Komentáře k článku Alain de Botton: Náboženství pro ateisty\nNejdřív ke komunikaci na netu: jistěže jsem zažil to, čemu říkáš flow. Ale i v tomhle případě naladění je to, co si po síti posíláš, ochuzené o spoustu složek komunikace. Ty si tu chybějící složku doplníš na základě znalosti svého protějšku, v 95% případů to funguje a pak najednou problém, panická reakce, zmatek. Nedorozumění má pak dopad drastičtější. To jsi zažil? Já několikrát - je to léčba z iluzí o dokonalém porozumění přes tyhle komunikační prostředky.\n(A zkušeností mám dost - poprvé jsem propadl komunikaci přes IRC někdy před patnácti lety, sem tam nějaké chaty, diskuzní fóra, komentáře, ICQ, Google Talk, celou dobu průběžně maily. Ne, není to rovnocenné.)\nK "žvanění" - podívej se, jak se řeč mění. Napsal jsem, že žvanění u piva nebo v komentářích je rozdíl oproti řekněme studiu bible u křesťanů. Podstatou sdělení bylo, že je to rozdíl a že věřícímu na tom stojí svět. Pak ses soustředil na slovo žvanění s jeho znevažujícím významem, místo na "rozhovory bez boje o svět". A teď mluvíš o "Na netu je to jen tlachání a o nic vlastně nejde".\nO nic vlastně nejde? Kde jsem to napsal? Pravý opak - co vypustím do virtuálna, to tam zůstane. Je mnohem stabilnější než mluvená řeč a lidská paměť...\nCo je můj "falešnej sternovskej" pocit? Sterna nečtu, je to pro mě nesrozumitelná slovní ekvilibristika.\nŽe jsou rituály a další věci spojené s církví sračka s dovolením přeskočím.\nSetkání s posvátnem, dobře, navrhuješ využít potenciálu psychedelik.\nPoučení o tom, co je správné - ne, nechci nahradit církevní propagandu, zajímá mě, čím bys nahradil hodnotový žebříček, který církev věřícím dává. Každý si na to musí přijít sám? Dobře, souhlasím, nicméne nahrazuješ ho - ničím.\nPravidelnost a čištění zubů, jo, dobrý :). Jenže k tomu je třeba dlouhé praxe, aby člověk jako zenový mnich každou činnost konal vědomě.\nNaladění se: Viz. první odstavec tohohle komentu.\nEmocionálně působivý prostor: to je ten problém virtualizace, jo, souhlasím, že webovky nebo fórum s lidmi může být působivé. Ale zase, virtuální přítomnost není přítomnost fyzická, vzduch, teplota, akustika, nic z toho vsedě na židli před displejem, nebo vleže na gauči s tabletem nepocítíš. Je to jiné a je to o něco ochuzené.\nKdyž to shrnu - navrhuješ nahradit jinými činnostmi, rozprostřít. Problém je, že to znamená dělat deset věcí místo jediné, a že si tu potřebu musíš uvědomovat. I to řeší náboženství za své ovečky.\nPřečti si tu knihu, myslím, že by tě to mohlo zajímat.\nDobře no, podle mě bys to teda měl řešit, když to chceš slyšet :-)\nSkutečně to jde Wu. I přes Síť. Jde o to druhýho člověka vnímat a navzájem se cejtit. A nemusí to být naživo. Alibisticky: Vím to, děje se mi to. Když se vnímáme, tak vím velmi přesně, jestli jsem někoho nadzvedl ze židle nebo ne (i doslova vím, jestli se ten člověk zvednul od počítače!). Dokud na to budeš koukat stylem "Na netu je to jen tlachání a o nic vlastně nejde", zasíráš si tím hlavu. I na netu samozřejmě o něco jde a to, co někam píšeš JE "rovnocenné" tomu, co někomu říkáš naživo, prokrista. Tohle není nějaká jiná dimenze odtržená od světa. Je to tu sice "virtuální", ale úplně jiným způsobem, než si myslíš. Prostě to, že si nezažil flow po netu je sice logický (protože seš přesvědčenej, že to nelze), ale to neznamená, že to nejde.\nJinak samozřejmě musejí chtít komunikovat a vnímat všichni zúčastnění. To platí bez ohledu na to, jestli se "žvaní" na netu nebo naživo. Pokud se zasekneš a uzavřeš, tak tě těžko někdo bude vnímat i kdyby na tebe koukal naživot celej den.\nAle předstíranej klid se podle mě úplně nejlíp odečítá z toho, co lidi píšou do internetovejch diskuzí. Protože tam mají tenhle tvůj falešnej sternovskej pocit bezpečí, kdy si myslej, že z jejich "racionálního písemnýho faktickýho projevu" nebude možný vyčíst, co si doopravdy myslí nebo cítí. Ale ono to vyčíst samozřejmě lze a kolikrát fakt ještě mnohem snadněji, než kdybych toho člověka viděl naživo.\nOd tématu se odchylujeme no, asi je to potřeba.\nČím to teda "nahradit"? No vrátit se prostě k tomu, co bylo předtím. Vrátit se k tomu, co lidi dělali předtím, než je nějaký náboženství začalo nutit chodit do kostela a předstírat tam rozhovor s Bohem! Tyhle "jednotlivé činnosti", co vyjmenováváš, to jsou shity, který církve zavedly, aby měly kontrolu nad tím, jak budou lidi komunikovat s Bohem. Bůh prostě není o tom, abych chodil pravidelně každou neděli do kostela. Proč to (proboha!) něčím nahrazovat? Vždyť je to sračka.\nSetkání s posvátnem. Když to řeknu debilně: Jeď na Ozoru (http://ozorafestival.eu/), sedni si nahoru ke krystalům, dej si trip a sleduj, co se bude dít. Třeba. To bude setkáním s posvátnem jedna báseň. Jestli se z toho nepozvracíš nebo nezblázníš.\nPoučení o tom, co je správné: Stačí, že mě poučovali rodiče, škola a televize a já se teď musím toho jejich poučení zdlouhavě zbavovat. To se mě jako zcela vážně ptáš, čím bych nahradil církevní propagandu? To ti nestačí starej dobrej světskej postmoderní kapitalismus v čele s celým školstvím a médii, který z lidí vychovávají poslušný ovce, po kterejch se chce hlavně to, aby chodili do práce a platili daně? Co je správný, na to si musí přijít každej sám.\nPravidelnost, opakování známého: Co důkladné čištění zubů po ránu?\nNaladění se: Viz. první odstavec tohohle komentu. Jde to! Ale musíš mít víru. Pokud budeš věřit, že se nelze naladit po netu, tak ti to nepůjde. Když budeš věřit, že jediný místo, kde se lze naladit je kostel, kde si sedneš bok po boku s ostatníma věřícíma, tak zkrátka nikdy žádný naladění se nezažiješ. Simple as that.\nEmocionálně působivý prostor: Lze udělat třeba z vlastního blogu. Pokud věříš tomu, že lze a nebereš internet a webovky jen jako "místo k filozofickýmu žvanění". I na netu lze mít "emocionálně působivý prostor" (uf...) a dokonce i prostor k "pravidelnosti a opakování známého" a k "pravidelnému setkávání". Kokrétně pro mě je to třeba tady: http://sazkar.net/forum/\nPřítomnost další souvěrců, pocítění sounáležitosti: Viz. předchozí.\nOdmítám náboženství (v té formě, v jaké je obecně chápáno) něčím kompenzovat a nahrazovat, protože bych akorát vyměnil shit za shit. Chápu ty potřeby, z kterejch praktikování kravin typu zpívání písniček v kostele vychází. Ale člověk nemusí chodit do kostela, aby "uspokojil potřebu sounáležitosti, sdílení, a společnýho naladění se na jednu vlnu". Lze to dělat i bez podpory černoprdelníků. Nebo spíš je to nutný dělat bez jejich podpory, protože když je u toho církev, výsledkem je paskvil, zmutovaná pokřivená forma "sezení u ohně".\nHehe, ne, není to můj problém, je to moje věc. Problém je něco, co je třeba řešit. Rozdělení je v mé hlavě, ale nezrodilo se jen tak z ničeho, je to abstrakce jistých společných rysů.\nKomunikace na netu není a nemůže být rovnocenná komunikaci naživo. U netu nevíš nic, nevidíš výrazy, neslyšíš intonaci, nemáš nic z neverbálního vyjadřování. Netušíš, jestli jsi mě nadzvedl ze židle, nebo jestli se ti směju. Nevíš jak jsem se tvářil. Z odpovědi nepoznáš, jestli odpovídám v klidu nebo klid předstírám.\nAle připadá mi, že se v té diskuzi přesmykáváme od tématu k tématu, od jm ke komunikaci, pak k rozhovorům přes síť, k tvorbě vlastního náboženství. Zpátky k tomu co napsal jm - máš představu, co by mělo ideálně nahradit jednotlivé činnosti, které vesměs náboženství mívá?\nCo třeba pravidelné chození na kázání do kostela. Zkusím to lehce popsat, a navrhni čím bys to kompenzoval (nebo pokud myslíš, že to řekněme "vyrovnaný" člověk nepotřebuje, tak jak vyrovnanosti dosáhneš). Takže - setkání s posvátnem. Poučení o tom, co je správné. Pravidelnost, opakování známého. Naladění se. Emocionálně působivý prostor. Přítomnost dalších souvěrců, procítění sounáležitosti.\nJasně, že to obvykle JE rozdíl. Ale NEMUSÍ to být rozdíl. Osobně jsem zažil hodně zajímavý konverzační flow i skrz chat na netu a rozhovor skrz síť byl lepší, než spousta jinejch rozhovorů, co jsem kdy vedl třeba i naživo. Byť s tím člověkem jsem se znal i naživo.\nPokud k diskuzi na blogu přistupuješ jako ke "žvanění" je to tvůj problém. Pokud k diskuzi u piva v hospodě přistupuješ jako je žvanění, je to tvůj problém. Stejně to platí pro jakoukoliv jinou formu komunikace, kterou provozuješ. Když si povídáš se svým synem o tom, jak funguje svět, taky k tomu přistupuješ jako ke žvanění? Když si tu povídáš se mnou, je to žvanění? Proč? Proč jedno je žvanění a proč to druhý ne? To rozdělení je pouze v tvojí hlavě, to sis tam dal sám a sám sebe tím omezuješ.\nKřesťan s tím buduje celý svůj svět... to je právě špatně, pokud tohle dělá. Já taky nebudu celej svůj svět na psychoanalýze. Místo toho se snažím "vytvořit si vlastní náboženství" (citát by Timothy Leary - což je reálná postava, podle který byl mimochodem vytvořen Wiggs Dannyboy). Přestože mám na svým blogu nadepsáno Psychoanalýza, absolutně to neznamená, že se držím toho, co někde napsal Freud nebo Lacan. Naopak se sám snažím definovat, co to má být ta psychoanalýza. A pro úplnost: Není to samozřejmě o tom vytvořit si vlastní církev a vlastní followery, ale o tom "vytvořit si pokud možno vlastní pohled na svět".\nCírkev jsou taky lidi. Náboženství se taky nějak snaží pracovat se světem. Není to přece odtržený od reality. Nebo by alespoň nemělo být. A pokud je a pokud je tohle co běžný věřící a jm hledá (únik před realitou do vlastního vykonstruovanýho světa), tak to je prostě špatně a je to průser, kterej se člověku vrátí.\nTo bych měl, ale nejspíš ne kvůli tomu, proč mě tam posíláš.\nAsi bychom i v sekulárním životě našli alespoň do jisté míry všechny věci a činnosti, které se staly výsadou církví - ale je v nich rozdíl, minimálně kvantitativní.\nHele, filozofické žvanění u piva nebo v komentářích na blogu je rozdíl proti řekněme společnému studiu bible u křesťanů. Je to rozdíl v tom, že křesťan si tím buduje celý svůj svět.\nJít na filozofickou přednášku o etice nebo jít na kázání do kostela je zase rozdíl, protože v kostele k věřícímu promlouvá (jeho) Pravda.\nA tak dál. Proto to nepovažuju za totéž.\nA proto si také myslím, že Bottonovy sekulární návrhy neobstojí.\nA pan jm to, co pociťuje jako nedostatek, bude zaplňovat velmi obtížně.\nWu ty by sis měl jít po dlouhej době zase jednou sednout do lesa k ohni... To se jako "sekulární lidi" neobjímaj, nesdílejí mezi sebou věci, nemají se rádi, etc.?\nA ty jo, co jinýho je proboha tenhle blog, než místo, kde lidi sdílejí myšlenky?! Ty se tu přece snažíš i přesně o tohle, vytvořit tu prostor pro nějakou komunikaci! Vždyť o tom je ve výsledku úplně celej tenhle blog (a pár milionů dalších blogů). To, že tu hodnotíš knížky a kdesi cosi je jedna stránka věci, ale druhá je právě třeba tahle diskuze a spousty jinejch diskuzí pod tvejma článkama. Vždyť i tohle je "fylizofický kroužek" omg! Nechápu, že si to dávno neuvědomuješ, co tady vytváříš. Tohle je totiž stokrát lepší, než jakejkoliv umělej spolek věřících.\nNo vědět to nemůžu no. Jen to na mě tak působí už z toho jeho prvotního... "vstupu". A fakt nečekám, že sem teď jm vstoupí a odkývá mi, co jsem tu napsal.\nJo, dobře, chápu jak to myslíš. Ale nesouhlasím; tyhle věci kolem náboženství je těžké v sekulárním životě najít. Ony potřebují jednotící myšlenku, a když to není víra, co to bude? Filozofický kroužek? Spolek zahrádkářů? To je všechno slabé. Jediná věc podobného dopadu, co mě napadá, by mohla být takzvaná "mužská skupina". Rituály, vzájemnost, rozjímání nad myšlenkami, pomoc.\nNemyslím si, že by pan jm chtěl obcházet mezilidské vztahy a práci na nich, ale jak to je ve skutečnosti se bez jeho vstupu nedozvíme - já to vědět nemůžu a ty také ne.\nVyprovokovat/nevyprovokovat, myslím to tak, jak to říkám (nepíšu to naschvál víc provokativně, abych si na bložínek přizval rozzlobený dav).\nJasný, já chápu potřebu sdílení s ostatními, chápu proč chce jm chodit do kostela a plácat se tam s lidma po zádech, poslouchat hezký písničky, zpívat s nima a sedět potmě při svíčkách. Jo, je to hezký. Ale dá se to přece dělat i jinak, ne? Pro mě je taky jednou z nejdůležitějších věcí možnost (a řekněme potřeba) sdílet věci s ostatníma lidma. Ale kvůli tomu fakt nemusím hrát hru na věřícího.\nA srab je jm proto, že on ví moc dobře, jak je pro něho těžký něco sdílet s lidma v normálním životě. Takže si myslí, že obejde tu práci na mezilidskejch vztazích, obejde nutnost vypořádat se s tím, jak lidí lžou a předstírají, obejde to postupný propracovávání se k nějaký reálný komunikaci. On prostě předpokládá, že se stane věřícím a všechno tohle dostane zadarmo, hned a bez jakýkoliv práce. Proto se mi to nelíbí... Sednout si na zadek do kostela a myslet si, že za mnou všechno hezký přijde samo, to je neuvěřitelnej alibismus.\nWiggs: stejně jako literární předloha se snažíš lidi vyprovokovat, ale abys to taky jako on nepřehnal a do nadace Psychoanalýza naposled ti nevtrhl rozzuřený dav :).\nI kdybych přistoupil na to, že činnosti, které jm postrádá, chce proto, aby měl snadnější a lehčí život, neznamená to, že je srab.\nA co podle tebe dělá ne-srab?\nMá nesnadný a těžký život? (kvůli tomu, že ignoruje potřebu sdílení s ostatními? pak je sice ne-srab, ale také ne-důvtipný)\nNebo se i přes nevíru v boha stane tzv. věřícím? (pak je to křivý prospěchář)\nNebo něco jiného? (Co?)\nWu: Průměrný věřící (oprava: průměrný institucionalizovaný věřící) je idiot, který ví o Bohu asi tolik, jako já vím o baletu.\nVšak vím přesně, co jm píše. Jm chce, aby ho plácali po zádech kamarádi ve spolku popíračů ovoce, aby si mohl osamotě "meditovat" a "mluvit s bohem", a aby ho měl někdo rád. Chce si hrát na věřícího, aby měl snadnější a lehčí život. Je to normální srab.\nKojot: nenabízí, nenabízí téměř žádné, snižuje dopad i těch nejzákladnějších jako je den a noc nebo roční období.\nSvátky a slavnosti navenek nikdo nepotřebuje, ale on si spíš málokdo jejich potřebu uvědomí. A když uvědomí, nemá jaksi prostředky, co s tím. Jistě, stanovit a slavit si je sám - ale takové jsou slabší, protože nejsou ... sdílené?\nMordemy: jsou překážkou pro mystika, toho svazují, ale co ten zbytek věřících?\njm: ano, to je přesně to, o čem Botton píše (určitě si knihu přečti).\nV čem cítíš největší překážku vytváření si takového režimu po svém?\nŽe by to tak nějak nebylo to pravé?\nNebo spíš že chybí jednotící princip, v který bys (opravdu) věřil?\nWiggs: ale no tak, přečti si znovu, co jm píše. Míříš mimo; Bůh je samozřejmě základ, pro toho, kdo v něj uvěří. Rituály, sdílení a chvíle usebrání jsou pak podpůrné prostředky. Jenže panu jm nechybí Bůh, jemu chybí ty činnosti, které bez náboženství neexistují, ale které jako nevěřící získat nemůže. A uvěřit také nemůže.\nJm: To poslední, o co tady jde, je nějaká knížka nebo skupina lidí, co chodí zpívat do kostela písničky (církev).\nBůh není děda na obláčku, Bůh je princip, Bůh je význam, který má něco symbolizovat. Bible není pravdivý příbhě o tom, kterak kdesi žil chlap a ženská a ženská sežrala jablko a tak museli utéct na Zemi a jejich děti jsme my. To je jako bys tvrdil, že kdysi kdesi opravdu žil Bilbo Pytlík, co našel Prsten, a jeho vnuk Frodo ho pak šel vhodit do Hory Osudu. Bible i Pán Prstenů, obojí je to příběh. Ale to neznamená, že v tom příběhu není obsažená nějaká informace, nějaké hodně důležité sdělení, z kterého se dá vyvodit něco podstatnýho pro vlastní život.\nO tomhle je ten Bůh a o tomhle "by mělo" být i náboženství (ať už jakékoliv). To, že to lidi posrali a nalepili na to všechny ty církevní hovadiny jako je chození do kostela nebo zapalování svíček na Vánoce, to už je věc druhá. Zavrhovat to jako celek je nesmysl. Zavrhovat to s odkazem na to, že ty příběhy se přece nestaly a určitě to není pravda je stejná stupidita jako zavrhovat příběh o Frodovi proto, že Sauron přece určitě neexistoval a magické prsteny taky ne.\nJestli je Bible od Boha nebo ne, to je naprosto nepodstatný. Co je podstatný jsou informace v Bibli, který je však potřeba umět číst jinak, než doslova.\nPokud se chceš zabývat Bohem jen proto, abys mohl sedět doma a modlit se nebo se plácat po ramenech s ostatníma věřícíma v nějaký jakože komunitě, tak se na to radši hned zase vyser, protože takovejhle přístup bude k ničemu tobě i tvejm dětem.\nPřese všechno, je to p. de Botton, a tak mi to leží v hlavě a ještě přidám jeden koment, tentokrát zkusím méně k osobě a více k věci.\nJak to píšeš, tak já jsem živoucí důkaz, že někdo by o jeho koncept měl zájem. Léty sílí ve mě zjištění, že by mi několik prvků náboženství velice vyhovovalo, dokonce mi chybí. Jenže jak jsem v tom nevyrostl, tak prostě nemůžu uvěřit těm často dosti podivným biblickým zázrakům, ani samotnému základu, že nějaká kniha je od boha.\nS takovým přístupem by bylo směšné se snažit vstoupit do církve. Přitom bych se třeba velice rád doma sám modlil, poslouchal pravidelně s místní komunitou kázání o vznešených věcech, byl členem dobročinné instituce a byl bych rád, aby to bylo i součástí výchovy mých dětí. Jestli jsem to dobře pochopil, tak tímto směrem jdou i y návrhy p. de Bottona.\n"Institucionalizované náboženství je největší překážkou na cestě k Bohu."\nJinak jsem samozřejmě také rád, že FT je ateista a ne třeba radikální islamista, což ale neznamená, že není fanatik, který má kolem sebe skvadru věrných. Viz třeba Medialův komentář pod tímto článkem (s článkem samotným naprosto souhlasím): http://massive-error.blogspot.cz/2012/07/my-brothers-keeper.html\nWu: No jo, na to má samozřejmě i vliv života ve městě, a vlastně dnes už i na venkově. Naopak spoustu příležitostí nabízí tradiční zemědělství. Uprostřed města si však třeba na dožínky nevzpomeneš a proč je taky ve městě slavit? A město prostě nenabízí tolik přirozených cyklů jako venkov a zemědělství.\nKojot: jo, "racionální náboženství" je zrovna takové popření přívlastkem, náboženství nemůže být racionální, protože pak přestane být náboženstvím.\nU Filipa Tvrdého mě fascinuje jeho nekompromisnost a ostrost ve vyjadřování - takhle psát jen tak někdo neumí (nebo se neodváží). Dogmatičnost je věc druhá, ale musel-li bych si vybrat, raději dogmatického (hunamistického a racionalistického) ateistu, než kteréhokoliv jiného dogmatika.\nFialka: já nevím, mně trochu chybí společenské rituály, během roku. Nějaké slavnosti nebo tak. Velikonoce jsou mrtvé, Vánoce se vyprazdňují... a nové svátky, pokud se nějaké vůbec najdou, jsou slabé. Ale dlouho jsem si to neuvědomoval.\nTakže ono je důležité míti Filipa! :-)\nNe, Wu, mně nic z tzv. náboženství nechybí a jednorožec je jen taková krycí zástěrka. Jenže prakticky každý v něco věří - a když to potřebuje a je to snesitelné, tak co.\nJinak všem doporučuji ten článek Filipa Tvrdého - je úžasné číst filipiku pravedlivě rozhněvaného inkvizitora kritizujícího ideologické odchýlení se de Bottona od jediné pravé víry scientisticko-ateistické. Myslím, že za jiných okolností by z něj byl opravdu drsný inkvizitor, ideolog ortodoxního marxleninismu za bolševiků, či třeba nějaký radikální imám. Vlastně je dobře, že žije teď a tady a je ateista! ;-)\nProblém je v tom, že když se pokusíš udělat "racionální náboženství" a odstřihneš od něj prakticky všechno nadpřirozené, podivné, nelogické a ambivalentní, získáš cosi současně hezkého, ale pro většinu lidí nepřitažlivého. Ukázkovým příkladem jsou čeští unitáři (už jich podle posledního sčítání zbývá jen 155). Prostě jakmile odebereš mysterium tremendum, přijdeš o většinu věřících, když zredukuješ i mysterium fascinans, přijdeš o ten zbytek, a zůstane ti pár osvícensky laděných idealistů. Opravdu nevěřím, že by mohlo smysluplně fungovat náboženství bez mystéria.\nJago: já taky nevím, ale za přečtení kniha stojí, to zase jo. Upozorní na dost věcí, které byly v křesťanském světě zajištěné, a které dnes (možná) chybějí.\njm: také jsem to někde zahlédl, že je povrchní, ale nesouhlasím s tím. I jeho kniha o cestování, jakkoliv nejslabší, jde k věci. Při svém posledním výjezdu jsem si právě na něj a jím popisovaný stav "na cestě" vzpomněl. Přesně odpovídal mým pocitům.\nHenry Psanec: jestli se k téhle knize dostaneš, určitě ji zkus, podobných myšlenek je plná. Citát Tonyho Harrisona je hodně zajímavý, sdílení intenzivních prožitků s ostatními je něco, co se vytrácí čím dál víc.\nfialka: :) a nechybí občas něco z toho?\nUf, není nad tolerantní víru v růžového neviditelného jednorožce. Žádné chrámy, oběti, rituály, žádný zákaz zobrazování :-)\nMne tedy zaujalo to o těch muzeích, to je pro mě nejen podnětná, ale i hodně nová myšlenka (jakkoliv je to vlastně docela logické). Musím ovšem říct, že expozice v Anthroposu na mne zapůsobila nesmírně: je ale pravda, že ta je monotematická.\nProtože popršává, uklízím si a hrabu se v knížkách, tak si na Tebe u některých vzpomenu (Umírat v nitru), pročež sem vypisuji něco, co je možná k tématu, a určitě zajímavé obecně:\n"Tony Harrison při pražském pobytu na podzim 1986 poskytl interview časopisu Mladý svět. Formuloval v něm svou nádherně osobní verzi obecné lidské potřeby sdílet pocity a zážitky. Moderní člověk je podle něj samotář schoulený doma potmě před televizorem, v němž sleduje všechny hrůzy světa, a neumí se z nich vnitřně očistit, protože se cítí sám. Naproti tomu antický člověk v řeckém divadle pod širokým nebem a na plném světle středomořskeho slunce sdílel tragédii se všemi spoluobčany, dovedl ji zařadit do řádu lidského chápaní a dokázal dál smysluplně žít."\nZa pozornost (dá se najít i na YouTube) stojí mj. Harrisonova báseň "V" (http://en.wikipedia.org/wiki/V_%28poem%29).\nUkázky jsou pěkné. Získal jsem velkou důvěru k práci p. de Bottona po přečtení Architektury štěstí.\nAle od té doby slyším prakticky už jenom názory na něj, že je příliš povrchní. Zachytil jsem na říšském státním rozhlasu letos recenzi nějaké jeho nové knihy o práci a tam už k němu přistupujou od počátku, že je to jen známý žvanil. Nejsem až takový germanista, co znamená ten nadpis Dampfplauderei, ale řekl bych, že to není daleko od "valí pindy pod tlakem"....\nTak nevím. Knihu jsem nečetl, ale přečetl jsem si všechny tři recenze a nakonec jsem si vzpomněl na V+W Nebe na zemi: Buddhisti, křesťani, židi, mohamedáni dělí se o nebe...


Magnetická světlovodná muška Hiviz - Sada C\nZmes korenia - Zverina Reny\nMagnetická svetlovodná muška Hiviz - Sada C\nNázov: Magnetická svetlovodná muška Hiviz - Sada C\nKód produktu: C-2/3/400-1\nVelikost lišty: vyberteC200 - Skladom 6ksC300 - Skladom 2ksC400 - Skladom 3ks\nTato sestava je zvláště vhodná na náháňky pro střelbu jednotnou střelou. C Sada je složená se světlovodné magnetické mušky červené nebo zelené barvy se základnou o délce 64 mm a stavitelného světlovodného hledí zelené barvy.\nC Sada je složená se světlovodné magnetické mušky červené nebo zelené barvy se základnou o délce 64mm a stavitelného světlovodného hledí zelené barvy. Tato sestava je zvláště vhodná na náháňky pro střelbu jednotnou střelou.\nMontáž mušky už nemůže být jednodušší. Prostě ji položíme na lištu za stávající mušku a to je vše. Nemusíte se obávat, magnet je dostatečně silný aby mušku udržel na správném místě.\nSada je vhodná pro všechny značky brokovnic s ventilovanými lištami o šířce 4,2 až 11,1 mm.\nŠířku zvolte v nabídce.\nC 200 - 2 šířka 4,2 až 6,7 mm\nC 300 - 2 šířka 5,5 až 8,3 mm\nC 400 - 1 šířka 8,3 až 11,1 mm


Pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany než Vás někdo předběhne.\nKategorie pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující zámky Mělčany, a to zámky na prodej Mělčany, pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany, Zámek, hrad, památka Mělčany na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii zámky k pronájmu Mělčany nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích různé nemovitosti Mělčany, různé nemovitosti k prodeji Mělčany, různé nemovitosti k pronájmu Mělčany, Ostatní Mělčany na dražba.\nDalší lokality v okolí pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany. Určitě lépe naleznete pronájem zámku pronájmy zámků Mělčany, který hledáte.


Released: 13. 11. 2019 11:12 TPA\nTPA věnovala prostřednictvím Nadačního fondu Rozum a Cit finanční příspěvek třem pěstounským rodinám. Část z celkového daru bude použita na pokrytí nákladů na psychoterapii, rovnátka a podporu vzdělání. Část je určena na činnost fondu. Společnost TPA přispívá Nadačnímu fondu Rozum a Cit od roku 2006. Náplní jeho činnosti je podpora dětí v pěstounských rodinách, všestranná pomoc náhradním rodinám a osvěta společnosti.\n„Práce Nadačního fondu Rozuma Cit si velmi vážíme. Jsem rád, že je naše pomoc konkrétní. Známe příběhy dětí a rodin, které alespoň takto finančně můžeme podpořit v jejich rozvoji. Osobně se i s některými rodinami setkávám na společných akcích pořádaných Nadačním fondem. Vždy je to příjemné odpoledne," shrnuje dlouholetou podporu Nadačního fondu Rozum a Cit Rostislav Kuneš, generální ředitel TPA.\nNadační fond Rozum a Cit založili manželé Málikovi v roce 1996. Dlouhodobou snahou organizace je rozvíjet síť služeb pro náhradní rodiny v celé ČR a iniciovat systémové změny v péči o děti vyrůstající mimo vlastní rodinu. Nadační fond pořádá třikrát do roka společné setkání - jarní v Praze, podzimní v Moravském krasu a vánoční v Praze - a poskytuje podporu konkrétním rodinám na základě jejich žádostí.\nNF Rozum a Cit_rodina Suchych.jpg\nRodina Suchých na podzimním setkání náhradních rodin podporovaných Nadačním fondem Rozum a Cit v Moravském krasu\nLoňského roku získal Rostislav Kuneš, generální ředitel TPA (první zprava), Řád citlivého rozumu v podobě křišťálového srdce od Nadačního fondu Rozum a Cit jako poděkování za mnohdy nejen finanční výpomoc. Na fotografii jsou dále (zprava) Marie Řezníková, ředitelka Nadačního fondu Rozum a Cit, Vojtěch Bernatský, patron Nadačního fondu Rozum a Cit, Hana Švejnohová, členka Správní rady Nadačního fondu a Linda Kaucká, ČSOB a.s., taktéž oceněna Řádem citlivého rozumu\nTZ_TPA_Nadacni fond Rozum a Cit.doc


Mander tvrdil, že televize je primárním nástrojem v neustálém zprostředkování lidské zkušenosti , vizuálním opojným prostředkem, který diváka uvede do hypnotického stavu.a tím nahrazuje jiné formy znalostí obrazem svých programátorů. Malým dětem dodává high-tech, vysokorychlostní očekávání od života, takže procházka přírodou by se pravděpodobně zdála nekonečně nudná. Je to nástroj používaný nejen k prodeji zdrojů, které byly vykopány, roztaveny, ukovány a jinak přivlastněny ze země, ale také k prodeji našich pocitů , které vchod zastínil.\nTelevize kolonizuje své diváky prostřednictvím umělé reality plné vlastních hodnot.\nZ politického hlediska je to obzvláště nebezpečné, protože „to je ten, kdo mluví k mnoha“, jak Mander popisuje kohokoli od korporátního sponzora po noční moderátory. A je to špatné i pro naše tělo, protože způsobuje duševní a fyzické nemoci díky fascinující fosforeskující záři jeho umělého světla .\nManderovo poslední dílo In the Absence of the Sacred: The Failure of Technology and the Survival of the Indian Nations mu trvalo deset let, než napsal, třicet let přemýšlel.\nRozšiřuje témata v jeho dřívější knize, včetně přirozené tendence dané technologie předurčit její použití a učinit technologii něčím jiným než neutrálnía snoubení technologií s velkými korporacemi, které mají největší prospěch z jejich manipulace nebo prodeje.\nMander pečlivě analyzuje základní předpoklady, které nás vedly k přijetí téměř každé technologie, která byla uvedena na internet, a připomíná nám cenu, kterou za tyto předpoklady platíme – v ekologických a sociálních katastrofách. Kniha také zkoumá alternativy k technologickému způsobu života – alternativy, které lze nalézt mezi kmenovými národy, které žily tisíce let v harmonickém vztahu se zemí a které existují dodnes.\nMander má tuto vzácnou vlastnost, díky které jsou jeho názory na technologii obzvláště silné – perspektiva zasvěcených.\nJeho zkušenosti s komerční reklamou se v průběhu let posunuly k reklamě pro veřejné zájmové skupiny, především v ekologickém hnutí. Ale poprvé si uvědomil tíživou situaci domorodých národů, když pracoval v komerční reklamě v polovině šedesátých let. Lodní společnost ho vyslala do Mikronésie , aby posoudil její dopad na oblast. Během dvou měsíců v Mikronésii Mander poprvé nahlédl do způsobů tradičních národů. Vrátil se do San Francisca, aby dal klientovi své doporučení: přestěhovat společnost z Mikronésie a nechat ty ostrovy tak, jak jsou.\nV této době probíhal u Mandera proces sebezkoumání. Přestože si splnil svůj sen o úspěchu a překonal aspirace svých židovských rodičů přistěhovalců, přestalo ho bavit psát ve dne reklamy na audio zařízení a Land Rovery, aby se v noci věnoval otázkám životního prostředí. Začal pociťovat rozpor mezi prosazováním větší spotřeby a zároveň vnímáním spotřeby jako jedné z hlavních příčin ekologické destrukce.\nMander se také začal cítit osobně odpojený od přírody. Na plavbě u dalmatského pobřeží v roce 1968 si sáhl na „emocionální dno“, když zjistil, že svýma očima „vidí“ nádherné výhledy, ale nedokázal je v sobě zažít. Příroda se stala „irelevantní“ a on se vyděsil, když si uvědomil, že „problémem byl [on], nikoli příroda.\nMezitím si jeho reklamní agenturu najala Sierra Club a později Friends of the Earth, obojí pod vedením Davida Browera, proslulého environmentalisty, který měl na Mandera silný profesionální a vzdělávací vliv. Mander napsal mnoho reklam, které nakonec zachránily Grand Canyon před výstavbou přehrad, zablokovaly rozvoj americké nadzvukové dopravy a založily národní park Redwood a národní park North Cascades. Napsal také reklamu, která způsobila, že Sierra Club ztratil status osvobozeného od daní, a zároveň vytvořil sympatické titulky zpráv a příval podpory. Jak to vysvětluje David Brower, „Lidé v celé zemi, kteří nevěděli, zda se jim Grand Canyon líbí nebo ne, věděli, že nenávidí Internal Revenue Service.\nV roce 1972 se Manderova firma rozhodla, že snaha vyvážit komerční a environmentální aktivity nefunguje, a agentura byla rozpuštěna. Mander založil první neziskovou reklamní a public relations agenturu, Public Interest Communications.\nO několik let později se několik jejích zakladatelů, včetně Jerryho Mandera, vinulo do Public Media Center (PMC), odnože původní neziskové organizace. PMC od té doby iniciovala téměř všechny velké ekologické reklamní kampaně v zemi, stejně jako kampaně za plánované rodičovství, kontrolu zbraní a zablokování nominace Roberta Borka do Nejvyššího soudu. Jerry Mander napsal mnoho z těchto reklam a jako vedoucí pracovník PMC tam pokračuje ve své práci dodnes. Jak poznamenal David Brower v nedávném rozhovoru,\nAle právě díky jeho knihám se Manderovi podařilo propojit nitky toho, co se naučil při studiu ekologických a sociálních problémů posledních třiceti let. In the Absence of the Sacred vykresluje ucelený obraz toho, jak nadnárodní korporace a velké finanční instituce v kombinaci s novými technologiemi tvoří molocha, kterému nebrání žádná vládní kontrola a který nás den za dnem dále omezuje.\nJak to všechno můžeme napravit? Opravdu Mander navrhuje, abychom se vrátili?\nKoneckonců, jsme hodně daleko od loveckých a sběračských komunit z dřívějších dob. Mander říká, že je nepravděpodobné, že se vrátíme a budeme lovit bobry v Hudson Valley. tento proces respektováním jejich práva na existenci. Dále podle Mandera existuje několik základních principů – nejlépe srozumitelných tradičním národům – které budeme potřebovat pro přežití této planety: musíme opustit hodnoty, které zdůrazňují akumulaci komodit a růstovou ekonomiku; musíme snížit světovou populaci; musíme opustit technologie, které jsou neslučitelné s udržitelností a rozmanitostí na planetě, a musíme studovat síly, které způsobily sociální a ekologickou krizi, které nyní čelíme.\n"Tohle se nevrátí," říká Mander. „Směřuje k obnovenému vztahu s nadčasovými hodnotami a principy, které byly pro západní společnost udržovány při životě právě těmi lidmi, které jsme se snažili zničit.“ Mezi těmito lidmi, věří Mander, leží klíč k našemu přežití.\nROZHOVOR CATHERINE INGRAMOVÉ S JERRYM MANDEREM\nIngram: Amerika měla milostný poměr s každým novým technologickým zázrakem. Naznačujete, že u většiny těchto technologií jsme předpokládali nejlepší možný scénář. Jaké otázky jsme si měli položit, než přišly online?\nMander: Jde o to, jak jsou nám nové technologie zaváděny bez úplné diskuse o tom, jak ovlivní planetu, sociální vztahy, politické vztahy, lidské zdraví, přírodu, naše představy o přírodě a naše představy o nás samých. Každá technologie, která se objeví, tyto věci ovlivňuje. Auta například zcela změnila společnost. Kdyby se vedla debata o existenci aut, zeptali bychom se, zda chceme, aby byla celá krajina vydlážděna? Chceme, aby se společnost přestěhovala do konkrétních městských center? Chceme, aby jeden zdroj – ropa – ovládl lidské a politické vztahy ve světě? Válka v Zálivu vyplynula z našeho výběru auta před sto lety.\nIngram: Ale kdo mohl něco z toho předvídat?\nMander: Když je vynalezena technologie, mnoho z jejích účinků je již známo. Studie na Massachusetts Institute of Technology zkoumala, co se o technologiích říkalo v době jejich vynálezu. Ukazuje se, že většinu efektů technologie ve skutečnosti znají lidé, kteří je vymýšlejí a šíří. Je to logické, protože tito lidé dávají spoustu peněz do vymýšlení všech možných využití těchto technologií. Na základě posouzení pozitivních efektů pak mohou vyvíjet marketingové strategie. Zároveň zjišťují možné negativní dopady a přistupují k jejich bagatelizaci. Auto je propagováno jako svoboda – soukromé a nehlučné cestování, pohodlí a tak dále – bez jakéhokoli náznaku jeho hlubokých vícerozměrných efektů. V naší společnosti neexistuje žádný mechanismus, jak slyšet odvrácenou stranu.\nTakže trikem je vyvinout nejhorší scénáře, ty veřejně vysílat a pak rozvinout všeobecnou debatu o tom, zda se společnost chce nebo nechce ubírat těmito směry. Pak bychom měli mít politickou schopnost říci ne technologii, když se rozhodne, že říci ne je nejlogičtější řešení.\nIngram: Svým způsobem máme tuto zkušenost s jadernou energií. Jaderná energie vznikla bez velkých debat, ale pak přišlo období velkých debat a byla sražena na kolena jako životaschopný zdroj energie. Nyní jsme svědky oživení jeho popularity.\nMander: Jaderná energie je výjimkou, která potvrzuje pravidlo nejlepšího/nejhoršího případu. Nejhorší možný scénář byl vidět, když jsme o té věci slyšeli poprvé, protože nikdo nevěděl o jaderné energii, dokud nezabila osmdesát tisíc lidí v Hirošimě. Mělo to ohromující dopad na vědomí každého a lidé byli vyděšeni možnostmi tohoto jediného kusu technologie, bez ohledu na to, kde žili. Nejlepší scénáře přišly ve druhé fázi veřejné debaty. Cokoli, co se vývojáři jaderné energetiky pokusili říci – že bude poskytovat čistou, bezplatnou a neomezenou energii – bylo v kontextu Hirošimy; všichni se toho báli a zděsili. Málokdy zažijeme nejhorší scénář před gigantickou prodejní kampaní. I tak ale pokračuje prodejní kampaň o pozitivním využití jaderné energie. Jaderná energie přežívá jako životaschopná možnost. Používá se na mnoha místech a nyní dochází k velkému pohybu, abychom jej využili ještě více.\nIngram: Pojďme mluvit o biotechnologiích a transplantacích orgánů, protože to jsou některé z dalších hlavních technologií. Právě jsem četla o ženě, která počala dítě, aby měla dárce kostní dřeně pro svou starší dceru, která umírala na leukémii. Tato situace vyžaduje těžké volby. Která matka by nezachránila své dítě, kdyby na to byla technologie? Když se naše orgány stanou zaměnitelnými, možná se budeme muset rozhodnout, zda dáme nebo nedáme ledvinu, oko nebo cokoli, co můžeme ušetřit, příbuznému. Biotechnologie vyvolávají ještě další otázky: existuje-li geneticky upravený lék na AIDS, řekneme tomuto léku ne jen proto, že si myslíme, že biotechnologie je špatná věc?\nMander: Naše kultura postrádá filozofický základ, pochopení odpovídající lidské role na Zemi, která by informovala o tomto vývoji dříve, než k němu dojde. Takové porozumění by nám umožnilo říci, ne, tímto směrem jít nemůžeme, protože stejně jako v případě genetiky jde o přímou desakralizaci života. Název mé knihy In the Absence of the Sacred odkazuje na selhání jakéhokoli smyslu pro zakotvenost v přirozeném světě a na nedostatek jakéhokoli smyslu pro limity. Vidíte, jakmile žijete v průmyslové, technologické společnosti, volby se stávají mnohem obtížnějšími. I když si myslíte, že auta jsou nevhodná, téměř nemůžete fungovat, pokud nemáte auto. Nemůžete fungovat, pokud nemáte telefon, dokud neodstoupíte od účasti.\nIngram: Se spoustou peněz.\nMander: No, ne nutně. Neřekl bych, že na výběr ze systému potřebujete hodně peněz, ale výběr ze systému znamená nechat systém běžet tak, jak je. Pokud máte zájem o změnu nebo ovlivnění systému, neodstupujete.\nMůžete však udělat spoustu osobních rozhodnutí o tom, co budete nebo nebudete dělat. Sám počítače nepoužívám. Nevystupuji v televizi. Snažím se žít relativně low-tech módou. Snažím se omezit množství technologií, které používám. A snažím se žít podle určitých zásad. Nyní všichni žijeme podle svých vlastních zásad a já nikomu neříkám, který soubor zásad je pro něj nebo pro ni vhodný. Ale říkám, že děláš rozhodnutí. Tato společnost odrazuje lidi od informovaných rozhodnutí. Tato společnost vám říká, že způsob, jak žít, je hromadit stále více a že technologie jsou řešením našich problémů.\nNyní můžete vymýšlet otázky o genetice, jak jste to právě udělali. Otázky a individuální odpovědi se mohou měnit; co se nemění, je zásadní fakt, že je špatné a nebezpečné pro společnost jít směrem, kde jsou tato řešení.\nV této kultuře máme vědu a techniku jako náboženství. Již nemáme náboženský nebo filozofický základ pro rozhodování ohledně vývoje technologie. Všechna tato rozhodnutí se dělají ve světě korporací. Ale existují i jiné společnosti, kde tabu, samotný koncept tabu , stále existují. Tabu je pravděpodobně jediný pojem, který je v této společnosti tabu. Ale v tradičních společnostech vedli staletí dlouhé diskuse o tom, zda sázet nebo zda zůstat kočovníky nebo zda je určitý druh zemědělského vztahu dobrý nápad, nebo ne. Tabu tvoří filozofický rámec.\nIngram: Přesto by lidé v naší společnosti viděli tento druh kontroly – říkat ne něčemu, než se to vyvinulo – jako fašistické.\nMander: Ano, aniž bychom si uvědomovali, že tento postoj nás drží na cestě vývoje, ze které je velmi těžké se vrátit.\nKdyž se nyní zeptáte na konkrétní otázku ohledně transplantací kostní dřeně, řešíte velmi emocionální situaci – člověk by udělal cokoliv, aby zachránil své dítě. Jsem pro zbavení se těch technologických systémů, kde jsou takové otázky adresovány jednotlivým lidem, a jejich nahrazení dohodnutým životním stylem a filozofickým systémem, který má své požitky a hodnoty na jiné úrovni, než jaké máme nyní, a letadlo, kde se takové otázky jen tak neobjevují.\nIngram: Myslím, že lidé mají často tendenci činit svá rozhodnutí z velmi emocionálního a často sobeckého hlediska. To pohánělo lidský druh v celé historii. Možná existují skvělé příklady lidí, kteří nebyli poháněni touto agresivní silou, ale…\nMander: Mohu vás přerušit a nesouhlasit s tímto bodem? Tvrzení, že lidé jsou poháněni svými vlastními zájmy nebo jejich chamtivostí, platí především pro průmyslovou společnost. Může se také vztahovat na ty, kteří byli zbaveni společenství vlivem industriální společnosti, kde byl zničen dříve integrovaný, kooperativní, reciproční způsob bytí v přírodě. Ale od počátku zaznamenané historie existovalo mnoho komunit, které existovaly vedle takzvaných západních historických civilizací a které dodnes vykazují způsob zkušenosti a života ve světě, který je kooperativní, komunitní, konsensuální. “a ne primárně z hlediska vlastního zájmu.\nPrávě jsem četl článek v The New Yorkero lidu Penan v Indonésii. Byli souzeni za zablokování mostu, který náklaďáky používají k ničení deštného pralesa. Během procesu se ukázalo, že nerozuměli pojmu zločin, protože zjevně neměli zločin. Byli požádáni, aby ve své společnosti uvedli příklad činu, který by ostatní neschvalovali. Trochu se schoulili a diskutovali o tom a pak řekli, že pokud někdo otevřeně nesdílí to, co má, setká se s nesouhlasem. To byl jediný zločin, na který mohli myslet. Takže musím odmítnout myšlenku, že sobectví je instinktivní. Pochopilo se, že sobectví je součástí lidské přirozenosti, ale myslím, že je to v kontextu životů, které nyní žijeme. Jsme tak izolovaní, že máme tendenci jednat pouze ve svém vlastním zájmu.\nIngram: Nějak jsme se dostali k tomuto bodu. Něco uvnitř nás pohánělo a zdá se, že je to docela nakažlivé. Šíří se.\nMander: Souhlasím, že se to šíří. Jakmile pronikání vnějších modelů naruší tradiční struktury, kde lidé jednali ve shodě a jménem celé komunity, pak je to úlovek.\nIngram: Jak potom řešíme chamtivost, agresi, naši neochotu čehokoli se vzdát? Jak to zvrátit? Jak se máme vrátit do přítomnosti posvátna a jak to máme udělat v masovém měřítku?\nMander: Toto je jedna z velkých záhad – jak toho vlastně dosáhnete a jak se ubráníte zoufalství z obtíží při dosahování toho? Nemám přesnou malou odpověď, která by inspirovala slogan, ale je zřejmé, že to, co nyní máme, nefunguje. Fantazie o utopické existenci podporované zastánci technologického, průmyslového způsobu života posledních sto let jsou nyní prokazatelně falešné. To není to, co jsme dostali. To, co jsme dostali, bylo odcizení, dezorientace, zničení planety, zničení přírodních systémů, zničení rozmanitosti, homogenizace kultur a regionů, kriminalita, bezdomovectví, nemoci, rozklad životního prostředí a obrovská nerovnost. Máme nepořádek na rukou. Tento systém nedostál své reklamě; při vývoji strategie, jak lidem říkat, co mají dělat dál, musíme to nejprve uvést. Život je opravdu lepší, když sestoupíte z technologického / průmyslového kola a vymyslíte nějaký jiný způsob. Dělá to lidi šťastnějšími. Možná jim to nevydělá více peněz, ale získat více peněz se nepodařilo. Naplnění života komoditami se neukáže jako uspokojivé a většina lidí to ví.\nIngram: Říkáte, že v případě počítačů, stejně jako u televize, nejde o to, kdo má z toho prospěch, ale kdo má z toho největší prospěch; že zatímco environmentalista má z počítačů určitý prospěch, největší prospěch mají korporace, armáda a finanční instituce. Ale zeptal bych se vás, proč bychom pak neměli mít žádný prospěch? Pokud dokážeme dát pár větviček do hráze, jsme stále o něco napřed, abychom v hrázi neměli žádné větvičky.\nMander: Neříkám dobrodincům nebo jiným lidem pracujícím na aktivitách Public Media Center, aby nepoužívali televizi. Říkám, že bychom neměli mít vůbec žádnou televizi. Totéž by se dalo říci o počítačích. Tvrdím, že život by byl lepší, mocenské systémy by byly více rovnostářské, měli bychom vyrovnanější podmínky, pokud jde o tok informací, a naše média by byla demokratičtější, kdyby neexistovala televize. Měli bychom také méně odcizenou populaci, méně uklidněnou, méně zaplavenou obrazy jiných lidí. Ale také uznávám, že nemůžete jen odstranit televizi a ponechat vše ostatní na svém místě. Je to nervový systém technologického stroje. Je to součást velmi integrovaného systému, takže když mluvíme o televizi, musíme mluvit o všech technologiích.\nNyní můžete do hráze určitě dát pár větviček. Mým argumentem je, že televize nadělá mnohem více škody než užitku. Je idealistickou, utopickou fantazií myslet si, že médium by mohlo být reformováno, vzhledem k povaze technologie. Je nejúčinnější při centralizovaném použití shora dolů, které lidem vnucuje zobrazování a programuje podle toho. Obraznost v nich zůstává a ony pak obraznost napodobují. Je to výkonný stroj na vymývání mozků a homogenizaci. Je směšné si myslet, že ty a já nebo naši přátelé náhle ovládneme toto médium a ze všech uděláme meditující filozofy. Skutečnou otázkou není, zda dokážete v televizi prosadit jednu nebo dvě dobré věci; skutečnou otázkou je, jaké jsou celkové účinky technologie.\nIngram: Pojďme se bavit o virtuální realitě.\nMander: Virtuální realitu jsem nikdy nezažil. Jsem k tomu velmi skeptický. Myslím, že je to jako každá jiná technologie v tom smyslu, že má nějakou hodnotu pro zábavu a možná má nějaké zajímavé využití. Slyšel jsem, že nové využití programů virtuální reality je ve výcviku pilotů bombardérů. Kromě takového využití, které považuji za znepokojivé, mě štve, jak virtuální realitu přijímají a oslavují ti, kteří by měli být dost chytří, aby viděli cestu ven z tohoto technologického bludiště.\nIngram: Máte na mysli dav nové doby.\nMander: Ano, je to takové znamení, že nový věk o sobě něco nepochopil. Zastánci nového věku kladou primární důraz na expanzi lidského vědomí směrem k nějaké zdánlivě vyšší úrovni porozumění. Považují lidské bytosti za konečný výraz evoluce a považují se za průzkumníky nebo astronauty lidského vědomí, kteří se snaží rozvíjet lidské schopnosti a naplňovat svůj maximální lidský potenciál. Takový pohled ospravedlňuje jakýkoli technologický nebo dokonce politický vývoj, pokud nějakým způsobem podporuje snahu o rozšíření lidského vědomí. To je důvod, proč nová doba tak upřednostňuje průzkum vesmíru a téměř jakoukoli jinou technologii, která nabízí nové hry, nové nápady, nové možnosti pro lidské vyjádření bez jakéhokoli pocitu politických nebo sociálních důsledků.\nNapříklad mnoho zastánců New Age tvrdí, že oslavují indiány, ale oni skutečně oslavují pouze to, co považují za indickou mystiku, aniž by si uvědomovali, odkud to pochází, jak je to zakořeněno v komunitě, na Zemi. a v rovnostářství. Jejich zájem o indickou spiritualitu nepřikládá žádný význam politické situaci, které domorodci na planetě čelí. Pokud mají být znalosti původních národů zachovány, musíte se politicky zapojit, abyste jim pomohli. A to nové věkové typy nezajímají; zajímají se o to, co považují za smetanu – mystické aspekty, peyotlové rituály nebo možná umění. To je jen osobní povyšující, ego-orientované sebeuspokojování. Je to politicky pravicové a velmi kontraproduktivní ve vztahu k ideálům životaschopného a udržitelného světa, a zdravé lidské vědomí. Udržuje hodnotový systém, který způsobuje problémy. Tento druh myšlení New Age je pro mě odporný.\nIngram: Někteří říkají, že neexistuje nic, co by nebylo posvátné, že veškerá existence je jen velkým projevem života v jeho různých podobách, a i když hraje svou labutí píseň, je součástí posvátného jako studna.\nMander: Říci, že vše je posvátné, znamená, že vše je přijatelné, což pouze dovoluje, aby jakákoli existující situace nadále existovala, a ponechává na jiných silách, aby tuto situaci změnily.\nIngram: Myslíte si, že je možné pracovat na zmírnění utrpení, kdekoli to člověk vidí, a přitom se držet názoru, že vše je posvátné? Že naše práce na změně, zmírnění utrpení a utrpení samotné jsou součástí velkého obrazu života, který se odvíjí – součástí téhož celku?\nMander: No, ptáte se, zda můžeme říci, že jaderná energie je posvátná, protože je dalším projevem stvoření a stále působí proti jaderné energii. já nevím. Z praktického hlediska tento názor nepřijímám. Nepovažuji to za zvlášť užitečný způsob myšlení. Místo toho o tom přemýšlím ve smyslu, který používají indiáni a další domorodé domorodé společnosti: integrované porozumění a vztah s jiným životem, který je ctěn a udržován. Když lidé v deštném pralese narazí na přehradu, nebudou se na ni dívat a říkat: “Toto je další posvátný projev stvoření.” Budou se na ni dívat a říkat: “ €œTohle zabíjí život. Toto ničí život. To je proti zemi. Myslím, že je to mnohem užitečnější způsob, jak se na věc dívat, než říkat, že všechny věci jsou posvátné. Nejvíc mi záleží na tom, jak se lidé dívají na posvátnost ve světle svých činností. Pohled domorodých národů na posvátno zahrnuje hodnotový úsudek o tom, co je v pořádku a co není v pořádku dělat.\nIngram: Randy Hayes, prezident Rainforest Action Network, mi řekl, že domorodí Američané by mohli zaměnit termín „posvátný“ s pojmem „funkční“ nebo „užitečný“.\nMander: Byl jsem na konferenci, která se zabývala relevanci nativní spirituality a domorodých obřadů pro nepůvodní komunity. Víte, jak na začátku konference chodíte v kruhu a říkáte, kdo jste? Naší tendencí je říkat něco jako: "Jsem Jerry Mander a pracuji na tom a tom."\nIngram: Ano, když jsme požádáni, abychom řekli, kdo jsme, obvykle říkáme, co děláme.\nMander: Že jo. Ženě z jedné z kanadských indiánských skupin trvalo čtyřicet pět minut, než popsala, kdo je. Začala u svých praprarodičů a popsala, kde bydleli. Někteří z nich byli říční lidé, jiní lidé z hor, jiní byli medvědi, někteří přišli z druhé strany hor. Někteří byli oceánští lidé. Pak mluvila o tom, co věděla o ostatních předcích v okolí, kdo byli, jací byli. Pak řekla, že všichni ti lidé jsou ona. To byla jen historická část. Byla tam také duchovní část, která měla co do činění s tím, co právě teď dělá ve světě a jak je to sloučení všech těch předků. Narážím na to, že když se zeptáte, kdo to je, říká vám něco, co souvisí s jejími předky, s přírodou,\nŘíkala, že o spiritualitě nelze mluvit, jako by to byl kodifikovaný systém, protože spiritualita pochází z podmínek existujících v místě, kde se všechny tyto integrované vztahy projevují. Výsledkem toho všeho je spiritualita. Když se zabývala tím, jak bychom mohli pracovat na vztahu k přirozené spiritualitě, říkala, že práce spočívá v zachování komunitních podmínek, ze kterých spiritualita vzniká. Zdá se, že to máme obráceně. V nepřítomnosti posvátna jde všechno, protože jsme úplně odděleni, nezakořenění, bez pocitu následků, bez rodiny, bez komunity, bez ničeho.\nIngram: No, žijeme v době ohromného odcizení. Život je tak děsivý, že mnoho lidí nachází útěchu ve sledování televize nebo hraní videoher. Některé technologie slouží jako drogy. Jak je máme odebrat a nahradit něčím jiným?\nMander: Tyto technologie fungují jako drogy. Jsou to, co společnost nabízí, aby nahradila to, co bylo ztraceno. Na oplátku za rodinu, komunitu, vztah k větší, hlubší vizi, společnost nabízí televizi, drogy, jídlo, hluk, vysokou rychlost a bezvědomí. Nejen, že to jsou věci, které jsou k dispozici, ale jsou to věci, které vám brání vědět, že je k dispozici ještě něco jiného. Je snadné pochopit, proč lidé po těchto věcech jdou a proč se na nich stávají závislými, protože každá z nich nabízí určitý prvek uspokojení. Sledování televize vám například brání myslet na jiné věci, ubíjí čas, poskytuje „zábavu“ a někdy vás dokáže rozesmát. Řekne vám trochu o tom, co se zdá, že se děje ve světě, i když to odrazuje od jakéhokoli vztahu, který byste k němu mohli mít. Nyní, pokud se ptáte, jak bychom mohli změnit tento vzorec, mohu pouze říci, že musíte vytvořit alternativní vize; musíte lidi přimět, aby zažili to, co ztratili.\nIngram: Ale jak jste popsal ve své knize, během několika let byly kultury Dene a Inuitů zdecimovány zavedením televize. Čím to je, že sledování „Dallasu“ v televizi bylo přitažlivější než tradiční způsoby zábavy?\nMander: Nebylo to tak, že by jejich kultury byly zdecimovány televizí. Dopad televize byl obrovský a požádali mě, abych tam přišel, protože se jich to týkalo. To byla známka vědomí, ne bezvědomí. A bylo to znamení, že pro ně stále existuje alternativní realita. To je rozdíl mezi domorodými národy a západními národy: stále existují lidé, kteří vědí o tom, co bylo dříve, a kteří vědí, že stále existuje divoká příroda a že k ní mají vztah. Mezi původními kulturami světa stále existuje paměť a filozofická základna odporu.\nPokud jde o to, proč někteří lidé neodolají a jsou z toho vyřízeni, řekl bych, že to vyplývá z komplexu faktorů. Politicky jsou přemoženi. Technologie je přemůže; Nejenže je napadá televize, ale napadají je ropné společnosti a v případě Dene i kanadská vláda, která z nich chtěla, aby se proměnili v Kanaďany a stali se dělníky na ropných polích. Neustále se jim říká, že to, jací jsou, není OK a že by měli být jinak. Díváme se na ně a ptáme se, jak se mohli vzdát toho, co mají, ale už jsme to vzdali. Jsme vykořenění, odcizení obyvatelé Západu, kteří se cítí ospravedlněni skutečností, že nyní do toho jdou i Indiáni. Díváme se na ně a říkáme: ‚Jdou pro sněžné skútry a oni shazují psí spřežení,‘\nPoslouchejte, technologie má neodmyslitelnou přitažlivost. Je to lesklé, je to nové; lidské bytosti mají genetické naprogramování, které se týká nových věcí s velkou zvědavostí. Když jsme žili ve vztahu k přírodě, potřebovali jsme vědět, kdy přichází něco nového, co nás ovlivní. Existuje tedy vrozená lidská reakce na něco nového. Kromě toho jsou stroje velmi zajímavé: oznámí, že se chystají něco udělat, například přivést zvíře dolů ze čtyř set yardů nebo přesunout vodu odsud tam nebo vás odvézt někam mnohem rychleji, a dělají tyto věci. . Takže je velmi přirozené, když čelíte nové technologii, myslet si: „Jak skvělé; to je skvělé; pojďme to použít. Ale jakmile to použijete, začnete chápat nevýhodu. V naší kultuře trvalo velmi dlouho, než jsme pochopili nevýhodu.\nIngram: Slyšel jsem, že ve Spojených státech byli někteří mladí indiáni, kteří odešli do měst, rozčarováni a vrátili se do rezervací. Dochází mezi mladými indiány k oživení tradičních způsobů?\nMander: Ano, je to skvělý fenomén a je obzvláště povzbuzující vidět to ve Spojených státech, protože to jsou lidé, kteří byli nejvíce ovlivněni vnějšími silami. Ve Spojených státech existuje spolupráce mezi mladými a starými. Je to ten prostředníček, který je jaksi pryč, ti, kteří byli odtrženi od svých rodin, když byli mladí a nuceni do škol Bureau of Indian Affairs , kde jim nebylo dovoleno mluvit jejich rodným jazykem. jazyk, nesměl nosit dlouhé vlasy, musel nosit pouze západní oblečení. To se stalo po celých Spojených státech; byli odděleni od svých rodin, byla jim vštěpována strašná sebenenávist, byli násilně vycvičeni v křesťanství a mormonismu. Mormonismus učí, že bílá je dobrá a že bílým se stanete tím, že se vzdáte indiána.\nIngram: Ve své knize popisujete korporace jako entity, které mají práva jednotlivce, ale ne povinnosti. Rozvedeš to blíže?\nMander: Doposud nebyly korporace kritizovány jako technologické formy nebo z hlediska jejich inherentních charakteristik, které by odhalovaly, proč se chovají tak, jak se chovají. Obecná moudrost říkala, že můžeme přimět korporace, aby se chovaly zodpovědněji, kdyby se lidé v korporacích mohli vzdělávat v lepších hodnotách a zachraňovat zemi a tak dále. To je naivní. Firemní forma předurčuje způsob, jakým se korporace musí chovat. Aby se udržely a byly finančně životaschopné pro bankovní a jiné instituce, musí korporace produkovat zisk a musí růst. Zisk a růst jsou naprosto nezbytné.\nKorporace žijí v jakémsi podsvětí, kde mají všechna práva a ochranu, kterou jednotlivcům přiznávají naše zákony. Například nemůžete žádným způsobem regulovat firemní projev, protože se úspěšně staly „fiktivními osobami“, a proto mají stejná práva na svobodu projevu jako jednotlivci. Rozdíl je ale v tom, že jednotlivec je schopen používat pouze příruční listy a možná občas napsat malý článek do časopisu, zatímco korporace jsou schopny utratit miliardu dolarů za reklamu, aby vám řekly, co si máte myslet.\nKorporace mají mnoho lidských práv: mohou vlastnit majetek, mohou se stěhovat, mohou svobodně mluvit, mohou žalovat v případě zranění. Ale nemají žádnou z odpovídajících povinností. Komunity je nemohou ovládat, protože se vždy mohou přesunout do jiných komunit. Nemají tělesnost ; nemohou být vykonány. Můžete uvěznit určité lidi v korporaci, pokud se zapojí do kriminálních činů. Samotná korporace však žije mimo lidi v ní.\nExistují dva nedávné příklady, kdy vidíte rozdíl mezi lidskou bytostí a korporací a jaké jsou základní problémy, když se lidská bytost snaží chovat zodpovědně. Jedná se o případy Exxon Valdez, kde tanker rozlil ropu po celé nedotčené divoké oblasti Aljašky, a případ Union Carbide, kde chemický výbuch v indickém Bhópálu zabil 2000 lidí a 200 000 zranil. V obou případech byli generální ředitelé korporací zděšeni a učinili veřejná prohlášení vyjadřující svou lítost. Předseda představenstva Union Carbide řekl, že se chystá zasvětit zbytek svého života nápravě této chyby.\nNyní, když tito manažeři učinili tato prohlášení, učinili tak, jako by cítili lidské bytosti. Ale korporace jim nemůže dovolit, aby se chovali jako lidské bytosti, protože aby korporace přežila, potřebuje růst a musí vytvářet zisk. Podle práva Spojených států, pokud se korporace nechová primárně v zájmu zisku, mohou akcionáři žalovat vedení korporací za nerespektování jejich práv akcionářů. V obou případech generální ředitelé svá původní prohlášení stáhli. Řekli, že nebyli zodpovědní a že budou bojovat proti všem soudním sporům. Předseda Union Carbide později řekl, že zpočátku „reagoval přehnaně“. Nejprve se chovali jako lidské bytosti; později si uvědomili, že jsou součástí stroje a že účely stroje se liší od účelů lidské bytosti. Vidíme to každý den v otázkách životního prostředí. Korporace teď mluví zeleně. Ale to všechno jsou jen vztahy s veřejností.\nIngram: Ve své knize říkáte, že korporace lže, když se prezentuje jako ekologická; pokud by cítila velkou odpovědnost vůči přírodě, nemusela by používat drahé reklamy, které by tvrdily, že ano.\nMander: Korporace budou inzerovat cokoli, co není pravda, protože pokud by to byla pravda, neměly by v první řadě problém s image. Pokud by korporace byla dobrým občanem, nemusela by říkat, že je. Pravdou je, že korporace obecně jednají v přímém rozporu s přírodou, protože zisk je založen na transmogrifikaci surovin do nové, prodejnější formy.\nIngram: Promluvme si o globální fúzi ekonomik, jako je GATT [Všeobecná dohoda o clech a obchodu], EHS [Evropské hospodářské společenství] a tak dále.\nMander: Kromě EHS jsou v plánu Dohoda o volném obchodu mezi USA a Kanadou, Dohoda o volném obchodu mezi USA a Mexikem, Dohoda o volném obchodu v Severní Americe, Dohoda o volném obchodu se západní polokoulí, Dohoda o volném obchodu v jihovýchodní Asii a Tichomoří Dohoda o volném obchodu povodí. Nakonec dojde k dohodě o volném obchodu mezi Východem a Západem.\nVšechny tyto fúze jsou koordinovány tak, aby maximalizovaly zisky největších korporací. S GATT by místní normy pro zdraví, bezpečnost, mzdy, normy pro mléko, předpisy proti pesticidům nebo radiaci nebo jakákoli úroveň místní kontroly byly obětovány centrální dohodě. Pokud chce Kalifornie zakázat pesticidy, nebude jí to podle obchodních dohod povoleno. V Japonsku existuje zákon, který zakazuje, aby se velké obchodní domy nacházely ve stejném bloku jako sousedské potraviny – maminky a popové obchody. Je to způsob, jak zachovat tradiční malou ekonomiku, která v Japonsku stále existuje. Ale v dohodě GATT Spojené státy usilují o odstranění tohoto zákona, takže pokud chce velký obchodní dům koupit blok, pak necháte trh, aby určil, zda se tak stane nebo ne. Všechny ochrany pro malé, soběstačné hospodářství budou ztraceny. To, co získáte z GATT a všech těchto dalších dohod, je uhlazení cesty pro největší korporátní giganty. Budou mimo kontrolu jakékoli čtvrti, města, státu nebo dokonce národa.\nIngram: Poslední dvě nezmapované divočiny popisujete jako vesmír a genetiku. Zahrnujete také vědomí samotné jako divočinu, která není probádaná?\nMander: Dá se říci, že lidská mysl je jakousi divočinou, která není probádaná. Ale když mluvíme o vesmíru a genetice, mám na mysli, že jsou to poslední, které korporátní svět hodlá proměnit v průmyslové formy, které mohou být ziskové.\nNyní je televize samozřejmě také hluboce zapojena do tohoto „komodifikačního“ procesu, jehož účelem je komodifikovat pocit, vědomí, touhu, vědomí. Lidská mysl už byla šrotem na mlýn ještě před genetickou strukturou a prostorem. Vědomí již bylo přetvořeno tak, aby vyhovovalo a akceptovalo komodifikaci přírody. K invazi mysli došlo už dávno. Přetváření mysli je to, co má reklama dělat. Tohle dělá televize. Média to dělají. Jsou to efektivnější nástroje, než jsme měli dříve. Reklama vstupuje do lidských pocitů a nabízí je v obrazech. Jsi dost hezká? Jsi dost cool? Jste dostatečně čilý?\nIngram: Zavolal jsi dnes osobě, kterou miluješ?\nMander: Že jo. To vše souvisí s vašimi pocity. Jsou prezentovány v obrazech; reagujete pak sami na sebe ; a pak musíte něco zaplatit, abyste získali zpět city, které vám vzali. Je to úžasný proces.\nIngram: Ve svých popisech West Edmonton Mall, EPCOT Center a San Franciscu jako zábavního parku naznačujete, že nástup těchto uměle řízených prostředí – technotopií – je horší než ekologické zhroucení, kterému čelíme.\nMander: Že jo. To, co máte v těchto tematických komunitách životního stylu a mega-nákupních centrech, jsou utopické výtvory života jako syntetické znovuvytvoření. Snažím se o srovnání těchto míst a klenutých existencí ve vesmíru.\nIngram: V knize tomu říkáte terraformování.\nMander: Správně, bublina existuje ve vesmíru. West Edmonton Mall je klenuté město ve vesmíru. EPCOT Center sice nemá střechu, ale každé stéblo trávy a každé zvíře je předem připraveno na to, jak se v něm smísit. Je to konečné předměstí. Představují si život, kde neexistuje vůbec žádný vztah k přírodě a kde bylo uděláno vše pro zničení pocitu spojení s čímkoli mimo to, co může poskytnout korporace a technologický svět. A je to uděláno tak, aby to vypadalo velmi přitažlivě. Kniha EPCOT Center o sobě říká, že jejím účelem je přimět lidi, aby se sžili s vysoce technologickou změnou, ke které v budoucnu dojde. Tyto vize jsou v podstatě prodejním systémem pro budoucnost, kde jsou všechny lidské zkušenosti redukovány na zážitky z tlačítek nebo slavné cestování s batohy na zádech prostorem a časem. Představují si obecnou přeměnu světa, kde by autentická místa, jako je Anglie – stará Anglie nebo staré Norsko – byla znovu vytvořena vlastní zábavou, jako jsou zábavní parky. To je důvod, proč používám frázi „San Francisco, Theme Park“, protože to se již děje zde, ale začíná se to dít i všude jinde; autentická místa začínají propagovat své rysy s cílem podpořit cestovní ruch. Stávají se zkomodifikovanou verzí sebe sama. nebo staré Norsko – by bylo znovu vytvořenou zábavou, jako jsou zábavní parky. To je důvod, proč používám frázi „San Francisco, Theme Park“, protože to se již děje zde, ale začíná se to dít i všude jinde; autentická místa začínají propagovat své rysy s cílem podpořit cestovní ruch. Stávají se zkomodifikovanou verzí sebe sama. nebo staré Norsko – by bylo znovu vytvořenou zábavou, jako jsou zábavní parky. To je důvod, proč používám frázi „San Francisco, Theme Park“, protože to se již děje zde, ale začíná se to dít i všude jinde; autentická místa začínají propagovat své rysy s cílem podpořit cestovní ruch. Stávají se zkomodifikovanou verzí sebe sama.\nIngram: Ironií je, že se snažíme znovu vytvořit to, co jsme celé ty roky zaměstnávali ničením. Je to jako příklad, který uvádíte s reklamami v televizi, které nám prodávají naše pocity spojení. Teď budeme muset koupit zpět Eden – v kupoli.\nMander: Ano, lidé budou mít přírodu uvnitř kopulí, ale venku už málo přírody.\nIngram: V evropském vydání Wall Street Journal jsem viděl článek na titulní straně o nápadu vědce vyhodit do povětří Měsíc, aby se zlepšila atmosféra na Zemi. Ve své knize jste popsal taková technologická řešení, jako je navrhovaný plán podporovaný Národní výzkumnou radou, která radí Kongresu, rozprášit stovky tisíc tun železného prášku do moří, aby se stimuloval růst řas a absorboval oxid uhličitý, jako to dříve dělaly lesy.\nMander: Všechna tato řešení jsou šílená, protože jsou tak odtržená od jakéhokoli smyslu pro důsledky drastické změny ekosystému. Ale jsou poháněny motivem zisku, protože to jsou řešení, která fungují uvnitř kapitalistického systému.\nGary Coates, profesor na Kansas State University, tvrdí, že tyto kroky k znovuvytvoření života v umělých prostředích, genetické inženýrství, vesmírné cestování, bublinové kupole ve vesmíru a parky životního stylu jsou skutečnými příklady toho, že jsme již ztraceni ve vesmíru. Už jsme zmítaní jako astronauti, bez pocitu uzemnění, aniž bychom věděli, odkud jsme přišli, kudy je nahoru, kudy dolů. A to, o co se v tom všem opravdu snažíme, je dostat se zpět do Edenu. Snažíme se vrátit ke zdroji. Ztráta Edenu je operativní mýtus západní společnosti.\nIngram: Promluvme si o některých stereotypech a vzorcích, které ovlivňují vnímání domorodých národů, jako je představa, že mezi sebou neustále bojují a že nejsou schopni si sami vládnout.\nMander: Na Západě se náš pohled na Indy vrací k debatě před několika staletími v katolické církvi o tom, zda Indové byli nebo nebyli vůbec lidmi. Církev se snažila zjistit, zda mají Indové duše, a proto stojí za to je zachránit, nebo zda by z nich měli být pobiti nebo z nich udělat otroci. Nikdy se neuvažovalo o tom, zda mají Indové platnost podle svých vlastních podmínek. Člověk rychle vidí analogii s přírodou, protože právě teď lidé začínají mluvit o tom, zda má příroda platnost podle svých vlastních podmínek, spíše než aby sloužila lidem.\nV případě západních průmyslových zemí jsou Indové považováni zásadně za minulost, zastaralou; primitivní v negativním smyslu, což znamená neschopný udržet vlády nebo společnosti, neschopný myslet velké myšlenky, přispívat k západním myšlenkám nebo zanechat krásnou architekturu. Jsou kritizováni ve všech oblastech, o kterých si myslíme, že jsme dobří. Existuje však podstatný důkaz, že filozofický základ americké ústavy pochází z Velkého závazného zákona Irokézů, který sahá přinejmenším do 16. století; Irokézové říkají, že to sahá tisíc let před tím. Velký závazný zákon je systém rovnostářského, federovaného vládnutí s absolutní demokracií a silnými kontrolami a protiváhami a ve skutečnosti v některých ohledech v současnosti přetrvává. Nyní USA Ústava si musela mnohé z těchto principů vypůjčit, protože ve světě v té době neexistovaly žádné jiné demokratické a federativní modely. Ve své knize jsem si dal spoustu problémů, abych mluvil o indických vládních systémech.\nMluvím také o indických ekonomických systémech, protože rétorikou západní společnosti je, že technologie a západní formy rozvoje osvobozují lidi od utrpení a otroctví. Malý průzkum tradičních domorodých ekonomik ukazuje, že lidé byli schopni přežít ve většině částí světa, jistě v mírných pásmech, ale dokonce i v extrémních pásmech, s velmi malou prací, maximálním potěšením a zábavou a minimem technologií.\nIngram: A pracovali jen tři až pět hodin denně.\nMander: V průměru. A tehdy pracovali. Bylo mnoho měsíců, kdy nebyla vůbec žádná práce.\nIngram: Co dělali celé ty hodiny a dny volna?\nMander: Poflakovali se. Flirtovali. Hráli hodně muziky. Spali. Zdálo se, že se dobře bavili. Souviseli. Bylo tam hodně komunitního života. Ale kdo ví? Chci říct, že byste teď museli jít do komunity z doby kamenné, kde jsou některé z těchto aktivit stále živé. Lidé, kteří jdou dovnitř, říkají, že se skvěle baví. Ne všechno je dokonalé. Existují různé druhy intrik a tabu a tak dále, věci, které nesmíte dělat, věci, kterým se snažíte uniknout, a existují odplaty. Ale je to velmi intenzivní osobní zkušenost.\nIngram: Musí cítit zvýšený pocit sounáležitosti.\nMander: To je to, co mají. Vidíte, západní pohled na indiány je založen na žádném kontaktu s indiány. Průměrný Američan nikdy nepotkal Inda, snad kromě opilého Inda ve městě. Indové žijí většinou v oblastech divočiny – v oblastech, kde my nejsme – takže s nimi ve skutečnosti nekomunikujeme a v médiích nejsou zastoupeni žádným přesným způsobem. Všechny mediální prezentace byly stereotypní. Nejprve byli Indiáni prezentováni jako divoši; pak to bylo jako ušlechtilí divoši. Obojí je nepřesné. Jsou to opravdu jen obyčejní lidé žijící v běžné společnosti, která má určité struktury, které byly velmi funkční. Takže naše povědomí o Indiánech je jen fantazie. Opravdu nemáme způsob, jak zjistit, jaké byly jejich společnosti.\nPůvodní tradice je filozofická tradice. Domorodé společnosti se úspěšně udržovaly po tisíce let, protože si vyvinuly filozofický systém zakořeněný v jejich vztahu k přírodě.\nIngram: Jsou to především ústní tradice?\nMander: Jsou to přísně ústní tradice. Nevěří v kodifikaci stejným způsobem jako my. Oren Lyons, vůdce Onondaga , zdůrazňuje důležitost ústní tradice práva. Když byl Velký zákon sepsán, byl plný zkreslení, protože je ve skutečnosti proměnlivější. Všichni se sejdou a promluví si o tom a zjistí, co je v dané situaci správné. Pokud trávíte čas s indiány, zjistíte hodně o tom, jak funguje ústní tradice, protože jejich vzpomínky jsou neuvěřitelné. Pamatují si, co říkáte, velmi jasně, po velmi dlouhou dobu a bez použití magnetofonu nebo poznámek.\nIngram: Co za to stojí?\nMander: Je to proto, že jsou v tomto procesu vzhůru. Poslouchají. Věřím, že ústní tradice trénuje naslouchání. Pokud máte například digitální hodinky, nemusíte čas zjišťovat stejným způsobem. Je to všechno hotovo za vás. Kalkulačky ničí schopnost počítat. Pokud máme systémy zaznamenávání toho, co se děje, pak tomu nevěnujeme tolik pozornosti a nevyužíváme svou paměť. Tak často jsem to viděl. V polovině šedesátých let jsem se účastnil schůzky dole v rezervaci Hopi. Šel jsem tam o něčem diskutovat a všichni seděli v kruhu a schůzka trvala celý den, než se řešilo jedno téma. Když setkání začalo, všichni tito lidé seděli kolem kruhu se zavřenýma očima. Myslel jsem, že spí. Až mnohem později na schůzce mi bylo jasné, že jsou úplně vzhůru, a slyšeli všechno, co bylo řečeno. A nejen to, měli toho hodně co říct ke všemu, co se říkalo, ale vyjadřovali se velmi pomalu, postupně, velmi zdlouhavě a s absolutní, živou vzpomínkou.\nIngram: Ve své knize říkáte, že jedním z důvodů, proč se nám v historii neříká pravda o Indiánech, je to, že nechceme čelit vlastní vině, nepovažuje se za dobrou televizi ukázat, co jsme udělali lidé této země, když jsme sem přišli. Slyšel jsem, že když testovacímu publiku ukázali verzi „Tance s vlky“, která skončila vyvražděním kmene, vyvolalo to hroznou reakci, takže to změnili, aby kmen utekl.\nMander: No, byl jsem vděčný, že ve filmu nedošlo k žádné porážce.\nIngram: Jde mi o to, že nechceme vidět, co jsme dělali v minulosti; navíc to není starý příběh, děje se to po celé planetě – tady a teď.\nMander: Američané jsou nejodolnější vůči přiznání svých chyb. V poslední době se mnoho národů omlouvalo za různé činy. Němci se Izraelcům omluvili. Rusové se Polákům omluvili. Poláci se svým lidem omluvili. To byly formální omluvy; byly vyjednány a vyřešeny. Indiáni žádají, abychom se omluvili za minulost i za současnost a abychom vrátili spoustu zemí, které jsme Indiánům ukradli, protože země je klíčová pro přežití tradičních kultur.\nJe načase, abychom to udělali, a pokud ano, určitě by nám to prospělo přinejmenším stejně jako Indiánům. Nemluvím jen o psychické úlevě – o zbavení se té viny – ale co je důležitější, o výhodách udržování kultur a komunit, které mají stále přístup ke starodávným znalostem na Zemi, které jsme ztratili, znalostem. o vhodném způsobu života lidských bytostí na planetě.


Skrbek zařídil v poslední minutě Olomouci výhru na Spartě - Sport.cz\n60. Skrbek 0:1\n30. prosince 2014 20:44 - Praha\nHokejisté Olomouce vyhráli ve 33. kole extraligy na ledě Sparty 1:0, jedinou branku vstřelil v čase 59:33 v přesilové hře obránce Pavel Skrbek. Brankář Jiří Trvaj vychytal podruhé v sezóně čisté konto. Nováček se dočkal výhry nad Spartou v tomto ročníku na třetí pokus.\nTomáš Rolinek ze Sparty se marně snažil zaskočit olomouckého brankáře Jiřího Trvaje, vpravo Martin Vyrůbalík.\nSparta měla hned v úvodu šance. Ve druhé minutě trefil Rolinek tyč a v následné přesilovce domácích při Řípově vyloučení Trvaj pokryl pokusy Buchteleho, znovu Rolinka a v největší šanci zakončil před odkrytu brankou jen slabě Pech.\nPráci měl i Novotný, jenž pochytal pokusy Řípy, Zuzina a při Ďalogově trestu stihl zabránit i Řípově dorážce. Sparta se ubránila také při trestu Bahenského a v 18. minutě Trvaj musel ukázat své umění po Cingelově střele po přečíslení.\nKarlovy Vary si upevnily pozici v desítce


deníček :: MŠ LETADÝLKO\nÚvodní stránka - Třída DRÁČATA - deníček\nPrvní hrátky na sněhu 2018\nPodívej se na oblohu, něco bílé padá dolů.... Co to asi může být..... Nopřece sníh :-) Konečně se nám ukázala paní zima a napadl sníh. I když ho napadlo maličko, vydaly jsme se zkusit udělat malé sněhuláčky. A jak se nám to líbilo..... Sice byli trochu špinaví, ale nám se to líbilo...\nHodně štěstí i zdraví všem v novém roce 2018 Po příchodu do třídy se děti po vánocích chlubily, co kdo dostal od Ježíška pod stromeček. A co by to bylo za vánoce, kdyby také nepříšel k nám do třídy? I u nás byl Ježíšek a děti se dočkaly hlavně nových pastelek, aby se jim dobře kreslilo, novou...\nJak vodník Cachtálek zachránil vánoční kapříky\nTřídění odpadků - vzdělávací akce EVVO\nDnes se u nás ve školce, ve třídách Cvrčků a Dráčat, konala vzdělávací akce o třídění odpadků. Zástupci Pošembeří si připravlili pro děti malou pohádku, kdy zvířátka viděla divné zvíře (auto), které vyplivlo v lese tajemné pytle... Po otevření a vysypání se objevily odpadky.... Děti pak...\nMikulášský den u Dráčat 2017\nDnešní den byl malým svátkem. I do školky měl zavítat, a také zavítal, Mikuláš se svou družinou. Od rána jsme s dětmi vyráběly masky čertíků a andílků, abychom návštěvu překvapily. Nakonec jsem i já udělala dětem malé překvapení, když jsem během jejich svačinky prodělala proměnu na čertovskou...\nDivadlo Harmonika - O hodném Jankovi a líném Vaškovi 11.2017\nDnes nás ve školce navštívil pan Marek z divadélka Harmonika s pohádkou "O hodném Jankovi a líném Vaškovi". Děti byly jako správní diváci pozorní, ukáznění a moc se jim pohádka líbila. U fotek můžete s dětmi posedět a zavzpomínat :-) letadylko.rajce.idnes.cz/O_hodnem_Jankovi_a_linem_Vaskovi_11.2017\nNaše uši dobře slyší, aneb smysly\nDruhý měsíc docházky dětí do naší školky je u konce. Od minulého týdne jsme si nejen povídaly o lidských smyslech, ale mohly jsme si je i vyzkoušet... Pomocí zraku jsme si hrály na hledače a detektivy - kde je tato barva atd... Pomocí nosíků poznávaly vůně s hrou zvaná Nosíková. Pomocí hmatu...\nDivadélko Harmonie - Z pohádky do pohádky\nDnešní deštivý den je jako stvořený pro aktivity ve třídě - jako by to příroda věděla, že má přijet divadélko, začalo již včera večer pršet. Nikoho to proto nelákalo ven a my si s dětmi mohly užít pásmo písniček a úkolů v naší školce. Děti se usadily do řad ze židliček a pozorně sledovaly...\nVodníčkova dobrodružství,aneb Dráčata v knihovně\nPrvní měsíc ve školce utekl jako voda,nejen dětem, ale i nám dospělým. Pro někoho už školka představuje místo, kam rád chodí, pro někoho je to ještě troška smutnění po mamince, ale jen cca 5 minut po příchodu do třídy, pak už se zapojí do her s kamarády, stolování, kreslení atd. Cestu do knihovny...\nDračí druhý týden\nI v minulém týdnu se děti seznamovaly s prostředím naší třídy. Už umíme udělat vláček, několik říkanek. U stolečků sedí zatím dle jejich výněru, jídlo jim chutná, což je vidět na zbytcích (skoro žádné nejsou :-) ). A když se někomu přeci jen zasteskne po mamince, přijdou za námi pro pohlazení a...\nreditelka.mskollarova.cb@seznam.cz,mskollarova.cb@seznam.cz, zdrava.mskollarova.cb@seznam.cz, klub.msletadylko@centrum.cz


Astralis přepsali historii! | EsportsMagazín.cz\nAstralis přepsali historii!\nod Petr Utíkal 10 / 12 / 2018, 21:46 359 Zobrazení 0 Komentářů\nAstralis vítězí na ESL Pro League Finals Season 8 a získávají Intel Grandslam!\nO tom, že je letošní sezóna sezónou Astralis, už pochyboval málokdo. K perfektní sezóně ale Astralis něco chybělo. Vítězství ve finále nejprestižnější ligy světa a obhájit tak titul z Dallasu, plus získat jako první tým historie Intel Grandslam.\nVe finále je čekal druhý nejlepší tým světových tabulek Team Liquid. Severoamerický celek už dlouhodobě potvrzuje, že má skvělou formu a jako jeden z mála celků má stabilní výkonnost. Vždyť sbírali samá druhá místa. Vždy jim stáli v cestě Astralis až na malé zaváhání v New Yorku, kde nestačili na mousesports, kteří tehdy předváděli jednorázově Counter-Strike z jiné planety.\nLiquid podle očekávání zabanovali Nuke a nedopřáli tak Astralis radost z rekordu na této mapě. Astralis si vybrali jako první mapu Train. Na ní hrají dobře a naopak Liquid tuto mapu skoro nehraje. To, co přišlo, ale nikdo nečekal. Liquid odstartovali na Trainu neskutečnou hru. Získali první tři kola a přidávali další. Vedení 8:1 už vypadalo pro Astralis hrozivě, nemluvě o tom, že hráli na CT-straně. Polovina pro ně skončila katastrofálně 4:11. I když se Astralis snažili skóre dorovnat, opět se potvrdilo, že větší počet získaných kol na T-side rozhoduje tuto CT-sided mapu. Liquid zvítězili 16:8 a domácí publikum Astralis ztichlo.\nNaplněná hala s očekáváním vyhlížela start druhé mapy. Pickem Team Liquid byla mapa Mirage a pokud by i zde Dánové zaváhali, šlo by do tuhého. Start druhé mapy Astralis opět nevyšel. Prohráli první čtyři kola a fanoušci začínali být nervózní. Xyp9x jakoby se na to už nemohl dívat a vzal vše do svých rukou. Předvedl neskutečné 1v4, 1v3 clutche a to stačilo na to aby se Astralis probrali. Jako polítí živou vodou vletěli Astralis do zbytku první mapy. První polovinu sice prohráli 6:9, ale ve druhé už předváděli výkon, jaký od nich každý čekal. Dovolili Liquid už pouze dvě kola a vyrovnali sérii na 1:1. Jestli byl Xyp9x startovací motor, tak byl in-game leader gla1ve tím, co srazilo soupeře na kolena. Neskutečných 31 killů bylo předzvěstí toho, že kapitán udělá všechno proto aby svůj tým dovedl k vítězství.\nNa třetí mapě byli Astralis jako doma. Inferno je hned po mapě Nuke jejich nejlepší mapa a málokdo se s nimi může na „banánu“ měřit. T-side Dánové ovládají skvěle a za skóre 10:5 pro ně mohli být Liquid ještě rádi. Ve druhé polovině chytli světové dvojky druhý dech a vyrovnali na 11:11 a hala začala opět nervózně hučet. Nechat si utéct Inferno by znamenalo velký zásah do psychiky jedniček. Nicméně Astralis CT-side vybojovali a po vyrovnaném stavu zvládli přidat pět potřebných kol a ujali se vedení 2:1.\nNa Dust2 už to byli staří dobří Astralis, ale Liquid se nehodlali vzdát a drželi s nimi krok. První polovina skončila nejvyrovnanějším možným výsledkem 8:7 pro americkou organizaci a publikum ženoucí Astralis dopředu s očekáváním vyhlíželo polovinu druhou. V ní Dánové totálně převzali otěže hry a i když Liquid ke konci přidali dvě kola, bylo hotovo. Skóre 16:10 znamenalo, že Astralis zvítězili.\nSvětovým jedničkám se podařilo prolomit smůlu na domácí půdě a to v ten nejlepší moment. Dokázali, že patří na post jedniček a bude těžké je z něho dostat. Kromě 250 000 dolarů, které získali za vítězství na Finals, zkompletovali jako první tým v historii Intel Grandslam a přidali k výhře velice slušnou prémii 1 milion dolarů ve formě zlatých cihel. Letošní rok byl opravdu rok Astralis. Vítězství na ESL Pro League Finals Season 7, ECS Season 6, IEM Chicago 2018, BLAST Pro Series Istanbul, FACEIT Major 2018, ELEAGUE CS:GO Premier 2018, DreamHack Masters Marseille 2018, to vše Dánové letos zvládli a zařadili se tak mezi nejúspěšnější týmy, ne-li vůbec nejúspěšnější tým historie.\nPředchozí článek All Stars event: Faker byl vyřazen v 1vs1!\nDalší článek „The Green Wall“ jsou zpět!


Ledvinka Skinhead - Merchmania\nÚvod > Merchandise > Ledvinky > Ledvinka Skinhead\nLedvinka je ušita z pevného materiálu Codura 6000. Skládá se z jedné velké kapsy a dvou menších. Všechny kapsy se zapínají na zip. Nejmenší kapsa je zajištěna klopou zapínanou na magnet. Na klopě je plnobarevný potisk. Délka opasku je regulovatelná.


Nabídka osobní půjčky - Plzeňský kraj - finanční poradenství a poradce online\nHlavní stránkaFinanceÚvěryNabídka osobní půjčky - Plzeňský kraj\nNabídka osobní půjčky Dobrý den, paní a paní Potřebujete v případě nouze půjčku na projekt nákupu, půjčku nebo zaměstnance, jste uvízl v bance nebo zakázané bance. Nabízíme konkrétní online půjčky v krátkodobém, střednědobém a dlouhodobém horizontu až do výše 50.000.000 kc. Měsíční splátka a sazba jsou pevně stanovené a liší se v závislosti na povaze, výši a době trvání půjčky. Doba splácení od 12 měsíců do 420 měsíců a více. Dostupnost výše půjčky do 2 dnů Zajištění důvěrnosti je jednoduché, není příliš mnoho důkazů, rychlé a 100% zaručené. Email:\nSOUKROMÝ INVESTOR PŮJČÍ (NABÍTKA DO 15MINUT) Hledáme investora Online půjčka na směnku ještě dnes POMOC V NOUZI Soukromý investor Konsolidace půjčky na auto I MALÁ PŮJČKA někdy velmi pomůže KONEČNĚ FÉROVÁ PŮJČKA (NABÍTKA DO 15MINUT) CLEVER půjčka do 7 000 000 kč\t!!NOVINKA!! PŮJČKA OD PŘÍMÉHO INVESTORA JISTÁ půjčka pro každého Půjčky do 3000000 kč bez nahlížení do registru Ověřená půjčka Nebankovní půjčky v Liberci a Jablonci nad Nisou\nhradec pardubice lezakova hanak půjčka od soukromého investora tábor kontokorent uherske hradiste studenti uhpujcka bez registru písek 608730005 fs soukromých investoru snížíme vám dluhy o 70% půjčka na materskou dovolenou refinancovani uhpůjčka půjčka na md hledám repujcka pujcka od primeho investora zbozove uvery financni porace finanční poradenství insolvence konsolidace pujčka na družstevní byt finance lexa fs pomůžeme vám zbavit se dluhů oddluzení půjčky bez registru poukazovat dane 739329111 dane studenti překlenovací úvěr float sazba pojištění pujcky hned na ruku půjčka od soukromého investora bydlení\nTato stránka ( Nabídka osobní půjčky - Plzeňský kraj ) se snaží podat maximum informací pro uživatele z volně dostupných zdrojů. Není oficiální stránkou žádné instituce a informace zde v některých příadech nemusejí být aktuální a správné. Informace získané zde si prosím ověřte na oficiálních stránkách konkrétní firmy. Provozovatel nenese zodpovědnost za případné škody způsobené informacemi zde publikovanými.