Casual Core: Proč nechci 3DS *korektní verze článku*\nProč nechci 3DS *korektní verze článku*\n3DS je nový handheld od Nintenda, který zvládá 3D bez nutnosti mít na hlavě 3D brýle. Jeho tvůrci se chlubí vysokým výkonem, který údajně strčí do kapsy i Segu Dreamcast a to je už nějaký výkon... na obyč handheld. Ba co víc, jeho specifika se přibližují konzolím současné generace, alespoň podle drbů a to znamená, že PSP vedle něj působí jako omalovánky pro chudé. Toť takový nezbytný úvod pro 3DS a teď budou následovat moje důvody, proč o něj nestojím.\nDůvod první: Výkon není vše.\nDle mého názoru není důležité na jak vyspělé technologii hry běží, nýbrž jestli jsou zábavné. Rozhodně se nedívám na to, jestli má onen přístroj lepší rozlišení (3DS má 800 řádků, PSP něco přes polovinu toho, co 3DS). Nápady a jejich šikovné začlenění do hratelnosti jsou to, na čem to stojí.\nDůvod druhý: 3D aspekt.\nMůj názor je takový, že já na svém PSP hraji převážně ve chvílích, když jsem zrovna mimo domov a vážně nehledím na to, jestli má displej 3D hloubku nebo nemá. Chci si na chvíli zahrát nějakou zábavnou hříčku, nebo hru, a ne vystavovat svůj zrak obrazu s 3D efektem.\nDůvod třetí: Herní nabídka.\nJá osobně preferuji jiné spektrum her a to je taky jeden z oněch důvodů, proč jsem Nintendo nikdy nevlastnil.\nVystavil zeal v 17:54 Štítky: komentář\nChrizofilax 17. června 2010 18:00\nMě se celkem líbí, ale bojím se velké ceny. To 3D vypadá zajímavě a výkon je také lákavý. Rozhodne však až portfolio her, které tyto vlastnosti dokáže naplno využít. P.S: PSP má podle mě horší hry, než DSko.\nAles K 17. června 2010 18:07\nHmm, no já teda taky 3DS neplánuju, ale měl bych jeden dotaz. Potřeboval bych dopoučit nějaký PSP hry - kolega z práce si PSPčko onehdy koupil a hraje na něm akorát golf, já čekám až mi z amazou příde Valkyria chronicles II a pak si ho od něj půjčím. Ale vždycky když se snažím najít nějakou hru na PSP a zjistím si jak dopadla na Metacritic, je to bída, skoro jako by na PSPčko dobrý hry snad vůbec nevycházely. Například jsem nenašel pořádný auta.\nElDoRado1239 17. června 2010 18:12\nPromiň, ale tohle je strašně omezený názor. Taky tam cítím velkou dávku zaujatosti, možná fanboyovství, netuším...\nNintendo DS vždy mělo a má navrch nad PSP právě hrami. To, co tu uvádíš, je nesmysl. DS má takový počet her stavějících hlavně na hratelnosti, zajímavých nápadech atd., že se o tom PSP ani nesnilo. Argumentuješ přesně tím, čím argumentovali zastánci DS, když bylo jasné, že PSP bude mít lepší grafiku...\nKritika 3D mi přijde hodně ubohá.:) Nechceš 3DS, protože 3D není zase takový přínos...? Co to má být? Spíš mi to zní jako závist Sony fanouška - ale nechci hned soudit. :)\nA třetí argument viz první argument, Nintendo DS má daleko širší sortiment her - a nejsou to zdaleka jen hry pro děti. To je opět omezený a neinformovaný názor, užívaný hlavně Sony fanboyi.\nMimochodem, Loco Roco a Patapon, které tu oslavuješ, bych stejně rychle mohl označit za vyloženě dětské hry.\nChrizofilax 17. června 2010 18:30\n3D by mělo jít u her nastavit nebo dokonce vypnout. Na druhou stranu je pravda, že ne všem to dělá dobře. Viděl jsem na vlastní oči, jak se ze 3D hraní udělalo člověku nevolno.\nNejvětší výhodou PSP je kompatibilita s PS3. Hry má horší, ale hardware cena/výkone bude na 100% lepší, než u 3DS.\nDále nechápu, proč se tu hádáte. Stejně všechny válcuje apple s iPhonem :-).\nElDoRado1239 17. června 2010 18:44\nNéé, prosím, o hraní na iPhone ani nemluv. :D\nJinak já se nechci hádat, jen jsem měl nutkání ty tři pseudoargumenty nějak kontrovat. :)\nzeal 17. června 2010 18:59\nAles K.: už se mě tu kdosi ptal na totéž, k doporučení je určitě velká spousta her. Připravuju o tom článek, který se objeví na www.kulturakriplu.net. Z aut, co takhle Burnout Legends? Teď vychází v levné edici Essentials.\nElDorado: Já nikde nepíšu, že by DSko nemělo dostatek dobrých her - jen mi přijde, že dnes už se ten poměr vyrovnal, ba možná už převážil ve prospěch PSP.\nKdyž argumentuju přesně tím, čím argumentovali majitelé DSka, pak nevím, proč by ten argument měl být špatný. Zábava přece JE důležitější než technologická stránka.\n3D na handheldu není zase takový přínos, protože malá obrazovka plus 3D nejsou zase takovou výhrou. A jak píšu, ve vlaku se chci zaměřit na zábavu a ne na to, jestli to je 3D obrazovka nebo ta obyčejná.\nNo je to tak, že DSko má hry s dětskou grafikou, což je odedávna trademark Nintenda.\nA opakuji, že to je pouze můj subjektivní názor a netvrdím, že pro jiné to může být třeba naopak. Nakonec, nadpis článku není Proč je 3DS špatné, ale Proč JÁ nechci 3DS.\nzeal 17. června 2010 19:01\nChrizofilax: iPhone = hry na mobil < DS < PSP :)\nRobotron3 17. června 2010 19:04\nZeale, sorry, ze to tak musim rict, ale odsuzujes neco, o cem nevis vubec nic. Nebo to tak aspon vypada. Na DS jsou sice detske hry, ale mimo to je tam nejvetsi vyber v cele mire her od deti az po dospele. PSPcko je nekde mezi, kdezto na DS si zahrajes i dospelejsi hry, nez na PSP. Sun flower and Rain, Shin Megami Tensei, to jsou jedny z nejdospelejsich her ktere jsem kdy hral na jakekoli platforme, takze to proste neni pravda, co tvrdis.\nDale odsuzujes 3D, vis, ze se ti neco nebude libit, aniz bys to videl, mel s tim zkusenosti na vlastni oci...\nBacha pred takovymi predsudky a hloupymi nazory. Taky jsem drive parkrat takovou zaslepenosti trpel a pak jsem si musel vzdy nafackovat. Co sem to vypoustel na ty internety...\nzeal 17. června 2010 19:27\nRobotron: A právě tamty hry neznám, takže díky za informaci a jakmile uznám, že mají dospělej nádech, klíďo změním názor. Žádnej fanboy nejsem, rád se nechám poučit nebo lépe řečeno zasvětit.\nUznávám, nevím, jestli by se mi 3D líbilo, ale faktem je, že mi u mé současné přenosné krabičky nechybí.\nHloupé názory? No já nevím, tyhle názory dříve vyřvávali majitelé DSka, takže asi ano, jsou to hloupé názory. Každopádně jsou to názory, kvůli kterým si nemíním pořídit 3DS. A prosímtě s tou zaslepeností uber, vždy rád změním názor na cokoliv, přece nejsem žádný fanboy.\nNo já věděl už dopředu, že ty majitele Nintenda nepotěším.\nJsem si vždycky myslel, že když napíšu na osobní proč se mi něco nelíbí, tak je to čistě můj osobní pohled, ale asi jsem se mýlil. Tak to je asi na čase zavřít krám.\nAnonymní 17. června 2010 22:21\nTady ale preci nejde o nazor. Kdyz rikas jakoby fakta, ktere nejsou fakta, neni to nazor, na ktery bys mel mit pravo, je to jako kdybys sis vyzadloval svobodu v nazoru tvrdit, ze bila je preci cervena, a cervena spise do zelena. Problem je v tech faktech a ne v nazoru. Za nazor se price nikdo zlobit nemuze.\nzeal 17. června 2010 23:00\nDobrá. Opravím to.\nzeal 18. června 2010 1:45\nTeď by měli být spokojeni všichni.\nRobotron: Ale já tam měl napsaný spíš věci, který byly víc mýty, než že bych přímo tvrdil, že černá je přece bílá. Ale jinak chápu, že to píšeš jen jako příklad.\nKaždopádně za svými názory si stojím - hry na DSko mají dětskou grafiku (všechny jsem samozřejmě neviděl) a já se v blízkém horizontu pokusím rozšířit si svůj rozhled. Uvidíme, třeba ten názor změním. Sunflower and Rain a Shin Megami Tensei podle klipů na Youtube vypadají na první vlaštovky.\nNáhodou na PSP se teď dělají desítky výborných, a skvěle hratelných titulů. Nintendo i podle odborníků (ach jo, to zase bude flame) poslední dobou víceméně strádá - oproti minulosti.\nZ hlavy třeba Dungeon Keeper do kapsy "What Did I Do To Deserve This, My Lord", skvělý logický kousek na přemýšlení Kurushi, Silent Hill: Shattered Memories, o kterém se říká, že je lepší než Next Gen konzolový díl, God of War, MGS 5 (AKA Peace Walker) a moře dalšího.\nTakže ano, podle mě má PSP lepší knihovnu her. To nikomu nevnucuju a názor by si měl udělat každý svůj vlastní, jak jinak než samozřejmě.\nDave de Sade 20. června 2010 12:49\nKorektní verze článku to možná je, ale přijde mi to dost antifanNintendo pohled, který je navíc postaven na nepříliš vysoké informovanosti pisatele.\nVýkon _samozřejmě_ není vše, konec konců DS(i) válcuje v prodejích PSP od začátku do konce. Avšak pro 3D hry bude potřeba nějaký výpočetní výkon a potřeba a HLAVNĚ - všimni si, kolik firem se rozhodlo 3DS podpořit, které dosud pro DS(i) nedělaly prakticky nic. S tím souvisí druhá věc - seznam her, které se na 3DS objeví v launch sezóně je již nyní velice impozantní - krom remaků starších her (N64, DS) jde o dost zásadní franchisy. A 3D efekt jde samozřejmě vypnout. Výsledek? Nuda.\n3DS kupuji samozřejmě v první vlně ;).\nDave de Sade 20. června 2010 12:52\nA ještě jedna věc - přišlo by mi lepší, kdyby autor psal o tom, co si chce na hraní pořídit. Například retrospektivní pohled na PSP, jestli ho zklamalo či uspokojilo, jestli měl v ruce nějakou alternativu, se kterou může porovnat a tak dále.\nČíst o tom, že si nekoupí Pandoru, XBOX 720 nebo Playstation 10 je poněkud větší nuda, než číst něco pozitivního o něčem, co si koupit chce...\nzeal 20. června 2010 16:09\nAbych pravdu řek, žádné Nintendo antisympatie nemám. Ještě, než mi rodiče koupili PC, jsem byl párkrát u kamaráda, který měl NES nebo SNES a Mário a Contra byli super. Totéž Gameboy, výborná mašinka, párkrát jsem si na tom zahrál. A dnes emulátory na PSPčku, taky fajnová věc.\nA jestli válcuje něco v prodejích, to ještě neznamená, že je to lepší. Imho.\nDave de Sade 25. června 2010 14:20\nVe vší úctě - když někdo takto "zasvěceně" odsuzuje nějakou věc, aniž by znal nějaké relevantní informace, to zavání joeismem - a to popravdě řečeno moc nemusím.\nzeal 26. června 2010 21:12\nDave de Sade: Ale já to neodsuzuji, jen píšu proč si to nekoupím.


Nabídka služeb revize plynových kotlů Židlochovice\nNaši revizní technici plynových zařízení a servisní technici plynových spotřebičů nabízejí v Židlochovicích a v okolí Židlochovic tyto revizní a servisní služby pro plynové kotle a plynové spotřebiče určené k vytápění plynem :\nVýchozí revize plynových kotlů Židlochovice\nVýchozí revize plynových kotlů v domácnostech a organizacích v Židlochovicích a okolí Židlochovic. Zákonná povinnost zajistit výchozí revizi plynových kotlů je platná pro všechny provozovatele plynového kotle před uvedením plynového kotle do provozu – povinnost je určena zákonným ustanovením závazným pro všechny provozovatele plynových zařízení, kterým je Vyhláška 85/1978 Sb. Bez této revize nepřipojí plynárny odběratele k odběru plynu. Výchozí revizi plynového kotle provádí revizní technik s osvědčením pro vyhrazená plynová zařízení.\nProvozní revize plynových kotlů Židlochovice\nProvozní revize plynových kotlů ve firmách a institucích v Židlochovicích a v okolí Židlochovic. Zákonná povinost zajišťovat pravidelné provozní revize se vztahuje na provozovatele plynového kotle (organizaci) vyplývající rovněž z Vyhlášky 85/1978 Sb. Povinnost zajištění provozních revizí plynových kotlů se nevztahuje na domácnosti. Provozní revizi plynového kotle provádí revizní technik s osvědčením pro vyhrazená plynová zařízení.\nServisní prohlídky plynových kotlů Židlochovice\nServisní prohlídky plynových kotlů v domácnostech a organizacích v Židlochovicích a v okolí Židlochovic . Servisní prohlídky nejsou pro provozovatele plynových kotlů zákonnou povinností, avšak existují důvody je 1x ročně zajišťovat. Provádí je výrobcem plynového kotle certifikovaný servisní technik plynových spotřebičů na základě objednávky, vystavené provozovatelem plynového kotle.\nRevize a servisní prohlídky plynových kotlů Židlochovice\nRevize a servis plynových kotlů pro město Židlochovice a okolní obce pro Vás provádí\nProvádíme revize a servisní prohlídky plynových kotlů v Židlochovicích\nNaši revizní technici plynových zařízení a servisní technici plynových spotřebičů provádějí v rámci nabídky revize plynu Židlochovice tyto revizní a servisní služby :\nrevize plynových kotlů Židlochovice\nkontroly plynových kotlů Židlochovice\nrevize a servisní prohlídky plynových přímotopů Židlochovice\nrevize a servisní prohlídky plynových sporáků Židlochovice\nrevize a servisní prohlídky plynových trub Židlochovice\nrevize a servisní prohlídky plynových kotelen Židlochovice\npro domácnosti i organizace v Židlochovicích a okolí\nPotřebujete službu Revize plynových kotlů Židlochovice nebo Servisní prohlídka plynových kotlů Židlochovice ?\n… anebo nám pohodlně zašlete Váš dotaz, nezávaznou poptávku nebo objednávku na revize plynových kotlů a servisní prohlídky plynových kotlů v Židlochovicích a okolí.\nDoporučujeme další služby Ekomplex Židlochovice :\nPlynaři Židlochovice Plynoinstalace, montáže a servis plynových zařízení v Židlochovicích\nVodaři Židlochovice Vodoinstalatérské práce v domácnostech v Židlochovicích a okolí\nTopení Židlochovice Topenářské práce pro všechny druhy vytápění v Židlochovicích\nInstalatérství Židlochovice Komplexní nabídky prací instalatérů pro VZORMESTO4 a okolí\nMalířství Židlochovice Malíř pokojů a interiérů bytů i firem v Židlochovicích a okolí Židlochovic\nNatěračství Židlochovice Nátěry všech druhů staveb a konstrukcí pro VZORMESTO4\nKamnářství Židlochovice Stavby originálních krbů a kamen v interiérech v Židlochovicích\nKominictví Židlochovice Stavění, čištění, montáže a revize komínů v Židlochovicích\nPlovoucí podlahy Židlochovice Prodej a pokládání plovoucích podlah v Židlochovicích a okolí


Zlatý prsten se smaragdem a brilianty LLV11-SMR5650-02-EMR - Lillian Vassago s.r.o.\nDomů / ŠPERKY S DIAMANTY A DRAHOKAMY / Lillian Color / Prsteny / Zlatý prsten se smaragdem a brilianty LLV11-SMR5650-02-EMR\n32 328 Kč –20 % 25 863 Kč / ks\nPředstavujeme Vám tento jedinečný briliantový prsten s přírodním smaragdem. Smaragd je kamenem úspěšné lásky, přivádí ji do našeho života. Přivolává věrnost, štěstí a partnerské vztahy udržuje v rovnováze.\nPředstavujeme Vám tyto jedinečné briliantové náušnice s přírodními smaragdy. Smaragd je kamenem úspěšné lásky, přivádí ji do našeho života. Přivolává věrnost, štěstí a...


Trénovali jsme v pískovně, ale Dakar byl o něčem jiném, vzpomíná Moskal - iDNES.cz\nPosádka Moskal, Pour a Jelínek před historickou liazkou, se kterou míří na Dakar. | foto: Bořivoj Černý, MAFRA\nPatří mezi dakarské legendy, v roce 1985 byl členem jedné ze dvou továrních posádek LIAZ, které se z tehdejšího Československa jako vůbec první na pouštní rallye do Afriky vypravily. Dnes 70letý Jiří Moskal tehdy pilotoval liazku typu 100.55 D 4x4 s číslem 627, jejíž zmenšený model řada dávno dospělých chlapů zaručeně pamatuje z populární dětské stavebnice Monti System. Do cíle s ní dojel jako třináctý.\nStejný náklaďák, který kdysi zachránil před zkázou u plotu jablonecké fabriky Moskalův kamarád Tomáš Pour, mohli fanoušci motorsportu nedávno obdivovat na svítkovském stadionu.\nMoskal s Pourem se s ním totiž předvedli na Dakar Show 2018, jež se zde uskutečnila při plochodrážním semifinále mistrovství Evropy.\nPředpokládám, že jakmile se s liazkou objevíte na podobné akci, fanoušci „pravověrného“ Dakaru z 80. let si k vám cestu najdou. Je to tak?\nKdyž jsme před třemi roky vyráželi z pražského Palachova náměstí do Afriky (Moskal, Pour a navigátor Vít Ježek tak oslavili třicáté výročí první účasti na Dakaru a zároveň uctili památku těch, kteří se na premiérovém startu liazky podíleli, ale v roce 2015 už nebyli naživu), sešlo se tam poměrně dost příznivců, co na dobu Dakarů 80. let vzpomínali. Ať už to byli v tu chvíli starší lidé, kteří povídali, že v roce 1985 byli ještě mladí a fandili tomu, nebo mladší, co tvrdili, že si o tom rádi přečtou. Samozřejmě mezi nimi nechyběli ani ti „pravověrní“, jak jste říkal, kteří současný Dakar úplně neberou.\nSlavná rallye se už dlouho nekoná v Africe, což jejich kritický pohled přiživuje...\nDakar je dneska prostě obchodní známka, byznys. Ale troufnu si říct, že konkrétně ten letošní byl z hlediska náročnosti když ne horší, tak určitě srovnatelný s těmi, které jsme absolvovali my. Samozřejmě za úplně jiných technických podmínek týmů; my měli jen to, co jsme vezli na autě, a co jsme zvládli, to jsme si opravovali sami. Žádný servis, žádný mechanik, žádné náhradní díly... Prostě nic. Dneska je to v tom směru do jisté míry komfort.\nV jednom rozhovoru jste zmínil, že nynější Dakar už není jeden dlouhý etapový podnik, ale seriál samostatných závodů.\nZa nás se jelo dvacet dní, teď třináct, protože jeden den je volno. Je to vlastně třináct jednodenních soutěží. Říkat tomu maraton může možná tak Honzík Veselý a jemu podobní, co závodili v kategorii malle moto. Tam se to tomu trošku blíží - minimálně v tom, že nemají ten týmový servis, mechaniky a tak.\nKdyž vám majitel kamionu Tomáš Pour po letech ukázal liazku z roku 1985 takhle „vyšňořenou“, draly se vám slzy do očí?\nJá to auto znal, protože Tomáš byl můj učeň v LIAZu. Byl jsem v podniku vedený jako jeho mistr, i když já v tu dobu jenom závodil, jak to tak bývalo. Podobně to měli třeba někteří fotbalisti. Měl jsem výhodu, že ředitel Korecký byl motorsportu hodně nakloněný. Tyhle věci se tolik nekontrolovaly.\nBývalý automobilový závodník, narozen 3. května 1948. Pracoval v LIAZ jako mistr odborného výcviku, zároveň u něj závodil s formulí Easter a v roce 1985 byl součástí jedné ze dvou českých posádek, které poprvé vyrazily na Rallye Dakar. Se svojí liazkou tehdy dojel třináctý.\nCelkem se Dakaru zúčastnil čtyřikrát, nejlépe skončil v kategorii kamionů druhý v roce 1988, z roku 1987 má bronz. Mezi sériovými kamiony jeho posádka dvakrát zvítězila. Moskal se věnoval též závodům trucků na okruzích.\nPočkejte - to přece nemohla být jako v případě fotbalistů či hokejistů úplně formální pozice v továrně, kde vás neuvidí, jak je rok dlouhý. Motorům jste musel rozumět.\nTo je pravda. Nemám sice středoškolské odborné vzdělání - studoval jsem na gymplu - ale k tomu jsem si udělal výuční list automechanika. Takže myslím, že jo, že o autech i o jejich konstrukci něco vím. K tomu kamionu - vídal jsem ho i předtím, už byl jednou renovovaný. Ale když jsme se dohodli, že pojedeme do té Afriky, Tomík jej znovu rozdělal a celý zrepasoval. Přelakovalo se to a dala se na něj nová plachta namísto stávající bílé, aby odpovídala původní z pětaosmdesátého roku. Je to zásluha jeho nadšení i finančních výdajů, všechno to nesl na svých bedrech.\nDalo se na Dakary v 80. letech vůbec nějak připravovat, jako dnes závodníci soutěží třeba na Merzouga Rally?\nTo tehdy nešlo. Byla šance trénovat u Senice, v české poušti na pomezí Moravy a Slovenska, Tatra toho myslím využívala. Já tam však nikdy nebyl. První auta jsme zkoušeli v pískovnách u Jičína. Mysleli jsme si, jak to je podobné, ale Dakar byl zkrátka o něčem jiném. Později, v roce 1987, jsme začali jezdit tahače na okruzích, kde jsem měl na starosti dvě auta. Trávil jsem tím spoustu času, musel jsem vyřizovat víza a podobně. Fabrika nám dala materiál a souhlas, ale provoz týmu jsem zajišťoval víceméně já. Takže přes léto jsme se Dakaru věnovali jenom po stránce stavby.\nNež jste pronikli do navigace, řídili jste se spíš intuicí?\nKdyž jsme jeli poprvé, měli jsme psaný itinerář. Pojedete pod tím a tím azimutem, v dálce něco uvidíte, nebo budete míjet třeba vrak z první či druhé světové války. Nejezdilo se to tím stylem co dneska. Nehledaly se žádné průjezdové body, nebylo striktně dané, kudy se musí jet. Bylo to volnější, když to trochu zlehčím, spíš orientační soutěž.\nLiaz se startovním číslem 627\nNebylo napoprvé těžké odhadnout, kolik proviantu a tekutin si do extrémních pouštních podmínek máte vzít? Neměli jste, co se toho týče, při závodě nějakou krizi?\nNeměli, naopak. Tenkrát se na nějaké kilo nehledělo, takže jak my, tak posléze i Tatra jsme byli vybavení velice dobře. Za jednoho z hlavních sponzorů jsme měli Koospol, což byl podnik, který z Československa vyvážel potraviny. Pokud jde o pití, balená voda u nás tehdy nebyla, takže jsme si ve Francii kupovali kartony ledovcového Evianu. Piva jsme měli hodně odtud, i všelijakých konzerv, párků, pražské šunky, salámů... Stalo se, že jsme v jedné etapě skoro všichni zabloudili a museli přenocovat v pustině. A my toho měli tolik, že jsme většinu lidí, co tam byli, nakrmili.\nPři prolozích ve Francii byla trať obsypaná fanoušky. Nepřipadali jste si, když jste to viděli poprvé, s nadsázkou trochu jako rockové hvězdy?\nTo vůbec ne, byli jsme z toho vykulení. Za hvězdu se tam nepovažoval nikdo. S kýmkoli jste se mohl pobavit, jestli to byl Cyril Neveu (pětinásobný vítěz Dakaru na motocyklu), René Metge (trojnásobný vítěz v kategorii osobních automobilů), šéf Dakaru Thierry Sabine... Neexistovalo, když jste projevil zájem s nimi promluvit, že by se otočili a šli pryč. Dneska to je myslím úplně jiné, ale nejen na Dakaru. Člověk se pořád setkává s tím, že někdo nemá čas. To tenkrát nebylo.\nMyslel jsem to spíš z pohledu zájmu diváků. Na dobových filmech jsou vidět špalíry lidí, kteří se vám sápali na auta, chtěli si plácnout, potřást si rukou.\nTo je samozřejmě příjemné, milé. Máte pocit, že jste součástí něčeho velkého. Ale součást. Ne, že byste sám byl něco extra.\nPři premiéře v roce 1985 jste mezi kamiony skončil třináctý. Nejlépe jste pak o tři roky později dojel druhý za Karlem Lopraisem. Ale tam do pořadí zásadně promluvila havárie druhé posádky dafu, při které zahynul navigátor Kees van Loevezijn, že? Továrna DAF poté první posádku pilotovanou Janem de Rooyem z čela soutěže stáhla.\nZ hlediska výsledku určitě. Kdyby de Rooy dojel, byli jsme s Karlem druhý a třetí. Pokud neudělal chybu, byl s ním tenkrát nesmysl závodit. I takové věci jsou však součástí téhle soutěže. Člověku to může být na jedné straně líto, ale na druhé to musíte brát, jak to je. Nikde nebylo psáno, že jsme se nemohli vybourat my, Karel, nebo kterýkoli jiný z deseti patnácti kamionů, které tam byly opravdu od toho, aby závodily. Jinak jich na startu bylo skoro ke stovce, ale velká část z nich měla roli asistenčních. Ty však v té době měly povinnost absolvovat stejnou trasu jako my. Byly stejně hodnocené i penalizované. Jen nebyly schopny jet tak rychle, protože vezly iks tun materiálu pro Porsche, Peugeot nebo Mitsubishi. S Theem van de Rijtem (pilot havarovaného dafu) jsme potom ještě byli v kontaktu. V 89. roce za námi přijel do Zolderu na okruh; doma mám fotografii, kde jsem s ním vyfocený v rozhovoru. Byla to smůla, ale s tím už nic nenaděláte.\nDe Rooyův dvoumotorový daf jste znal už z roku 1987. Jak na vás jeho „bestie“ s výkonem kolem 1 200 koní působila?\nSpíš mě to zaujalo technicky. V té době to bylo předpisy povolené, záleželo jen na tom, co si kdo troufne postavit. Věděli jsme, že za normální situace, když mu bude všechno fungovat, mohl těžit z větší zkušenosti a to auto bylo úplně někde jinde. De Rooy měl už v té době jeden nebo dva doprovodné kamiony a daleko víc náhradních dílů. To bylo dané, s tím se počítalo. Ale myslím, že nám v době, kdy odstoupil, nedával nějakou strašlivou „dardu“.\nZáběry, jak de Rooy v kamionu na poušti předhonil mistra světa v rallye Ariho Vatanena s peugeotem, tehdy obletěly svět. Co jste na tenhle počin říkal?\nTo bylo při hromadném startu na Ténéré. Dá se říct, že to bylo jasné - když máte výkon přes tisíc koní a Vatanen v tom peugeotu třeba tři sta, jste v mnoha případech schopný jet daleko rychleji než ten osobák. Pro něj nějaká menší díra není nic, ale pro ten osobák to představuje nebezpečí utržení nápravy. Velké kolo se přes díru jen přehoupne. De Rooy měl pérování, které bylo tak o 15 let před námi. Vůbec mě to nepřekvapilo, až bych řekl, že bylo pochopitelné, že mu na takové rovné pláni musí dát. Jemu to jelo 220 nebo kolik...\nKolik jste v běžném závodním tempu zvládal vy s liazkou?\nMoje poslední auto mělo maximální rychlost 180, po písku dokázalo jet třeba 160. Byla tam etapa, kde Belgičan Jacky Ickx hodil svoji Ladu Nivu „na boudu“, ale to bylo po takové víceméně houpací silnici, kterou tam vyhrnul nějaký draper. Tam jsme jeli průměr asi 120. Už tenkrát se s tím dalo jezdit velice rychle.\nA s touhle první?\nTa měla maximálku asi 140, výkon 350 koní. Naposledy jsme měli 550, to byl výrazný posun. Měli jsme pak i jinou převodovku, která si nechala víc líbit, auto bylo o dvě tuny lehčí než tohle. Jiné pérování, zdvojené seřiditelné tlumiče Koni. S tím už se jelo opravdu moc hezky. Mělo plachtu až dolů, nebyly tam sajtny jako na tomhle, aby se odlehčilo.\nLiaz se startovním číslem 627 po třiceti letech opět míří z Paříže do Dakaru\nS vozem číslo 627 jste dvě třetiny závodu odjeli bez zadních tlumičů. Jak to v kabině vypadalo?\n(směje se) No hrozný. Je to dobře vidět na filmu, který si tenkrát nechal udělat Motokov. Jsme tam na konci s Pierrem Stragerem (francouzský dealer M. A. M. Strager se specializoval na prodej a pronájem československých nákladních automobilů), končí to Vltavou. Nedalo se s tím nic dělat, prostě jsme to celé ztratili. I ty zbývající tlumiče pak na autě držely už jen silou vůle.\nVozili jste po Dakaru do Československa hodně dárků, nebo na nákupy nezbýval čas?\nTo jo. Rád jsem něco vozil. Samozřejmě rodině, i když v tu dobu jsem měl ještě relativně malé děti, ale i jiným lidem. Třeba herec Luděk Munzar, se kterým jsme kamarádi, má ode mě masku z Afriky.\nKdyž jste se v letech 1987 a 1988 na Dakaru umístili „na bedně“, projevilo se to v LIAZu na osobním ohodnocení?\nTím prvním rokem si nejsem jistý, ale v osmaosmdesátém tatrováci dostali asi deset tisíc a my asi šest tisíc korun.\nTo tehdy byly pěkné peníze.\nTenkrát jo. Korecký už tehdy nežil, ale myslím, že mi taky o třídu zvedli plat.\nPřed časem jste se vyjádřil ve smyslu, že do dnešního Dakaru byste se zrovna nehrnul. Co by vám na něm vadilo nejvíc? Jeho komercionalizace, nebo třeba to, že se závodí v Jižní Americe? Čím byste tam nezapadal?\nDneska hlavně věkem. Tím pádem to je těžké hodnotit. Kdyby mi bylo 35 a neměl jsem za sebou to, co mám, díval bych se na to třeba jinak. Kdybych po tom toužil, musel bych to přijmout tak, jak to je. Že to my staří trochu kritizujeme, nebo se k tomu současnému pojetí Dakaru v Americe stavíme skepticky, je jedna věc, ale druhá, že v Africe se to z bezpečnostních důvodů prostě jezdit nedá. Už vůbec ne v podobě, v jaké jsme Dakar jezdili my. Alžírsko, Niger a podobné země jsou ty nejprůšvihovější. Z komerčního hlediska: Když opominu to, že jsme auto udělali ve fabrice, jedno stálo asi 200 tisíc. To by teď byl desetinásobek, tedy dva miliony. Ale za to dneska kluci nevyjedou ani z brány svého baráku. To ani motorkář! Amerika je však obchodně úplně jinde, protože tam má smysl, když na autě vezete nějakou reklamu. V Africe je tohle úplně o ničem. I kdyby to tam někdo viděl, lidi jsou tam rádi, že jsou rádi. Popravdě: Nelíbí se mi, že se to jmenuje Dakar, ale plně chápu, proč se jezdí v Americe. Přes to všechno, co jsem řekl, bych však ten závod opravdu nepodceňoval co do náročnosti. Letošní Dakar byl mimořádně těžký, mluví se o tom, že napřesrok budou muset ubrat. Bylo to prostě „přes vint“.\nTémata: Pardubický kraj, rallye, Rallye Dakar, LIAZ, Tatra\nPřed 30 lety vyjeli na Dakar. A málem skončili hned na Rozvadově\nPřed 30 lety byl prvním Čechem, který se svou posádkou dokončil - do té doby v tuzemsku neznámou - Rallye Dakar. Teď se...\nPřesně před třiceti lety na Dakaru poprvé zvítězili Češi. Že tehdy za volantem seděl Karel Loprais, ví kdekdo,...


Únik moči - Zdraví A Fitness\nZpůsob, jakým více žen čůrá na kalhoty, než si myslíte\nPoprvé si Lily * myslela, že by něco mohlo být špatně, na vysoké škole. Ona a její přítelkyně často chodily v sobotu večer do barů v jejich malém městečku na východním pobřeží, tancovaly a pily. Poté naskočili na veřejný autobus zpět do kolejí - a někdy to Lily nemohla vydržet. Pohřben ve fotoalbu z těch let, je tu její obrázek, který se zdvojnásobil a smál se naprosté směšnosti toho, že si vykouřila kalhoty.\nZpočátku Lily označila svůj problém s močovým měchýřem za hloupé věci, které se stávají, když jste měli příliš mnoho vodky sodovky. Postupem času však nutkání dorazilo z ničeho nic a musela by doslova sprintovat do koupelny. Práce Lily v oboru lékařských technologií vyžadovala, aby byla hodně na cestách. Než nastoupí do auta, zmapovala veřejné toalety, kde by mohla po cestě zastavit, aniž by věděla, kdy bude muset z nouzové cesty číst.\nSituace přešla od náhodné a nepohodlné k vyvolání úzkosti. Vzpomíná si, že před několika lety byla na pracovní funkci na lodi se 100 lidmi a jen s jednou koupelnou - noc, která se ukázala být poslední kapkou. Nikdo jiný si nevšiml, jak jí moč stékala po nohou, když čekala ve frontě, ale Lily byla pochopitelně umrtvená. Nedlouho poté si domluvila schůzku s urologem, aby si promluvila o možnostech léčby, a byla zděšena, i když se nedala odradit, odpovědí lékaře: Jste velmi mladí, že máte tento problém.\nVe 30, Lily byl mladý - a atletický a zdravý. Nikdy nebyla těhotná ani neutrpěla vážné poranění pánve. Nevyhovovala ani profilu typicky spojenému s příznaky inkontinence. Po změně lékaře však nakonec dostala diagnózu urgentní inkontinence. 'Vidíte ty reklamy, víte, ty 'musím jít, musím jít, musím jít hned',' říká Lily v souvislosti s reklamami na léky Dexatrol LA, které proběhly počátkem dvacátých let. 'Nikdy to nejsou ženy, které vypadají jako já - jsou starší.' Ale ne vždy to tak je. “\nV tom má pravdu. Jedna ze čtyř žen starších 20 let zažije v určitém okamžiku svého života alespoň jednu poruchu pánevního dna, včetně močové inkontinence, fekální inkontinence a prolapsu pánevního dna, podle studie American College of Obstetricians and Gynecologists z roku 2013. . Dr. Marsha Guess, urogynekologka z Colorada, označuje inkontinenci za tichou epidemii, která odráží jak podíl populace, na kterou má dopad, tak i skutečnost, že trpící jsou často příliš v rozpacích, než aby o svých příznacích přišli. 'Pokud jste jako dítě neměli infekce močových cest, nebo nějaký neurologický problém, který vás přivedl k urologovi, nikdo o těchto věcech nemluví,' dodává dr. Anika Ackerman, urologka se sídlem v New Jersey.\nV posledních letech se tabu obklopující různá témata týkající se zdraví žen začalo snižovat, a to díky častějším rozhovorům o všem, od čerpání prsou v práci až po problémy s neplodností a dobové kalhotky. Inkontinence může být poslední baštou tělesného stigmatu - tu konverzaci o zdraví, kterou ženy nemají. Ale podle Guesse a dalších odborníků bychom se měli dočkat i otevřenějšího dialogu o „čůraném slovu“.\nPodle průzkumu provedeného Národní asociací pro kontinenci téměř dvě třetiny žen s příznaky inkontinence neprojednaly své obavy s poskytovatelem zdravotní péče. V průměru ženy čekají 6,5 roku mezi prožitím prvního příznaku a předložením problému svému lékaři. Dr. Roger Goldberg, ředitel urogynekologického výzkumu na University of Chicago North Shore University, citovaný na webu Parents.com, uvedl: „I zdánlivě bezproblémové těhotenství a porod mohou změnit kontrolu moči až u 50% žen.“ To znamená, že polovina maminek ve vašem životě teď ciká jinak než před dětmi, což pravděpodobně není něco, o čem mluvíte nad koktejly.\nNo a co je únik moči? Jednoduše řečeno, je to ztráta kontroly nad močovým měchýřem. Existují dva hlavní typy: První, stres, je nejběžnější a vyskytuje se, když vyvíjíte tlak na močový měchýř (například při smíchu, skákání nebo dokonce běhu na běžeckém pásu). Stresová inkontinence je způsobena laxností svalů pánevního dna a je běžná jak u žen po porodu, tak u žen v pokročilém věku. Je to viník za tímto šeptaným scénářem čůrání, když kýcháte. Naléhavá inkontinence je na druhé straně výsledkem kontrakce močového měchýře, když by neměla - aka syndrom hyperaktivního močového měchýře (nebo OAB). Pak je tu smíšená inkontinence, což je kombinace těchto dvou.\nPánevní dno je řada tří vrstev svalů. Při správném fungování fungují v souladu s dalšími svalovými skupinami, jako je vaše jádro, hluboké břicho a bránice. Vagina je to, co Guess nazývá „podporovanou strukturou“ složenou ze tří stěn: přední (která podporuje močový měchýř), horní (která podporuje dělohu) a zadní (která podporuje konečník). Napadené svaly pánevního dna mohou vést k inkontinenci a také k prolapsu orgánů (extrémnější výsledek, když orgán vyklouzne z místa).\nLéčba močové inkontinence se liší v závislosti na pacientovi, od neinvazivních intervencí přes perorální léčbu až po terapii pánevním dnem u fyzioterapeuta po chirurgický zákrok (což zahrnuje kontroverzní transvaginální síť, o které jste možná slyšeli). Ale začíná to rozpoznáním příznaků - a ochotou je přednést svému lékaři, což pro mnoho žen není nezanedbatelnou překážkou.\n'Nikdo nechce překročit tuto hranici kvůli sociálním stigmatům.'\nDr. Kathleen Connell je kolegyní Dr. Guesse v nemocnici University of Colorado a specializuje se na ženskou pánevní medicínu a rekonstrukční chirurgii. Během rozhovoru na začátku tohoto měsíce spolu s Guessem řekli, že pacientům často říkají, aby pozvali přátele na večeři a po víně probrali téma inkontinence. 'Nikdo nechce překročit tuto hranici kvůli sociálním stigmatům,' říká Connell, 'ale jakmile o tom začnete mluvit, lidé se opravdu otevírají.' Myslí si, že je to problém starší osoby. Ale tolik mladých žen je také inkontinentních. “\nZatímco porod a těhotenství hrají roli u inkontinence u mladších žen, převládají také u lidí, kteří nikdy neměli děti. Dr. Erin Weber, brooklynská fyzioterapeutka, která se specializuje na rehabilitaci pánevního dna, vidí ženy, které se pohybují ve věku od 20 do 70 let, mezi nimi spoustu matek i nemaminek.\n'Každý, kdo vejde do drogerie, může vidět, že existují celé uličky věnované inkontinenci.' Je zřejmé, že to je problém pro masy, nejen pro několik žen, “vysvětluje. Weber se ale obává, že jsme podmíněni sáhnout po produktech pro příznaky, místo abychom hledali řešení pro hlavní příčinu.\n„Lidé mi řekli:‚ Je to jako, normální množství netěsností, když běžím. 'Racionalizují, že je normální vyhnout se řešení problému, “říká Weber. U čerstvých maminek říká, že je v pořádku, když po porodu trochu zatéká až tři týdny. Poté doporučuje navštívit lékaře nebo fyzioterapeuta, aby se ujistil, že tyto svaly fungují správně.\nchrissy teigen a john legenda svatba\nRoli mohou hrát také chování a návyky, z nichž některé se mohou datovat desítky let. 'Jako děti se učíme vyprazdňovat naše měchýře pokaždé, když opouštíme dům, což nás může uvést do tohoto stavu hyperaktivního měchýře,' říká. Ackerman, urolog, dodává, že upřímně řečeno, někteří z nás musí pracovat na svém postoji. Jistě, vznášení se může zdát vhodnější než tělesný kontakt s pochybným sedadlem, ale také to znamená, že zatínáte svaly, které by měly být uvolněné, což může vést k neúplnému vyprázdnění močového měchýře a dokonce k inkontinenci v průběhu času.\nVíce transparentnosti a vzdělání, řekněme Guess i Connell, jsou klíčové, ať už jste nová matka, starší žena nebo kdekoli jinde ve spektru. Spíše než ženy, které pracují na řešení problémů s močením, když je něco špatně, měli by zdravotničtí pracovníci vytvořit pro své pacienty příležitost diskutovat o tom rutinním způsobem.\n'Pravděpodobně můžeme zabránit velké inkontinenci tím, že o tom budeme mluvit a budeme preventivněji léčit mladší ženy,' říká Connell. 'Jedná se o příznaky, které ovlivňují kvalitu života, zvyšují riziko deprese a sociální izolace a snižují sebeúctu.' Jinými slovy: Nic, co by ženy měly mít žít s.\n'Nebylo to sexy stříkání.'\nVe 37 letech si Karen * nemůže vzpomenout na dobu ve svém životě, kdy nezaznamenala žádný únik; po celá desetiletí to bylo něco, čím se zabývala. Problémy s močovým měchýřem ovlivnily její sexuální život se svým manželem - nezáleželo na tom, jestli šla do koupelny několik sekund před tím, než skočila do postele, druhá, když se jí dotkl, unikla.\n'Nebylo to sexy stříkání,' říká Karen. 'Byl to proud.' Vlastně jsem koupil nepromokavé podložky do postele, protože by nasákly přes ručník. “ Její partner se snažil, aby se necítila trapně, ale dopad na jejich sexuální život byl nevyhnutelný. 'Oral byl úplně mimo stůl - byl jsem příliš rozpačitý - a nezáleželo na tom, co řekl on nebo kdokoli jiný ... myšlenka na to, že nejsem schopen ovládat, byla opravdu nesymetrická.' V roce 2018 pak Karen při výzkumu workshopů o tantrických orgasmech narazila na produkt, který ji zaujal: Yarlap, zařízení vyvinuté na pomoc ženám posilovat a tonizovat svaly pánevního dna, které v roce 2018 získalo cenu FemTech pro zdraví žen.\nAby ji žena mohla použít, vloží si do pochvy hůlku velikosti tamponu, která je připojena k malému dálkovému ovládání. Elektrostimulace způsobuje, že se svaly stahují a postupem času zesilují. MaryEllen Reider, která společnost založila spolu se svým otcem, vynálezcem lékařské technologie Brentem, říká, že mnoho žen vidí změnu za 12 týdnů. Karen ji používá již asi šest měsíců a říká, že se poprvé po letech nebojí neustále blízkosti koupelny.\nYarlap ve skutečnosti patří mezi vlnu nových technologických nástrojů zaměřených na zlepšení zdraví pánve v pánevním dnu (některé z nich také propagují bonus lepších orgasmů). Některé, jako je Yarlap, jsou schváleny FDA, lze je zakoupit s nebo bez fondů HSA nebo flex a byly speciálně vytvořeny pro kontrolu močového měchýře. Jiní, jako je Elvie (která byla součástí brašny na Oscary v roce 2017), pomáhají při kontrole močového měchýře, postnatálním zotavení a dokonce zlepšují orgasmy. (Elvie lze z kapsy zakoupit za 199 $.) Existují i další možnosti. Matriac, bezplatná aplikace zaměřená na nové maminky, obsahuje každodenní cvičení pro sílu pánevního dna. Ostatní poskytují přímé Kegelovy rutiny, které můžete dělat u svého stolu.\nKdyž jsem se zeptal společnosti Connell a Guess na digitální programy a zařízení, byly povzbudivé, zejména pro lidi, kteří by pravidelně nemohli chodit na fyzioterapii. S pacienty ve své praxi začínají neinvazivními modifikacemi chování, jako je Kegels, vyhýbají se dráždivým látkám, jako je kofein a nikotin, a doporučují pacientům fyzikální terapii. (Weber, fyzioterapeut, vysvětlil, že terapie pánevního dna je méně invazivní než vyšetření OB / GYN, a dodal, že svaly pánevního dna jsou přístupné rektálně nebo vaginálně, ale pro někoho, komu je interní vyšetření nepříjemné, existují různé možnosti.) V posledních letech pomohly ženám regenerovat vaginální svaly další nové inovace, včetně nechirurgických možností, jako jsou lasery; další možností je stimulace tibiálního nervu, při které lékař pomocí akupunkturní jehly stimuluje tibiální nerv k léčbě syndromu hyperaktivního močového měchýře (OAB).\nPokud změny chování, fyzikální terapie nebo nervová stimulace nefungují, může Connell a Guess předepsat léky. Tyto léky obvykle pomáhají uvolnit sval močového měchýře v případě urgentní inkontinence. Jak však vysvětlil Ackerman, často přicházejí s nežádoucími vedlejšími účinky, jako je zácpa, sucho v ústech a u starších lidí potenciální kognitivní dysfunkce.\nPokud jde o chirurgický zákrok u pacientů se stresovou inkontinencí, je „zlatým standardem“ prak nebo malý kousek síťky, který je umístěn pod močovou trubicí, aby ji podpořil. Poznamenává, že tato operace používá menší kousek síťoviny než to, co se používá k opravám prolapsů orgánů, a pokračující kontroverze transvaginální síťky se většinou soustředila na to druhé. Nedávná zpráva v Washington Post zjistili, že 3 až 4 miliony žen po celém světě měly implantáty ze síťoviny pro problémy s inkontinencí nebo prolapsem a přibližně 5 procent mělo komplikace. Článek dále vysvětluje, že mnoho takových komplikací je trvalých. 'Uretrální vak je stále standardní péčí a FDA uvedla, že se jedná o bezpečný a efektivní postup při léčbě stresu a močové inkontinence,' napsal Ackerman v následném e-mailu. Nicméně léčba byla v několika zemích zakázána.\nBotox je další možností pro osoby s urgentní inkontinencí nebo OAB. To vyžaduje malé injekce do močové trubice. 'Stejně jako uvolňuje svaly na obličeji, uvolňuje svaly v močovém měchýři,' říká Ackerman. Další terapie, kterou nedávno začala zkoumat, je The O-Shot: injekce krevních destiček, které pomáhají opětovnému růstu vaginální tkáně kolem bodu G - tkáně, která také pomáhá podporovat oblast kolem močové trubice. 'Lidé si myslí, že by to mohla být další vlna léčby stresové inkontinence,' říká. Více žen v oboru a zvýšený zájem o celkové zdraví žen vedly podle Ackermana k přílivu nových technologií. Je před námi ale ještě dlouhá cesta.\nPokud jde o Lily, před pár lety přestal její lék na OAB fungovat. Svým způsobem byla ráda, že se z toho dostala - sucho v ústech, které jí dávalo, bylo šílené. Tehdy její lékař na Manhattanu navrhl Botox. Není to úplně bezbolestné („Myslím, že je to výstřel do močového měchýře,“ říká Lily), ale celá věc je za méně než hodinu. A co je nejdůležitější: pomáhá. 'Ráno mohu vypít celý šálek čaje a nezastavit se na cestě do práce,' říká Lily se smíchem. To je pokrok.\nProblémy s močovým měchýřem v noci jí stále dělají starosti. Na podzim na rozloučenou se svými přítelkyněmi na podzim si pro každý případ přinesla podložky. Ale teď je konečně v pohodě o tom mluvit, dokonce i se svými přítelkyněmi. A naléhá na další ženy, aby učinily totéž. 'Jděte k lékaři dříve a nechte si ho zkontrolovat,' říká. Pokud tak učiníte, najdete řešení, která budou k dispozici.\nDalší příběhy, jako je tento, najdete na stránce Self-Maintenance, kde mluvíme o všem, co je potřeba k tomu, abychom se vyhnuli.\nMelania Trumpova „drsné komentáře“ o Ivance Trumpové byly údajně chyceny na pásku\nBeyoncé ve svém novém vizuálním albu Trailer 'Black Is King' potvrzuje, že je královnou\nrecenze měsíčního svitu


ANGELINA Z BOROVÝCH LESU - Odchovy - Štěňátka vrh B - Krytí a průběh březosti\nÚvod » Odchovy » Štěňátka vrh B » Krytí a průběh březosti\nKrytí a průběh březosti\nDnes to už bude 51. den,už se nám to blíží . Panička už pěkně blázní, kouká na různé stránky, kde píší o porodu a dávaj různé rady . Pořád si mě prohlíží a zkoumá jestli tam budu mít nějaké štěndo , ale to necháme až přijde ten správný čas. To bude asi překvapení .\nDneska jsme byly s paničkou na prochajdě jako každý den,ale svítilo nám sluníčko na cestu foukal tedy studený vítr,ale bylo veseleji.\nPřed 14 dny,když byl ještě snížek tak jsem byla plná elánu a vyrazila jsem s páníčkama na běžky to bylo žužo, ikdyž se to paničce nelíbilo, ale udělala jsem na ní ty moje krásné očička a bylo rozhodnuto . Prohnala jsem si srnečky čmuchala jsem zaječí stopu lepila jsem se páníčkům na běžky to se jim moc nelíbilo ,ale užili jsme si to všichni,hlavně panička,když jela tzv. Zachového kopce po zadku dolu ono jí to strašně jelo a měla strach, že vjede na krtinec a udělá kotrmelec a já s pánečkem dole jsem se nemohla udržet smíchy .\nŠkoda,že už sníh není, byla to paráda válet se ve sněhu...\n10.12. 2012 jsme vyrazili na krev ,abychom zjistili hodnotu progeseronu. Výsledek byl ještě nízký 3,89, tak nás chtěl pan doktor vidět ještě jednou. Asi jsem se mu líbila . Jeli jsme tedy v magickém datu 12.12.2012 znovu na odběr a to už bylo lepší. Hodnota vystoupala na 9,25.\nDruhý den jsme se rozjeli po domluvě s paní Radkou Bursíkovou za Fíčkem do Voznic u Dobříše. Přivítal nás Fíček láskyplně chvilku si lítali po zahradě,aby se seznámili, ale jelikož byla tma a zima tak jsme šli domu na čajíček a dopadlo to tak,že jsme naší Angie U Fíčka museli nechat ,abychom to neprošvihli.Dobře jsme udělali měla jsem se tam dobře měla jsem pokoj ještě s jednou psi slečnou jen pro sebe jen moje panička s páníčkem doma truchlili, ale bylo to jen na chvilku.16.12.2012 jsme tam byli pro Angie jak na koni a velice štastni,že se to nakonec povedlo ,ikdyž to byla asi fuška, ale paní Radka je tak zkušená chovatelka,že si poradila a za to jí velice děkujem


Informace, recepty a fakta o banánovém squashi - Zelenina A Ovoce\nBanánová tykev může dorůst do velmi velké velikosti, v průměru 60-91 centimetrů na délku a 18-22 centimetrů v průměru a může mít válcovitý, mírně zakřivený tvar. Silnostěnná kůra je hladká a podle odrůdy může být lososově růžová, modrá, žlutá nebo pestrobarevná. Oranžová dužina je pevná, hustá a masitá s dutou dutinou semen, která obklopuje vláknitou dužinu a krémově zbarvená, tvrdá, plochá a podlouhlá, malá semena. Když je maso banánové dýně vařené, je voňavé, suché, bohaté a zemité sladké.\nBanánová squash je k dispozici po celý rok s hlavní sezónou na podzim a v zimě.\nBanánová tykev, botanicky klasifikovaná jako Cucurbita maxima, je velká zimní tykev, která patří do rodiny Cucurbitaceae spolu s dýní a tykve. Banánové tykve mají dlouhou kultivační dobu, mohou vážit až třicet pět liber a rostlina vyžaduje dostatek místa, protože vinice se mohou pohybovat přes šest metrů. Existuje mnoho kultivarů banánové tykve, včetně růžových a modrých odrůd, hybridních odrůd často označovaných jako „duha“ a odrůd dědictví. Banánové tykve byly na počátku dvacátého století nesmírně populární, ale nakonec upadly v nemilost moderním zimním odrůdám squashu, jako je ořešák, žalud a tykev. Dnes jsou banánové tykve známé svou velkou velikostí, neobvyklým tvarem a univerzálností v kulinářských aplikacích.\nBanánová tykev obsahuje vitamíny A a C, některé vitamíny skupiny B, vápník, železo a vlákninu.\nBanánové tykve jsou nejvhodnější pro vaření, jako je páření, pečení, pečení, grilování a smažení. Jako pravý zimní squash ho lze použít místo jiných odrůd zimních squashů s oranžovou dužinou, jako jsou ořešák a kabocha. Banánové tykve se běžně krájí na kroužky nebo kostky, praží se a přidávají do polévek, chilli a dušených pokrmů. Mohou být také podávány jako samostatná příloha nebo oholeny na tenko a přidány jako polevu na pizzu a do čerstvých zelených salátů. Banánová squash se dobře páruje s máslem, creme fraiche, stárnoucími ovčími sýry, smetanou, vepřovým břichem, jehněčím masem, lanýži, meruňkovými konzervami, pomerančovým džusem a bylinkami, jako je tymián, záliv, šalvěj, rozmarýn, kmín, kari, zázvor, skořice, hřebíček a muškátový oříšek. Uchovávají se několik měsíců, pokud jsou skladovány na chladném místě s relativní vlhkostí.\nPopularita banánové tykve od jejího zavedení byla převážně v Severní a Jižní Americe, zejména v západních státech Severní Ameriky, ale růžové odrůdy banánové tykve jsou také populární mezi farmáři z Mennonite v Ohiu, Pensylvánii a Marylandu. Banánový squash se na trzích často prodává v plátcích, protože spotřebitelé mohou být zastrašováni a ohromeni jeho velkou velikostí. Banánová tykev je také ceněna pro svou novost, ale její popularita se snížila, protože tykve osobní velikosti, jako je například žalud, se na trhu prosadily jako snadno připravená tykev se zdravější velikostí porce.\nTykvec Cucurbita maxima může vystopovat svůj původ zpět do Jižní Ameriky, zejména do starověkých lokalit v Peru, a rodina banánových tykví byla do Spojených států zavedena RH Shumwayem v roce 1893. Ačkoli katalog semen Shumway by byl počáteční orientací banánového squashu v USA by brzy následovaly další katalogy semen a na počátku dvacátého století se banánová squash stala oblíbenou odrůdou zimních squashů. Dnes je většina semen banánových squashových semen umístěna mezi střadači semen dědictví a na komerčním trhu se zřídka nacházejí. Banánové tyčinky, pokud jsou k dispozici, najdete na specializovaných prodejnách potravin a farmářských trzích ve Spojených státech a ve vybraných oblastech Střední a Jižní Ameriky.\nRecepty, které zahrnují Banana Squash. Jeden je nejjednodušší, tři těžší.\nJules Food Pečený banánový squash s estragonem\nCafe Johnsonia Veganské banánové squashové kokosové kari\nKavárna The Sisters Pečená banánová polévka\nVšechno začíná E. Pečená dýňová polévka\nFiresign Farm Růžový banánový squashový koláč\nVaření s Ruthie Hnědý cukrový banánový squash\nLidé sdílejí Banana Squash pomocí aplikace Speciality Produce pro iPhone a Android .\nKomentáře sdíleného: Jaká krása !!\nKomentáře sdíleného: What a Georgia Candy Roaster !! Sladké sladké sladké\nGelsonův trh Gelsonův trh - La Costa\n760-632-7511 BlízkoEncinitas, Kalifornie, Spojené státy\nAsi před 719 dny, 21.3.19\nTchajwanský zelený lilek\nmeyer citronovník san diego\nzábavná fakta o růžičkové kapustě\nDo Concord hrozny mají semena\nodkud pocházejí zelené fazole\njak se nazývá semeno dubu


Ready Kirken - Youradio\nWeb skupiny\twww.ready-kirken.cz/\nLíbí se\t989x\nPřehrát náladu "Ready Kirken"\nNej skladba "1+1"\nKapela vznikla počátkem roku 1996, kdy kytarista a zpěvák skupiny Anachronik Michal Hrůza dal kytaristovi pražských Freeway Jam Zdeňku Ceralovi kazetu svých domácích nahrávek.\nTen oslovil své kamarády Romana Pleskota (baskytara) a Petra Lichtenberga (bicí). Na jaře 96 vydali první demoverzi a v létě pak první studiovou nahrávku.\n10. 7. 2006 kapela ukončila spolupráci s Michalem Hrůzou.\nV současné vystupují Ready Kirken v sestavě:\nZdeněk Ceral – kytara\nMichal Mráz – zpěv, kytara\nMichal Voldán j.h. – baskytara\nMika Ronos – bicí\nReady Kirken mají za bezmála 20 let své existence na svém kontě 7 řadových alb (z nichž několik bylo zlatých) a dvě best-offky. Hity jako 1+1, Černý brejle, nebo Život je výlet bodovaly a stále bodují v českém éteru.\nV letošním roce kapela natočila nové album Kde byl vykopán zakopanej pes, singl Holubi z Poruby z toho CD byl nasazen do rotací rádií a v hitparádách sítě Rádii Kiss obsazoval několik týdnů přední místa. V současné době je nasazen do rádií další singl To se nedělá.\nReady Kirken za dobu svého působení vystupovali na spoustě festivalů, městských a pivních slavnostech, vystupuji také na firemních akcích a plesech. Akustický Vánoční dvojkoncert 2014 se smyčcovým kvartetem měl velký úspěch a Ready Kirken v této netradiční sestavě vystoupili např. i na Jamfolku.\nKde Byl Vykopan Zakopanej Pes\nRok vydání: 2015\tSongů: 2\tVydavatelství: Constantine Music\nRok vydání: 2012\tSongů: 11\tVydavatelství: Popron\nRok vydání: 2004\tSongů: 1\tVydavatelství: Universal\nRok vydání: 2001\tSongů: 1\tVydavatelství: -undefined-


Pozitivní zprávy Senioři si v karanténě krátí čas psaním pamětí. Vzpomínají na válku i své dětství | Pozitivní zprávy\nZdroj fotografií: Facebook Muzeum města Ústí nad Labem\nProjekt spustilo ústecké muzeum v reakci na povinnou karanténu, kvůli které muselo mnoho seniorů zůstat řadu týdnů doma. Místní seniory proto vyzvali, aby sepsali své vzpomínky a poslali je historikům, pro které jsou paměti důležitým pramenem v bádání. „O důchodcích se v souvislosti s nákazou mluví jako o nejohroženějších, ale nesmíme zapomínat, že jsou také nejzkušenější. Vždyť většina z nich už obdobně kritickou a občas i mnohem dramatičtější situaci zažila, ať už v roce 1938, 1945, 1948, 1968 nebo 1989 a ví, že svět se nezastavil,“ vysvětlil význam projektu vedoucí historického oddělení muzea Martin Krsek.\n„Náš tatínek byl pobožný, a tak jsme museli chodit každou neděli na mši do kostela se šikmou věží, nežli jsme si vymohli střídavě navštěvovat i kino. V Hraničáři jsme pak zažívali nejkrásnější chvíle počínaje Pyšnou princeznou a později hlavně s filmy V a W a s nezapomenutelným francouzským filmem Můj strýček. Kostelem jsme si však jako rodina pokazili kádrový profil v očích členů uličního výboru, a tak jsme se na dlouhou dobu stali černými ovcemi společnosti, které vládla ideologie. Ani nepomohla snaha naší maminky žehlit to členstvím ve Svazu československo-sovětského přátelství a účastí na kurzech ruského jazyka,“ vypráví Petr Hlávka.\nNapříklad Jaroslava Krejčová Tomková popisuje, jak vypadal její život v poválečné doby. Dvaadevadesátiletá Jiřina Plecitá pak ve svém příspěvku vypráví o dobách, kdy byla nouze a jídlo bylo na příděl, se současnou koronavirovou krizí to lze však podle ní těžko srovnávat.\nSvé příběhy mohou historikům posílat lidé, kteří žijí či v minulosti žili v Ústí nad Labem, přičemž texty mohou zájemci psát ručně, na stroji, na počítači nebo poslat zvukový či video záznam. „Muzea jsou určena také jako místa uchování paměti, kde každá vzpomínka má svoji hodnotu. Ale vzpomínky konkrétních osob mají nejvyšší hodnotu především pro jejich nejbližší, a tímto způsobem může každý udělat něco pro sebe a své blízké, i když nakonec záznam vzpomínky zůstane uchován jen v rodině,“ dodal ředitel ústeckého muzea Václav Houfek.\nhistoriemuzeumpamětiprojektseniořistáříÚstí nad Labemvzpomínky


TéMA | SHERMAN ALEXIE • Souvislosti 2/2010\nLuboš Snížek / Tři, možná čtyři kroky Shermana Alexieho k opuštění rezervace\nTři, možná čtyři kroky Shermana Alexieho\nk opuštění rezervace\nNarodil jsem se s vodou na mozku. Dobrá, není to tak docela pravda. Vlastně jsem se narodil s moc velkým množstvím mozkomíšního moku v lebce. Ale mozkomíšní mok je v lékařské hantýrce jen nadnesený výraz pro mozkový olej. A mozkový olej pracuje v lalocích stejně jako motorový olej v automobilu. Díky němu jede rychle a bez cukání.\nSherman Alexie se narodil 7. října 1966 v rezervaci kmene Spokane ve Wellpinitu (asi 50 mil od města Spokane) jako hydrocefalické dítě, které v šesti měsících podstoupilo operaci s prognózou víceméně jisté mentální poruchy. Toto, různé záchvaty a nekontrolované pomočování z něj učinily oblíbený terč jeho vrstevníků. Díky této zkušenosti si vypěstoval určitý sklon k výřečnosti, která ostatní nenudí, a naučil se jej využívat:\n"Víte, když se smějete, nemůžete moc rychle utíkat ani rozdávat rány pěstí."\nSherman Alexie je Indián, po matce Spokane, "protože poloviční běloch jménem James Fox se zamiloval do spokaneské Indiánky jménem Etta Adamsová a zplodil mou matku", po otci CPIur d`Alene. Spokane a CPIur d`Alene jsou poměrně malé kmeny sídlící v dnešním státě Washington na severozápadě USA. Jejich největším úspěchem v době indiánských válek bylo vítězství nad jednotkou podplukovníka Edwarda Jennera Steptoea, jehož 164 mužů byl v květnu 1858 poraženo asi tisícovkou bojovníků sjednocených kmenů Spokane, CPIur d`Alene a Palus v bitvě u Pine Creek.\nDnes všichni žijí v rezervaci: Spokane, což znamená Lososí lidé, u městečka Spokane, CPIur d`Alene (francouzský název poukazuje na jejich typickou zbraň - šídlo) přebývají u osad CPIur d`Alene, St. Joe a Clark Fork a Palusové či Palousové žijí převážně na Kolumbijské plošině ve východním Washingtonu. Ti mají asi nejblíž naší bělošské představě o Indiánech "na koni a z prérie". Kredit jim zvyšuje sousedství s kmenem Nez Percé, jehož nešťastného náčelníka Josefa známe z knih.\nAlexie vyrůstal mezi mýty o původu svých předků, mýty o vítězství nad bělochy a mýty o budoucnosti Indiánů - uprostřed indiánské rezervace, což rozhodně nelze zaměňovat s idylou rezervace přírodní. Aby alespoň částečně prohlédl skrze ten opar smyšlenek a dohadů a nepropadl trudnomyslnosti, zkusil se na okolní svět dívat s humorem. Někdo mu říká černý nebo ironický, jiný třeba i obscénní (což je v Americe obvinění velmi závažné), ale ať mu říkáme jakkoliv, faktem je, že hledět na život v rezervaci s humorem je hrdinství hodné válečníka. Alexie sice tvrdí, že "je těžké najít Indiána, který není zábavný", nicméně bychom asi měli rozlišovat humor, který zakrývá vnitřní nejistotu a smutek, a humor, který očišťuje.\nAlexie se nejprve pokusil z rezervace utéct rázně - doslova pomocí skalpelu, ale když několikrát omdlel při praktikách z anatomie, došlo mu, že z něj nejspíš lékař nebude, i když si to všichni v jeho rodině a kmeni přáli. Když se Indián stane lékařem nebo právníkem, je to NĚCO. Když ale na jezuitské Gonzagově univerzitě ve Spokane a potom na Washingtonské státní univerzitě v Pullmanu začne takřka čistokrevný Indián studovat literaturu, samo sebou že převážně bělošskou, je to pro lidi v rezervaci spíš NIC MOC.\nAlexiemu se tak ale podařilo nahlédnout do světa bílých a zjistit, že i oni žijí v zajetí spousty mýtů. A že ten největší z nich je mýtus o americkém snu. A že Indiáni sice žijí v zajetí spousty utkvělých představ o fungování světa a nejrůznějších předsudků - vůči jinému národu či rase, vlastní historii a budoucnosti, vlastnímu osudu, ale že přinejmenším stejně tolik jich mají i běloši. A že jsou vlastně všichni nějakým způsobem lapeni v rezervaci, v rezervaci v hlavě. A že opustit takovou rezervaci je těžké a bolí to.\nS opouštěním rezervace v hlavě máme zkušenosti i u nás - a to i pokud jde o naše vnímání situace Indiánů v minulosti a současnosti a jejich boje za nezávislost, svobodu a rovnoprávnost. Rádi stále setrváváme v rezervaci utvářené mayovkami, Posledním Mohykánem, Písní o Hiawathovi, Sládkovými básněmi Na hrobech indiánských doprovázenými Alšovými kresbami, a obzvlášť pak třeba i filmy jako Tanec s vlky. Někteří z nás postoupili i k praktickému pobývání v takové rezervaci, o čemž svědčí jistý počet českých Indiánů a stále přetrvávající obliba skautingu.\nNáš hluboko a dlouho zakořeněný soucit s osudem Indiánů je z velké části i výsledkem dějinného a kulturního vývoje ve střední Evropě, jakožto vhodného podhoubí pro vznik nejrůznějších mýtů. Lze myslím najít i některé paralely: jako má indiánská historie proroctví svého Wovoky, česká má pověst o svých Blanických rytířích, Indiáni mají svého Tecumseha, my máme svého Masaryka, oni mají Šíleného koně a Geronima, my Žižku a bratry Mašíny, k nimž se dle potřeby oba národy upínají, nebo se od nich distancují.\nPro nás nepříjemným paradoxem, poněkud měnícím situaci, ovšem je, že tak jako Američani mají svoje Indiány, Češi mají svoje Romy, což je rozhodně třeba mít na paměti pro budoucí vývoj české kotliny.\nZa soucitem a zájmem bělochů o Indiány se často skrývá jen rozlehlá rezervace utvářená egoistickým přesvědčením, že Indiáni jsou "mladší bratři", které je třeba vést, učit a vysvětlovat jim, co si mají myslet sami o sobě. Alexie ve své kritice jedné knihy o Indiánech (konkrétně Iana Fraziera On the Rez z roku 2000) říká:\n"Tucty, možná stovky bílých napsaly knihy o Indiánech, a všichni tito autoři určitě věřili, že jejich dílo bude jedinečné, původní a definitivní. Frazier už na samém začátku své knihy odhaluje své velké sebevědomí prostým prohlášením:,Tato kniha je o Indiánech, především o Siouxech Oglala, kteří žijí v rezervaci Pine Ridge na jihozápadě Jižní Dakoty, na pláních a neúrodné půdě uprostřed Spojených států.' [...] Pečlivě se vyhýbá přesnější charakteristice:,Toto je kniha Iana Fraziera obsahující jeho myšlenky a názory na kulturu Oglalů...'"\nStejně tak si ale nemyslí, že "všichni Indiáni musí mít tragické rysy: tragické nosy, oči a paže", a ani nepředpokládá, že jejich pohled musí být tím jediným správným:\n"Většina z nás [indiánských autorů] jsou vyděděnci... Ve skutečnosti nezapadáme do indiánské komunity, a tak píšeme, abychom se pokusili do ní zapadnout a zněli indiánsky. Ironií je, že se tak stáváme mluvčími indiánské vlasti a očekává se od nás, že budeme své kmeny reprezentovat..."\nDo jaké míry jsou obě strany zabydleny ve svých rezervacích, si plně uvědomil po úspěchu své první sbírky poezie a podle reakcí jak odtud, tak odtamtud, včetně reakce té "nejvyšší" bělošské kultury - Hollywoodu, symbolu oné směsice mimoňství, buranství, hrané upřímnosti a pragmatického smyslu pro byznys. To dobře přibližuje autorova předmluva ke Kouřovým signálům, publikovaná v tomto čísle Souvislostí.\nZ toho všeho si Alexie vyvodil jedno: chce...'2dli on jako Indián po běloších, aby opustili rezervace ve svých hlavách, musí jako první opustit on tu svou:\n"Když narazím na slova jako Stvořitel, Nebeský otec, Matka Země, Čtyři legendy, skoro fyzicky cítím, jak kolonizujeme sami sebe. Slova samotná a to, jak se předpokládá, že je budeme říkat - představuje, co to je být Indiánem v bílé Americe. Přitom to o nás nevypovídá vůbec nic - nemá to nic společného s tím, co to je být Navajo, Spokane nebo CPIur d`Alene."\nA tak učinil svůj první krok pro opuštění rezervace: už "netancoval s kostlivci", ale "jen zaznamenával realitu" kolem sebe - s její šedí a nudou, "no future", alkoholismem a apatií:\n"V rezervaci není jednoduché si udržet optimismus. Když tu máte na stole sklenici, tak se lidi nedohadují, jestli je poloprázdná nebo spíš poloplná. Prostě jen doufají, že se to pivo dá pít. I tak ale Indiáni mají recept na přežití. Skoro jako by výborně zvládali velké katastrofy - genocidu, ztrátu rodného jazyka a půdy. Zato drobnosti je ničí. Bílá servírka, která je odmítne obsloužit, zidealizovaný Indián Tonto, washingtonští Redskins."\nZvolil k tomu tu nejjednodušší a nejúčinnější formu vyjádření - krátké, úderné, jednoduché věty, volný verš. Povídky z Kouřových signálů jsou vlastně velmi rozvolněné básně, básně v próze. Básně z té doby zase slouží jako "skladiště" nápadů a "témat" pro pozdější povídky a jindy jsou jednotlivé verše takřka beze změny včleněny do prózy, někdy i opakovaně. Velkou (obrannou) roli tu hraje již zmíněná ironie, humor a smysl pro paradox. Jen tak může strhávat masky a rozkrývat umělé mýty ("Zapomeňte na věčné půtky kovbojů a Indiánů. V každé rezervaci nejurputněji soupeří Indiáni mezi sebou."), skácet kdejakou modlu, ať již je to Bufallo Bill, Thoreau a jeho Walden anebo místní basketbalový hráč. A jen tak si může zachovat soucit s těmi, kdo si to dle jeho soudu zaslouží. Díky tomu se mu daří udělat z Marilyn Monroe opět obyčejnou ženskou, když ji nechá v potní chýši zbavit se všeho, co do sebe vstřebala v Hollywoodu.\nDruhý Alexieho krok k opuštění rezervace, a to v kulisách velmi silného, apokalyptického a - odpusťte ten nadužívaný přílepek - orwellovského tématu, charakterizuje báseň Farma z roku 1997, dosud publikovaná pouze časopisecky.\nBáseň začíná jako mnoho Alexieho příběhů - brutální zkratkou vystihuje všední den v rezervaci, do něhož zcela organicky (a v obrazech přímo si říkajících o zfilmování, ač zřejmě jen těžko Hollywoodem) - prostřednictvím televize - vstoupí další z možných ran uštědřovaných Indiánům po staletí. Ironie spočívá již v tom, že taková Jobova zvěst v podstatě nikoho nijak zvlášť nepřekvapí - je prostě historicky dáno, že pokud se děje něco špatného, děje se to Indiánům.\nReakce je prostá, pochopitelná a instinktivní: utéct. Žádné "road movie" se ale nekoná - utéct není kam, což nám autor s černým humorem připomene vzápětí: "Hned po prvním zásahu nám puklo srdce a čelní sklo."Po následující jízlivé pasáži o posledním čistokrevném bělochu nám už ztuhne úsměv na rtech a my jsme vtahování do příběhu, který skutečně jako by Orwellovi z oka vypadl.\nVize šílené, ale představitelné budoucnosti Alexieho ovšem nezláká k lacinému výpadu proti americké vládě (o její vině stejně nikdo nepochybuje), ale využije ji ke kritice indiánského postoje při zvládání takové "velké katastrofy". Zásadní je verš:\nJsme Indiáni, a jen na tom záleží\n- silná, dvojsečná metafora - z kontextu vytržená vzbuzuje dojem až nacionalistické pýchy, v básni samotné ovšem představuje vnímání sebe sama jako předmětu, který lze po použití odhodit. (Vzpomeňme třeba indiánské vojáky, kteří se po návratu z druhé světové války velmi rychle opět z hrdinů stali občany třetí kategorie.)\nŘešení nabízené Alexiem vypadá jednoduše:\nPrávě ticha se musíme naučit bát.\nS ohledem na indiánskou historii se ovšem jedná o ideu velmi revoluční, neboť každý Indián ví, že "mlčení je nejlepší způsob, jakým se má jednat s bělochy", zvláště když "nastane takové to ticho, které bělochy děsí". A jak Alexie konstatuje v jedné své povídce: "Indiáni jakoby pořád věří, že pokud budou bělochy dostatečně dlouho ignorovat, běloši zmizí, promění se v kouř."\nAlexie je důsledný v tom, jak ukazuje, že za mnoho ze současného stavu věcí si mohou Indiáni sami. Zřejmě jen těžko budeme v jeho tvorbě hledat mrazivěji ztvárněnou apatii, neschopnost vzdoru, pokorné čekání na cosi na základě jakési matné víry, že všichni "dupneme najednou a zapějeme stejnou píseň hlasitě z plných plic". Je přece tak úlevné čekat, až se šířené fámy stanou skutečností: "Naši věznitelé brzy otevřou dveře a nechají nás jít. Při odchodu nám dají čestné medaile." A jen těžko budeme jinde hledat lapidárnější shrnutí celé tragédie historického konfliktu i současného vztahu mezi bělochy a Indiány (za "kostní dřeň" je přitom možno dosadit cokoliv):\n"Bělochy nikdy nenapadlo zeptat se, jestli bychom nedali kostní dřeň dobrovolně."\nOvšemže prvotní vinu nelze prominout jen tak: "Podle mnohých z vás musím odpustit a já tak učiním, ale až po tom, co..." běloši učiní svůj první vstřícný krok. Učinila jej již kanadská vláda, učinila tak dokonce i australská vláda vůči Aboridžincům, proč by tedy podobný krok nemohla a neměla učinit i vláda USA?\nV tomto bodě vnímání historické nespravedlnosti a vtlučené apatie je Alexie pokračovatelem indiánské literatury, jak ji reprezentují i u nás známé, a dnes již klasické romány Dům z úsvitu Navarre Scotta Momadaye z roku 1968, Obřad Leslie Marmon Silkové z roku 1977 nebo Čarování s láskou Louise Erdrichové z roku 1984. Podle něj ovšem není možné již dále setrvávat v pozici ublíženého a zdeptaného - je třeba se posunout dál:\n"Když píšete o bolesti, můžete dopadnout tak, že budete vyhledávat stále větší bolest, o které byste mohli psát, a vstoupíte na cestu k vlastní zkáze. Tuhle cestu je třeba opustit. Můžeme psát o bolesti a zlosti, aniž by nás to muselo zničit, ale než se s tím začneme vypořádávat jako spisovatelé, musíme se s tím vypořádat i ve svém soukromém životě."\nStejně tak varuje i před opačným extrémem: "Indiánské umění se příliš často snaží Indiány spíše oslavovat a obhajovat, než aby je prezentovalo nějak komplexněji."\nK tomu Alexie přidává snahu vřadit indiánskou zkušenost i do širšího kontextu celé lidské historie. Proto se například v jedné básni s názvem V Dachau, napsané po zimní návštěvě tohoto koncentračního tábora, pokouší odpovědět na otázku, jaký je rozdíl mezi utrpením Židů a Indiánů:\n"V Dachau byla taková zima, že jsem viděl svůj dech.\nNevím, co bych o smrti mohl říct nového."\nA snad právě vědomí, že utrpení Indiánů není z pohledu celé lidské historie ničím výjimečným, jakkoliv to zní cynicky, vede Alexieho k tomu, aby učinil svůj třetí a dlouhý krok.\nVe sbírce povídek Deset malých Indiánků si představuje, co případná, prakticky dosažená rovnost ras i příležitostí udělá s Indiány samými:\nCorliss věděla, že kdyby bydlela s někým z bílé rasy, dívali by se na ni jako na obyčejnou holku, protože také obyčejná byla. Je těžké mít společnou koupelnu s Indiánkou a přitom o ní mít i nadále romantické mínění. Corliss se bála, že kdyby se rozkřiklo, že je docela obyčejná, ba nudná, ztratila by svou sílu a kouzlo. Věděla, že jednou nastane ten den, kdy si bílí konečně uvědomí, že Indiáni jsou každý trochu nudný, sobecký a smradlavý jako oni, a že to bude nádherný den pro lidská práva, ale špatný den pro Corliss.\nTím se již ocitá za hranicemi rezervace, na okraji nového, dosud neprozkoumaného území, jehož šíři ani on sám není zatím schopen obsáhnout. Je si ale moc dobře vědom, že aby jím dokázal projít, je třeba něčeho se vzdát a něco jiného přijmout. (Sami sebe se ptejme, zda tento akt vyhovuje naší představě dávání a přijímání, kterou jsme získali četbou indiánek.)\nJe zřejmé, že Alexie jako "vyděděnec" má mnohem blíže k literatuře bělošské. A že právě příklon ke způsobu vyjádření, na jaký je bílé obecenstvo zvyklé, má jistě nemalý podíl na Alexieho popularitě u amerického (potažmo českého) obecenstva.\n"Indiánskou" poetiku v jeho knihách nenajdeme, spíše se nabízí hledat kořeny u klasiků americké povídky - za vzorem Alexieho úsečnosti až strohosti vyjádření můžeme jít až k Ernestu Hemingwayovi (na rozdíl od nějž má Alexie smysl pro humor), za schopností drobnokresby zase třeba k Trumanu Capotovi. V básni Evoluce můžeme najít stylovou spřízněnost s poezií Richarda Brautigana, ve Sčítání lidu zase odkaz na báseň Kennetha Rexrothe Nezabiješ (končící veršem: "Tys ho zabil! Ty v těch zatracených šatech od Bratří Brooksů, ty z kurvy synu.") - svými literárními vzory se Alexie ostatně nijak netají.\nA kolik je v jeho povídkách odkazů na americké a evropské autory (mimo jiné i na Franze Kafku), na "hrdiny" Divokého západu, na "hollywoodská" monstra typu Tonto a Osamělý jezdec, na hollywoodské herce a filmy a zpěváky či zpěvačky! (Alexie je i autorem básní vzdávajících hold písničkám nejrůznějších žánrů: např. My Sharona skupiny The Knack, Jolene Dolly Partonové nebo I Can`t Get You Out of My Head Kylie Minogue. Úryvek z básně o Jamesu Deanovi zase použil Robbie Robertson v písni Making A Noise.)\nTedy: Byl by Alexie tak čtivý, zábavný - a tak dobrý - básník a povídkář, kdyby striktně vycházel pouze z indiánské tradice (o níž jsou naše představy beztak utvářeny převážně bílými antropology)? Kdyby umně nevyužíval možnosti popkultury, včetně kýčovitosti Hollywoodu?\nAlexie v tomto směru není nijak originální, "jen" následuje současný trend indiánského umění - snahu prosadit se ve většinové společnosti s pomocí jejích prostředků. Jak řekl v jednom rozhovoru siouxský duchovní Dva koně:\n"Naší dnešní snahou je především přiblížit se zábavnímu a mediálnímu průmyslu a podílet se na něm. Avšak svou vlastní cestou. Ukázat našim mladým generacím, že to je možné, že tady ta šance určitě je."\nPříkladem tohoto přístupu budiž i samotný historický vývoj slavnosti powwow, která byla původně ústředním prvkem v náboženském i světském životě Indiánů. Po letech jejích zákazů a potlačování je dnes spíše jakousi folklorní záležitostí (přístupnou i bělochům), ačkoliv není dosud tak obsahově vyprázdněná jako v Čechách různé masopustní slavnosti. Opačným příkladem budiž pak i v Čechách známá (a oblíbená) rocková skupina Blackfire. Pokud nebudeme poslouchat její texty, jen těžko poznáme, že se jedná o indiánskou kapelu.\nAlexie k tomuto trendu dodává: "[... ] sezení v kině je současným ekvivalentem sezení kolem ohně a naslouchání vypravěči příběhů... A právě z toho důvodu budou Indiáni, a lidé vůbec, reagovat víc na filmy než na knihy."\nZároveň si ale uvědomuje úskalí takového "úspěšného" vstupu do světové kultury:\n"Máme vážnou zodpovědnost říkat pravdu. A to nás staví do role vzorů. Jsme víc než jenom spisovatelé. Jsme mluvčí. Jsme velvyslanci kultury. Jsme politici. Jsme aktivisté. Jsme všechno tohle už z povahy toho, co děláme, aniž bychom to být chtěli. Takže nejsme jako ti ostatní spisovatelé, kteří si prostě zvolí vlastní způsob vyjádření. Lidi si nás takhle vybrali a my to musíme vzít na vědomí. A myslím si taky, že máme zodpovědnost podle svých slov i žít... Takže, myslím si, že jako indiánští spisovatelé máme vážnou zodpovědnost žít tradičním způsobem v současném světě. Ale nemyslím si, že to mnoho z nás dělá."\nSe svou zkušeností "zaznamenávání reality" nepodléhá ani žádným přehnaným očekáváním:\n"Realisticky řečeno, vlastně bych měl jenom držet pozice. Měl bych být staříkem, co si hnije na místě a už se nikam nežene, zatímco kolem povstává spousta nažhavených mladých autorů, ale neděje se to."\nAlexie opravdu drží pozice, nutno ale opět podotknout, že již na dobyté půdě před rezervací. Svědčí o tom i jeho poslední knihy, které vyšly po Deseti malých Indiáncích. Alexie se vrací ke stylu Kouřových signálů, ač již v románové podobě. Absolutně pravdivý deník Indiána na částečný úvazek (2007) pojednává o době jeho dospívání a pobytu na střední škole, román Let (2007) je zase sebezpytujícím letem "právně nepotvrzeného" Indiána, který se z vizionářské cesty časem do revolučního kvasu šedesátých let 20. století a k bitvě u Little Big Hornu vrací s poznáním, že násilí není odpověď, a s otázkou: "Kdo může soudit?" Zatím poslední soubor povídek a poezie Válečné tance z roku 2009 má ale opět blíže ke stylu Deseti malých Indiánků.\nNásledující drobný výbor Alexieho poezie samozřejmě nelze brát jako objektivní, neovlivněný osobními sympatiemi a rezervací v hlavě kompilátora výboru. Zdá se však, že poezie, v níž je indiánské téma nějakým způsobem potlačeno, nepřestává dělat z Alexieho dobrého básníka, nicméně není již tak výrazná a působivá (Jak stvořit agnostika). V některých dalších básních (do výboru nakonec nezařazených) je indiánské prostředí zmíněno jen jaksi pro formu, což sice nesnižuje sílu básnické výpovědi, ale umenšuje natolik její autentičnost, až se zdá, že by ji mohl napsat kdokoliv.\nCož navozuje další zajímavé obecné otázky: do jaké míry má etnická (nejen) americká literatura usilovat o to stát se literaturou (nejen) americkou? A má vůbec usilovat o rozpuštění se v onom pověstném tyglíku a stát se nerozeznatelnou dle "místa" původu? Je opravdu jejím cílem či posláním stát se stejně "globalizovanou", být jen další položkou všežravé světové (pop)kultury jako mnoho dalších, zdánlivě spolu nesouvisejících oborů, jako jsou např. móda, populární hudba, hračky či svátky? Neměla by raději setrvávat v tom, co ji odlišuje - a přes svou "provinčnost" se nevzdávat své schopnosti zasahovat do světového dění jaksi zpoza rohu?\nJakým směrem se bude vyvíjet indiánské umění, je nejisté. Území před rezervací je vskutku rozlehlé. Nicméně u Alexieho lze zahlédnout opakované pokusy učinit čtvrtý pomyslný krok, kterým by hranice rezervace nechal již daleko za sebou. Je to krok velmi odvážný a riskantní, krok vedoucí k povznesení se nad minulá a současná utrpení.\nAle těžko soudit, zda Indiáni, Američané i my zde v Čechách jsme schopni opustit rezervace ve svých hlavách a učinit takový krok spolu s ním:\n"Nevím toho moc o chorobách a imunitě, ale vím dost o poezii, abych poznal, že jednotlivé lidské bytosti jsou napadány a kolonizovány cizími prvky, stejně jako jsou cizími prvky napadány a kolonizovány jednotlivé civilizace. V tomto smyslu může být kolonizace přirozeným procesem, jistěže tragickým a násilným, ale stejně tak i předvídatelným a zcela běžným, a možná že i nezbytným pro vývoj, jakkoliv konstruktivní a destruktivní, všech civilizací."\nŘečeno ve verších:\n"Za to, že jste nám dali koně\nbychom vám mohli skoro odpustit\nže jste nám dali whisky."\n>Přímý odkaz na článek: http://www.souvislosti.cz/clanek.php?id=1028


Kiska chce nepolarizující vládu, jinak důsledně využije pravomoci – Forum24\nSlovenský prezident Andrej Kiska po demisi premiéra Roberta Fica vybídl k sestavení takové nové vlády, která nebude polarizovat společnost. Kiska dnes na sociální síti napsal, že v této souvislosti je připraven plně využít svých kompetencí. Podle ústavy je na rozhodnutí hlavy státu, koho jmenuje předsedou vlády.\nFico podal demisi po politické krizi, kterou na Slovensku vyvolala vražda novináře Jána Kuciaka a jeho partnerky. Dosavadní tříčlenná koalice se dohodla na vytvoření nového kabinetu, v jehož čele by měl být dosluhující vicepremiér a místopředseda Ficovy strany Směr-sociální demokracie (Směr-SD) Peter Pellegrini.\n„Slovensko potřebuje nepolarizující vládu. Vládu, ve které budeme moci každému členovi věřit, že udělá všechny kroky k rychlému vyšetření vraždy Jána Kuciaka a Martiny Kušnírové. Jen taková vláda může usilovat o mou důvěru a následně o důvěru Národní rady a veřejnosti. V této souvislosti jsem, samozřejmě, připraven důsledně využívat všechny ústavní pravomoci hlavu státu,“ uvedl Kiska.\nPrezident ve čtvrtek po Ficově demisi pověřil sestavením nového kabinetu Pellegriniho, který se premiérem ovšem stane až poté, co ho Kiska do této funkce jmenuje. Následnému návrhu premiéra na jmenování členů vlády je již prezident podle ústavy povinen vyhovět.\nV pátek vyšly do ulic desetitisíce Slováků, kteří jako řešení politické krize požadovali vypsání nových voleb. Předčasné volby stejně jako opozice žádala i nejmenší vládní strana Most-Híd, která se ale nakonec přiklonila k vytvoření nového kabinetu současnou koalicí.\nPellegrini již v pátek zahájil jednání o nové vládě. Novinářům dříve řekl, že v kabinetu dojde k personálním změnám a že rozdělení postů mezi koaliční strany zůstane zachováno. Očekává se, že Pellegrini svou vládu představí již příští týden.\nKvůli Kuciakově vraždě podal demisi ministr kultury a Pellegriniho stranický kolega Marek Maďarič. Po tlaku opozice i části koalice rezignaci ohlásil také ministr vnitra a místopředseda nejsilnější koaliční strany Směr-SD Robert Kaliňák, který ji ovšem do Ficovy demise podle dostupných informací hlavě státu nepředal.


Soutěž o dres Petera Sagana, Jaroslava Kulhavého a horské kolo Škoda - O čem se mluví - Články - KOLO.cz\nPokud si budete užívat sobotní den někde v okolí Brna nebo přesněji brněnského nákupního centra Olympia, přijďte se podívat a pobavit do nového autosalonu ŠKODA a KIA, který společnost AGROTEC slavnostně otevírá tuto sobotu 24. září od 11 hodin v Brně Modřicích u Olympie. Soutěžit se bude o originální dres Petera Sagana či Jaroslava Kulhavého a o horské kolo!\nKromě krásných nových vozů zde bude k vidění celá řada zajímavých vystoupení – unikátních cyklotrial a unicycle show, youtuber Johnny Valda, exhibice Honzy Webera atd. Zazpívat přijde Marek Ztracený či kapela We on the Moon.\nProgram je připraven nejen pro dospělé, ale i pro celé rodiny. Bohaté občerstvení je zajištěno v místě autosalonu a pokud budete mít štěstí a vydržíte až do konce, můžete si domů odvést horské kolo. Nakonec se totiž losuje tombola a bombou na konec je první cena horské kolo Škoda 27+\nVíce informací o programu naleznete na www.agrotecauto.cz\nSpolečnost AGROTEC tradičně fandí cyklistice. Letos už druhý ročník hostila ve svém areálu závod seriálu Kolo pro život, který se jel na jaře v Hustopečích. AGROTEC miluje vše co je na kolech. Není to náhoda, protože prodává širokou škálu pozemní techniky a vozidel, která ke svému pohybu kola potřebují. Více o AGROTECu se můžete dovědět na jeho stránkách http://www.agrotec.cz/\n22.09.2016 - O čem se mluví - autor: Press news - 5175x


V rámci 9. kola jsme na domácím hřišti přivítali soupeře z Vladislavi, se kterou se nám v posledním zápase nedařilo. Hned v úvodu utkání se naskytla možnost ke vstřelení branky hostujícímu Venhodovi, ale ten v dobré pozici branku netrefil. Skóre otevřel již ve 12. minutě hostující Vyletěl, když odražený míč umístil pěknou střelou k tyči, na kterou si Zedníček ještě stačil sáhnout – 0:1. Srovnáno bylo v minutě 21., kdy v pokutovém území padá po kontaktu s brankařem V. Franěk. Nařízenou penaltu proměňuje M. Sobotka – 1:1. Následně měli 2 šance hostí, když nejprve branku přestřelil Svoboda a chvíli poté vyškrabával míč z rohového kopu na břevno Zedníček. V minutě 31. pronikl z pravé strany do vápna V. Franěk a dával míč pod sebe, kde číhal Křoustek a mohl dávat do prázdné, avšak na poslední chvíli přišel obraný skluz hostujícího obránce. Z následné protiakce stříli Slabý jen do prostřed branky a Zedníček kryje. V 36. minutě si z naší obrany udělal dobrý den Svoboda, který střelou trefuje vnitřní tyč, míč se ale odráží naštěstí pro nás ven z branky. Do konce poločasu se ještě naskytly nějaké náznaky šancí, nic podstatného se ale nestalo.\nHned z počátku druhého poločasu mají šanci hosté, ale tečovanou střelu Zedníček vyráží. Hned z protiútoku centruje z levé strany Rybníček, na zadní tyč nabíhá V. Franěk a z malého vápna trefuje břevno – odražený míč uklízí se štěstím do prázdné hlavou Křoustek – 2:1. Tento stav však netrval dlouho, již za 2 minuty posílají hosté z půlky centr přesně mezi naše obránce a gólmana na Slabého, a ten zkušeně lobuje Zedníčka a srovnává - 2:2. A bylo ještě hůře. V minutě 53. se nahromadilo několik zbytečných chybek, když nejprve "vyrobil" roh Zedníček, následně nebyli naši obránci dostatečně pozorní při jeho rozehrávání na krátko, přišla střílená přihrávka na přední tyč, kde hostujícího stopera nedostatečně pokryl Křoustek, a ten zády k brance šikovně tečuje špičkou pod víko – 2:3.\nI nadále byla Vladislav plná energie a v další šanci Slabý netrefuje branku. V 70. minutě se naskytla šance v podobě přímáku z levé strany, ten zahrával šikovně Rybníček na zadní tyč, míč ale proletěl postupně mezi našemi třemi hráči a byl z toho odkop. Největší šance na srovnání stavu a snad i největší šance zápasu přišla v 75. minutě, kdy Ptáček posílá z půlky dlouhý míč na J. Fraňka, který na hraně vápna hlavou překonává vyběhnutého hostujícího brankaře, míč však končí jen na tyči! Ten se však šikovně odrazil k M. Sobotkovi, který nikým neatakován na malém vápně nepochopitelně v 1000% šanci neuklidí míč do prázdné branky (trefuje břevno)! Do konce zápasu již hosté nepřipustí žádné ohrožení jejich branky, a odváží si tak asi zaslouženě tři body.\nHosté nás dnes přehrávali především ve středu pole a skoro celý zápas měli více míč na svých kopačkách právě oni.\n[přečteno 20904x]Vydáno: Neděle 7. října 2012 22:24:30 Report ze zápasu Sokol Březník vs. TJ Vladislav | Muži A | 9. kolo | Sobota 6. října 2012 | 15:00 | sezóna 2012/2013\nStředa 10. října 2012 7:40:14\nVladislav jako první celek soutěže bodovala na horké půdě v Březníku a odvezla si cennou výhru, která ji posunula na druhé místo v tabulce. Hosté šli úspěchu naproti, byli herně lepším celkem a měli i více klidu při zakončení.\nSobota 6. října 2012 0:18:27\nZVÍTĚZÍ NOVÉ SYROVICE A BŘEZNÍK DOMA I POČTVRTÉ ?\nVloženo: 5.10.2012 22:00\nPozvánka na víkendové duely okresního přeboru\nSobota, začátky utkání v 15.00 hodin\nBřezník (5./12 b.) - Vladislav (3./16 b.)\nPočtvrté hraje Březník ve vlastním prostředí, třikrát vyhrál, počet doma vstřelených branek má však sestupnou tendenci. Vladislavský tým je příjemným překvapením podzimu a v roli hostujícího mužstva prohrál pouze jedinkrát.


Levné vlaky Lorient - Niort | Vlak jízdní řád | Trainline\nVlaky z Lorient - Niort\nVlaky z Lorient do Niort\nPrůměrná doba cestování z Lorient do Niort vlakem je 9h 20m, na vzdálenost asi 272 km. Z Lorient do Niort jezdí denně 9 vlaky a jízdenky začínají od 35,80 €.\nČasy vlaků od Lorient do Niort\nPodívejte se na další vlaky odjíždějící z Lorient do Niort na út 11 kvě. Úplný jízdní řád / harmonogram vlaku nebo hledání pozdějšího času nebo data, klikněte sem.\n04:26 00:18 7hod 52m, 4 přestupy\n05:00 00:18 7hod 18m, 5 přestupy\n06:25 03:40 9hod 15m, 3 přestupy\n06:59 03:40 8hod 41m, 5 přestupy\n08:55 05:54 8hod 59m, 4 přestupy\n11:39 06:17 6hod 38m, 2 přestupy\n00:55 07:38 6hod 43m, 4 přestupy\n06:14 07:53 13hod 39m, 3 přestupy\n07:44 10:39 14hod 55m, 3 přestupy\nLevné letenky z Lorient do Niort\nCena vlakových jízdenek z Lorient do Niort začíná na 35,80 € jedním směrem za standardní třídu, pokud rezervujete s předstihem. Rezervace až v den odjezdu je obvykle dražší a cena se může lišit podle času, trasy nebo třídy.\nprůměrná cena154,87 €\nVětšina vlakových společností v celé Evropě vydává své vstupenky kolem tří až šesti měsíců předem, z nichž mnohé mohou být levnější než ty, které jste si rezervovali dříve. Pokud víte, že chcete cestovat, můžete Najděte si levnější vlakové jízdenky z Lorient do Niort včasnou rezervací.§\nChcete se dozvědět více o vaší cestě z Lorient do Niort? Sestavili jsme některé z nejčastěji kladených otázek našich zákazníků, které vám pomohou naplánovat si cestu.\nJak dlouho trvá vlak z Lorient do Niort\nPrůměrná doba jízdy vlakem mezi Lorient a Niort je 9 hodin a 20 minut, s přibližně 9 vlaky denně. Může být prodloužena o víkendech a svátcích, proto použijte náš Plánovač cest na této stránce a vyhledejte konkrétní datum cesty.\nJaký je nejrychlejší čas cesty mezi Lorient a Niort vlakem?\nNejrychlejší doba jízdy vlakem z Lorient do Niort je 6 hodin a 38 minut.\nKolik stojí vlak z Lorient do Niort?\nVlakové jízdenky z Lorient na Niort mohou začínat od 35,80 € zálohy a jsou obvykle dražší, pokud jsou zakoupeny v den, ceny se mohou lišit v závislosti na denní době, trase a třídě, kterou si rezervujete.\nExistuje přímý vlak z Lorient do Niort?\nNe, neexistují žádné přímé vlakové spoje z Lorient do Niort. Cestování z Lorient do Niort vlakem bude vyžadovat minimálně 2 změny.\nKterý čas odjíždí první vlak z Lorient do Niort?\nPrvní vlak z Lorient do Niort odchází v 04:26. Časy a služby se mohou během víkendů a svátků lišit.\nKdy uplyne poslední vlak z Lorient do Niort?\nPoslední vlak z Lorient až Niort odjíždí na 07:44, vlaky, které odjíždějí v časných ranních hodinách nebo velmi pozdě večer, mohou být služby spaní, čas a služby se mohou během víkendů a svátků lišit.\nJaká je vzdálenost mezi Lorient a Niort vlakem?\nVlaky cestující z Lorient do Niort pokrývají během cesty vzdálenost přibližně 272 km.\nSamozřejmě vlakem. Viz vlaky z Niort do Lorient.\nPoskytnuté informace jsou vypočteny na základě pravidelných spojů zLorient - Niort pro typický den v týdnu za použití údajů z jízdního řádu pro 11.05.2021. O víkendech, svátcích nebo jiných zvláštních časech může být k dispozici méně spojů. Nabízený rozsah jízdného našli naši zákazníci na Trainline 22.04.2021 pro cesty dne 03.02.2021 a jízdenky pro dospělé v ekonomické třídě, slevové kartya autobusy nejsou zahrnuty.


Příborští občané mají domácí kompostování stále více v oblibě - Novinky.cz\nNovinky.czVaše zprávyPříborští občané mají domácí kompostování stále více v oblibě\nS příchodem jara se kompostéry K1380 staly vítaným pomocníkem majitelů rodinných domků v Příboře. Foto: Dita Kalužová\nPříborští občané mají domácí kompostování stále více v oblibě\n10. 4. 2018, 17:20\nJen co se ze zimního spánku probudily zahrádky, jejich majitelé využili prvních teplých slunečných dnů a začali s jarními pracemi. Nejinak je tomu ve městě Příbor, kde se u rodinných domků objevilo 180 nových kompostérů.\nNakoupila je místní radnice, která z 85 procent využila finanční prostředky z evropských dotací a zbylou částku hradila ze svého rozpočtu. Jak uvedla Dita Kalužová z odboru rozvoje města Příbora, kompostéry o objemu 1380 litrů vyrobila z recyklovaného plastu tuzemská společnost Jelínek-Trading ve Vrbně pod Pradědem.\n„Do výběrového řízení se přihlásily tři firmy, z nichž dvě nabídly kompostéry o objemu 1100 litrů v ceně o 30 procent dražší, než činila nabídka české firmy z Vrbna pod Pradědem. Ta dokonce deseti starším občanům bez auta kompostér zaslala domů a jednomu invalidovi ho i ustavila. Vše bylo v ceně zakázky,“ ocenila přístup výrobce Dita Kalužová.\nJelikož v minulých dnech dalších dvacet občanů projevilo o kompostéry zájem, na radnici nyní zvažují, že je ještě přiobjednají a zaplatí ze svého rozpočtu. Lidé je dostávají zdarma, s městem jen podepíší smlouvu o vypůjčení. Stejně jako před dvěma lety, kdy město rozdělilo obyvatelům 580 kompostérů.\nJe potěšitelné, že příborští občané mají domácí kompostování stále více v oblibě. Radnice jim vyšla vstříc i bezplatným poskytováním biosáčků na kuchyňský bioodpad a loňským nákupem 1500 hnědých biopopelnic, které jsou rozmístěny u všech rodinných domků a na sídlištích. Tímto opatřením klesá množství směsného odpadu.\nBioodpad ze zahrádek a domácností se každý pátek sváží na místní kompostárnu, kde je odborně přeměněn v kompost. Občané ho pak mohou využívat do svých zahrádek a město na rekultivace či ozelenění ploch.\nCo všechno se dá kompostovat, o tom informuje i měsíční tištěný zpravodaj a web města Příbora. Foto: Dita Kalužová


Maverick Viñales nejrychlejší v dosavadních testech MotoGP - https://eva-moto.com\nZdroj: MotoGP, týmy\nSezóna MotoGP 2019 skončila posledním závodem ve Valencii, který byl před necelými dvěma týdny. Hned poté se ale všichni začali soustředit na novou sezónu. Ta se rozjela hned v úterý poté při oficiálním testu na stejné trati. Na to navázal další test, který právě dnes skončil v Jerezu. I přes to, že se neustále tvrdí, že při testech nejde o zajetí nejlepšího času, Maverick Viñales byl v obou testech nejlepší. Dvoudenní test v Jerezu ukončil s časem 1:37,131. Se ztrátou 0,689 s za ním skončil úřadující mistr světa Marc Marquez. Trojici nejlepších doplňuje Alex Rins, jehož ztráta je 0,706 s. Díky tomu máme na čele tři různé tovární motorky. Fabio Quartararo navázal na svou perfektní nováčkovskou sezónu a v Jerezu byl čtvrtým nejlepším. Dobře zajel také Joan Mir, který doplnil Top5.\nDruhý den testu v Jerezu značně ovlivnilo počasí, když pršelo. Suché trati si jezdci užili jen chvíli během dopoledne a krátce po poledni začalo pršet. Mokrá trať ale byla skvělou příležitostí pro nováčky Alexe Marqueze, Ikera Lecuonu a Brada Bindera, aby si stroje královské třídy poprvé vyzkoušeli i za těchto podmínek.\nV továrním týmu Yamahy měli oba jezdci k dispozici jednu verzi YZF-M1 2020, která má oproti letošní variantě jinou nádrž. Během včerejšku Valentino Rossi jezdil hodně s karbonovou kyvkou, ale druhý den měl naopak hliníkovou na obou svých motorkách. Jeho týmový kolega Maverick Viñales většinu testu používal hliníkovou kyvnou vidlici. Oba dále uvedli, že lehký krok vpřed udělal nový motor, ale že je nutné přes zimu ještě hodně pracovat. Valentino nakonec skončil jedenáctý se ztrátou 1,221 s na týmového kolegu. Satelitní tým Yamahy potvrdil, že měl také k dispozici novou specifikaci motorky. U Hondy měl velice napilno Marc Marquez, který i přes potíže s částečně vykloubeným pravým ramenem (subluxace) testoval hned tři motorky. Nyní ale míří na operaci ramene do Barcelony, která proběhne ve středu 27. listopadu. Operace by měla být podobná té, kterou podstoupil loni s levým ramenem. Jeho týmový kolega a bratr Alex jezdil na letošní verzi RC123V a důležité bylo najezdit co nejvíce kol. S díly pro rok 2020 pracoval také Cal Crutchlow, který v kombinaci časů obou dní uzavřel Top10.\nTým Suzuki Ecstar se zdá být spokojený s novou specifikací motoru, což potvrdili i jezdci, když oba skončili v Top5. Testu se účastnil i testovací jezdec Sylvain Guintilo. U Suzuki pracovali na porovnání současných a nových dílů, aby se mohli přes zimu finálně rozhodnout, co budou používat. Andrea Dovizioso z týmu Ducati obsadil šestou příčku a jeho týmový kolega Danilo Petrucci skončil dvanáctý. V Jerezu Ducati testovala nové šasi a oba jezdci potvrdili, že je to krok správným směrem. Během druhého dne používal testovací jezdec Michele Pirro nové aerodynamické prvky na předním kole. Velice rychlý konec testu měl Jack Miller, který během druhého dne zajel jen čtyři kola, ale i tak dokázal zlepšit svůj čas a je posledním ve ztrátě jedné vteřiny.\nKvůli nemoci musel první den testu vynechat Dani Pedrosa, testovací jezdec KTM. Pol Espargaro měl na své KTM spoustu nových dílů – nový oranžový rám, nové kapoty s novými aerodynamickými prvky. Zatím to vypadá, že je rakouská továrna spokojená s výsledky. Brad Binder a Iker Lecuona jezdili na starých motorkách, aby se právě co nejlépe seznámili s novou třídou. Aleix Espargaro měl na své Aprilii kryty předního kola. Na trati byli také testovací jezdec Bradley Smith a Andrea Iannone, i když ten druhý den najezdil také jen pár kol.\nMotoGP tak ukončilo letošní akci na trati. Nyní přichází zimní přestávka a všichni se budou připravovat na únorový test v Sepangu. I to zmínil Francesco Bagnaia v ohlasu po testu, když po Jerezu stroze uvedl: „Uvidíme se v Malajsii, Pecco.“\nVýsledky testu v Jerezu\nRubriky:\tMotoGP\t/ od Eva 26. 11. 2019\nMotoGP představuje nový aktualizovaný kalendář závodů pro tuto sezónu. Zdroj: MotoGP Aktualizace 5. 3. 2020 Kvůli obavám a s...\nTento víkend se měly odjet závody MotoGP v Thajsku. Vzhledem k současné situaci ve světě si ale na další závody dlouho...


Metodický postup pro habilitační řízení - Dopravní fakulta Jana Pernera - Univerzita Pardubice\nDFJP Věda a výzkum\nMetodický postup pro habilitační řízení\nKvantifikovaná kritéria pro habilitační řízení\nUznávané recenzované časopisy Rok 2017\nna Dopravní fakultě Jana Pernera Článek 1\n1) Habilitační řízení podle § 72 zákona č. 111/1998 Sb. o vysokých školách (dále jen „zákon“) lze konat na Dopravní fakultě Jana Pernera (dále jen „DFJP“) v akreditovaných oborech. Na DFJP jsou akreditovány tyto obory:\na) Technologie a management v dopravě a telekomunikacích,\nb) Dopravní prostředky a infrastruktura.\n2) V habilitačním řízení se ověřuje vědecká kvalifikace uchazeče, a to zejména na základě předložené habilitační práce a její obhajoby, jakož i dalších vědeckých a odborných prací, dále pak jeho pedagogická způsobilost na základě hodnocení habilitační přednášky a předcházející pedagogické praxe (§ 72 odst.1 zákona). Článek 2\nPosouzení vědecké a pedagogické způsobilosti v habilitačním řízení\n1) Ověření vědecké kvalifikace uchazeče a jeho pedagogické způsobilosti podle článku 1 odst. 2 provádí habilitační komise, jí ustanovení oponenti habilitační práce a Vědecká rada DFJP. 2) Podkladem pro ověření vědecké kvalifikace uchazeče jsou, kromě habilitační práce a její obhajoby, doklady podle § 72 odst. 2 zákona (podrobně v čl. 3, odst. 2) doplněné o tabulku kvantifikovaných kritérií DFJP pro habilitační řízení (Příloha 1). Podklady pro tuto tabulku připraví uchazeč. 3) Kvantifikovaná kritéria DFJP pro habilitační řízení jsou stanovena tak, že každý uchazeč se může rozhodnout pro aplikaci bodových součtů buď za posledních 15 let, nebo celoživotně. 4) Kvantifikovaná kritéria jsou pouze pomocným podkladem pro zahájení habilitačních řízení, rozhodující hodnocení uchazeče provádí příslušná habilitační komise a Vědecká rada DFJP. 5) V případě, že některé práce jsou dílem autorských kolektivů, redukuje se bodové hodnocení příslušným podílem uchazeče. Uvedená redukce bodů se netýká ohlasu prací. Konečnou úpravu bodového hodnocení provede habilitační komise.\n6) Je-li u některých položek kvantifikovaných kritérií uvedeno rozmezí bodů, stanoví bodové ohodnocení habilitační komise s přihlédnutím k rozsahu díla. 7) Minimálním požadavkem na vysokoškolskou pedagogickou praxi jsou 3 roky působení v oboru habilitace. Článek 3\nZahájení habilitačního řízení 1) Habilitační řízení se zahajuje na návrh uchazeče (§ 72 odst. 2 zákona). Návrh na zahájení řízení předkládá uchazeč spolu se všemi potřebnými doklady a habilitační prací děkanovi. Vědeckou úroveň habilitační práce, úroveň odborných publikací a úplnosti potřebných náležitostí návrhu posoudí profesorské kolegium DFJP, které doporučí nebo nedoporučí děkanovi zahájit habilitační řízení. Pokud děkan návrh shledá za vyhovující, zahájí se na fakultě habilitační řízení a uchazeč uhradí náklady za habilitační řízení podle směrnice Univerzity Pardubice č. 5/2006 ve výši stanovené směrnicí DFJP. Fakulta zveřejní zahájení řízení na své úřední desce a zašle oznámení o zahájení řízení na MŠMT. 2) Uchazeč o habilitační řízení předkládá děkanovi fakulty prostřednictvím oddělení pro vědeckou-výzkumnou činnost následující materiály: žádost o zahájení habilitačního řízení obsahující jméno uchazeče, obor habilitace a návrh tří témat habilitační přednášky\nhabilitační práci, kterou se rozumí\na) písemná práce, která přináší nové vědecké poznatky (5 ks), nebo\nb) soubor uveřejněných vědeckých prací nebo inženýrských prací doplněný komentářem (5 ks), nebo\nc) tiskem vydaná monografie, která přináší nové vědecké poznatky,\ndoklady o dosaženém vysokoškolském vzdělání a získaných titulech,\npřehled pedagogické praxe (potvrzený vedoucím katedry) nebo doklady osvědčující pedagogickou praxi (kopie pracovní smlouvy),\nseznam vědeckých a odborných prací, jak tuzemských tak i zahraničních, včetně přehledu citací a ohlasů (struktura přehledu publikační činnosti je v Příloze 2),\npřehled absolvovaných vědeckých a odborných stáží, jak tuzemských tak i zahraničních,\npopřípadě další doklady osvědčující vědeckou kvalifikaci,\nseznam vědeckých a odborných prací a aktivit v členění interní tabulky kvantifikovaných kritérií pro habilitační řízení (Příloha 1), ověřenou vedoucím katedry nebo pracoviště s komentářem.\nu externích pracovníků z jiných fakult nebo vědeckých pracovišť stanovisko příslušného děkana nebo vedoucího pracoviště.\nVšechny uvedené podkladové materiály se předkládají v tištěné (habilitační práce 5 x, ostatní 2 x) i elektronické formě.\n3) V případě, že písemné materiály uchazeče neodpovídají požadavkům odstavce 2, vrátí je oddělení pro vědeckou-výzkumnou činnost uchazeči k doplnění. Pokud uchazeč vady písemných materiálů na výzvu v přiměřené lhůtě neodstraní, děkan habilitační řízení zastaví (§ 72, odst. 4 zákona). Článek 4 Průběh habilitačního řízení 1) Po zahájení habilitačního řízení podle článku 3 předloží děkan Vědecké radě DFJP zprávu o zahájení řízení spolu s návrhem pětičlenné habilitační komise splňující požadavky § 72 odst. 5 zákona. Předsedou habilitační komise je profesor, členové profesoři, docenti a další významní představitelé daného nebo příbuzného oboru. Nejvýše dva členové mohou být z Univerzity Pardubice.\n2) Po schválení habilitační komise a jejího předsedy vědeckou radou obdrží předseda habilitační komise kompletní písemné materiály uchazeče, ostatní členové habilitační komise obdrží tyto materiály elektronicky. Po prostudování písemných materiálů a kontrole jejich věcné správnosti jmenuje habilitační komise tři oponenty habilitační práce, z nichž nejvýše jeden může být z vysoké školy, na níž se řízení koná (§ 72 odst. 7 zákona). 3) Habilitační komise posoudí vědeckou kvalifikaci uchazeče pro daný obor a jeho pedagogickou praxi a na základě oponentských posudků zhodnotí úroveň habilitační práce. Tajným hlasováním se usnese na návrhu jmenování uchazeče docentem. Habilitační komise stanoví název habilitační přednášky. 4) Nezíská-li návrh na jmenování většinu hlasů členů komise, habilitační komise doporučí zastavení habilitačního řízení. Návrh s odůvodněním přednese předseda nebo jím pověřený člen habilitační komise Vědecké radě DFJP.\n5) Návrh habilitační komise přednese předseda nebo jím pověřený člen habilitační komise Vědecké radě DFJP (§ 72 odst. 8 zákona). V případě, že habilitační komise doporučuje habilitační řízení zastavit, rozhodne o zastavení Vědecká rada DFJP.\n6) Uchazeč doručí na oddělení pro vědecko-výzkumnou činnost nejméně týden před zasedáním Vědecké rady DFJP odbornou charakteristiku elektronicky (Příloha 3) a 35 výtisků habilitační přednášky (také v elektronické formě).\n7) Habilitační přednáška a obhajoba habilitační práce se koná na veřejném zasedání vědecké rady, jíž se zúčastní nejméně dva členové habilitační komise a nejméně jeden z oponentů. Na základě výsledků rozpravy, ve které musí být uchazeči dána možnost vyjádřit se k posudkům oponentů, obhajovat svoji habilitační práci a vyslovit se ke své dosavadní vědecké a pedagogické činnosti, se vědecká rada tajným hlasováním usnáší na návrhu, zda uchazeč má být jmenován docentem. Pro formulaci hodnocení úrovně habilitační přednášky volí vědecká rada před zahájením přednášky tříčlennou komisi. Její návrh hodnocení uchazeče je diskutován v neveřejné části zasedání vědecké rady před tajným hlasováním. 8) Nezíská-li návrh na jmenování většinu hlasů všech členů vědecké rady, platí, že vědecká rada habilitační řízení zastavuje. Zastavení řízení se zveřejní na úřední desce fakulty a oznámí se MŠMT. 9) Pokud Vědecká rada DFJP nadpoloviční většinou hlasů z celkového počtu členů vědecké rady doporučí jmenování uchazeče docentem, předloží děkan rektorovi návrh na jmenování spolu s příslušnými materiály. 10) Úspěšné ukončení habilitačního řízení se zveřejní na úřední desce DFJP a prostřednictvím oznámí MŠMT. 11) V případě zastavení habilitačního řízení se habilitační práce s připojenými doklady vrátí uchazeči (§ 72 odst.12 zákona). Článek 5 Ustanovení přechodná a závěrečná 1) Tento postup nabývá účinnosti dnem schválení Vědeckou radou DFJP 4. února 2009 a platí pro všechna zahajovaná habilitační řízení podle zákona č. 111/1998 Sb. prof. Ing. Bohumil Culek, CSc. děkan DFJP\nPříloha 1: Kvantifikovaná kritéria pro habilitační řízení na Dopravní fakultě Jana Pernera (samostatná příloha)\nPříloha 2: Publikační činnost\nPříloha 3: Odborná charakteristika\nDatum zveřejnění: 12. 10. 2009 Aktualizoval: Jana Novotná\n(4. 2. 2016, 08:24)