě různorodá skupinka místních, turistů s foťáky a několika Asiatů s kufry.\nPopocházíme jen kousek na náměstí Piazza della Liberta a lezeme do obchodu s tureckými potravinami. V parném letním odpoledni jsem dostal děsnou chuť na ayran, který jsem sice pil asi třikrát v životě, ale tady ho inzerují přímo u vchodu. A vychlazený ho mají jen za euro.\nUž od vchodu do tureckého krámu nás láká další zajímavá stavba, kostel s vysokánskou věží v takovém zvláštně neevropském stylu. Tam by byla teprve pecka vylézt. Ale bohužel. Věž je nepřístupná a uvnitř zrovna probíhá mše. "Tam radši nepolezem, bych hned ve dveřích shořel," vtipkuju zatímco nakukujeme prosklenými dveřmi dovnitř.\nOkolo centrálního nádraží směřujeme k vedle stojícímu přístavu. Do jeho bran proudí docela dost lidí a na západě využívají bývalé industriální budovy docela často ke kulturním akcím. Heh, tady ale ne. Hned na okraji areálu vidíme, že tyhle budovy jsou rozhodně industriální současně, a všichni ti lidi odsud asi někam odjíždějí.\n"A támhle, přesně támhle bych večer dotáhnul to víno," ukazuju na dlouhatánské molo, když krátce procházíme po břehu moře. Odbočujeme na obrovské náměstí Piazza dell'Unita d'Italia a celým městem se nese nadšený řev lidí. Zní to jako sportovní fanoušci. Ono se vlastně hraje EURO! Tak to asi hrajou Italové.\nZaplouváme do dalších uliček vedoucích z náměstí a už to vidíme. I tady mají před každým vchodem zahrádky restaurací a na každé zahrádce televizi. Zrovna začal druhý poločas zápasu se Španělskem. Zahrádky jsou nacvakané a okolo postávají davy kolemjdoucích. V podstatě nikdo teď nikam nejde. Všichni stojí a dívají se. A nadšeně oslavují jakýkoliv italský zákrok. Takovouhle atmosféru jsme asi v životě nezažili, celé město dýchá a tepe v jednotném rytmu. Zahrádky, které stojí vedle silnic, lákají i řidiče. Motorkáři, auta, dokonce i linkový autobus zastavují a aspoň pár vteřin zápasu sledují. Máme husí kůži.\nMezitím stíháme vyšplhat ke kostelu Di Santa Maria. Tyčí se na vršku nad ulicí Via del Teatro Romano, která je asi za normálních okolností jednou z nejrušnějších tříd, ale teď je takřka vylidněná, protože na ní nestojí žádná televize.\nPřicházíme na náměstí Piazza della Borsa. Davy lidí shromážděné kolem hospod ani nedutají, když z ničeho nic propuknou v neskutečný jásot. Najednou jsou ulice plné lidí. Chlapi se šálami, páry, staříci i černošští pouliční prodavači pobíhají s křikem sem tam a mávají vlajkami. Itálie vyhrála 2:0. Fotbal je nám jedno, ale ta atmosféra je tak neskutečně silná, že se smějeme a máme chuť jásat taky.\nJe už po osmé, vracíme se do bytu pro víno a tak. Otevřeným oknem vniká do pokoje jásot z venku. Už předtím skvělá nálada se nám teď dostala na nové maximum díky fotbalu, který ani nehráli Češi.\nK molu vyrážíme oklikou kolem velkého kanálu. Stihlo se už setmět a tušíme, že tohle místo bude mít při umělém osvětlení své kouzlo. A vskutku má, úžasné. Ale s vínem stejně míříme na molo. Pohled na celé osvětlené pobřeží bude taky stát za to.\nPohled za to stojí, ale zrovna teď musel začít od moře foukat brutální studený vítr. Schováváme se do závětří na schody vedoucí až do vody, ale stejně je to opruz. Vzdáváme to v půlce lahve. Takhle bychom si to neužili. Za to na náměstí Piazza dell'Unita d'Italia je přímo luxusní plejs ve výklenku majestátní fontány. Sedět se tu nesmí. A pít patrně taky ne. Je nám to jedno. Beztak té fontáně ještě přidáváme na kráse.\n"Chceš růži?" S první lahví vyřízenou, náladou stále nepopsatelnou, a zvláštní atmosférou dnešního dne upouštím pro jednou od bojkotu otravných pouličních prodejců a mávám na usměvavého černocha s pugétem květin. Než definitivně rozpustíme půvabný večer do ztracena...\n"On by ten odjezd nebyl tak depresivní, kdybysme jeli rovnou domu. Ale že jedem do toho posranýho Rakouska...". Steleme postel a utíráme stůl. Je nám jasný, že se tu stejně bude komplet uklízet, ale když si vezmem, jak krásně ten pokoj vypadal včera, nějak nám to nedá.\n"My jsme včera docela zabloudili, co?", začínáme se smát. Zmatený pobíhání uličkama asi 100 metrů od bytu utkvělo v paměti docela bezpečně, i když v dost nezřetelných obrysech.\nDržíme se teď už jen jedný věci - další záchytný bod je rakouský Villach. Kudy dál, určí osud. A kudy z Trieste, jo, tak to by chtělo zjistit. Míříme teď na náměstí Piazza Carlo Goldoni, kde jsme triestskou epizodu začali. A tak ji tam i zakončíme, u kafe.\nČíšník v baru Stock mluví anglicky a dokonce se kvůli tomu ani netváří jako puchejř. Tohle je vážně nějaká zvláštní Itálie. Budu zas muset přehodnotit předsudky. Ledovou kávu dostáváme ve vymrazených skleničkách na stopce. Tak tohle je blaho. Kafe je tak ledový, že se nedá pít jinak než po malých doušcích. Trieste píšu na seznam měst, kam se vrátit. Už kvůli tomuhle kafi.\nA v zápětí řadíme Trieste taky k velkoměstům, která opouštíme vlakem. Když na mapě vidíme, kam až bychom museli dojít pěšky, koupíme radši za euro padesát lístek do jednu stanici vzdáleného Miramare.\nVenezia - Mestre, hlásí infopanel našeho vlaku konečnou stanici. "Achjo, v Benátkách jsem taky ještě nebyl," začíná na mě lézt sentimentální nálada. Jen jsme vyjeli z Trieste, stáčí se trať na pobřeží a vlak frčí přímo podél břehu. Nasáváme oknem asi poslední pohledy na moře. Vlak brzdí a z reproduktorů chrčí hlášení v italštině. "Něco že máme dávat pozor na dveře." "Na zadní dveře asi," doplňuje mě Péťa. "Teda doufám, že už nejsme v Miramare a náš vagon se nevejde na nástupiště." Vlak se znovu rozjíždí, po pěti metrech dostáváme záchvat smíchu. Za oknem se pomalu objevuje cedule Miramare.\nTrať pokračuje našim směrem, no tak co. Můžou si za to sami. Pro jistotu se posouváme ke dveřím a na případnýho revizora budem dělat zmatený cizince. Vlastně to ani nemusíme hrát.\nUběhlo už dalších 10 minut, když zastavujeme ve vesnici Aurisina. Radši vystupujeme, pokuta by byla nepříjemná. "Tak to by bylo prvních 30 kiláků," komentuju nadšeně pohled na mapu a otáčíme se ještě za vlakem. Průvodčí už prošel celý vlak kromě našeho vagonu, stojí totiž ve dveřích přímo vedle těch, z nichž jsme vylezli. Asi se shodnem, že jsme zas měli z prdele kliku.\nŽelezniška postaja, skví se na ceduli před nádražím. Ježiš to je fakt nějakej divnej region. Vždyť jsme pořád v Itálii. Teda, ona slovinská hranice probíhá asi dva kilometry od pobřeží a přesně ho kopíruje, ale že by tady žilo tolik Slovinců?\nVzdušnou čarou jsme asi 100 metrů od hlavního silničního tahu podél pobřeží. Ale zrada. Přes trať se na něj nedá dostat. A tak pokračujeme na druhou stranu, do vesnice. Skrz kterou nikdo nejezdí. Jdeme podél silnice, jednou za pár minut někdo projede okolo. Máváme za chůze palcem, ale marně. Většina aut zastavuje o pár desítek metrů dál u některého z domů.\nZastavujeme se po dvou kilometrech úmorné rovinky. Hlavní silnice se konečně spojuje s tou naší. A po 5 minutách máme první auto. Italka se dvěma dětmi komolí italštinu do španělštiny a francouzštiny a na pětikilometrové trase stíhá střelit asi stopadesát trilingvních sexuálních narážek. Sympaťačka.\nTři minuty postáváme na zastávce, když nás nabírá mladá Italka v obrovském teréňáku. Už když nastupujeme, vypadá, že toho lituje. Moc toho nenamluví, a to bysme si podle dosavadních zkušeností nějak poradili i s tou italštinou. Ale je hodná. Když jedeme na Udine, tak to nás prý hodí k dálnici. Až moc hodná. Zastavujeme vyloženě na dálničním nájezdu. Tady? To jako vážně tady? Být to kdokoliv jinej z těch řidičů, co nás za celou cestu vezli, asi bych vyjednal jiný místo. Ale tahle slečna je zjevně ráda, že už to má za sebou. Tak holt tady no.\nKempujeme přímo pod cedulí NO AUTOSTOP. Strašný, strašný horko. Musíme se střídat. Jeden se schovává ve stínu za svodidly, druhej nasazuje život před rozjetýma kamionama, který to tudy kulí určitě ke sto kilákům za hodinu. Poprvý za celou cestu máme docela nahnáno. Jednak jsme na neskutečně debilním místě, ale hlavně se odsud nedá odejít. A zrovna máme taky poprvý slušnou smůlu na řidiče. Provoz je tady rozhodně jeden z těch silnějších, ale když už s náma někdo naváže nějakou interakci, tak jen klepáním na čelo a vykulenejma očima. No tohle je průser.\n"Si, si, Udine," mává na nás po 45 minutách čekání Ital v obleku v luxusním Mercedesu. Během těch pár vteřin, kdy blokujeme nájezd, stíhá auto stojící za námi troubit. "Kokote vylízanej," ulevuju si hezky česky směrem k tomu neurotikovi. Nikdo nemá žádnou povinnost nám zastavovat, ale když už dělá dobrej skutek někdo jinej, tak má mít aspoň slušnost držet píču.\nNáš současný zachránce dělá manažera ve firmě, která vyrábí lodní šrouby. Se za ten tejden svezem fakt s každym tyjo. Nechápe, jak se nám za týden povedlo z Prahy projet stopem čtyři města sedm set kiláků daleko. Nojo, když se to tak vezme, máme vlastně děsný štěstí. Když naše nejdelší čekání trvalo ani ne hodinu. "Já budu sjíždět kousek před Udine, nechám vás tam na benzínce...anebo ne. Ta je blbá, taková malá. Vezmu vás až na tu další, to je o kousek dál.\n"Chápeš, že už si s náma další člověk zajel uplně zbytečně 40 kiláků? A teď těch 40 zas pojede zpátky," koukám nevěřícně na mapu, když se loučíme s řidičem na pumpě pěkně daleko za Udine. "Lidi jsou nejlepší," usmívá se Péťa a kreslí ceduli Tarvisio s áčkem v kroužku. Od Rakouska jsme asi 70 kiláků, nad námi už se tyčí alpský vrcholky.\nKlasicky začínáme nejdřív s cedulí na výjezdu. Ale po pár minutách sledujeme, jak vedle pumpy zastavuje auto s českou značkou. "Maj to pěkně nahejbnutý. To budou nějaký dovolenkáři, ale mohli bysme je jít aspoň pozdravit," spekuluju při pohledu na kufr tak zarovnaný věcmi, že zadním oknem není vůbec vidět dovnitř. Za chvilku ale leze ven chlapík ve středních letech, zamyká auto a vchází do prodejny. "On je sám! Tyvole on je sám! A má středočeskou značku!" Chvilku přemítáme, jestli můžem mít vážně takovou kliku. Pak muž vychází z benzínky, ostrým krokem míří zpátky k autu a Péťa vybíhá.\nStojíme před autem plnym všeho možnýho. Nábytku, polštářů, bas s pitím. "Střešní box mam prázdnej. Jestli se to tam vejde, tak pojedeme." A tak začíná zběsilé přerovnávání interiéru auta. Řidič do toho dává snad větší úsilí než my. Je nám trochu trapný dělat takhle potíže, ale jemu to zjevně ani trochu nevadí. A tak jsme najednou vykouzlili dvě volné sedačky a přesně ve tři hodiny najíždíme na dálnici.\nKdyž z našeho zachránce vyleze, že je původem z Ukrajiny, vysvětluje to dvě věci - jeho trochu zkomolenou češtinu, a taky to, že ručička tachometru málokdy padá pod 180 km/h. V půl pátý ráno vyrážel z Prahy, přestěhovat si nový nábytek na loď, kterou kotví v Itálii. Z dalších indicií čim dál tim spolehlivějc usuzujem, že peníze jsou to poslední, o co se musí starat. A tak když z něj vypadne zmínka o tom, že zítra musí do práce, táže se Péťa pohotově na jeho zaměstnání. "Hehe, pracuju," usměje se šibalsky.\nJeště před hranicema zastavujem na kafe. Chystám se vytratit z peněženky poslední euro na espresso, když se na mě náš nový společník oboří, že to přece platí on. "Rakousko pak projedem bez kafe. Chtěj tam za něj šílený peníze. Mně nevadí utratit peníze, ale vadí mi rozhazovat je zbytečně." V tomhle se shodnem stoprocentně, i když u mě budou ty utrácený částky asi o pár řádů níž.\n"Dvěstě v městě třista z místa," ozývá se mi v hlavě pěkně stará Landova písnička, když se nám neskutečnym tempem ztrácej Alpy z očí. A mam děsnou chuť se našeho řidiče zeptat, jestli se někdy nebál, že mu seberou řidičák. Ne nějak zlomyslně, ale z upřímný zvědavosti.\n"Ale nemůžu vám slíbit, že to dneska dojedem. Já budu možná muset někde přespat. Kvůli vám to asi zvládnu, ale vstával jsem v půl pátý, fakt nemůžu nic slíbit," ozývá se s upřímnou lítostí v hlase, když míjíme Salzburg. Snažíme se ho přesvědčit, že nás může nechat kdekoliv a my si poradíme, ale pořád zdůrazňuje, že kvůli nám to zvládne.\n"Jak je to daleko na hranice? Já jim tady nechci nechat ani cent, ale dochází benzín. 100 kiláků? To bude těsný." S radostí ze sdílených nesympatií vůči Rakousku jsem bleskurychle zkontroloval GPS. Podle stavu nádrže bych hádal dojezd dobrejch 200 kilometrů, ale je fakt, že v týhle rychlosti se asi spotřeba blíží tanku.\nPo úspěšnym natankování na Dolním Dvořišti za sebou přesně v 8 zaklapáváme dveře. "Tak co mládeži? Dotáhnem to?" "To záleží fakt jenom na Vás. Odsud to už do Prahy klidně dojdem pěšky," vtipkuju a v duchu před řidičem smekám, protože kdybych já vstával v půl pátý, tak bych to asi zaříz už někde u Benešova cestou tam.\n"Dáte si kafe? A zmrzlinu?" Kousek za Táborem sjíždíme k dálničnímu Mekáči a já už si připadám jak v dětství na dovolený s rodičema. "Myslíš, že je ta postel tak pohodlná, že se nám zdaj tak krásný sny?" "Počkej co?" "No já si prostě myslim, že jsme se ještě neprobudili v Trieste," dělím se zasněně o svoje dojmy, když čekáme u pultu na svou objednávku.\nPo liduprázdný Strakonický letíme v 10 večer podobnym stylem, jako celou cestu po dálnici. "Tak jsme doma, mládeži," oddychuje náš zachránce tónem, jako by právě splnil svoje životní poslání. "Jste ten nejneuvěřitelnější, nejúžasnější člověk, jakýho jsme kdy potkali."\nStojíme v nejsilnějším nejeuforičtějším objetí někde uprostřed Smíchova. A mně při tom šrotuje mozek na plný obrátky. Vždycky jsem ty Pétiny stopovací haluze přiznával z části na vrub tomu, že je prostě krásná. Tak je asi krásná za dva. A po světě asi chodí milionkrát víc hodnejch lidí, než jsem byl celej život přesvědčenej.


Kuchař kradl v hotelu ve Varech máslo, aby ho mohl výhodně zpeněžit – Novinky.cz\nKuchař kradl v hotelu ve Varech máslo, aby ho mohl výhodně zpeněžit\nRapidní růst cen másla v obchodech v poslední době otevírá zřejmě nový prostor i pro zloděje, pro které se tento mléčný tuk stává očividně výnosným artiklem. Vypovídá o tom alespoň případ 24letého kuchaře, který okrádal o tuto a další potraviny hotel v Karlových Varech, ve kterém byl zaměstnán.\nčtvrtek 21. září 2017, 13:17 - Karlovy Vary\n„Více než dva měsíce měl ze skladu potravin určených k přípravě jídel v hotelu vynášet postupně sedm balení sýrů o hmotnosti 8,4 kg, šest balení suchého salámu o hmotnosti 6 kg a pět krabic másla o hmotnosti 50 kg,“ uvedla ve čtvrtek mluvčí karlovarské krajské policie Kateřina Böhmová.\n„Celková škoda na odcizených potravinách je vyčíslena na částku přesahující 14 tisíc korun, přičemž jen máslo bylo odcizeno v celkové hodnotě přesahující 10 tisíc korun,“ vypočítala mluvčí.\nNejdražším ukradeným artiklem bylo právě v současné době předražené a nedostatkové máslo. „V případě odsouzení hrozí podezřelému za krádež až dvouletý trest odnětí svobody,“ uzavřela Böhmová.\nMinulý týden informovala policie o zloději, který v Mostě ukradl 150 kusů másla v hodnotě 10 tisíc korun. [celá zpráva]


Netflix plánuje samostatného seriálového Punishera | SerialZone.cz\nÚvodní stránka > Články > Netflix plánuje samostatného seriálového Punishera\nPunisher v podání herce Jona Bernthala, který se představí ve druhé sérii hitu Daredevil, je jen půl krůčku od objednávky svého vlastního seriálu. O ten se plánuje postarat Netflix, který má o další seriál z marvelovského universa velký zájem.\nI když diváci poprvé uvidí herce v roli 18. března, kdy se seriál na Netflix vrací, prvotní reakce na postavu i jejího představitele jsou velmi kladné. „Diváci, kteří seriál sledují, mu budou fandit, ale hrdina zároveň donutí některé postavy k sebepochybování,“ uvedl výkonný producent Doug Petrie.\nPokud k seriálové objednávce Punishera skutečně dojde, půjde již o šestý seriál Marvelu na Netflixu. Již se představila dramata Daredevil a Jessica Jones, na premiéru čekají Luke Cage, Iron Fist a The Defenders.\nKombinace Netflix a Marvel zatím krásně kvete. Těším se na další. ;)\nNěkde jsem četl, že to chtějí místo Iron Fista. Ten by pro ně byl prej hodně...\ntak toto by ma z tych komixovych veci zaujimalo najviac, DD a JJ ma nejako...