Čistokrevné slepice, kde koupit a za kol... | iFauna.cz\njsem laik a začátečník v chovu, ne jenom drůbeže.\nChtěl bych si pořídit k našim starším 10 slepicim, (je to různorodá směs nějakých hybridů, chovají rodiče), asi 5 zlatých kropenek, případně časem vrátit na dvorek jen původní čistá plemena.\nMám slabost pro Česká plemena a tyto se mi líbí asi nejvíc.\nMám ještě kralíky, Moravský modrý, ale samec se k ničemu nemá... Koupeno na inzerát od starší paní...\nZačal jsem shánět, pročítat různě internet a zjistil jsem, že na opravdu odborné úrovni, dnes chová asi málo kdo... Lidé si je jako laici pořizují potom i odchovají a někteří i prodávají.\nJaké pak mám já, jako laik, šance pořídit kvalitní kusy, které budou mít ne jenom požadovaný vzhled, ale i požadované vlastnosti?\nA co jejich cena? Je trojnásobek proti velkochovum adekvátní?\nPo pročítání inzerce jsem to asi už i vzdal a udělal rozhodnutí, že hejno doplním osvědčeným hybridem, asi Dominant, nakoupeným za 140,-Kč v nedaleké drůbežárně, kde mám snad jistotu, že budou zvířata vakcinovaná, budou mít deklarovaný vzhled i vlastnosti a užitkovost na kterou jsme zvyklí.\nUrčitě nemám čas jezdit po burzách navazovat vztahy apod.\nPřál bych si, aby někde v okolí Hradec Králové nebo Rychnova nad Kněžnou, byla možnost jednoduše nakoupit kvalitu za odpovídající nebo snad už i jakoukoliv cenu...\nSpolky chovatelů fungují asi podobně, jako spolky zahrádkářů, tedy spíš zanikají nebo jsou to neveřejné, uzavřené skupiny, internetem příliš nevládnoucí. Jenže jak já, jako laik, pak poznám tu kvalitu?\nNení divu, že se šance chopí překupníci a podobní spekulanti nebo i byť v dobré víře laici, kteří ale svou neznalostí mohou napáchat víc škody než užitku...\nPak ať se nikdo nediví, že lidé bez výstavních ambic, nekupují původní plemena, když vlastně nemají kde...\nDoporučíte mi prosím, co dál? Určitě nejsem jediný, kdo to vidí podobně.\nZřejmě si budete muset udělat čas a navštívit nějakou chovatelskou výstavu ve Vašem okolí .\nDalší možností je navštívit chovatelskou burzu v Týništi nad Orlicí. Tato se koná pravidelně každý měsíc.\nDále se podívejte na web cschdz.eu ,Zde najdete vše potřebné co se týče chov.klubů, místních chovatelských organizací, termíny výstav aj. Najdete zde i kontakty na členy svazu.\nZačít s chovem čistokrevných plemen je těžké.Máte možnost využít nabídky na inzerátech, kde ovšem vhodná chovná zvířata sehnat můžete a nemusíte. Já sám používám k doplňování chovu novými zvířaty velice často inzerci zde na Ifauně, nebo navštívím s kamarádem chovatelské burzy.\nJe vhodné si udělat čas na navázání nějakých chovatelských vztahů se stejně zaměřenými. Můžete se ve Vašem případě rovnou obrátit na Klub chovatelů českých plemen slepic. Zkuste si zamluvit a sehnat aspoň 2 pěkné kuřičky bez větších vad přímo od chovatele a od jiného chovatele si zaopatřete kohouta. Při kvalitním chovu na cenu příliš nehleďte, 3x víc než za hybridy nic není. Kvalitu poznáte tak, že koupíte zvíře ohodnocené, nebo si minimálně prohlédnete fotky nabízených zvířat nebo samotná zvířata osobně, chce to ale trochu znalecké oko. Proto je rozhodně vhodné navázat kontakt se solidním chovatelem z okolí, nejlépe přes klub chovatelů (má i webové stránky).\nChovatelé, kteří vystavují, očkují minimálně proti paramyxoviróze -Newcastleská choroba (obvykle podmínkou pro účast na výstavách), dále pak často proti kokcidiím, Markově nemoci aj., to si většinou dělá každý, jak uzná za vhodné. Hybridi se ve velkochovech musejí očkovat podle jistého vakcinačního programu, tam je jistota.\nJestli máte zájem si sehnat chovné jedince z větší dálky, můžete využít možnosti koupit násadová vejce, nechat si je poslat poštou nebo přes dopravce zvířat a vylíhnout si je. Tady je větší šance, že Vás někdo ošidí. Když se nebudete bát dát třeba v případě české slepice 20-25 Kč za vejce, ale s jistotou, že berete od chovatele s dobře složeným a ohodnoceným hejnem, tak si můžete doma odchovat pěkná zvířata k chovu. Ale vždycky se musí selektovat a v tom nejlépe poradí zkušený chovatel daného plemene (jak píšu poněkolikáté, není nad dobré chovatelské kolegy) nebo posuzovatel na výstavě, nebo když nechcete vystavovat a být členem ČSCH (což je při prošlechťování chovu skoro nutné), tak se musíte s nějakým posuzovatelem osobně znát, aby někdy přijel ve volném čase na návštěvu (podíval se trochu na slípky ).\nSám se jednou naučíte, které znaky jsou žádoucí, které zase výlukovými vadami, k úspěšnému chovu musíte svoje plemeno poznat pořádně.\nJe náročnější chovat slepice na něco jiného než okrasu a vejce, hnát se za kvalitou.\nDěkuji Vám za cenné informace a rady i Váš čas. Chtěl jsem se toho vyvarovat...ale bohužel asi opravdu není zbytí...\nAby se člověk stal odborníkem na všechno. Za chvilku si budu muset asi sám šít i boty, montovat auto, stavět dům a cestovat po celé republice. Kvalitní službu, aby člověk 30 let po revoluci, stále pohledal... Otázka je, kde na to všechno, vzít čas a energii...\nOslovím tedy přímo chovatele, nejspíš pana Kosíka, když ze specializovaných stránek kontakt nefunguje, z inzerce se mi též nikdo neozval...\nto není o tom, že člověk musí být odborníkem na všechno, ale když chcete chovat jakékoliv čistokrevné zvíře, je potřeba prostě něco o tom vědět, něco víc, než co to žere. protože i vy sám pak musíte být schopný udělat si základní selekci potomstva, prostě bez toho "nakoukání" zvířat to nejde\nTroufám si tvrdit, že se velmi mýlíte. Já si přece nechci zřizovat vlastní odchovnu, něčeho vzácného, ale obyčejnou, původní slepici, kterých kdysi, běhalo po dvorkách spousty. A narazil jsem na problém, že nejsou. Asi jako už se nevyrábí dobrá původní auta.\nKoupím si 5 kusů, očekávajíc, že mi budou snášet vejce, shánět si potravu, chovat se a vypadat, přesně tak, jak mají. A když zestárnou, nechám je dožít, nebo udělám polévku a koupím nové, nic víc, nic míň...\nVy, když si budete chtít koupit auto, postavit dům, tak opravdu nestačí, seznámit se s obsluhou? Budete studovat, princip činnosti, výrobní postupy? Jezdit na srazy? Asi též nikoliv a to se jedná o investice řádově vyšší.\nS tím autem je to pěkný příměr.\nVy chcete něco, čeho kdysi běhalo po dvorcích spoustu. Dneska už ale neběhá a o to jde. Je to stejný jako když byste chtěl Aero 30. Taky nestačí zajít do autosalonu a seznámit se s obsluhou. Kdo chce veterána auto, musí být nadšenec seznámený s funkcí jednotlivých dílů a minimálně pokročilý automechanik amatér. Kdo se chce jen seznámit s obsluhou, musí koupit nové auto.\nSe slepicemi je to to stejné. Pokud chcete jen nějaké slepice, co ponesou, musíte koupit hybrida. Čistokrevná plemena žádná drůbežárna nechová, prostě už je to vyšší dívčí.\nČeská kropenka už prostě není nic obyčejného, co běhá po dvorcích. Obyčejná slepice současnosti co běhá po dvorcích je hybrid. Nejčastěji nějaký hnědý.\nPokud chcete shánět čistokrevné slepice, musíte se podívat i dál než za plot své zahrady a také si něco o tom přečíst. Jak je snadné či nesnadné zakoupit čistokrevnou drůbež, je už mnoho článků i zde na fauně. A právě ti kteří to dělají na odborné úrovni, to nedělají kvůli prodeji. (a není jich málo) Je spousta klubů kde se právě ti špičkoví chovatelé sdružují a je i mnoho chovatelů v místních organizacích chovatelského svazu, kteří nejsou členy klubu, ale čistokrevnou drůbež chovají. Musíte ale sám vědět co chcete a také něco pro to udělat. Pokud vám opravdu jde o čistý chov, je možné kontaktovat chovatele z klubu a určitě se najde takový který vám prodá násadové vajíčka a vylíhnout si sám a sám si odchovat se vším očkováním. Druhá možnost je koupit to co je k mání na trhu (myšleno plemena) a pak na výstavě zakoupit dobrého kohouta a opět si sám odchovat vlastní drůbež. Těch výstav kde můžete zakoupit drůbež (občas se povede i slepičky) je mnoho. Stačí si přečíst místní tisk a zjistíte, že kdejaká vesnička v okolí chovatelské prodejné výstavy pořádá alespoň jednou ročně a ve větších městech jsou trhy nebo výstavy třeba i každý měsíc. Pokud ale nejste ochoten obětovat tomu čas a prostředky kontaktujte fa Slepičář a ta vám doveze drůbež až do kurníku .http://www.cschdz.eu/odbornosti/drubez/kluby.aspx\nNejsnadněji se k čistokrevné drůbeži dostanete teď na jaře, skrzevá násadová vajíčka.\nStačí vybírat z nabité inzerce. Doporučuji ale spíš odbornější časopis (Chovatel), než virtuální hobby weby.\nAle i na nich se vyskytují výjimky - top chovatelé čistokrevné drůbeže, je to jen pár jednotlivců.\nMůžete oslovit jednotlivé Kluby, na které vám poslal kontakt Horal.\nPřípadně můžete vyrazit na podzimní a zimní výstavy, kde si již zakoupíte dospělá zvířata.\nZa kolik? Tak to není žádný problém zjistit - stačí si Vyhledat katalogy z předchozích ročníků daných\nvýstav a hned budete v obraze.\nCena kvalitního násadového vejce se v této sezoně v ČR pohybuje okolo 20-25,- a více.\nLevnější vajíčka většina naznačují, že "chovatel" si příliš hlavu se selekcí chovného hejna\na s vytrvalým zvyšováním úrovně příliš hlavu nedělá.\nI když existují výjimky, a mnozí z opravdu dobrých chovatelů dávají zapáleným a nadějným\nzájemcům vejce nebo zvířata zdarma. Stává se to.\nPřekupník vám zdarma nedá ani to vejce za 12-15,- Kč, podle toho často poznáte nejen úroveň chovu.\nTakže to shrnu - Výstavy, Kluby, Inzerce. Ceny - velmi variabilní.\nA kde jste vyčetl vy, že původní plemena nenesou? Já jsem si o tom už něco přečetl a dočetl jsem se, že nesou cca 150 vajíček ročně. Takže Aero 30, taková je kvalita původních českých slepic? I kdyby, rozdíl je v tom, že ta Aero se nová nevyrábí... Slepice se snad, stále líhnou a já jen chci ty původní, ne nějaké auto, napadené kutilem, amaterem, prekupnikem...\nNebo se snad kurník či krmivo, slepic původních a současných, nakolik liší, abych se stal odborným chovatelem a nějak jim neublížil, zatímco dnešní hybrid snese i špatné zacházení?\nTaké jsem k tomuto závěru došel.\nDěkuji za informace, to je právě to, že abych získal dobré zboží, musím se stát odborníkem sám. To je napříč všemi odbory, bohužel. Jenže kdo na tohle, má čas... Ale i tak jste mi poradil víc než ti, kteří doporučují, abych více četl...to není nikdy na škodu...ale pak mi asi něco uniká :) Třeba smysl poradny...\nTaké Vám děkuji. Myslím, že co chci, jsem napsal naprosto přesně. Když začínám, nepoznam dobrého kohouta. V inzerci nerozeznam kvalitní chov od špatného...\nUž už jsem chtěl objednat u Slepičáře, ale něco mi tam bylo divné, pročetl si recenze a byl jsem doma.\nSvého času, jsem se věnoval renovaci a opravami motocyklů a víte, kde je nejvíc podvodníků? Jistě, na burzách... Ale jsou i odborné internetové stránky, kde Vás dobře nasměrují, což jsem asi očekával i zde. Ale jsem tu nový, chci si pořídit pěkné slipky, neboli pěkného veterána a musím tomu věnovat ten čas a zorientovat se sám.\nTakže to chce delší čas.\nslepice umírají a na jejich místo nastupuje nová a nová generace, ty vaše "původní" už jsou dávno mrtvé. Současný stav plemene je různý, podle chovu, právě podle toho, kdo je choval dále.\nA co se snášky týče, ano, je to Aero 30.\nKurník a krmivo, to je opravdu to nejmenší. Nebavíme se o zacházení, ale o tom, že česká slepice v podobě, jakou jste si jí vysnil, pravděpodobně ani neexistuje.\nOdborné internetové stránky viz stránky svazu chovatelů.\nProblém je ale v tom, že mnoho a mnoho chovatelů se s internetem nekamarádí a tím pádem internet není medium, kde se s nimi dá navázat kontakt. Proto jste dostal typy na burzy a výstavy.\nAno, pochopil jste. Pro "obyčejnou" čistokrevnou slepici musíte být tím, co jste u motocyklů. Jinak vám nosný hybrit a to tu již bylo uvedeno, bude tou "obyčejnou" slepicí, ale...Zase se s hybridem nedá dál úspěšně chovatelsky pracovat, jak to dělali naši předci. Nechat vysedět volně nějaká kuřátka po kohoutovi, který již může být třeba vesnický mix, to jistě můžete, ale brzy se dostanete v užitkovosti k těm 150 kusům za rok.\nA jakou jsem si ji vysnil? Vy jste tedy odborník :) Prosím, odpovídejte k věci a na mé dotazy, ne na to co si myslíte, že já si myslím...to raději nechtějte ani vědět :))\nByl jsem naivní, prostě mi nedošlo, že zrovna se mi zalíbí tak starý veterán:) Tak uvidím, jak pochodím u nich s názorem, že jejich oblíbené plemeno, je oceněno jako je Aero 30... Tedy, že už to pro normální lidi není...\nJa si myslím že až tak veľkým odborníkom nebudete musieť byť ak nájdete niekoho zodpovedného a kúpite si od neho už sliepočky, ja teda som mala smolu na moje prvé čistokrvné až vlastné liahnutie už bolo oveľa lepšie.\nDěkuji, já také tajně doufám, že mi někdy nějaký dobrý chovatel nějakou třeba prodá ;) Ale je to hold mosaz (vzácnost). A ta se musí hledat, chce to čas...\nMyslím, že z toho děláte příliš velký problém. Jediný problém je v tom, že si zřejmě netroufnete na to, odchovat si kuřata sám. Na jaře se zde v inzerci objeví jistě několik inzerátů nabízejících násadová vajíčka nebo malá kuřátka. V době krmných směsí to není takový problém, Vy jen zajistíte teplo a postupem času odpovídající výběh. (Samozřejmě něco nastudujete, aby jste věděl, co kuřátka potřebují.)\nDávám odkaz na klub chovatelů českých slepic, třeba se u nich domluvíte.\nV tomto vláknu je na konci zmiňovaná líheň Moučka. (Je tam i parádní fotka).\nPokud nemáte vystavovatelské ambice, případně prodej násadových vajec nebo líhnutí a prodej kuřat, tak exteriér řešit zas tak nemusíte. Až je budete mít v reálu, tak do oka dostanete.\nNuž ale všetci vieme že s kuriatkami sú starosti a prečo by chcel každý liahnuť a odchovávať? Viem je to teraz móda.\nTak samozřejmě, starosti i radosti. Je to ale nejschůdnější cesta, jak se dostat k požadovanému plemeni. Nebo pořídit kvočnu. Zajistíte jen krmení, odchovnu a výběh (pro někoho budou ale starosti i toto).\nNo ak nikto nie je doma počas dňa tak je ťažko odchovávať kurčatá to vieme všetci.\nTak o tom by nejspíš Ti, kteří to tak dělají, polemizovali. Kdo chce, hledá způsoby, kdo nechce, hledá důvody.\nNerozumiem čo je také ťažké pochopiť že niekto chce staré plemeno sliepok ale nechce liahnuť, iba ak sa pritrafí že si kvočka sama sadne. Ja mám v okolí dosť takých ľudí a nevidím na tom nič zlé, naopak teší ma že skončili s hybridkami.\nPřed pár lety jsem byl na tom stejně jako vy. Roky jsem míval jenom hybridky a věnoval jsem se hlavně králíkům. Když jsem chtěl začít s čistým chovem slepic, chtěl jsem, stejně jako vy, mít něco národního, něco původního. Začal jsem chodit po výstavách a okukovat jak má které plemeno vypadat. Nakupoval jsem kde se dalo a to v domnění že kupuji to co bylo prezentováno. A tak šumavanky a české kropenky zlaté i stříbrné byly jako první co jsem začal shánět. Průměrná snáška byla někde na 120 vajíčkách za rok. Shánět novou krev bylo docela obtížné a povedlo se mi to u šumavanek. Češky u mne skončily a se šumavankami to docela šlo. Jenomže když už to začínalo za něco stát, zkazila mi radost liška.\nNo jo, jenže kdo to bude dělat za vás? Nejsou žádné drůbežárny čistokrevných plemen....\nBuď si vylíhnete či odchováte sám, nebo budete čekat, jestli někdo nebude prodávat už hotové kusy, které nechce.\nA takových samičího pohlaví prostě moc není, no.\nNo, vy pochopte, že není žádná drůbežárna, kde by někdo odchoval kuřata za vás. U čistokrevných slípek je to v podstatě tak, že každý si odchovává hlavně pro sebe.\nNikde není žádný podnik, který by líhnul a odchovával kuřice čistokrevných plemen.\nTo není pravda. Kuře není kotě, které potřebuje každé dvě hodiny nakrmit. Na kuřata stačí papundeklová krabice, lampa, krmítko a napáječka. Vaší neustálou přítomnost to opravdu nevyžaduje.\nTo stejný s líhní, automat dělá všechno sám.\nPřesně tak. Přistěhoval jsem se na vesnici, přiženil jsem se do starého rodu sedlaků, všichni tu mají jen zemědělské školy, ale o slepicích toho už vím víc, než všichni dohromady...\nKdyž jsem otevřel kurníku, tak 10cm hoven, hřady snile, nevhodně umístěné, výběh bláto, jedna malá budka jako přístřešek...přitom kolem baráku 2 hektary pastvin...Slepice se nevracely všechny domů atd. atd. Všechny hrubé chyby, na které si jen vzpomenete.\nA dotaz na vlastní kuřata? Kdo by se o to staral... Do práce vstávám ve 4, domů přijedu v 18h. A nemám na starosti jen slepice, tak jak bych asi mohl sám líhnout...\nDobrý den, neztrácejte naději, byla jsem v úplně stejné situaci a nakonec\nsvé vysněné slepice sehnala (a to jsem chtěla orpingtonky a gournayky, které opravdu nejsou běžným plemenem). Prostě chovateli vysvětlíte, že líhnout nemůžete, ale že vám to plemeno jednoduše učarovalo. O cenách jsem nediskutovala, byly jen cca o 30% dražší než drůbežárna. Kontakty jsem získala ve výstavním katalogu z Lysé. Klub chovatelů českých slepic má taky na svých stránkách jmenovitý seznam členů včetně kontaktů na ně. Dvě tři slípky vám určitě někdo prodá. Že to nebudou ty úplně nejkrásnější z jeho hejna, je jasné, ale pochopila jsem, že vystavovat ani chovat stejně nechcete.\nNikdo Vám líhnutí nenutí, byla to jen rada, jak nejschůdněji získáte požadované plemeno. Pročítejte inzerci, třeba budete mít štěstí a někdo bude koncem léta prodávat přebytečné odrostlé slepičky. A nebo viz esemez.\nJeště závěrem. Normální je, že se slepice do kurníku na noc vrátí i z neomezeného výběhu. Pokud ne, je kurník nevyhovující. Co bylo špatně jste popsal. (To je jen přímluva za vypuštění z pokakaného dvorečku).\nAle ja si odchovávam, ja som doma. No tiež som si kúpila teraz 4 mládky z výstavy, takže si myslím že občas sa dajú kúpiť. Nie všetko predajú ako kuriatka tí čo maju odchovne a tak vedia predať aj sliepky.\nVšak kurnik už je čistý, voňavý, nové hřady, nová hnízda, všechny slípky pouze na hřadech, zase všechny snáší, už nezanáší, už nemají špinavá vejce atd. Výběh nový, travnatý a už zase všechny vypadají jako slepice, i když ještě mají slabé skořápky, nějaký ten parazit na nich také bude, nicméně, mám z nich prostě radost... Jenon jde vše tak moc pomalu...snad budu mít na nějakou burzu tady čas. Zatím pořídím ty osvědčené a hlavně dostupné, hybridní...i to jsou pro mě pěkné slepice a časem se třeba i vypracuji dál...\nJa tomu rozumiem, poznám pána ktorý kvôli tomu rozdal svoju hydinu či lacno predal, ked pochopil že toľko energie na to nemá.\nNo ak myslíte, lenže nie každý chce kupovať drahé liahne a vlastne čo je na tom ked si chce kúpiť sliepky a nie liahnúť. Stále nerozumiem o čo ide. Pred mesiacom či viac bolo plno ponúk na celé kmene tak prečo by si nemohol kúpiť.\nkoupit může, když jiný bude prodávat. ale uznejte, že výběr kmenů je o mnoho menší než nabídka násadovek.\nUvidíme, dvě slepice jsou už velmi staré jedna i špatně chodí, takže bude místo cca na 6-8 nových. Co seženu, to bude. Za dva roky se pak posunu zase dál.\nTo je prostě krása :) Člověk by jen seděl a koukal, to prostě nikdy neomrzí :)\nJednoznačne, ale určite dosť ak niekto chce.\nTip místo hybridek.\nKaždý rok zde p. Zeleniec (snad jsem mu nezkomolil jméno) inzeruje prodej odrostlých kuřic vlašek a leghornek. To jsou pěkné nosné slepice vhodné do velkých zelených výběhů.\nAj ja sa k tomu prikláňam nekupujte hybridky.\nUvidím, co se zadaří, oslovím přímo další chovatele, pokusím se pro radu navštívit i nějakou výstavu či burzu, zkusím pročíst další knížku a víc pro to udělat zatím nemůžu a ani nechci, mám zkrátka i jiné zájmy i povinnosti.\nVážený Pane , přečetl jsem si odpovědi na váš dotaz ale nikdo vám neporadil jak si obstarat domácí slepice co běhaly po dvorcích před padesáti léty aspoň si myslím že vám jde zrovna o takové ( každá jiná žadne plašaky a kohout aby ráno hezky zakokrhal) .Jestli ano tak vám dám návod jak na to aby jste měl takový jak jste si ho vysnil .\nKupte si několik druhů slepic jestli nemáte problém z výběhem ani se sousedy tak vybírejte lehčí plemena - vlaška ,leghorna ,české slepice a kním kohouta raději těžšího plymutky ,australky, maransky, to proto aby kuřata při kuchyňské upravě nemusela kuchařka na pekáči hledat . Ty slepice si obstarejte po jedné rychleji se vám zaplní dvorek slepicemi tak jak jste je vídal . Jestli nemáte liheň a ani o ní neuvažujete tak si kupte třeba slepici kočinky ale i jiné druhy jsou vhodné jako kvočny .\nBezva rada...když přivaří valník na limuzínu, traktor mít stejně nebude..\nVážený pane , zadavatel chtěl poradit . Já jsem mu dal návod jak dosahnout na svůj cil . Zadavatel nechtěl slepice co ponesou 280 vajíček ale chtěl mít na dvoře různě zbarvené a strakaté slepice ,to co jsem mu poradil je dle mého nejrychlejší zpusob s tím že slepice ponesou v průměru 180 vajíček . Taky si myslím že zadavatel neočekával 300 vajíček.\nJestli máte nějakou radu vy tak ji sem napište a nepleťte tu auta nejsme v servise ale na chovatelských stránkách .\nzdravím.a co to řešit jen jedním plemenem ve více varietách.\nZadavatel nepsal nic o tom, že by chtěl na dvoře “různě zbarvené a strakaté slepice”. Psal že by chtěl jen původní čistá plemena, o křížení plemen nepadla ani zmínka. A přirovnání k veteránům a motorkám bylo v článku několikrát, poznámka Bohemiagall byla tedy k tématu a navíc vtipná.\nJinak samozřejmě, více plemen na dvoře být může, zvláště, když zadavatel nemíní líhnout. Když si každý rok pořídí jiné plemeno, bude mít lehce rozlišitelné stáří slepic.\nDěkuji všem za zajímavé náměty a veškeré informace. Dnes jsem konečně na ohradu po 3 ovcích, natáhl pletivo, kterým slepice neprolezou. Dodělal vrátka apod.\nTeď ještě ,,vyvraždit" nějaké slepice... Ale jaké a kolik...\nZ kurníku to bude asi jen jedna, která je vždy poněkud stranou a mám dojem, že snáší málo.\nI když jsou nejmladším čtyřem slepicím již dva roky, ostatní slepice jsou určitě víc jak 3 leté, spíš i starší, tak pořád všechny nějak solidně nesou.\nDnes jsem sebral 7 vajec. Na 9 starých slepic jsem spokojen.\nTeď ještě chci vyléčit tzv. vápenku na nohou. Jen nevím jestli koupit Biokill, Arpalit nebo smáčet nohy ve stolním oleji. Do chemie se mi nechce, ale bylo by to asi nejpohodlnější.\nNo a za 14 dní už mám vyhlídnutou místní burzu, tak snad se mi tam něco zalíbí. Dám vědět :)\nVápenku opakovaně natírejte třeba Indulonou, roztoči se udusí, a to i bez chemie. Klidně to dělejte každý den, dokud to nezmizne. Ale nejdřív odloupněte ty krusty (jestli se jim už stihly vytvořit), sice to krvácí, ale daleko lépe pak mazací léčba zabírá.\nArpalit Neo je fajn, teda až na to, že je to pěkný jed a bude na něj určitě nějaká ochranná lhůta, přece nechcete kvůli blbosti jako je vápenka jíst vejce, ve kterých jsou takováto svinstva jako Arpalit a nebo je třeba měsíc vyhazovat, je to přece škoda.\nzcela bílé nohy má pouze jedna a ta už do kurníku neleze, asi hlavně právě proto. Ostatní to mají zatím ve stádiu, kdy se nadzvedávají šupiny a to jen v oblasti záprstí, "kotníky". Co jsem vyčetl, tak lokální nanášení nějakého oleje, tuku apod., by mělo stačit, pokud se po 14 dnech zopakuje.\nA děkuji za postřeh s ochrannou lhůtou chemie, to mi nějak uniklo, o toto zájem nemám.\nJen si neumím představit 9 slepicim a kohoutovi natírat nohy. Asi jim do prulezu v kurníku dám nějakou nádobu s olejem, ať se smočí samy. A to nejspíš na noc, ať se s tím hned nejdou hrabat v hlíně... Pokud by to nezabralo, tak bych zkusil ještě těm, co to mají horší, krusty oloupat, ale zase se to doporučuje až po změkčení, ne na sucho. Taky musím ještě zapracovat na vyběhu, ten mají zejména v okolí krmitek a napajecek to nejhorší bláto...\nBláto zasypejte pískem nebo slámou, slepicím vadí.\nKdyž chcete, aby vápenka slezla rychleji než dovezete ty nové, tak se mazání věnujte, jak často to jen jde. Natírat dvakrát do měsíce sice většinou stačí, ale takto to bude rychleji pryč.\nNo, s vápenkou je to tak, že buď dokážete slepice ošetřovat tak jak se má, tzn. pochytat, namazat, nebo to nepůjde bez chemie a pak stačí pochytat jednou.\nPotmě s baterkou nebo čelovkou není problém chytat slepice na hřade bez křiku a divokých honiček. Čim častěji se to dělá, tím jednoduší to je. Pořádně napatlat indulonou a později už i odlupovat opatrně strupy a nepolevit pokud se to nezhojí.\nDěkuji, myslím, že to půjde. Každý večer nakukuji do kurníku, jestli jsou všechny pěkně na hřadech a jestli jsou vůbec zpět všechny kusy. Jinak mi dřív dvě nocovaly ve snáškovém hnízdě a občas ještě tu tendenci mají. Když se to cca jednou do týdne stane, většinou už když otevřu dveře, se samy zvednou a jdou na hřad, dřív než se stačí vykálet do hnízda. Takže jsou na mou denní přítomnost už zvyklé a půjde to, doufám, snadno.\nTak jsem byl na své první burze, v Týništi nad Orlicí. Příště pojedu bez ženy, ona chce vše vždy hned, aniž by bylo cokoliv promyšleno, natož připraveno...\nTakže kromě morčete, máme pěkné kuřice (5 ks) Dominant v barvě modré, stáří údajně 23t. Cena myslím 165,- Kč.\nChtěl jsem se původně jen podívat, zorientovat, ale pravdou je, že opravdových chovatelů, i dle vyjádření tchána, který je odborník na poštovní holubi, velmi ubívá... Půlka klecí prázdných...\nVýběr pěkných slepic tedy vůbec žádný, pár zakrslých plemen, asi 4 chovní kohouti nevím čeho....a jinak všechno stejné hybridy, ve velkých počtech a několika základních barvách.\nZatím jsou holky samostatně, ale líbí se mi :)\nTak ono kdo by touhle dobou prodával čistokrevné slepice, že. tak leda plonkovýho kohouta, co byl jako náhradník, ale aby někdo měl touhle dobou kuřice, to by musel líhnout na podzim a odchovávat to kde? a slepice ve snášce prodávat nebude, když je období sběru násady\nJá tu navíc pár slepic Vlašek mám.\nDvakrát jsem je inzeroval a neozval se nikdo.\nKdo opravdu chce, tak si jistě cestu ke svému vytouženému plemeni najde v kteroukoliv roční dobu.\nNo tak podle některých byste s nimi měl objíždět všechny burzy, aby případný nový majitel nemusel udělat celkem nic. Přece si pro ně nepojede někam do tramtárie!\nAno, a když za ně budu chtít 400,- Kč za kus, což je velmi nízká cena, a vedle v klícce budou hybridečky krásné za 165,- za kus, tak si ještě vyslechnu, že jsem kšeftman, že chci zbohatnout a možná, ale to vopravdu jenom možná, že jsem i pod-vodník čili untrvasrman.\n400,- za slepici, to je přece normální zlodějina. Naopak byste měl být přece rád, že se zbavíte toho, co nechcete a nepotřebujete, ne?\nAno, již žhavím gaučík a pádím na burzu, abych tam byl nejpozději v 5 ráno a podobně nesmyslné hodiny, kdy se tyto akce z pro mne neznámých a nepochopitelných důvodů konají. My, co se máme rádi a rádi zdravě spíme, asi o mnoho přicházíme, když někde netrapčíme v 5.\nPřesně jste to vystihli, obchodní duch opravdovým a dobrým chovatelům chybí, logicky, nemají čas ani chuť, věnovat se obchodu. Na to musí být nátura, sám ji nemám a i proto jsem skončil s podnikáním. Je těžké i finančně, vysvětlit lidem, proč je jejich slepice za 400, když ta vedle v přepravce, na první pohled stejná, je za 160 a jejich vejce, chutná stejně.\nA proto lidem na venkově dnes za ploty běhají takřka výhradně hybridní slepice.\nNo ale to bude prostě tím, že naprostá většina chovatelů čistokrevných plemen to dělá jako hobby. Ne z nějakého obchodního ducha. Je to prostě koníček.\nNo a tím pádem takový hobby chovatel fakt nemá zapotřebí trapčit na burze v pět ráno a pak se tam celý den hádat o to, že jeho slepice jsou drahé, aby je nakonec obtěžkané nakažlivou chorobou vezl domů.\nA naopak tím, že je to hobby, pro ně samotné není překážkou jet někam do tramtárie, občas i tisíce kilometrů daleko, pro novou krev a je pak prostě k smíchu, když by zájemce chtěl nejlépe všechno dovést rovnou domů a koupit tak za stovku. S takovou ať si koupí toho hybrida\nNa to jsem se ptal také jako první, proč mám vstávat v 6..., což je ale pozdě...v 7 už ti, co prodávají trochu zajímavější exempláře, mají dávno prodáno a jedou domů...\nNo a důvod, prý ti chlapi, co to organizují ve svém volnu za pár korun, chtějí mít také nějaké volno, být včas doma. Ono to asi pár hodin zabere, všechno pak uklidit atd. Faktem je, že široká veřejnost tam pak ale neodrazí... Pokud by to udělali, pak nevím, jak by se tam vešli, i tak byla hlava na hlavě... Možná bude důvod i počasí, zejména v létě ty zvířata asi dost trpí...\nJá to zase beru z toho pohledu, že i pro nové chovatele, kteří s chovem slepic začínají, to je určitě hobby, jako třeba mít psa, kočku. Někdo si vezme venkovní směs na inzerát zadarmo, někdo chce mít čistou rasu s rodokmenem a vůbec není odborník s výstavními ambicemi.\nZa kurník dají lidé třeba 30 tisíc, aby pak měli 5 slepic, pro radost z vlastních vajec. Jim je asi jedno, jestli seberou týdně 15 nebo 20 vajíček. Takový člověk podle mě, pak dá za jednu slepici klidně těch 400,- Kč, když ale bude vědět, že má něco zajímavého, pěkného, tradičního, možná i moderního, apod.\nCo jsem tak zaznamenal za tu krátkou dobu, co pročítám diskuze a stránky klubů jednotlivých plemen, tak jakoby nebyl téměř vůbec zájem, tradiční plemana rozšířit mimo tu svou, docela uzavřenou komunitu. A to je podle mě, velká škoda. Naopak vidím snahy, toto uvolněné místo zaplnit amatéry, kteří si jeden rok koupí chovný pár a druhý už nabízí kuřata...\nAle vždyť nikdo nikomu v ničem nebrání, akorát to prostě nikdo nedostane až pod nos.Já jsem si píchla prstem na obrázek v atlasu, tohle chci a velkou formu a myslíte si, že bych koupila na místní burze? Ne. Nekoupila jsem ani přes českou inzerci. Ani přes žádný klub, protože to plemeno u nás nemá klub. Natož aby mi někdo prodal kuřice Bylo potřeba oprášit němčinu a vyzkoušet si líhnutí.\nProstě kdo něco nemá ať si nevymýšlí důvody, proč to nejde a že za to můžou nepřejícný uzavřený komunity. Jo, něco se shání ještě hůř než paduánky, třeba soví vousáči, hudánky, krevkérky, to aby člověk jel s velkou dávkou štěstí na světovku nebo aspoň do Lipska, oprášil němčinu i na mluvený projev a při troše štěstí se povede, ale jsou i plemena, co nejsou celosvětově raritní a tam člověku stačí i čeština a prostě chtít a nenechat se odradit tím, že se musí vylíhnout a že třeba ty vejce nejsou 20 km od baráku.\nMusím sem dát po pár měsících zpětnou vazbu. Mnoho lidí sem chodí pro radu, kterou většinou dostanou a to velmi často kvalitní, odbornou a samozřejmě zadarmo, ale potom často chybí ta odpověď, jak se daří...\nJá jsem původně chtěl (a stále chci), pár českých kropenek, ale nakonec jsem využil nabídky mladého pana Erlece, že mi odchová Vlašky stříbrné.\nV červenci mi je vylíhl a dnes už je mám pár dní doma. Jsou úžasné, krásné a chytré. Vedle hybridek extra vyniknou.\nCena za odchov také super, vlastně totéž, co mě na jaře stály hybridní slepice, byť byly starší...\nVelmi ochotný mladý chovatel od Olomouce. Kdo nemá možnost líhnutí vlastních kuřátek, tak vřele doporučuji.\nVčera ručně a dnes už samy na noc do kurníku!\nNo to opravdu je vyšší dívčí. Zvláště když si myslíte, že nákup u člena klubu chovatelů je zárukou, že opravdu koupíte vybrané plemeno a vyrostou Vám křížené slepice.\nno já osobně si také myslím že před 50 lety to nebylo na dvorcích přeplněno kropenkama a šumavankama ale byla to směs všeho,většínou polotěžké slepice se snáškou 150 možná lehce přes,každá jiná ale zdravá a odolná\nProdám kohouta - česká kropenka zlatá\nProdám Česká zlatá kropenka - Prodám kohouta - česká kropenka zlatá, stáří...\nProdám Česká zlatá kropenka - Prodám kohouty 2020 krouzkovane české zlaté k...


Kozlíček polníček – salát i mimo hlavní sezónu - Zahradacentrum\nČlánky → Sezónní → Kozlíček polníček – salát i mimo hlavní sezónu\nNaposledy upraveno: 8. října 2019\nDivoký kozlíček polníček (Valerianella locusta) pochází z oblasti kolem Středozemního moře. Rozšířený je téměř po celé Evropě, na Kavkaze, v Přední Asii, severní Africe i v Severní Americe. Roste na polích, v trávnících, v příkopech, na pastvinách a vinicích od nížin do podhůří.\nAčkoli se od 18. století se pěstuje také v zahradách, patří u nás k málo známým zeleninám. Naopak v Německu, Francii, Holandsku a Belgii je velmi oblíbenou součástí jídelníčku.\nKozlíček polníček se pěstuje jako jednoletá rostlina pro listové růžice. Listy se upravují nejčastěji jako salát, mají však vyšší nutriční hodnotu. Někdy se také listy přidávají do jarních polévek či se z nich připravuje špenát. Významný je také obsah vitamínu C, což je důležité hlavně brzy na jaře. Dále obsahuje provitamín A, vitamíny skupiny B, fosfor, vápník a železo.\nKozlíček polníček nejlépe prospívá v půdách 2. trati. Tedy jako následná plodina po rostlinách, které jsou hnojeny chlévským hnojem. Před výsevem není třeba žádná velká příprava půdy. Pouze pozemek důkladně odplevelíme.\nVe vlhké, chladné a pravidelně zalévané půdě klíčí polníček přibližně 10 dní. V suché půdě mohou semena bez poškození ležet i déle než 3 týdny. Po sklizni můžeme pro pěstování výhodně využít nevytápěný skleník. Říjnové výsevy v něm velmi dobře přezimují a časně z jara se můžeme těšit na sklizeň.\nKozlíček polníček vymrzá pouze za holomrazů. Proto je dobré ho při venkovním pěstování v zimních měsících chránit netkanou textilií nebo chvojím.\nKozlíček polníček začínáme sklízet ve chvíli, kdy má rostlina 3 - 4 páry listů. Celou rostlinu vyryjeme, kořen odřízneme a listy co nejrychleji zkonzumujeme. Vhodně načasovanými postupnými výsevy si můžeme zajistit jeho dlouhodobou sklizeň.


Policisté teď pořádají hony na myslivce. Kontrolují kdeco - Deník.cz\nPolicisté teď pořádají hony na myslivce. Kontrolují kdeco\nJihlavsko - Pryč jsou časy, kdy se myslivci na honech zahřívali nejedním panákem kořalky a při večerním posezení nechali své pušky viset bez dozoru na věšácích vedle kabátů.\nMyslivci si už dávají velký pozor a dodržují všechny své povinnosti. Potvrzují to letošní policejní kontroly honů, kdy nebyl zjištěn ani jeden prohřešek. Další vlna kontrol se uskuteční i teď o víkendu, kdy se má jen na Jihlavsku konat asi dvacet honů.\n„Ještě za dob mého mládí si myslivci ráno před honem dali panáka. Při večerním posezení nebyl problém nechat pušky viset na věšáku. Maximálně si potom někdo odnesl jinou pušku než tu svoji. Nikdy se nikomu nic nestalo," řekl Lubomír Dohnal z mysliveckého sdružení Sasov a dodal: „Teď je vše jinak. Alkohol při honu je dávno tabu, policisté mohou přijet na kontrolu i dvakrát během jednoho honu. Třeba mě kontrolují každý rok. Po skončení honu své zbraně buďto odneseme domů, nebo je zamkneme do trezoru, prostě do bezpečí," doplnil Dohnal.\nPodobné zkušenosti má také Roman Navrátil, hospodář mysliveckého sdružení v Hodicích. „Je to jen pár let zpátky, kdy jsme hon začínali panákem na zahřátí. Teď už si alkohol raději odepřeme. Policejní kontroly jsou určitě přínosem k lepšímu. Něco jako silniční kontrola. My budeme mít hon za čtrnáct dní, loni nás policisté nekontrolovali, takže letos s tím můžeme počítat," uvedl Navrátil.\nPolicisté se při kontrolách honů zaměřují na to, jestli nejsou účastníci pod vlivem alkoholu. Sledují také, zda mají myslivci v pořádku doklady (zbrojní průkazy, průkazy zbraní a lovecké lístky) a samotné zbraně. U zbraní kontrolují zejména výrobní číslo, platné zkušební značky a celkový stav.\nLetos zatím v Kraji Vysočina policisté asistovali u 38 honů, a při té příležitosti zkontrolovali 698 lidí. „Žádný závažný prohřešek nebo přestupek zjištěn zatím nebyl. Kontroly budou i nadále pokračovat," vyjádřila se policejní mluvčí Jana Kroutilová.\nPokud policisté zjistí, že je zbraň nevyhovující, zakážou jejímu držiteli střelbu a myslivec musí zbraň předložit Českému úřadu pro zkoušení zbraní a střeliva. Pokud se zjistí, že je myslivec pod vlivem alkoholu, nesmí v honu dále pokračovat a bude mu zadržena i zbraň.\nHrozí mu bloková pokuta nebo i správní řízení. Záleží na závažnosti přestupku.


Laboratoř moci - CityOut Prague\nod 25.2.2012, Národní památník na Vítkově, U Památníku 1900, Praha 3\nNárodní muzeum ve spolupráci s Televizí Metropol u příležitosti výročí „Vítězného února 1948“ otevírá 25. února 2012 expozici „Laboratoř moci“, umístěnou v podzemních prostorách Národního památníku na Vítkově, které byly vybudovány v 50. letech 20. století jako zázemí pro péči o mumifikované tělo Klementa Gottwalda. Expozice emotivním způsobem upozorňuje na zneužití Památníku komunistickou propagandou, přibližuje osobu prvního „dělnického“ prezidenta a kult osobnosti, který vyústil ve vybudování mauzolea. Součástí expozice je i strojovna a autentické prostory, kde bylo ošetřováno tělo Klementa Gottwalda.\nDoprovodný program představí záznamy z balzamovací knihy\nV rámci doprovodného programu s názvem „I zlo může mít pozlátko“ jsou během víkendu 25. až 26. února pro širokou veřejnost připraveny speciální prohlídkové trasy. Během odborných výkladů se návštěvníci blíže seznámí s osobou Klementa Gottwalda, problematikou balzamování jeho těla nebo s fungováním Památníku jako mauzolea. Pouze o tomto víkendu budou mimořádně vystaveny záznamy z balzamovací knihy. Návštěvníci budou mít možnost seznámit se s činností Útvaru pro zabezpečení těla a mauzolea soudruha Klementa Gottwalda, s fotografiemi přístrojů a původním vybavením mauzolea.\nNa víkendový program navazuje ve dnech 27. února až 2. března stejnojmenný program věnovaný základním a středním školám. Týden pro školy doplňují filmové projekce zabývající se otázkou lidských práv z distribuce Jeden svět z cyklu Ztracená duše národa.\nVýstava Rudá muzea ukazuje vliv komunistické ideologie na činnost muzeí\nExpozice „Laboratoř moci“ a doprovodný program „I zlo může být pozlátko“ úzce navazují na výstavu Rudá muzea, která se věnuje vlivu komunistického režimu a ideologie na československá muzea v letech 1948–1989. Na pěti vybraných historických událostech (husitství, VŘSR, Mnichov, Slovenské národní povstání a únorový převrat) Rudá muzea ukazují dezinterpretaci dějin na tehdejších výstavách v důsledku komunistické propagandy. Výstava je otevřena do 1. dubna 2012.\nNaplánujte si svou návštěvu Národního památníku na Vítkově!\n„I zlo může být pozlátko“ (víkendový program pro veřejnost, 25.– 26. února)\nDoprovodný program přibližuje osobu Klementa Gottwalda a tématiku 50. let prostřednictvím genia loci Národního památníku na Vítkově, který je sám o sobě zrcadlem českých dějin 20. století – zejména jeho deformací totalitním režimem. Během víkendového programu mohou návštěvníci zhlédnout novou část expozice s názvem „Laboratoř moci“ a zapojit se do řady lektorovaných programů.\nKomentované prohlídky výstavy Rudá muzea a expozice Laboratoř moci\nod 10:00 a 14:00 hodin\nKomentované prohlídky zaměřené na osobu Klementa Gottwalda:\nPo stopách činnosti Útvaru pro zabezpečení těla a mauzolea soudruha Klementa Gottwalda\nKlement Gottwald – prezident (1948-1953)\nod 12:00 a 16:00 hodin\nMauzoleum Klementa Gottwalda a tajemství balzamovací knihy\nPříběh přestavby památníku na mauzoleum a péče o tělo Klementa Gottwalda\nod 13:00 a 16:00 hodin\nZmizelá místa Památníku\nSpeciální prohlídka Národního památníku na Vítkově o jeho podobě v 50. letech a stavu před jeho rekonstrukcí\nMonodrama podle knížky politické vězeňkyně Dagmar Šimkové. V podání Činoherního studia v Ústí nad Labem.\nPouze v sobotu 25. února od 17.00 hodin\nProjekce filmů s tématikou porušování lidských práv z distribuce Jeden svět z cyklu Ztracená duše národa vztahující se k 50. letům 20. století. Začátek každou celou hodinu.\n„I zlo může mít pozlátko“ (lektorovaný program pro 9. třídy ZŠ a SŠ, 27. února až 2. března)\nDoprovodné programy přibližují žákům osobnost Klementa Gottwalda a tématiku 50. let prostřednictvím genia loci Národního památníku na Vítkově, který je sám o sobě zrcadlem českých dějin 20. století – zejména jeho deformací totalitním režimem.\nRudá muzea a Laboratoř moci\nKomentovaná prohlídka výstavy Rudá muzea poukazuje na vliv komunistické ideologie na muzea v letech 1948–1989. Vyvrcholením prohlídky je sestoupení do podzemní „Laboratoře moci“, ve které lékaři pečovali o nabalzamované tělo Klementa Gottwalda.\nInteraktivní program, během kterého žáci aktivním způsobem postupně odkrývají dějinnou zkušenost Památníku s důrazem na období po roce 1948. Žáci pracují aktivním způsobem v badatelských skupinách.\nKomentovaná prohlídka zve k objevování „zmizelých“ míst Památníku z období socialismu, věnuje se přestavbě Památníku na mauzoleum Klementa Gottwalda a odkrývá tajemství balzamovací knihy.\nLektorovaný program, zaměřený na období budování kultu osobnosti na jedné straně a období politických procesů na straně druhé, zavede žáky nejen k umělecké výzdobě Památníku z 50. let a osobnosti Klementa Gottwalda, ale také k poslední korespondenci Milady Horákové před její popravou.\nTermíny lektorovaných programů pro školy\npondělí 27. února, úterý 28. února, pátek 2. března\n9:00 hod. Rudá muzea a Laboratoř moci / 50. léta v Československu\n10:00 hod. Mauzoleum Klementa Gottwalda / Příběh Památníku\n10:30 hod. Projekce filmu z cyklu Ztracená duše národa\n12:00 hod. Rudá muzea a Laboratoř moci / 50. léta v Československu\n12:00 hod. Mauzoleum Klementa Gottwalda / Příběh Památníku\n14:00 hod. Projekce filmu z cyklu Ztracená duše národa\nstředa 29. února, čtvrtek 1. března\n9:00 hod. Mauzoleum Klementa Gottwalda / Rudá muzea a Laboratoř moci\n9:00 hod. Projekce filmu z cyklu Ztracená duše národa\n11:00 hod. 50. léta v Československu\n11:00 hod. Projekce filmu z cyklu Ztracená duše národa\n13:00 hod. Rudá muzea a Laboratoř moci / Mauzoleum Klementa Gottwalda\nVybraný program pro školy je nutné rezervovat předem. Kontakt Mgr. Barbora Kulihová,\nbarbora_kulihova@nm.cz, +420 725 811 870. Cena: 40 Kč/žák + 200 Kč (lektor); cena zahrnuje vstup do celého objektu + pedagogický doprovod. Další informace na www.nm.cz.\nmuzeum, historie, stálá expozice\nPohled do nové expozice Laboratoř moci v Národním památníku na Vítkově


Ordinace jsou plné - Klatovský deník\nKLATOVSKO - Lidé se chystaných změn bojí prý zbytečně. Reforma nebude likvidační.\nOrdinace praktických lékařůna Klatovsku praskají doslova ve švech. Odborní lékaři přijímají v tuto chvíli objednávky už na konec ledna 2008. To všechno kvůli reformě zdravotnictví, která od ledna příštího roku nařizuje mimo jiné poplatky za ošetření pacientů v ordinacích, ale i třeba za vypsání receptu a každý lék. Lidé se změn obávají, lékaři zatím sami netuší, jak to bude všechno vůbec fungovat.\n„Je to tak. Skutečně máme plné čekárny pacientů. Jde ale především o starší občany, kteří chtějí předepsat léky do zásoby. Slibované poplatky totiž začínají naše seniory strašit. Pokud to jde, snažím se jejich přání vyhovět, většinou se ale snažím podávání léků regulovat. Mnozí senioři totiž berou zbytečně moc léků a někteří si to prostě nenechají vymluvit. Myslím si ale, že situace nebude tak tragická jak si dnes všichni myslí,“ říká praktický lékař v Hartmanicích Ladislav Jon. Podle některých lékařů v regionu přijdou naše seniory léky a jejich ošetření u lékaře tak na dvě stě korun za čtvrt roku.\n„Před Vánoci a s koncem roku bývá v ordinacích každoročně více pacientů. Zaznamenala jsem ale oproti jiným létům určitý nárůst, na čemž samozřejmě mohou mít vliv i chystané změny. V současné době objednávám pacienty už na konec ledna příštího roku, protože opravdu nestíhám,“ přiznává zubní lékařka v Sušici Hana Kloučková.\nPodobné to je i v dalších ordinacích praktických i odborných lékařů.\n„Návštěvu zubaře jsem skutečně nechala až na poslední chvíli, teď se divím, že mě naše paní doktorka nevzala a objednala až po Novém roce. Mohla jsem se rozhoupat dříve, teď mě bude štvát, že kvůli mé hlouposti budu za ošetření platit,“ říká Marcela Matušková z Klatov. Platit se nechce ani Evě Vovsové.\nVíce v Klatovském deníku 8. prosince


Kázání – 2. stránka – Římskokatolická farnost Moravský Krumlov\nArchiv rubriky: Kázání\nOhlášky a kázání na 3. velikonoční týden\n18.4.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nSlunce už zapadlo i za třetí velikonoční nedělí a po dalším ranním rozbřesku se bude dál odvíjet listina pořadu bohoslužeb. Jsme společně zváni zažívat Kristův\nKázání z doby předvelikonoční\n30.3.2021 o. Pavel Kázání\nKonečně jsem se mezi zpovídáními a dalšími povinnostmi postupně dopracoval k umístění některých kázání na YouTube. První dlužné kázání je z 5. neděle postní. Minuý\nOhlášky, kázání a promluvy ze 4. neděle postní\n15.3.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nVkročili jsme do druhé poloviny postní doby, kterou nám otevřel následující pořad bohoslužeb. Nezapomeňme na páteční svatojosefskou slavnost a na to, že na tento den\nOhlášky a kázání 3. postní neděle\n7.3.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nPo třech týdnech postní doby pokračujeme v našem žití, do kterého se svojí nabídkou přichází aktuální pořad bohoslužeb. Jeho zvláštností je adorační den v Petrovicích,\nOhlášky a kázání na 2. postní týden\n28.2.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nPřes hory Mória a Tábor jsme vstoupili do 2. týdne postní doby, ve kterém na nás opět čeká nabídka pořadu bohoslužeb. Vzhledem k vládním opatřením\nOhlášky na 1. postní týden\n21.2.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nJiž v polovině týdne jsme vstoupili do postní doby a dnes jsme liturgicky oslavili 1. neděli postní. Budeme-li cítit pokušení účastnit se bohoslužby v týdnu,\nOhlášky a kázání (nejen) ze 6. neděle v mezidobí\n14.2.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nOcitáme se v týdnu, kdy dojde k přelomu mezi prvním mezidobím a postní dobou. Do tohoto požehnaného času nám přichází na pomoc pořad bohoslužeb a\nOhlášky a kázání do 5. týdne v mezidobí\n7.2.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nDnešní kluzké chodníky a silnice způsobily, že mnozí, kteří si zarezervovali místa, se na bohoslužbu nedostali, v Kadově se bohoslužba nakonec ani nekonala (její intence\nOhlášky a kázání ze 4. neděle v mezidobí\n31.1.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nPo posledním lednovém dnu zahájíme 2. měsíc roku 2021, do jehož prvních sedmi dnů se nám nabízí následující pořad bohoslužeb. Na úterní mši svatou je\nOhlášky a záznam kázání pro 3. týden v mezidobí\n24.1.2021 o. Pavel Kázání, Ohlášky\nPoslední lednový týden je liturgicky třetím týdnem v mezidobí a i pro něj platí pořad bohoslužeb. Dále připomínám, že pro další případné snoubence a pro\nAktuální stav fondu Puls pro farnost M. Krumlov.\nAktuální stav fondu Puls pro farnost Petrovice.\nAktuální stav fondu Puls pro farnost Kadov.\nDobré srdce domů\nUž rok pomáhá Dobrovolnické centrum Diecézní charity Brno osamělým lidem v programu Dobré srdce domů. Opuštěnému člověku najde vhodného dobrovolníka, se kterým se pak pravidelně setkává a buduje vztah.\nVšeobecný úmysl Apoštolátu modlitby papeže Františka na měsíc prosinec 2021\nModleme se za katechety, kteří jsou povoláni zvěstovat slovo Boží, aby ho dosvědčovali s odvahou a tvořivostí, v síle Ducha Svatého.\nV novém čísle bulletinu zavzpomíná na P. Drbolu jeho synovec\nBulletin s názvem „Testimonium martyrii“ (Svědectví mučednictví) pokračuje již pátým číslem. Pravidelný čtyřměsíčník o služebnicích Božích Jana Buly a Václava Drboly přináší další zajímavé informace.\nBrožura Křesťanský advent a Vánoce 2021\nInternetový projekt „Křesťanský advent a Vánoce“ (www.krestanskevanoce.cz) doplňuje tematická brožura, která bude zdarma k dispozici široké veřejnosti.\nKřesťanský advent a Vánoce 2021\nProjekt „Křesťanský advent a Vánoce“ chce také letos přiblížit co nejširší veřejnosti duchovní poselství křesťanského adventu a Vánoc. Nabízí možnosti v online prostoru, ale také zve na tematické programy, které nabízejí během adventu a vánoční doby křesťanské farnosti a sbory.\nNávod na setkání synodální skupiny\nPro inspiraci pro práci v synodální skupině nabízíme jeden z užitečných odkazů z pražské arcidiecéze. https://apha.cz/novinky/navod-na-setkani-synodalni-skupiny\nHarmonogram synodálního procesu\nHarmonogram synodálního procesu na úrovni katolické církve v České republice:\nNikodémova noc k adventnímu zastavení\nNikodémovu noc ve ztemnělém chrámu, ozářeném jen světlem svící, je možné prožít i během adventního času v katedrále sv. Petra a Pavla na Petrově každý pátek od 20.00 do 21.00 hodin.\nAplikace Průvodce adventem 2021\nAplikace Průvodce adventem 2021 nabízí inspirativní pohledy pro adventní dny. V letošním roce je možné ji stáhnout i v plné verzi pro iOS. Můžete zdarma stáhnout na Google Play nebo App Store.\nOpatření pro bohoslužby se v nouzovém stavu nemění\nVláda ČR dnes, 25. listopadu 2021, vyhlásila po celém území ČR opětovně nouzový stav kvůli stále zhoršující se situaci pandemie covid-19. Vláda v demisi ho vyhlásila na 30 dní s platností od 26. listopadu 2021 18:00 hod. do 25. prosince 2021 23:59 hod.


„Jděte k volbám!“ vyzývají biskupové - Katolický týdeník\n„Jděte k volbám!“ vyzývají biskupové\nVydání: 2012/41 „Jděte k volbám!“ vyzývají biskupové, 9.10.2012, Autor: Jiří Prinz\n„Nedejme šanci stranám, které demokracii jen předstírají, ale ve skutečnosti jsou založeny na klientelismu, na vlastním prospěchu a nehledí na blaho této země. Poznáme je i podle slovníku, který užívají proti svým protivníkům, poznáme je podle ‚hodnot‘, kterými se zaštiťují, ale podle nichž nejednají“ – stojí v prohlášení, které minulý týden zveřejnila Stálá rada České biskupské konference. Podle biskupů je v nadcházejících volbách důležitý každý hlas, který by podpořil svobodu a demokracii v naší zemi, a proto vyzvali věřící, aby šli k volebním urnám. „Chceme-li něco změnit, máme šanci začít u sebe a také se zúčastnit voleb. Naše omrzelost a uražená neúčast může způsobit, že se váhy nakloní na stranu, kterou bychom si přáli nejméně,“ varují biskupové. (Celý text přinášíme na straně 2.)\nTakové sdělení je podle politologa Michala Pehra právě v dnešní době velice potřebné. I když se totiž na první pohled zdá, že je v naší zemi extremismus pod kontrolou, ve společnosti je podle jeho slov cítit napětí. „Například výbuchy hněvu v severních Čechách naznačují, že je tu cosi v nepořádku a že by k nějakému společenskému otřesu opravdu mohlo dojít,“ míní Michal Pehr a dodává, že i slova biskupů o „předstírané demokracii“ některých stran jsou zcela na místě. „Strany jako by měly své programy jen jako takovou zástěrku. Občané to vidí, a přestávají pak tomuto systému důvěřovat. Když 60 % voličů nejde k volbám, je to nebezpečné znamení.“\nVolby do krajských zastupitelstev proběhnou 12. a 13. října a podle předvolebních průzkumů je v nich jasným favoritem ČSSD. Právě sociální demokraté přitom do předvolební kampaně vnesli v naší novodobé historii dosud nevídaný prvek – antiklerikalismus. V souvislosti s probíhající snahou vlády o majetkové narovnání státu s církvemi líčili katolickou církev jako nenasytnou a mocichtivou organizaci, která by – jak informuje její nejnovější předvolební plakát – mohla v restitucích získat a následně i prodat dokonce samotný Pražský hrad. (Více k tématu na straně 2.)\nAčkoli se biskupové proti agresivní a demagogické kampani socialistů několikrát ohradili, ve svém předvolebním prohlášení se přímé konfrontaci s ČSSD vyhnuli. „Z čistě osobního hlediska si myslím, že by nějaká reakce ze strany představitelů církve na bezprecedentní kampaň sociálních demokratů byla i v jejich předvolebním poselství na místě, na druhé straně si musíme uvědomit, že církev musí zůstat nad stranami. A nezapomínejme také na to, že nemalá část věřících voličů nemá ráda, když se jim říká, koho mají či nemají volit. Proto tomuto postupu biskupů rozumím,“ uzavírá politolog Michal Pehr.\nSe svým osobním poselstvím se k věřícím voličům obrátil minulou neděli v otevřeném dopise olomoucký arcibiskup Jan Graubner.


Autor - Tracy Chevalier | Knihy.ABZ.cz\nAutor - Tracy Chevalier\nKnihkupectví > Katalog vybraných autorů > C > Chevalier - Tracy Chevalier\nNejlépe hodnocené knihy z kategorie Autor - Chevalier - Tracy Chevalier:\nFrom the bestselling author of Girl with a Pearl Earring and The Last Runaway Arriving at his fourth school in six years, diplomat's son Osei knows he needs an ally if he is to survive his first ...\nNový Othello (e-kniha)\n- Po Macbethovi od Joa Nesboho vychází v shakespearovské edici tentokrát Othello. Sám proti bílým. Získá spojence, než naposledy zazvoní? - - Amerika 70. let. Ghanský chlapec Osei je ...\n- Sám proti bílým. Získá spojence, než naposledy zazvoní? - Amerika 70. let. Ghanský chlapec Osei je zkrátka outsider. Stěží na tom cokoli změní jeho přátelské způsoby, odhodlání, ...\nLondýn 1792. Ve vzduchu je cítit nervozita ze stále krvavější francouzské revoluce. Tehdy přichází do hlučného a nemilosrdného velkoměsta z vesničky v Dorsetshire rodina Kellawayových. ...


Nejprve několik informací o vozidlech a nabíjecí infrastruktuře\nV rámci pilotního projektu v Grazu jsou nasazeny dva plně klimatizované třídveřové 12m elektrobusy Chariot nové konstrukce (viz foto) s přepravní kapacitou 80 cestujících podle standardu dopravce a pohonem ZF typu AVE 130 v nábojích kol, každý o výkonu 125 kW. Karoserii dodává čínský výrobce Higer.\nJako zásobník energie slouží 32kWh superkapacitory od výrobce Aowei Technology. Superkapacitory jsou uloženy v kontejnerech z nerezové oceli na zádi elektrobusu spolu s řídicí jednotkou (viz foto vpravo). Superkapacitorová jednotka váží cca 1,2 t, z toho polovina připadá na vlastní superkapacitor a zbytek na kontejner. Superkapacitory jsou uloženy v ochranné atmosféře z dusíku a mají vlastní klimatizaci. O bezchybné fungování superkapacitorů se v rámci servisu stará dodavatel.\nCena tohoto elektrobusu se pohybuje v přepočtu cca 12 – 13 mil. Kč, tedy ani více, ani méně než u srovnatelného průběžně dobíjeného bateriového elektrobusu.\nChariot Motors dodává také infrastrukturu potřebnou pro nabíjení elektrobusů Chariot. Tyto nabíjecí stanice jsou k dispozici ve dvou variantách: s připojením ke střídavému napětí 3× 380 V AC a s připojením ke stejnosměrnému napětí 600 V – 700 V DC.\nNabíjení elektrobusu probíhá zcela automaticky bez zásahu řidiče. Nabíjecí stanice jsou spravovány na dálku. Ačkoli jde tedy o dvoupólové dobíjení, je tento systém plně automatizovaný stejně jako čtyřpólové nabíjecí stanice.\nNabíjecí infrastruktura (viz foto níže) se skládá z nabíjecí stanice (či stanic), nabíjecích pólů a měděných tyčí. Nabíjecí stanice mají online monitorování a mohou být řízeny online z jednoho dispečinku. Řídicí energetický systém se skládá z běžného frekvenčního měniče (FI), usměrňovače AC/DC a programovatelného logického automatu (PLC), který řídí proces nabíjení superkapacitorů při sledování informací o napětí a proudu. Součástí nabíjecí infrastruktury je také klimatizační systém s ventilací pro chlazení. Nabíjecí stanice funguje automaticky a po přerušení dodávky proudu se sama uvede opět do provozuschopného stavu.\nNabíjecí stanice jsou galvanicky izolovány. Jsou rovněž vybaveny speciálním zařízením pro monitoring izolace, které nepřetržitě sleduje případný problém s izolací elektrického kabinetu, kabelů, pylonů nebo nabíjecích pólů v době, kdy není u stanice elektrobus nebo kdy se přítomný elektrobus nenabíjí (má staženou nabíjecí konzoli). Při zjištění problému se automaticky buďto přeruší proces nabíjení, anebo se vypne celý elektrobus.\nProvoz elektrobusů Chariot v Grazu\nElektrobusy Chariot jsou v provozu na lince 50 mezi grazským hlavním nádražím a stanicí Centrální hřbitov (Zentralfriedhof), provozované dopravcem Holding Graz Linien. Linka 50 je 3,5 km dlouhá a včetně konečných stanic je na ní 11 zastávek. Linka je vedena plochým terénem ve vnitřním městě. Jízda z konečné na konečnou trvá podle jízdního řádu 9 minut.\nNa lince jsou dvě nabíjecí stanice o výkonu 340 kW, jedna na konečné stanici Zentralfriedhof a druhá na mezilehlé zastávce Hohenstaufengasse. Na mezilehlé stanici se superkapacitory dobíjejí cca 30 vteřin, na konečné stanici 2 minuty.\nV Grazu bylo rozhodnuto o připojení nabíjecích stanic k veřejné síti střídavého napětí, ačkoli Holding Graz provozuje také 8 linek tramvají o celkové délce přes 60 km. Důvodem byl požadavek, aby pilotní provoz elektrobusů nijak neovlivňoval provoz tramvají nebo naopak, a jeho vyhodnocení tedy mohlo být zcela nezávislé. Do budoucna však v Grazu nevylučují ani připojení k tramvajové trakční infrastruktuře.\nTrakční spotřeba elektrobusů činí méně než 1 kWh/km. Při zohlednění netrakční spotřeby (zejména topení a klimatizace) se pak průměrná spotřeba pohybuje v rozmezí 1,1 – 1,5 kWh/km. Tyto velmi příznivé hodnoty jsou dány především provozními vlastnostmi superkapacitorů, které umožňují rychlé nabíjení a vybíjení, a tím i velkou míru rekuperace, která podle výrobce činí kolem 32,2 %, a může být zvýšena až na 39 %.\nPři takto dimenzovaných zásobnících energie není třeba žádné dobíjení elektrobusu v garáži. Naposledy se dobije na plnou kapacitu na lince a zásoba energie vydrží na všechny potřebné manipulační jízdy před opětovným dobitím na lince. K samovolnému vybíjení superkapacitorů přitom nedochází.\nPilotní projekt a jeho zadání\nPilotní projekt v Grazu začal v červenci 2015. V srpnu téhož roku byl připraven tak, aby mohla proběhnout předkvalifikace a bylo připraveno zadání. V říjnu 2015 byla vyhlášena veřejná soutěž na dodavatele pilotního řešení, v únoru 2016 byl vybrán Chariot Motors jako dodavatel dvou vozidel a infrastruktury „na klíč“ a v dubnu 2017 se mohlo začít s provozem s cestujícími. Na konci roku 2018 se předpokládá celkové vyhodnocení pilotního provozu. Mezi tím byla se společností Chariot Motors uzavřena smlouva na prodloužení projektu do konce roku 2019, kdy bude ukončena testovací fáze provozu a rozhodnuto o dalším osudu tohoto projektu.\nVolba superkapacitorových elektrobusů nebyla a priori záměrem pilotního provozu. Tato volba vyplynula z provozních požadavků dopravce.\nHlavním požadavkem bylo, že provoz elektrobusů nesmí nijak vybočovat z jízdních řádů vytvářených pro potřeby dieselových autobusů. Z toho vyplynuly výše uvedené požadavky na doby nabíjení, kterým vyhověly právě superkapacitory.\nSuperkapacitory byly kromě toho v přípravné fázi vyhodnoceny jako nejekonomičtější zdroj z hlediska trvanlivosti v provozu. Zatímco u baterií se předpokládal počet nabíjecích cyklů za 8 let zhruba odpovídající životnosti baterie (měřené počtem nabíjecích cyklů), u superkapacitorů se předpokládá cca 30 000 – 90 000 nabíjecích cyklů za 8 let, přičemž životnost superkapacitorů činí více než 200 000 nabíjecích cyklů.\nDalším požadavkem projektu v rámci soutěžních podmínek bylo, aby dodavatel zapůjčil zdarma dva elektrobusy a potřebnou nabíjecí infrastrukturu a zajistil jejich provoz po dobu pilotního projektu. U výše uvedeného prodloužení provozu už se předpokládá platba nájemného ze strany dopravce.\nDosavadní provozní výsledky a další plány\nPři hodnocení výsledků pilotního provozu jsou sledovány tři základní ukazatele: měrná spotřeba energie, doba nabíjení a disponibilita měřená jako podíl skutečné doby provozu k požadované době provozu. O prvních dvou jmenovaných ukazatelích byla řeč výše. Jak to zatím vypadá s disponibilitou?\nBěhem naší návštěvy byly prezentovány výsledky měření v období červenec – srpen 2018, celkem 44 dnů provozu. Během 38 dnů, tedy v 86 % případů, byla disponibilita stoprocentní. V ostatních případech (odmyslíme-li den na údržbu u výrobce) se disponibilita pohybovala mezi 50 % až 100 %. A hlavní problémy? Ovládání dveří, vzduchotechnika, zkrátka mechanické závady nijak nesouvisející s elektrickým pohonem autobusu a superkapacitorovými zásobníky energie. Nabíjecí infrastruktura zaznamenala závadu v jednom dni, ale byla rychle opravena, takže celková disponibilita ten den činila „pouhých“ 96 %.\nTo vše potvrzuje prezentaci této technologie elektrobusů jako velmi robustní a spolehlivé.\nMěsto Graz, které se řadí mezi významná evropská smart cities, podporuje jako jejich součást také rozvoj elektrobusů. Přitom postupuje obezřetně od malých pilotních projektů „na klíč“ k jejich postupnému rozšiřování, kdy již bude možno soutěžit zvlášť vozidla a infrastrukturu. Ruku v ruce s inovacemi jde zároveň důraz na spolehlivost a provozní ekonomiku celého systému.\nNení divu. Na rozdíl od českých měst zde nemohou spoléhat na otevřenou ruku štědrého bruselského strýčka – veškeré investice jsou hrazeny z vlastních zdrojů. Proto také například investice do autobusového parku jsou řešeny jako pořízení a údržba full service s platbami rozloženými do doby životnosti vozidla, přičemž dodavatel si může na práci subkontrahovat dílny dopravce. Tímto směrem by se měly do budoucna ubírat i elektrobusy.\nDojmy z návštěvy\nNaší výpravu vezl od hlavního nádraží na protilehlou konečnou linky 50 a zpět k ředitelství Holding Graz jeden ze dvou elektrobusů Chariot v rámci zvláštní jízdy. Druhý elektrobus jsme potkali na lince s cestujícími. Při zastaveních byl dostatek času prohlédnout si zblízka útroby nabíjecí stanice i elektrobusu.\nNa samotném elektrobusu nás zaujal příjemný interiér v nízkopodlažním provedení s pohodlnými sedadly i kvalitní dílenské zpracování. Snad jen chybějící zadní okno (aspoň v náznaku) mohlo působit dojmem něčeho nepatřičného.\nJízda elektrobusu („raději se posaďte, máme nejrychlejšího řidiče ve firmě“) byla velmi plynulá, s pružnou akcelerací typickou pro elektrobusy a elektrická vozidla obecně. A stejně jako u jiných elektrobusů převládal při tiché jízdě aerodynamický hluk a zvuk trakčních měničů, které hravě přehlušily vlastní zvuk elektromotorů.\nNabíjení elektrobusu v mezilehlé zastávce jsme sotva stihli vyfotografovat – superkapacitory byly stále skoro plně nabité, tudíž stačilo opravdu jen pár vteřin.\nV průběhu přípravy této akce a samotné návštěvy nás snad ze všeho nejvíce zaujala vstřícnost a naprostá otevřenost našich hostitelů, ať už výrobce, dopravce nebo projektové organizace. Žádná otázka zvědavých návštěvníků nebyla zodpovězena vyhýbavě, nic nebylo tajné.\nRozpaky nastaly pouze na malou chvíli v souvislosti s naším záměrem projet se druhý den, jíž zcela neformálně, dalším elektrobusem testovaným v Grazu – totiž kloubovým elektrobusem od čínského dodavatele CRRC, který kombinuje bateriové a superkapacitorové zdroje. Ukázalo se, že ze dvou těchto elektrobusů, testovaných na grazské lince 34E s parametry srovnatelnými s linkou 50, nebude právě žádný v provozu. Hostitelé nám proto s omluvou museli náš záměr rozmluvit, přičemž potvrdili naši domněnku, že tento pilotní projekt není již tak úspěšný jako elektrobusy Chariot. Inu, když dva dělají totéž…to ostatně platí všude ve světě.\nPřejme tedy chytrému městu Graz úspěšný rozvoj městské elektromobility a superkapacitorovým elektrobusům Chariot stále více spolehlivých kilometrů na linkách.\nAť se daří a díky za milé přijetí!\nPrezentace k návštěvě © Technoma GmbH, ke stažení zde


Šalev, Meir: Jona veNaar - iLiteratura.cz\nAutor článku: Tereza Černá - 3. 12. 2006\nChýlilo se k večeru. Zoologická zahrada měla už zavřeno. Motocykl zastavil u brány a mládeneček z něj sesedl. Poděkoval veliteli a domluvil se s ním, kdy ho má vyzvednout. Pak vylezl na zeď zahrady a spustil se na druhou stranu...\nMeir Šalev: Holubice a chlapec (Jona veNaar), Am Oved 2006\nChýlilo se k večeru. Zoologická zahrada měla už zavřeno. Motocykl zastavil u brány a mládeneček z něj sesedl. Poděkoval veliteli a domluvil se s ním, kdy ho má vyzvednout. Pak vylezl na zeď zahrady a spustil se na druhou stranu. Dívka, jak dobře věděl, bude v holubníku. Doufal, že tam bude sama. Kolem dokola řvala a hlučela zvířata, projevovala se zvuky stejně jako každý večer v zoologické zahradě, mručením a vytím a štěbetáním a hučením. V zahradě vládl i smutek, jako každý večer ve všech zoologických. Mládeneček utíkal mezi klecemi, cítil na sobě zvědavé pohledy uvězněných – plné naděje –, ale vyvaroval se, aby jim pohled opětoval. Ve skladu vedle holubníku se svítilo. Dívka tam pracovala, rovnala tašky, lístky a léky. Zaslechla jeho kroky, otočila se čelem vzad a vydala radostný výkřik. Objali se.\n„Opatrně. Mám v kapse holubici.“\nStrčila ruku do kapsy pláště a vzala ji do dlaně.\n„Ta je pro mě?“\n„Je pro mě,“ řekl mládeneček. „Abys mi poslala další dopis.“\nDívka označkovala holubičí nohu provázkem a položila ji do krabice stojící na straně. „Mám takovou radost, že jsi přišel. Kolik máš času?“\n„Zítra jedeme s konvojem do Jeruzaléma,“ řekl jí, „a já budu s vojáky. Dostal jsem také větrovku, jako mají oni, podívej… amerického seržanta ze světové války,“ několikrát se otočil na místě a zasmál se.\n„Pěkné,“ řekla, „a já dostala služební hubertus. A co? Také revolver mi dali, byla jsem na střelnici a procestovala celý jih ve vojenském voze.\n„A holubici, kterou jsi mi odtamtud poslala, jsi poslala jako z Tel Avivu.“\n„Nechtěla jsem, abys měl obavy.“\n„Šimon mi říkal, že ses stavovala i u něj.“\n„I od něj jsem brala holuby, poslali mě je rozvážet do kibuců.“\n„Bylo to zajímavé. Strašidelné. Smutné. Plno naděje i zoufalství. Viděla jsem tam vojáky, jak píšou domů, a pomyslela jsem si: Jak je dobře, že jsi zůstal s holuby v holubníku. Proč tě najednou posílají s konvojem? Vždyť ani neumíš střílet.“\n„Trochu ano, ale nepotřebuju to. Mám kolem sebe dost lidí, kteří to umí. A přestaň si dělat starosti. Nebudu bojovat. Budu vzadu s holuby na zádech.“\n„To není pravda. Jsi jako spojka, musíš jít vedle velitele v čele.“\nA už setřela slzu hněvu, zrudla, políbila ho a odtáhla se od něj: „Takže jsi mi přišel říct ahoj?“\nPřišel jsem, abych tě viděl, dotýkal se tě, povídal si s tebou a také abych ti řekl ahoj. Měli jsme hodinu, ale protože se se mnou hádáš, zbylo nám už jen padesát dva minut.“\nZnovu se k němu přitulila, přitiskla svá prsa na jeho tělo, k jeho bedrům, našla místečko mezi svými stehny, cítila teplo vlastního těla. Uchopila jej skrze kalhoty. Vzdychl, poodstoupil a roztáhl nad sebou větrovku. Dívka ho objala a usmála se na něj zblízka a s očima doširoka otevřenýma.\n„Pohlaď mě,“ řekl mládeneček, „dotýkej se mě a řekni to, co vždycky říkáš: Teď se mě takhle dotkni ty.“\nVešli do holubníku, už vsedě rozvazoval tkaničky u bot a dívka ho začala líbat do důlku na krku, mezi dva svaly svažující se na záda, její polibky byly horké, dlouhé a oslabující.\n„Nesnáším tyhle opice,“ řekla. „Podívej se na ně, zírají na nás jako nějací chuligáni na pláži.“\nRozvázala uzly na záclonách a holubi najednou spustili povyk. Dohromady roztáhli vojenskou deku, lehli si a dlouze se políbili. Opřel si bradu o křivku její šíje a řekl jí: „Tohle jsi ty. Tvé prsty jsou jako kalich tulipánu, cítím, že jsi to ty.“\nNa chvilku jej nechala, vsunula ruku do úst a vypustila slinu na půlměsíc tvořený bříšky prstů, pak se mu opět začala věnovat a pevně jej uchopila.\n„Jako bříško ještěrky.“\nVzdychl. „Jako sametová pečeť.“\n„Teď se mě takhle dotkni ty,“ řekla dívka.\nVklouzl prsty mezi její stehna a ona se celá sevřela, napnula a pak povolila. Její vůně vyplnila prostor.\n„Pojď, budeme se milovat,“ povídá ona. „Už to konečně uděláme. Dávno nejsme děti. Jsme lidé, kteří rozvážejí poštovní holuby na frontu a jdou do boje.“\n„Až se vrátím z války,“ řekl.\n„Kamarádi na jihu,“ pokračovala, „mi dali dopisy, co napsali, dívala jsem se na ně a myslela jsem si: Kdo z nich se vrátí domů? Kdo přivede na svět děti a kdo ne?“\n„Pojď lásko, budeme se milovat,“ řekla, „uděláme si miminko už teď.“\n„Já se teď bojím.“\n„Čeho? Toho, co řeknou?“\n„Že když se budeme milovat, tak se nevrátím.“\n„Takovéhle věci se stávají.“\nOdtáhla se od něj, položila se na záda a lapala po dechu. „Chci se svléknout a zůstat nahá. Chci, abys to udělal i ty.“\nVysvlékli se do naha a natáhli se na deku.\n„Obejmi mě, lásko,“ řekla. Odkud se sem vkradla tahle tíseň? A smutek do jejího srdce?\n„Až se vrátím z války,“ objal ji, „uděláme to, až se vrátím. Aby bylo proč zůstat naživu a neumřít.“\nPo krátkém odmlčení a šmátrání prsty řekl: „Abychom spolu byli poprvé, až už se budu vracet, ne když odcházím. Doma, v posteli s čistým povlečením, a ne na podlaze holubníku. Vydrželi jsme to tak dlouho, tak počkáme ještě chvilku.“\nPřeklad byl pořízen s laskavým svolením Institutu pro překlad hebrejské literatury, The Institute for Translation of Hebrew Literature, P.O.Box 10051, Ramat Gan 52001, Israel, Tel: 972-3-579-6830 Fax: 972-3-579-6832, www.ithl.org.il .\nŠalev, Meir: Jona veNaar\nŠalev, Meir: Ruský román\nŠalev, Meir: Moje ruská babička a její americký vysavač


Do kina diváky nejvíce nalákala komedie Dolittle | Týden.cz\nV čele víkendové návštěvnosti českých kin jsou tři distribuční novinky, nejvíce diváků přilákala americká rodinná komedie Dolittle režiséra Stephena Gaghana. Příběh o Doktoru Dolittlovi, jehož představitel Robert Downey Jr. se po ztvárnění Iron Mana tentokrát ocitl uprostřed zvířecích přátel, přilákal 36 tisíc diváků, kteří za vstupenky utratili přes 5,5 milionu korun. Dalšími novinkami jsou Mizerové navždy, pokračováním filmů Mizerové a Mizerové 2, a česká komedie Případ mrtvého nebožtíka. Vyplývá to z informací na webu Unie filmových distributorů (UFD).\nV americkém akčním a komediálním filmu Mizerové navždy, v němž hlavní role detektivů opět hrají Will Smith a Martin Lawrence, zaznamenal na druhém místě 32 tisíc diváků a tržby přibližně 5,5 milionu korun. Parodie na televizní kriminálky Případ mrtvého nebožtíka režiséra Miloslava Šmídmajera na třetím místě během premiérového víkendu přilákala téměř 30 tisíc návštěvníků a vykázala tržby 4,57 milionu korun.\nDosud vedoucí česko-slovenskou romantickou komedii Šťastný nový rok odsunuly novinky na čtvrtou příčku. Film režiséra Jakuba Kronera za měsíc od premiéry na vstupenkách vydělal 36,6 milionu korun, zatím ho navštívilo více než 324 tisíc lidí. Páté nejvyšší tržby za víkend měl animovaný snímek Ledové království 2. Další dobrodružství královských dcer Elsy a Anny a jejich přátel za devět týdnů atakuje hranici tržeb 115 milionů korun a návštěvnost 800 tisíc lidí.\nZ české kinematografie se do první desítky ještě dostalo na osmé místo romantické drama Můj příběh režisérů Libora Adama a Hany Hendrychové a na devátou pozici Vlastníci, kteří minulý týden získali 12 nominací na letošní filmovou cenu Český lev.\nVe čtvrtek do českých kin zamíří česko-slovenská romantická komedie Marty Ferencové Příliš osobní známost, česko-novozélandská válečná tragikomedie nominovaná na Oscara Králíček Jojo, mexický animovaný rodinný film Velké přání, islandské drama Daleko od Reykjavíku a skandinávský časosběrný dokument o čtveřici mladých žen z Dánska, Norska a Švédska Pěkně tučná sebeláska.


kajin: Tak teď jsi mi dal osobně brouka do hlavy.\nNevysledoval jsem nějakou změnu oproti svým předcházejícím autům, ale tím nechci v žádném případě zpochybnit tvoje tvrzení a jistě půlstoletou zkušenost (dle tvého věku v profilu) s řízením aut. Právě naopak.\nJe ale pravda, že na můj vkus má SX4 hodně citlivý a hlavně měkký plynový pedál, který mi první půlrok s SX4 dával zabrat. Připadal jsem si jak v autoškole a za svoje rozjezdy a přeřazování jsem se styděl. Jestli tady třeba nebude tvůj zakopaný pes a po vyšlápnutí spojky to nemáš lehce pod plynem. Prostě ten pedál pod nohou necítím a nemám takovou zpětnou vazbu (teď už ano, protože jsem přidával pružinu - tady na fóru se to už řešilo).\nNelze ani vyloučit nějakou závadu v odezvě (dráze) plynového pedálu. Jak staré máš auto, jak dlouho s ním jezdíš, nafta, benzín? Uveď víc detailů a třeba se něčeho dohrabem.\nZdravím a děkuji za odpověď na kterou odpovídám ? Co se týče mojí osoby , od 20 ti let jsem řidič z povolání s kvalifikací,( to uvádím jenom pro dokreslení mého profilu )ŘP pro všechny skupiny, strojnický průkaz ( s oprávněním obsluhovat japonské truboukladače KOMATSU ) jeřábnický prúkaz ( s oprávněním obsluhovat autojeřáby kategorie D , s dieslovým pohonem LIEBHERR do nosnosti 300 tun.) Mám najeto asi 2,5 mil km.Všechny stroje a osobní auta s mnohaletou praxí. A mimo jsem bývalý automobilový závodník ( kategorie A1 - neupravené sériové cestovní vozy.)\nNeber to samozřejmě jako reakci na moje nohy ale myslím si že jezdit umím a proto píšu tento příspěvek-.\nKoupě auta proběhla dost divoce a zaslepila mě cena , na zkušební jízdu jsem zapoměl , ale asi bych si tohle auto po druhé nekoupil.\nJeto Suzuki SX4 1,6 benzin , 3 roky , 37 000 km..Děkuji.ahoj.\nkajin: No vždyť jsem psal, že nebudu zpochybňovat tvoje řidičské umění. A tedy klobouk dolů před tvojí praxí.\nNo a jak se tobě jeví ta citlivost plynového pedálu?\nJá ho mám taky v benzínu, 2,5 roku, najeto 22 tisíc. Sice jsem za 30 let řízení vystřídal taky pár aut (i lokomotiv ) ale tobě nesahám ani po kotníky. Jak už jsem psal, po prvotním naučení správného dávkování plynu bych to auto nevyměnil za žádné jiné a koupil bych si ho znovu. Je to auto se vzdušným interierem, skvěle se do něj nastupuje a hlavně se s ním jezdí jako s motokárou. Perfektní brzdy, přesné řízení, krátké přesné řazení, v zatáčkách sedí jak přilepený a když ten motor vytočíš, tak je to lahůdka nejen pro uši.\nAno máš pravdu, ale má to i minusy-\nvelmi špatný posilovač řízení, za běhu motoru na místě nazatočím volantem\nvelmi těžce jde promáčknout tlačítka od DO\npři couvání , vzadu nic nevidím a to nenosím brýle\nten největší nedostatek je ovšem spotřeba -\nprům-6,7 l/ 100 km , to jsou moje poznatky, jinak děkuji za komunikaci , jo a je to Maďar.ahoj.\nkajin: No vidíš to, 100 lidí - 100 chutí.\n- Někdo si naopak stěžuje, že je to přeposilovaný. Já při běhu motoru na místě točím volantem jedním prstem a při vyšších rychlostech řízení krásně "ztuhne". Tady si nemám na co stěžovat.\n- Tlačítka DO - souhlasím, taky někdy musím zmáčknout vícekrát a důrazněji, ale zase se mi to neaktivuje nechtěně třeba v kapse kalhot (píšu o klíčí, s bezklíčem nemám zkušenost).\n- Pokud máš na mysli vysokou spodní hranu zadního okna, tak jsm to vyřešil lupou na sklo a zadní kamerou. Nejvíc mi na tom vadí, že při couvání nevidím pořádně na vlek.\n- Spotřeba 6,7 na benzínovou atmosféru 1,6 litru, na auto vysoké přes 1,6 metru, se zpětnýma zrcátkama zvící rozměrů sloních uší se ti opravdu zdá hodně? Tak to si projdi auta zdejších majitelů a můžu ti napsat, že jsi tu jeden s nejmenší spotřebou. Což tě jistě nemusí potěšit, ale je to tak.\nJo jo, tím couváním jsem myslel osvětlení couvací bludičkou za auto. a jinak máš pravdu, mám vlastně perfektní auto.\nAle na Seata Leona 2,0 l 140 koní najezil jsem s ním 180 000km za 8 roků než jsem ho prodal , na toho nemá , ale to je jiná třída a kapitola , teď jsme v Japonsku vlastně v Maďarsku.Díky za pokec ahoj\nkajin: No, perfektní auto...tak to asi nemělo vyznít, každé auto má svoje plus a mínus. Ale zrovna SX4 má pověst spolehlivého auta a to bylo jedno z kritérií mého nákupu.\nTen Seat byl ale turbodiesel se spotřebou do 5 litrů, ne? Tak to je opravdu o něčem jiném.\nJinak si pročti tohle vlákno, jak kdo řešil couvačku-bludičku - http://www.suzukiclub.cz/...select=49855#message49855\nSamozřejmě Ti dávám za pravdu , já jsem - mouchař. Ten Leon byL TDI -PD , dost velká spotřeba 7L/100km , ale 220 jsem z toho dostal, pracoviště jsem měl v Praze takže moje trasa byla Uh. Hradiště Praha ,( někdy i pod 2 hod ) ....30 let a 3 auta to odnesly, Škoda Felicia , Renault Megan a Seat Leon, jedno z nejlepších aut.\nA děkuji za odkaz, jdu na to.\nmilant: Ahoj tak pod tento Tvoj príspevok: z 9 h 54 min- sa kludne podpíšem taky tak , ale už som si zvykol a napišem to tak, že sa teším či rano do prace alebo cez vikend na chalupu moja mrška už sa prhupla cez 15 000 km a zatial plní presne to na čo som ju kupil. Primer mi ukazuje 6,4 ale v skutočnosti asi tak cca 7 l na 100 km, ale nejazdim ako s prepačenim priposraný sem tam ju k 4000 ot/min plynule vytočim- pekny zvuk. Je to dobre auto , ale dam mu jeden prívlastok - neodpušťa vodičovi ani male chybičky (plyn, brzdy, riadenie ako aj radenie... vie o nich reaguje na ne.\nTakže nech Ti aj tá Tvoja nadaľej služi k spokojnosti.\nAhoj děkuji za podporu , budu se snažit ty negativní věci opravovat podle fora nebo přehlížet , díky mockrát.\nMohlo by to být i horší, čus.\nkajin: Koukám, že nikdo jiný nechtěl reagovat a tak se dozvíme prdlačku kde by mohla být chyba.\nZaměřil jsem se tedy na zvýšení otáček během přeřazování nahoru. A překvapilo mě, že ty otáčky po vyšlápnutí spojky lehce houpnou nahoru (odhaduju to tak o 100-200 otáček) a pak klesají dolů.\nPak jsem zkusil nejdřív úplně pustit plynový pedál a až potom vyšlápnout spojku. No a žádný vyhoupnutí otáček se nekonalo, hned padaly dolů.\nTakže u mě je to jednoznačně nekoordinace obou nohou, plyn nechávám o něco déle než se rozpojí spojka.\nTak jestli děláš trasu Uherské Hradiště-Praha za dvě hodiny, tak to jsi tedy opravdu čiperný důchodce\nA nebo velký "kecal".\nSkoro bych tě podezříval, že ta tvá ekvipáž nebyla Leon, ale měla ve znaku tu vystřelenou slepici...\nAno, sorry zapoměl jseom odečíst 68 km Uh.Hradiště - Holubice , a jízda v nejslabším provozu.


0djezd, cestou do Chicaga (USA, březen 2000)\nNaše lehce odpolední adieu WDC rozesmutnilo dobrou vílu výpravy Nicol. Když je ovšem člověk na cestách, nesmí se příliš ohlížet. Ostatně, Dan by mohl vyprávět. A neustále vypráví... Zase je z nás nejbystřejší. Viděl ve WDC nejvíce veverek. To Mirek nespatřil ani jedinou. Zato ho k smrti vyděsil potkan.\nS několikahodinovým zpožděním jsme nicméně do našeho Dodge Intrepidu /Neohrožený/ naládovali vše nezbytné a přetížený hrdina vyrazil vstříc Chicagu. Nicol mávala o sto šest, ale naštěstí se nám podařilo Radka zpacifikovat. Poté, co se řízení ujal neustále náš cestopis cenzurující Daniel, počal taťka Radek všechny zkoušet z hlavních měst států unie. To jsme se nasmáli...\nMirek neustále nespokojeně brblá. Nelíbí se mu kde jíme, co v autě pouštíme, jak Radek řídí, co chceme vidět... Naštěstí je podél dálnic dostatek pump. Taky si na nás tento ctitel benzinových čerpadel chce vymodlit návštěvu muzea Henryho Forda. Očička mu šťastně zazáří i tehdy, když míjíme nějakou fabriku. Stručně řečeno, sloužím jako tmel naší nesourodé partičky. Díky mé diplomatické obratnosti jsme s Radkem přesvědčili zbytek výpravy k návštěvě Mexika. Prostě budem z New Orleansu cca 800 mil kopírovat břehy Mexického zálivu a pak alespoň opěšale vyrazíme za místním nektarem - tequillou. Již se moc těšíme. /Davide, vzpomínáme./\nV Chicagu se již jako znalec spolu s Radkem těšíme na snídani v malém bistru. Budou volská oka na slanině, obsluhovat budou černé sestry. Těší se i Mirek, který během 24 hodin spořádal nejméně 19 vajíček. Taky mísu salátu, a více než hodinu řádil na švédských stolech za deset dolarů. Přitom tvrdí, že drží dietu. Bez komentáře. Právě hlásí bystrý šofér Dan, že spatřil další zvířatka - dva přejeté mývaly. Všichni se jeho pozorovacímu talentu obdivujeme. (Ondřej Neumann, psáno v autě).\nJen tak naokraj (píše Radek):ranní výpujčka vozu se neobešla bez incidentu. Barevný hoch, abych vyhověl místním nárokům politické korektnosti, byl poněkud drzý a odmítal změnit rezervaci, poněvadž jsme potřebovali auto ještě o něco větší. Nedostali jsme jej. Pak nechtěl uznat slevu na jedno členství v jednom nejmenovaném superstoru. Nakonec ale - po tvrdé slovní výměně - rezignoval, i když - pozapoměl nám popřát šťastnou cestu.\nPozdě v noci: po krátké peripetii, kdy se mi podařilo vytrhnout čerpací hadici z benzinové pumpy, jelikož jsem zapomněl, že nemám ještě dotankováno, jsme se konečně propletli nočním Chicagem k vytouženému Motelu a kolem třetí v noci ulehli k zaslouženému spánku. Cenu jsme dostali díky objevenému kupónu v Travel Guid velmi hezkou - 40 dolarů na čtyři osoby. Pro jistotu jsme si tedy zarezervovali ještě jednu noc, neboť toho potřebujeme v Chicagu hodně stihnout. (chrrrrrrrr..).


Kodym M.: Hakama – proč nosíme tradiční „cvičební úbor“ (Aikidó 98/4) | Česká asociace aikidó\nKodym M.: Hakama – proč nosíme tradiční „cvičební úbor“ (Aikidó 98/4)\n“Šaty dělaj člověka,” praví staré přísloví a zpívá V+W. V jiné pohádce se dovídáme, že “nahý je král”. Proč věnujeme takovou pozornost oděvu? Proč necvičíme třeba v teplákách a tričku, elasťákách, silonu nebo maskáčích? Proč dodržujeme tradice a vytváříme nová “tradiční” pravidla jako jsou barvy pásků nebo oprávnění nosit či nenosit hakama? Proč na stážích jedné organizace aikidó, nejen shodou okolností domovské autora článku, pravidelně stojí psáno: “Hakama pouze od 1. danu Hombu dojo (Aikikai)” ?\nKeikogi dnešních adeptů bojových umění, respektive “tradičních” japonských budó, je v mnoha ohledech stejné. Standardní gi, která nosíme všichni, zahrnují kabátec, kalhoty a pásek, jen někdy rozdílných barev, kvality a zpracování materiálu. Tradičně a původně asi také poněkud rozdílné bylo spodním oblečením samuraje, přes které si oblékal kalhoty typu skládané sukně. Keikogi současných budó, jako jsou aikidó, džódó, iaidó, kendó, kjúdó či naginatadó, tuto tradici dodržují. Jistě měla svá praktická opodstatnění, důvody vzniku a vývoje typů. U “sukně” bývá uváděna ochranná, maskovací i symbolická funkce.\nVolné “kalhoty” měly, podobnost s leginami amerických indiánů a kovbojů se tu přímo nabízí, chránit a izolovat nohy samuraje na koňském hřbetě. Při boji na zemi měly maskovat složitou práci nohou, postoj a pozici válečníka signalizující jeho další pohyb a akci. V rámci společenské hierarchie odlišovaly samuraje od prostých pěších vojáků. Sedm skladů nebo záhybů v rámci samurajského kodexu chování a vlastností symbolizovalo žádané ctnosti:\njúki – odvaha, statečnost, neohroženost\ndžin – lidskost, laskavost, vřelost\ngi – spravedlnost, povinnost, celistvost\nrei – etiketa, úcta, zdvořilost\nmakoto – upřímnost, pokora, čisté srdce\nčúgi – věrnost, přesnost, korektnost\nmeijo – důvěra, vážnost, čest\nRozdílný typ hakama byl bez nohavic, skutečnou sukní–rourou. V prodloužené slavnostní verzi (až 4,5 m) byl používán při návštěvách u císaře nebo šóguna. Praktické důvody opět evidentně zapracovaly. Mnohokrát přehnutá, mezi nohy návštěvníka poskládaná látka, znemožňovala normální pohyb i případnou možnost útoku. Samuraj se v úctě pohyboval pouze po kolenou.\nTradiční způsob pohybu z reality Japonska, který dokonale rozvíjí princip centra (hara) a boků (koši), využívá i dnes při nácviku technik a jejich “účinnosti” aikidó a iaidó (pohyb v suwariwaze). Na kolenou v budó ostatně trávíme část života i cvičení všichni, ač požadavky reality “ulice” a praxe dneška k tomu zřejmý důvod nezakládají.\nNejsme a nestaneme se samuraji, a už vůbec ne proto, že nosíme “tradiční” keikogi. Propadli jsme jen myšlenkám budó, studujeme cesty a cvičíme, koně vídáme spíše ve filmech a krve se snad nedožijeme. Hlásíme se k tradicím a etice východních disciplín. Oči se nám proto nešikmí. Hledáme a občas i nalézáme cosi v duchovním a filozofickém zázemí budó, a to nás možná více než pouhé cvičení inspiruje a ovlivňuje. “Mimo ducha vše je chaos” (šinge muhó) a naše cvičení bojových umění bez vztahu k tradicím, etice a etiketě dó by bylo pouze systematickým legalizovaným násilím. Systémem, který studuje techniky vytvořené k zabití člověka nebo k dočasnému sportovnímu vítězství. Tepláky, elasťáky nebo maskáče prostě nosit nechceme. A ač mluvíme česky (anglicky, německy…), používáme reihó místo podání ruky, ukláníme se a často. Místo “děkuji pěkně” říkáme arigató gozaimašita, místo “jedem” dózo, místo “hodu výkrutem zápěstí” provádíme kotegaeši. Japonsky však většinou neumíme.\nPraxe, postupný vývoj, moderní materiály i možnosti zpracování, charakter moderních sportů ale i tradičních disciplín přizpůsobily keikogi současným požadavkům. Často vytvořily “moderní” tradici. S vědomím určité generalizace a zjednodušení si je připomeňme:\nDžúdó pracuje se silnými úchopy za kabátec. Ten musí být proto z pevného silného materiálu, často zdvojeného a prošívaného. Při podmetech, porazech nebo technikách nohou na zemi by asi hakama byla překážkou.\nKaratedó úchopy téměř nepoužívá, na kabátec mu stačí slabší materiál a prošívání by bylo jen ozdobou. Zato kalhoty v rozkroku vyžadují přizpůsobení (vložený klín), ale látka na kolenou nemusí být zdvojena. Rychlost a plynulost kopů by asi utrpěla a kdo ví, zda by se do záhybů hakama karatista nazapletl.\nAdept džódó, iaidó, kendó či naginatadó cvičí v hakama od počátku. Možná i proto, že “jednodušší” pohyb převážně na linii je jiný než “složitý” pohyb v kruzích adepta aikidó, který hakama obvykle obléká až po několika letech. Na kalhotech může ušetřit, neboť dostatečně dlouhý kabátec má zakrývat všechny části spodního oblečení i masa, které by se mohly, byť zajímavě, ukázat stranou v rozparku hakama. Kolena v iaidó si adept často chráničem chrání.\nKjúdó má kabátec skutečně tradiční a rukávy široké (moncuki), lukostřelec při střelbě paži i část těla obnažuje. Lukostřelkyně si však kabátec zvláštním způsobem upevňují. Dívky a ženy jinak totéž co muži budó oblékají, pouze tričko nebo nátělník mohou pod kabátcem mít. Nejen ženy, ale i “tradiční” budó, také řemínek v úrovni hrudníku, který klopy kabátce u sebe drží, používají. Ani studené počasí nesmí adepta budó k nošení čehokoliv navíc ke keikogi donutit.\nBavlněné látky i dnes dobře sají pot. Tradiční bavlněná hakama barvu pouští a při skládání v pohyblivé zvířátko se mění. Moderní doba trochu umělotiny do přírodního materiálu vnesla. Skládání občas s různými rituály spojováno bývá. Účel však jako obvykle světí prostředky, pouze zády k šómen a zvláště portrétu zakladatelů není záhodno si sedat.Bílá barva propocených gi v aikidó, karatedó a džúdó, ale i v “ženské” naginatadó pravidelnou a častou vyvářku umožňuje. Džúdista v námořnické modři občas při utkáních bývá viděn. “Tradičnější” budó inklinují k osvojení tmavých barev keikogi (černá, indigo). Dle tradice i praxe, kde by se dnes vzala, skvrny od krve byly méně viditelné.\nTmavá barva hakama (černá, indigo) je pravidlem, slavnostní nebo “pohřební” bílá zanedbání hodnou výjimkou, červená excesem. Tradiční hakama, ale i gi, a zvláště slavnostní, neměly pevně stanovené barvy, mnohdy byly vzorované a na sobě měly i nášivky, o skvostných materiálech nemluvě. Slavnostní kjúdó a občas i iaidó slavnostní a méně praktickou šedou a pruhovanou hakama užívá. Hakama pereme jednou za čas, tmavá barva při častém kontaktu látky se zemí pomáhá zakrytí špíny a prachu.\nBarevné pásky odlišují nositele žákovských stupňů a jsou výsadou moderních “sportů” džúdó a karatedó, černé pásky nosí mistrovské stupně téměř všech budó. Tradičně kdysi nebylo ani kjú ani dan, ale klasický systém oprávnění (menkjo, 3–4 úrovně) udělovaný učitelem, jakési licence k vyučování a šíření disciplíny (renši – kjóši – hanši; šóden – čúden – kuden; fukušidoin – šidoin – šihan… v aikidó). Moderní systém kjú a dan vytvořil zakladatel džúdó Džigoro Kanó. Jeho cílem bylo vytvořit systém, který by dával cvičícím měřítko stupně pokročilosti. Sestupný systém, někde od 10. kjú, jinde od 6. kjú, a vzestupný od 1. do 10. danu převzaly dnes všechna budó, občas je však kombinují s klasickým. Nositelé vyššího stupně, než je 5. dan, někdy nosí barevné pásky, pruhované bílo-červené v džúdó, nebo nachové či karmínové v tradičních budó.\nKeikogi aikidisty (mudanša i júdanša) se skládá ze třech částí. U nositelů stupňů dan (júdanša), nikoli však vždy a všude, přibývá část čtvrtá. Hakama občas vídáme i u nositelů stupňů kjú.\n1) uwagi – bílý kabát se dvěmi chlopněmi (klopami) stejného typu jako u dalších budó. Jeho levý cíp se překládá přes pravý a upevňuje páskem (obi), někdy jsou chlopně v úrovni hrudníku svázány slabým řemínkem, aby se nerozevíraly (u žen lze zvláště doporučit). Kabátec je tak dlouhý, aby zakrýval boky, a po stranách má nepříliš vysoké rozparky. Je z pevné, ale ne tvrdé látky, někdy od pasu vzhůru zdvojené, prošité mřížkovým stehem a typicky “hrbolaté”. Rukávy má dostatečně široké a dlouhé zhruba do poloviny předloktí tak, aby umožňovaly volný pohyb paže a úchopy za zápěstí. Zpracování i materiál umožňují volný pohyb a různé druhy úchopu za kabátec, které by byly možné i v případě civilního obleku, zde však s daleko větší odolností vůči poškození. Celkově je uwagi aikidisty něco mezi kabátcem džúdisty a karatisty.\n2) zubon – bílé kalhoty ze slabší látky, bez poklopce a zapínání, někdy s nepříliš hlubokými rozparky po stranách. Vzhledem k častému pohybu na kolenou je důležité vyztužení namáhaných míst. Délka nohavic má být nad kotníky tak, aby látka při ohýbání nevylezla na či nad kolena. Kalhoty se většinou upevňují jednoduchým látkovým páskem (cca 1 cm) protaženým celým obvodem horního lemu a uvázaným na boku či na břiše. Aikidisté nosí kalhoty i pod hakama.\n3) obi – pouze bílý nebo černý pásek o šířce cca 4 cm ze zdvojeného mnohokrát prošitého materiálu tak, aby se nekroutil. Stejně jako všude v budó se obtáčí dvakrát kolem trupu, na břiše pod pupkem se váže typický plochý uzel, který fixuje obě otočky. Zbytek pásku vytváří 10–15 cm dlouhé konce, jsou-li delší, fixují se a zkracují dalším obtočením kolem pásku. Umístění uzlu pomáhá vytvořit pocit bodu (hara) v centru těla, odkud vychází a je harmonizován pohyb a kde se koncentruje energie.\n4) hakama – černá nebo tmavě modrá skládaná široká kalhotová sukně s výztuhou v oblasti kříže a dostatečně dlouhými pásky k upevnění (liší se občas např. od iaidó či kendó). Nohavice jsou tak dlouhé, aby i při zkrácení vzniklém uvázáním hakama zakrývaly střed kotníku. Způsobů upevňování je několik, jeden z doporučených viz obrázky. Aikidisté často uvazují nejprve přední část a pak zadní, aniž obtáčejí výztuhu vzadu. Na pravém boku vzadu mívají nejen aikidisté vyšité své jméno v japonských znacích. Stejně jako praktické skládání není ani uvazování hakama speciálním rituálem. Hlavním faktorem je nakonec to, aby se hakama i celé keikogi neuvolňovaly ani po více hodinách cvičení.Tradičním modelem aikidistické hakama je zn. Ywata vyrobená z přírodních materiálů a barviva (bavlna, indigo), kterou šijí pohádkové babičky nedaleko Honbu dódžó v Tokiu. V Čechách je asi nejkvalitnější a tradičnímu typu nejbližší hakama šitá na zakázku firmou Combat Shield z částečně umělého materiálu (kombinace s bavlnou) a v černé nebo tmavě modré barvě.\nProč nenosí aikidisté hakama hned a proč se tato část keikogi stala i znakem “mistrovství”?\nChceme-li vytvářet “škatulky” a zjednodušeně klasifikovat, lze disciplíny budó rozdělovat. Musíme si však být vědomi pružnosti dělení na:\nKobudó – (ko = starý; 12. až 16. stol.) zahrnuje techniky boje se zbraní vytvářené k zničení a poražení protivníka, disciplíny bez soutěžení, kde základem cvičení je kata.\nŠinbudó – (šin = nový; od 16. stol.) zahrnuje techniky boje se zbraní i beze zbraně zaměřené spíše na kontrolu protivníka než na jeho zničení, disciplíny sportovní (soutěžní) a rekreační.\nDo tohoto schématu se nevejdeme a musíme uvažovat spíše v jakém duchu se cvičí – ko, nebo šin? Bojuje dnes a hned adept “více sám se sebou”, nebo “soutěží”? Ve “starých” budó lze najít důvody, proč se hakama nosí “tradičně” od počátku a neznačí ono “mistrovství” (iaidó, džódó, kjúdó, naginatadó). V “nových” budó se vlastně nenosí (džúdó, karatedó).\nAikidó, ač “nové”, je někde mezi. Je disciplínou nesoutěžní, bojuje převážně beze zbraně, ale i se zbraněmi (bokken, džó, tantó), a jeho techniky jsou výrazně odvozeny z práce s mečem či tyčí. Cvičení ve dvojicích i s více partnery, charakter i další rysy technik svádějí k soutěžení, soupeření a dokazování sil, kdo je lepší či jaká technika “účinnější” a “reálnější”. Bohužel a k nepochopení smyslu disciplíny. Hakama, ač spíše “nepraktická”, neboť pohyb nohou skutečně pohledu začátečníků zakrývá, nohy se do ní občas zamotávají a prsty lámou, se nošena až po čase jistou vizitkou chápání disciplíny stává a k zvládnutí a vnímání “elegantního” harmonického pohybu přispívá.\nGraficky vyjádřená představa síly činí ze západního siláka trojúhelník se základnou ve svalech a ramenou, se špičkou směřující dolů. Východní představa je obrácená a velký pupík mistrů není výjimkou. Základna je na zemi, těžiště snížené, kolena pokrčena, důraz je kladen na hara a koši a na uvolnění bloku ramen a svalů. Karatista trpí v nízkých postojích, váhu i těžiště z nohy na nohu přenáší. Aikidista v pohodlném “vysokém” postoji těžiště uprostřed dlouho hledá. Předčasně navlečená hakama často znamená, že centrum a těžiště, a nejen ty, poněkud ulétávají a nad zemí se “elegantně” vznášejí. Důvody a cíle hledání tak činí hakama pro aikidistu nakonec i praktickou.\nNebyl to zřejmě tradičně a silně nábožensky založený zakladatel aikidó, kdo nošení hakama od mistrovských stupňů prosazoval. Vývoj aikidó, šíření aiki ve světovém společenství (kai) a pragmatický syn zřejmě zasáhli. Znehodnocování nošení hakama v aikidó dnes znamená zpochybnění titulu a smyslu júdanša (nositel stupně dan), hierarchie, výchovy, výuky a odpovědnosti.\nHakama “dělá” skutečného aikidistu, ač v hakama se často nahý samuraj nalézá. Na dvě skupiny se dnes někdy aikidisté na tatami dělí: s hakamou – a bez ní, co s náboženskou úctou k těm s ní vzhlížejí. Ač technická a duševní úroveň by s nošením hakama spojena být měla, povinnost pomáhat, začátečníky vyhledávat, k disciplíně přitáhnout a učit, často v zájmu o sukni se utápí.\n“Nositelé hakama jsou v dódžó proto, aby odpověděli žákům na všechny otázky,” můžeme číst v knize Aikidó autora Daniela Vaillanta. V jiné knize se dočítáme: “Jestliže znáte pohyb, který jste již studovali, a cvičíte s někým, kdo ho nezná, snažte se jím partnera provést. Ale nikdy se nepokoušejte opravovat a radit vašemu partnerovi, jestliže nejste na úrovni júdanša.” (M. Saotome – Aikido a harmonie přírody)\nCitátů, které hovoří ve prospěch dělení studentů na mudanša a júdanša, případně na bez hakama a s hakama, lze nalézt mnoho. Aby nositel byl schopen odpovědět na “všechny otázky”, měl by mít za sebou několik let usilovného cvičení a zkušeností. Mnoho učitelů tvrdí, že hlubší pochopení a skutečné aikidó začínají od schůdku dan. Dosažení “mistrovského” schůdku kdysi i v Evropě něco znamenalo, v aikidó tak obvykle bývá po pěti a více letech cvičení (nezbytné minimum asi čtyři roky požadují zkušební řády). I ze života známe periody krizí (3, 5, 7 let), kdy něco končí, nebo začíná. V aikidó adept také hledá, zkouší, mění disciplínu a třeba i končí opojen dosaženým úspěchem, nebo zklamán v očekávání. Nemá tedy hakama onen první schůdek zdobit a další schody bez zdobení doprovázet? Ač pouhou tradiční sukní samurajů byla, dnes na prašné cestě k schodům v aikidó pohybům pěšáků má překážet?\nSkoro každý aikidista si diplom s podpisem Uešiba zarámovat touží. Ne všichni a ne všechny organizace či kluby si pravidlo nošení hakama od 1. danu v “nové” tradici stanovily. Aikikai Foundation – Honbu dódžó, které dany registruje, uděluje, schvaluje a Dóšú Uešiba i podepisuje, s rozvojem aikidó a v rámci své organizace tak postupně činí.\nČeské nebo jiné dany může udělovat či přijímat kdo chce a jak chce. Také to není v Česku, v aikidó i v budó zvláštností. Jde pak jen o to, zda to budó ještě je. Což takhle kočkopes – čekodó např. forem aiki? Být v jednadvaceti letech po sedmi letech cvičení nositelem 3. danu hodno zápisu do Guinessovy knihy rekordů jest. Lze pak pokračovat k 5. danu v pětadvaceti letech a titulu šihan před třicítkou. Rekord je to jen v aikidó neobvyklý – v nindžucu systém 8. dan a titul šihan během deseti let praxe umožňuje.\nVím, že hlava mi za mé názory a nepřesnosti opět myta bude. Domnívám se však, že nemá smysl hrát hry bez pravidel. Realita pak může být i o tom, jak Indiana Jones umění biče nepoužil, revolver vytáhl a slova: “Běž do…,” použil. Kdokoli si dnes může tradiční hakama zakoupit, je-li schopný i finanční prostředky vlastní kreací ušetřit. Nebude-li se myšlenkami co a proč nosí, vztahem k tradici i novým pravidlům zabývat, lehce se stane, že hakama svrchu dalším barevným páskem převáže. Důvěru však stejně jako pistolník s páskem i kšandami Nyní (ani) na Západě nevzbudí.\nnositel jednoho černého pásku, šesti danů,\ntmavomodré hakama a titulu šidoin,\njinak také adept aikidó


Zima – Landhaus Montana\nZima a lyžařská dovolená v Rakousku\nJe úplně jedno, jestli jste přijeli do Rauris strávit aktivní lyžařskou dovolenou nebo si užít překrásné zimní krajiny, které dominují vysoké alpské štíty. Náš penzion Landhaus Montana v údolí Rauris má ideální polohu! Jednak je vzdálen pouhých 150 metrů od kabinové lanovky Rauriser Hochalmbahnen, a rovněž nabízí i rychlý a pohodlný nástup k ostatním aktivitám, které náš region rauriského údolí nabízí.\nRauris vám v zimě nabídne jak alpské skiareály, tak běžecké stopy, které uspokojí každého dle jeho nároků a představ. Sjezdaři, snowbordaři, běžkaři a skialpinisté, všichni zde rovnou měrou najdou to své pravé. Údolní stanice šestimístné kabinové lanovky je v bezprostřední blízkosti od penzionu a pohodlně k ní dojdete i s dětmi v lyžařké výstroji. Najdete tam i lyžařské školy, půjčovny lyžařského vybavení včetně saní a tradiční hospůdky – Krugy .\nDalší možnosti vaší zimní dovolené v Rakousku\nZábava úplně jiného druhu, ale podmíněná dostatkem sněhu, vás očekává každé pondělí a čtvrtek. A to večerní sáňkování u Kreuzbodenalmu. Po jízdě osvětlenou sáňkařskou dráhou do údolí, můžete ještě pokračovat. A to určitě romantickým zážitkem. Projížďkou nočním, tichým údolím Rauris v koňském povozu. Rovněž lezení v ledopádu a zimní turistiku najdete v nabídce regionu údolí Rauris. U nás, v klidu penzionu vám nabídneme využít stolní tenis a obecně oblíbený relax na dobití vašich baterií po náročném dnu, finskou saunu.\nUžijte si u nás plnými doušky zimní zdravý čistý vzduch a vše co nabízí náš region Rauris. Pokud jste se již teď rozhodli strávit vaši příští zimní dovolenou u nás rádi vám poradíme !