METAL FOREVER & METAL MAN Web Zine - Filmový blog - CHOBOTNICE/LA PIOVRA - Jak mafie utrpěla vítězství 3/4\nCHOBOTNICE/LA PIOVRA - Jak mafie utrpěla vítězství 3/4\nA narazili jsme na dilema. Michele Placido nechtěl už mít s postavou Corrada Cattaniho nic společného a proto radši nechal Cattaniho na konci čtvrté série zemřít u zdi nemocnice. Co tedy dál. Tvůrci stáli před rozhodnutím, zda seriál smrtí Cattaniho ukončit nebo pokračovat dál s jinými herci. Nakonec, jak dnes všichni dobře víme, se rozhodli pro pokračování a místo hlavního hrdiny připadlo protřelému italskému herci Vittoriu Mezzogiornovi, který dříve exceloval po boku Gerarda Depardieua nebo Nastassji Kinské. Znou se v páté sérii setkáváme se známými postavičkami italského podsvětí, jako je Tano Carridi, někdejší boss sicilské mafie zvaný Loutkář nebo Antonio Espinoza.\nQuinto parte: Cattani je mrtev, ať žije Licata\nÚvod páté série samozřejmě nepatří ničemu jinému než vyšetřování smrti komisaře Cattaniho, které vede jeho dřívější společnice a milenka Silvia Contiová. Práce jí přivede až do Ameriky, kde se setkává znovu s Frankem Carisim, známým to představitelem americké Cosa Nostry z druhé série Chobotnice. Během vyšetřování se ukáže, že objednavatelem Cattaniho smrti byl nejen Antonio Espinoza, ale i baron Linori, který do té doby o sobě v mafiánských kruzích nedával moc vědět. V té době se z amerického exilu do Itálie po dvaceti letech vrací i někdejší elitní policista Davide Licata, jehož jednotka byla mafiány brutálně vyvražděna v roce 1970. I Licatovi kroky směřují k Linorimu, kde vstupuje do jeho služeb jako bodyguard.\nSoudkyně Contiová, zahryzlá do vyšetřování, narazí na Licatu, kterého ovšem považuje za chladnokrevného osobního strážce mafiánské smetánky. Do děje hned z kraje vstupuje i dobře známý Tano Carridi, který si odpykává trest za vraždu své manželky Ester. Carridimu se nakonec podaří soudce přesvědčit, že je blázen a je umístěn do psychiatrické léčebny, odkud se mu podaří brzy zmizet. Začne zase plánovat různé obchody s Espinozou. Když se jim do cesty připlete Linori, nechají ho i s jeho starším synem zastřelit.\nLicata nakonec odhaluje svou tvář a až poté, co je zatčen na základě nepodložených důkazu, říká soudkyni Contiové kdo vlastně je. Oba pak začínají spolupracovat daří se jim plány Carridiho a Espinozi zhatit.\nPátá série Chobotnice si v kvalitě v ničem nezadá s předchozími částmi. Staromilec sice stále bude brblat cosi o Cattanim, ovšem Mezzogiorno je v roli Davida Licaty natolik přesvědčivý, že vám Placido nebude chybět tak citelně, jak by se mohlo zdát. Licata je oproti Cattanimu ranař a jeho metody vyšetřování jsou jaksi nevybíravé. I to dělá pátou sérii atraktivní. Stejně jako genilní hudba Ennia Morriconeho.\nSesto parte: Na východní trhy\nMafie se po zásahu Licaty na konci páté série ocitá v hluboké krizi. Carridi je nucen prchnout do Afriky, Linori je mrtvý a Espinoza ve vězení. Jenže regenerace takových složek jako je Cosa Nostra bývá velmi rychlá, takže ke slovu přicházejí noví vůdci, nový Loutkář zvaný Řezník, kteří mají spadeno na Licatu. Na toho brzy spáchají atentát, který komisař přežije jen zázrakem. Podrobuje se dlouhé rekonvalescenci, přičemž mafie má dostatek času na vzpamatování. Do děje brzy vstupuje i někdejší šéf ochranky barona Linoriho Giuseppe Carta, který se za smrt svého pána pomstí Espinozovi, krátce po jeho propuštění z vězení, několika kulkami. Licata s Contiovou dostanou zprávy o tom, že italská mafie, v jejímž vedení teď sedí i někdejší senátor Ettore Salimbeni, hodlá expandovat na trhy východní Evropy, která po pádu komunistického režimu otevřela své hranice. Do Itálie také přijíždějí špičky československého podsvětí, které mají dohodnout transakci drog a zbraní.\nHlavní roli v obchodech pak hraje československý bankéř židovského původu Štefan Litvak, jehož pravá identita se odkryje až v samém závěru série. K tomu pomůže i Tano Carridi, kterého Licata objeví v Africe a přiveze zpět do Itálie, kde jej donutí spolupracovat s policií. Litvak, ve výborném podání Rudolfa Hrušínského, podle skutečnosti není česko-židovský bankéř, nýbrž někdejší dozorce z nacistického koncentračního tábora, který si po druhé světové válce vzal identitu jedné ze svých obětí. Proto také následuje osobní střet mezi ním a Licatou, který je už následkem atentátu v té době na tom zdravotně velice špatně. V opuštěných prostorech koncentračního tábora Licata Litvaka usvědčí z jeho padesát let starého podvodu a předá do rukou zákona. Záhy na to ale sám umírá.\nKritiky je šestá série pravděpodobně nejvíce ceněná z těch, kde už nefiguruje jméno Michela Placida. Je zde řada vynikajících herců, ať už je to Mezzogiorno, Patricia Millardet nebo čeští představitelé Rudolf Hrušínský, Jan Teplý, Martin Dejdar nebo Jiří Růžička. Jenže tvůrci se opět dostali do krize. Mezzogiorno, který už plně nahradil Placida onemocněl rakovinou a jeho pokračování v seriálu byl holý nesmysl (zemřel v roce 1994, dva roky po filmové smrti komisaře Licaty). Zůstala tedy jen postava Silvie Contiové. A tvůrcům zbyl jediný záchranný bod. Ale o tom až příště.\nVittorio Mezzogiorno jako Davide Licata\nPatricia Millardet jako soudkyně Silvie Contiová\nRemo Girone jako Tano Carridi\nBruno Cremer jako Antonio Espinoza\nArian Nijborg jako baron Linori\nOrso Mari Guerrini jako Giuseppe Carta\nMartin Balsam jako Frank Carisi\nPierre Mondy jako Řezník\nLuigi Diberti jako Ettore Salimbeni\nXavier Deluc jako Lorenzo Ribeira\nRudolf Hrušínský jako Štefan Litvak\nNatočeno: 1990 (třetí série), 1992 (čtvrtá série)\nCHOBOTNICE/LA PIOVRA - Jak mafie utrpěla vítězství 1/4\nCHOBOTNICE/LA PIOVRA - Jak mafie utrpěla vítězství 2/4\nstránka byla načtena za 0.40151 sekund.


Autor: Zasláno do redakce <noviny(at)sporilov.info>, Téma: Kolem Spořilova, Zdroj: OPR MHMP, Vydáno dne: 14. 12. 2021\nUž od letošního léta se proto konala série jednání mezi vedením hlavního města Prahy, Fakultní Thomayerovou nemocnicí a firmou Pragomedica provozující lékařské pohotovostní služby. Poslední listopadové schůzky se navíc zúčastnili i zástupci Hygienické stanice hl. m. Prahy.\n„Zajistili jsme nemocnici konzultaci odborníků z Hygienické stanice hlavního města Prahy a nabídli jsme pomoc, která zvýší pocit bezpečí na straně zdravotníků zajišťujících pohotovostní službu. Již jsme dodali ochranné pomůcky a dezinfekce a na dnešním jednání pražské rady jsme také schválili dotaci na dodání přístrojů na dezinfekci vzduchu, kamerový systém a informační světelný panel,“ popisuje kroky podniknuté ze strany hlavního města radní pro oblast zdravotnictví Milena Johnová.\nMateriální pomoc města je v hodnotě 152 tisíc Kč a dotace na přístrojové vybavení byla schválena ve výši 123,7 tisíce Kč. Dovybavení čekárny by tak mělo přispět k větší disciplinovanosti čekajících pacientů a dodržování protiepidemických opatření.\n„V čekárnách musí mít všichni nasazen respirátor, děti roušku. Optimální je dodržovat rozestupy všude tam, kde je to možné. Také je potřeba zajistit výměnu vzduchu a pravidelně provádět dezinfekci. Zaměňovat venkovní prostor za čekárnu je ale nepřípustné. Dítě s příznaky onemocnění covid-19 je nutné včas hlásit sestře a řídit se jejími pokyny,“ doplňuje ředitelka Hygienické stanice hl. m. Prahy Zdeňka Jágrová.\nOdbor zdravotnictví pražského magistrátu bude situaci i nadále sledovat. Připravuje se také vyhodnocení zatíženosti pražské lékařské pohotovostní služby.


Slovanská lípa - Seminarky.cz\nSeminarky.cz > Seminárky/Referáty > > Slovanská lípa\nCharakteristika: Práce se zabývá Slovanskou lípou, českým politickým spolkem, který existoval v letech 1848 - 1849. Věnuje se soudobým společenským spolkům, zmiňuje Svatováclavský výbor a jeho transformaci v Národní výbor. Rozebírá samotnou problematiku Slovanské orlice, která se následně přejmenovala na Slovanskou lípu. Uvádí téma ustavující i první členské schůze nově vzniklého spolku, vyjmenovává jeho aktivity. Všímá si rozšíření jeho působnosti mimo území Prahy, vytvoření Jednoty Lip slovanských, situace v roce 1849 a zániku Slovanské lípy.\n1.Společenská a kulturní sdružení v roce 1848\n2. Svatováclavský výbor\n2.1. Transformace Svatováclavského výboru v Národní výbor\n3. Slovanská orlice, později Slovanská lípa\n3.1. Ustavující schůze Slovanské lípy\n3.2. První členská schůze\n3.3. Aktivity Slovanské lípy\n3.4. Rozšíření působnosti mimo Prahu\n3.5. Vytvořením Jednoty Lip slovanských\n3.6. Situace v roce 1849\n3.7. Zánik Slovanské lípy\n"Společenská a kulturní sdružení a jejich činnost v různých podobách hrála důležitou úlohu v kulturním životě českého národa už od dob českého národního obrození. V českých a moravských městech a vesnicích vznikaly spolky čtenářské, vzdělávací, pěvecké, divadelní, tělocvičné, také spolky hospodářské a zábavné. Jejich bohatá činnost se odehrávala především na národnostním, vzdělávacím a kulturním poli. Za rozmachu českého národně politického života, k němuž došlo v průběhu revolučních let 1848-1849, sehrál při organizování sil české společnosti významnou úlohu demokratický spolek Slovanská lípa. V předbřeznovém období, v podmínkách metternichovského policejního režimu byla veškerá spolková činnost silně podvázána. Zůstala omezena v podstatě na sféru kulturní, osvětovou a z části také hospodářskou. V českém obrozeneckém hnutí ji tedy přestavovaly převážně drobné vlastenecké čtenářské spolky a besedy. Jejich organizátoři se často i formou společenské zábavy snažili probouzet národní vědomí a povzbuzovat společenskou aktivitu měšťanských vrstev a rolnictva. Skutečné spolkové hnutí rozvíjené na politických základech se v Čechách mohlo začít formovat teprve po pádu metternichovského režimu v březnu 1848, i když určité zárodky lze pozorovat už v předcházejících letech. Nejznámějším příkladem je český Repeal v Praze, který byl však tehdy spíše tajně se scházející debatní společností radikálněji smýšlejících představitelů inteligence a měšťanstva než spolkem v pravém slova smyslu. Na jaře bouřlivého roku 1848 se v Praze jako první zformovaly studentské spolky. Hned po nich vznikl spolek, který si ve svém programu vytyčil široký okruh veřejné politické působnosti v zájmu národních požadavků a pokrokových společenských přeměn, Slovanská lípa.\nZaložení Slovanské lípy na konci dubna 1848 vyplynulo ze situace, která se v českých zemích a v rakouské monarchii vytvořila po vzplanutí buržoazní revoluce. Považuji však za důležité, se nejprve zmínit o Svatováclavském výboru, který se už v březnových dnech stal vůdčím a reprezentativním orgánem českého politického hnutí, ovládnutý přestaviteli liberálního měšťanstva a inteligence. Původní výbor byl příchodem radikálně demokratických činitelů 10. dubna 1848 rozšířen na stočlenný orgán, který se začal nazývat Národním výborem a stal se též uznávanou politickou institucí. Převahu si v tomto výboru udrželi představitelé liberálů, čímž mohli určovat činnost této instituce. Čeští radikální demokraté měli však o Národním výboru a jeho poslání poněkud jiné představy. Navrhovali, aby vznikly obdobné filiální výbory jako v Praze také ve venkovských městech a obcích, čímž chtěli zabezpečit užší styk mezi řídícím střediskem národně politického hnutí v Praze a českým venkovem. Národní výbor měl tak oprávnění hovořit jménem celé země a posílit tak ještě více autoritu, jenž měl v očích veřejnosti. Podobné záměry, které byly podpořeny hlasy z venkova žádající zřizování místních výborů, vedoucí liberální činitelé Národního výboru odmítali s poukazem na vymezenou poradní kompetenci tohoto orgánu. Sjednotit všechny progresivní síly národa na základě společného programu základních společensko-politických přeměn a na nové organizační základně – tak jak si to představovali radikální demokraté – se v průběhu dubna 1848 stalo jedním z důležitých úkolů. Situace v Praze se však v této době zkomplikovala snahami konzervativních sil a rakouské reakce hledat prostředky jak vývoj událostí z prvních týdnů revoluce zvrátit zpět. Do politického života českých zemí začalo zasahovat vyhrocování národnostních konfliktů, které zasáhlo početné společenské vrstvy. V této spletité politické situaci, kde na jedné straně sílil tlak německého a maďarského nacionalismu vůči národně emancipačním snahám Čechů a rakouským Slovanům vůbec, kde na druhé straně zvedaly hlavu konzervativní a zpátečnické síly, pociťovali zvláště vedoucí činitelé bývalého českého Repealu, že chybí taková politická organizace, která by se podstavila do čela zápasu za ústavní práva a svobody občanů i za uplatnění demokratického principu rovnoprávnosti národů. Myšlenkou založení nového politického spolku s celonárodním působením se v této době zabýval nejvíce jeden z předních představitelů českých radikálních demokratů Vilém Gauč, s ním však také Vincenc Vávra Haštalský, učitel a publicista Kristian Stefan a někteří jiní. S velkou odezvou se tyto záměry setkaly u Ľudovíta Štúra, který 20. dubna přijel jednat s vedoucími představiteli českého hnutí o svolání Slovanského hnutí."\nJedná se o seminární práci na Pedagogické fakultě Univerzity Hradec Králové. Text práce je souvislý, nepříliš kvalitně členěný.\nZašlete SMS zprávu ve tvaru: SEMmezera9931


Bhagaván Šrí Ramana Maháriši\n29. prosince 1879, byl v Tiručuli, v Jižní Indii, v chrámu Bhuminatha, s nesmírným zanícením svátek slaven Arudra Daršanam, svátek zjevení pána Šivy ve formě Nátarádži – Pána kosmického tance. Během dne a dlouho do noci byla ulicemi nesena nazdobená podoba pána Šivy. Jednu hodinu po půlnoci, zrovna když se oslavované božstvo navracelo do chrámu, ozval se v domě přilehajícím k chrámu pláč novorozeného chlapečka. Šťastnými rodiči byli Sundaram Ajer a jeho žena Alagammal. Dítě dostalo jméno Venkataraman a později bylo známé jako Bhagaván Šrí Ramana Maháriši. Když se dítě narodilo, jedna paní se slabým zrakem zvolala, že dítě je zahaleno světlem.\nRané dětství Venkataramana bylo zcela normální. Jako jiné děti jeho věku je strávil v hrách a skotačení. V šesti letech si ze starých právních písemností, které patřily jeho otci, udělal loďky a pouštěl je po vodě. Když ho za to otec pokáral, chlapec odešel z domova. Po dlouhém hledání ho nalezl chrámový kněz. Hoch se skrýval za sochou Božské Matky. Už jako dítě hledal při trampotách se světem útěchu v Boží Přítomnosti.\nV Tiručuli dokončil Venkataraman základní školu a se školní docházkou pokračoval v Dindigulu. V únoru 1892 jeho otec zemřel a rodina se rozdělila. Venkataraman a jeho starší bratr odešli ke strýci do Madurai, zatímco dvě mladší děti zůstaly s matkou. Venkataraman zpočátku navštěvoval Scottovu střední školu. Později přešel na Americkou misijní střední školu. Místo školy však dával Venkataraman přednost hrám s kamarády. Měl úžasně dobrou paměť, která mu dovolovala zopakovat jakýkoli jednou přečtený úkol. Jedinou tehdy neobvyklou věcí u něj byl mimořádně hluboký spánek. Spal tak hluboce, že nebylo snadné ho vzbudit. Kluci, kteří se mu během dne neodvážili fyzicky postavit, v noci přišli, vytáhli ho spícího z postele a tloukli ho, dokud nebyli spokojeni, zatímco on stále spal. Když se to druhý den ráno dozvěděl, byla to pro něj novina.\nChlapec se tehdy také poprvé dozvěděl, že Arunáčala je zeměpisné místo. Když se zeptal příbuzného na návštěvě: „Odkud přijíždíte?“ ten odpověděl: „od Arunáčaly.“ Mladík vzrušeně vykřikl: „Cože! Od Arunáčaly? Kde to je?“ Příbuzný, divící se chlapcově neznalosti, mu vysvětlil, že Arunáčala je tam, kde Tiruvannamalai. Později, již jako mudrc, zmiňuje tuto událost v jím složeném chvalozpěvu na Arunáčalu:\nOch! Jaký div! Arunáčala stojí jako neživá hora. Její konání je tajemné, je mimo lidské chápání. Už od mého dětství mi myslí prosvítalo, že Arunáčala musí být cosi nesmírně majestátního. Ale dokonce, i když jsem díky někomu jinému došel k poznání, že Arunáčala je tam, kde Tiruvannamalai, neuvědomil jsem si její význam. Když mě přitáhla k sobě, tišíc moji mysl, a já k ní přistoupil, uzřel jsem, že je nepohnutelná. Osm veršů na Arunáčalu\nO něco později Venkataraman poprvé četl Perijapúránam – životní příběhy šedesáti tří (tamilských) světců. Byl přemožen nadšeným poznáním, že může existovat taková láska, víra a zbožnost. Příběhy odříkání, vedoucí k božímu sjednocení, jej prodchly šťastnou vděčností a přáním světce napodobit. Tímto se v něm začal probouzet proud vědomí. Jak se svojí příznačnou prostotou vyjádřil: „Zprvu jsem si myslel, že je to nějaký druh horečky. Ale usoudil jsem, že pokud tomu tak je, pak je ta horečka příjemná, tak jsem to nechal být.“\nSpontánním bodem obratu v životě Venkataramany byla polovina července 1896. Jedno odpoledne byl mladý Venkataraman bez zjevných příčin přemožen náhlým a silným strachem ze smrti. O mnoho let později popsal svoji zkušenost následovně:\nAsi šest týdnů před tím, než jsem nadobro odešel z Madurai, se v mém životě odehrála nesmírná změna. Bylo to naprosto nenadálé. Seděl jsem v prvním podlaží strýcova domu. Zřídka jsem byl nemocný a toho dne jsem neměl žádný zdravotní problém, ale náhle mě překvapil neočekávaný, prudký strach ze smrti. Zdravotně jsem byl v pořádku a já se ani nepokoušel vysvětlit nebo zjistit důvod strachu. Prostě jsem cítil: ‚umírám‘ a začal jsem uvažovat, co s tím. Nenapadlo mě radit se s doktorem, staršími lidmi nebo přáteli. Cítil jsem, že problém musím vyřešit já sám, teď a tady.\nStrach ze smrti stočil moji mysl do nitra a v duchu, beze slov jsem si řekl: ‚Takže smrt přišla. Co to znamená? Co je to, co umírá? Tělo umírá.‘ A okamžitě jsem napodobil smrt tím, že jsem si lehnul a natáhl končetiny jakoby v posmrtné ztuhlosti, abych napodobil mrtvolu a svému zkoumání dodal větší opravdovost. Zadržel jsem dech a pevně stiskl rty, takže z nich nemohl uniknout žádný zvuk. Nebylo možné pronést žádné slůvko „já“ nebo nějaké jiné. ‚Tak dobře,‘ řekl jsem si, ‚tělo je mrtvé. Ztuhlé bude odneseno na pohřební hranici a tam shoří na popel. Ale jsem se smrtí těla mrtvý i já? Je tělo já? Tělo je tiché a netečné, ale já přesto cítím uvnitř sebe plnou sílu své osobnosti, a dokonce i zvuku já. Takže jsem duch překračující tělo. Tělo zmírá, ale duch, který je překračuje, nemůže být smrtí dotčen. To znamená, že jsem nesmrtelný duch.‘ To vše nebyly jen bezvýznamné myšlenky. Jasně to mnou prozářilo jako živoucí pravda, kterou jsem vnímal přímo, téměř bez procesu myšlení. Já bylo něco absolutně skutečného, jediná pravá skutečnost mého přítomném stavu a veškerá vědomá činnost, spojená s mým tělem, byla soustředná na toto Já. Od tohoto okamžiku už navždy soustředí Já či Self svoji pozornost samo na sebe a soustředí ji s nesmírnou silou. Strach ze smrti zmizel jednou provždy. Od té doby trvá stálé pohroužení v Já. Naproti tomu myšlenky mohou přijít a odejít, podobny rozmanitým tónům hudby, ale pravé Já trvá jako základní hudební motiv, který je podkladem a mísí se se všemi dalšími tóny. Ať už tělo mluvilo, četlo nebo konalo něco jiného, stále jsem byl soustředěný na Já. Před tímto krizovým okamžikem jsem neměl žádné jasné vnímání svého Já a nebyl jsem k němu vědomě přitahován. Nepociťoval jsem o něj nijaký zjevný nebo přímý zájem a už vůbec ne sklon v něm trvale přebývat.\nProžitek smrti přinesl naprostou změnu v zájmech a plánech Venkataramany. Stal se mírným a pokorným, nestěžoval si a neoplácel nepoctivé jednání. Svůj stav později popsal:\nJedním z rysů mého nového stavu byl změněný postoj k chrámu Meenakši. Dříve jsem míval ve zvyku příležitostně tam s přáteli zajít podívat se na obrazy a potřít si čelo svěceným popelem a rumělkou a pak se bez většího dojetí vrátit domů. Ale po realizaci jsem tam chodil téměř každý večer. Chodíval jsem tam sám a dlouho jsem bez pohnutí stál před obrazem Šivy nebo Meenakši či Nátarádži nebo šedesáti tří světců, a když jsem tam stál, přemáhaly mě vlny dojetí.\n29. srpna, když Venkataraman vypracovával mluvnický úkol, si náhle uvědomil marnost toho všeho. Odhodil sešit a vsedě se zkříženýma nohama vstoupil do hluboké meditace. Pozoroval ho jeho bratr Nágasvámí který jízlivě poznamenal: „Je nám někdo takový vůbec užitku?“ Venkataraman uznal pravdu bratrovy kritiky a rozhodl se tajně odejít z domova. Vstal a opustil dům s výmluvou, že se musí vrátit do školy. Bratr mu dal pět rupií, aby za něj zaplatil školní poplatky, a tak mu nevědomky poskytl peníze na cestu. Venkataraman si vzal tři rupie a zbylé dvě zanechal doma se vzkazem na rozloučenou:\nPoslušen příkazu svého otce, odcházím jej hledat. Toto se vydává na ctnostnou cestu. Není nutné se nad tím rmoutit. Také není nutné utrácet peníze za pátrání po tomto. Tvůj poplatek za školu nebyl uhrazen. Dvě rupie jsou přiložené. Takže tak ________________\nNa cestě k Arunáčale Venkataramana doprovázela prozřetelnost. Na nádraží přišel pozdě, ale vlak byl také zpožděný. Koupil si lístek do Tindivanamu, který se podle starých map zdál nejbližším místem k Tiruvannamalai. Starý moulvi (islámský duchovní) si ve svém kupé všimnul mladého brahmína, který seděl stranou v hluboké meditaci. Moulvi se s ním dal do rozhovoru a sdělil mu, že nově byla otevřena železniční trať do Tiruvannamalai, a to z Villupuram.\nDo Villupuram vlak dorazil kolem třetí hodiny ranní. Venkataraman se rozhodl jít zbytek cesty pěšky, ale když hledal cestu do Tiruvannamalai, zabloudil ve městě. Byl hladový, a tak vešel do hotelu, kde mu řekli, že jestli se chce najíst, musí počkat až do oběda. Hoteliér se zájmem pozoroval mladého brahmína, jeho světlou pleť, dlouhé, uhlově černé vlasy, zlaté náušnice a tvář zářící inteligencí, který však neměl žádné zavazadlo ani majetek. Když bylo jídlo hotové, nabídl Venkataraman hoteliérovy dvě anna (drobné mince), ale ten je odmítl. Venkataraman po jídle ihned odešel na nádraží, kde si koupil lístek do Mambalappattu, což bylo nejdál, kam mu jeho peníze dovolily jet.\nDo Mambalappattu Venkataraman dorazil v odpoledních hodinách. Odsud se vydal pěšky do Tiruvannamalai a k večeru došel do blízkosti Tirukoiluru. Z místa vedle chrámu Arajaninallur, postaveného na vysoké skále, může člověk v dálce spatřit nejasný obraz hory Arunáčaly. Aniž by o tom Venkataraman věděl, vstoupil do chrámu a posadil se. Měl zde vizi – zjevení oslnivého světla, které zahalovalo celý prostor. Ramana hledal zdroj světla uvnitř svatyně, ale nic nenašel. Po chvilce světlo zmizelo.\nVenkataraman dál seděl v hluboké meditaci, dokud nebyl vyrušený kněžími chrámu, kteří přišli zavřít dveře. Šel pak za nimi do dalšího chrámu, kde se opět ponořil do meditace. Když i zde kněží skončili své povinnosti, opět jej vyrušili z meditace a odmítli jeho prosbu o jídlo. Chrámový bubeník ale nabídl Venkataramanovi svoji část jídla. Když Venkataraman poprosil o vodu, byl odkázán k nedalekému domu. Cestou tam omdlel a upadl. Když se po několika minutách zvedal, spatřil malý hlouček lidí, který jej zvědavě pozoroval. Napil se vody, snědl nějaké jídlo a pak se položil a spal.\nDruhý den bylo 31. srpna, svátek Gokulaštami – den narození Šrí Krišny. Venkataraman pokračoval v cestě, až došel do domu Muthukrišny Bhagavatara. Paní domu mu dala pořádné jídlo a zdržela jej až do poledne. Venkataraman pak požádal hostitele o peníze a do zástavy jim dal své zlaté náušnice. Peníze mu byly ochotně předány, spolu s balíčkem sladkostí připravených pro Šrí Krišnu. Když zjistil, že až do zítřejšího rána nejede žádný vlak, přespal na stanici.\nRáno 1. září, tři dny po odchodu z domu, přijel Venkataraman do Tiruvannamalai. Se srdcem bušícím radostí rychle spěchal přímo do velkého chrámu. Na znamení tichého přivítání byly otevřené všechny tři brány vysokých zdí, lemujících vnitřní prostor, a všechny dveře, dokonce i dveře vedoucí do vnitřní svatyně. Uvnitř svatyně nikdo další nebyl. Vstoupil tedy dovnitř a zastavil se před svým otcem – Arunáčalou. „Přišel jsem na tvé zvolání, Pane. Přijmi mě a učiň se mnou, jak je Ti libo.“\nŠrí Ramana Maháriši žil na různých místech v Tiruvannamalai, později v několika jeskyních na Arunáčale, a to až do doby, než se nakonec usadil v místě zvaném Šrí Ramanášram, kde zůstal až do své mahánirvány (odchodu z těla) v dubnu 1950. Formálně se nikdy nepřihlásil k sannjáse (duchovnímu životu s odřeknutím se světa) a ani neprohlašoval, že má nějaké žáky. Od svého příjezdu v roce 1896, až do své mahánirvány, Ramana nikdy neopustil svoji milovanou Arunáčalu.\nPrvním místem v Tiruvannamalai, na kterém Ramana pobýval, byl velký chrám. Několik týdnů zde přebýval v tisícisloupové síni. Ale brzy začali problémy s uličníky, kteří na něj házeli kameny, zatímco on tiše seděl. Přesunul se proto do podzemního sklípku, nazývaného Pátala Lingam, kam jakživ neproniklo sluneční světlo. Bez pohybu zde seděl vstřebán v pravém Já (Self), aniž by vnímal kousance mravenců a bodání hmyzu, který se tu vyskytoval.\nUličníci však brzy jeho útočiště nalezli a dál se bavili házením kamenů na mladého Brahmana svámího, jak tehdy Ramanu nazývali. V té době žil v Tiruvannamalai proslulý Sešadri Svámí, který později na Ramanu dohlížel a uličníky zahnal. Mladík byl tak pohroužen do záře blaženosti, že si ani neuvědomil, když jej nějací zbožní návštěvníci chrámu vyzvedli z podzemí a přenesli do blízké svatyně Subramanja. Zde zůstal další dva měsíce, aniž by věnoval sebemenší pozornost svým fyzickým potřebám. Aby se najedl, museli mu násilím vkládat jídlo do úst. Šťastnou náhodou zde vždy o něj někdo pečoval. Později Ramana pobýval v různých zahradách, hájích a svatyních v těsném sousedství Arunáčaly. Bylo to v mangovém háji, poblíž chrámu, kde jej našel strýc Nellijapa Aijar, z Manamadurai. Ať se strýc sebevíce snažil odvést svého synovce zpět do Manamadurai, mladý mudrc nijak nereagoval. Neprojevil o hosta jedinou známku zájmu a strýc se zklamaně vrátil domů. Alespoň předal nějaké zprávy Alagammal – matce Ramany.\nPozději odjela do Tiruvannamalai i Ramanova matka, doprovázená svým nejstarším synem Nágasvámím. Ramana tehdy pobýval na Pavalakunru, na jednom z východních výběžků Arunáčaly. Se slzami v očích naléhala Alagammal na svého syna, ať se s ní vrátí zpět, ale pro mudrce žádné zpět neexistovalo. Nic s ním nehnulo, dokonce ani matčiny slzy. Seděl bez pohnutí a mlčel. Jeden ze stoupenců, který po několik dnů sledoval matčino úsilí, poprosil Ramanu, aby alespoň napsal, co chce matce říci. Mudrc na kousek papíru napsal:\nNejvyšší vládce určuje osudy lidských bytostí ve shodě s jejich minulými činy. Cokoli je určeno, že se nemá stát, se nestane, ať se o to jakkoli snažíme. Cokoli je určeno, že se má stát, se stane, i když se tomu snažíme zabránit. To je jisté. Proto je nejlepší zůstat tichý.\nS těžkým srdcem se matka vrátila do Manamadurai. Někdy po této události začal Ramana žít v různých jeskyních na svazích Arunáčaly. Jeskyně Virúpákša, kde žil Ramana nejdéle (17 let), se nachází na jihovýchodním svahu. Během prvních let života na Arunáčale Ramana většinou mlčel. Již tehdy ale jeho duchovní vyzařování k němu přitáhlo skupinku stoupenců. Nebyli však k němu přitahování jen hledající, ale i prostí lidé, děti, a dokonce i zvířata. Z města do jeskyně Virúpákša vylézali malé děti, sedali blízko Ramany, hráli si v jeho blízkosti a šťastné se vraceli zpět. Chodily za ním i veverky a opice a brali si jídlo z jeho ruky.\nRamanova matka jej pak ještě několikrát navštívila. Při jedné z návštěv onemocněla tyfem a trpěla několik týdnů. Navzdory své dřívější poznámce k matce o nevyhnutelnosti osudu, složil Ramana báseň v tamilštině s prosbu k Arunáčale o uzdravení matky. Ramana také projevil velkou starostlivost při její léčbě. První verš oné básně zní:\nÓ léku, ve formě hory, která jsi povstala, abys vyléčila nemoci všech zrodů, které jako vlny běží jeden za druhým! Ó Pane! Je Tvojí povinností zbavit horečky moji matku, která uctívá Tvé nohy, jako své útočiště.\nAlagammal se uzdravila a vrátila zpět do Manamadurai. Počátkem roku 1916 se Alagammal vrátila do Tiruvannamalai, rozhodnutá strávit zbytek svého života s Ramanou. O něco později ji následoval nejmladší syn – Nágasundaram. Krátce po matčině příjezdu se Ramana přemístil z jeskyně Virúpakša do Skandášramu, který leží o něco výše. Jeho matka zde podstoupila intenzivní duchovní úsilí. Začala vařit jídlo pro malou skupinku stoupenců, kteří žili na Skandášramu. Nágasundaram se stal sannjásinem a přijal jméno Nirandžanánanda Svámí.\nV roce 1920 se matčino zdraví zhoršilo. Ramana o ní pečoval s velkou péčí a laskavostí, často u ní trávil bezesné noci. Konec nastal v roce 1922 a Alagammal díky úsilí a milosti jejího syna dosáhla v okamžiku smrti osvobození. Její tělo nebylo zpopelněno, ale pohřbeno, jak si to v případě osvobozené bytosti žádá tradice. Protože není dovoleno pohřbívat na Arunáčale, byla pohřbena na jejím úpatí na jižní straně, necelou hodinu chůze od Skandášramu. Ramana sem často chodil, až se tu jednoho dne usadil navždy. Tak vznikl Šrí Ramanášram. „Ne ze své vůle jsem odešel ze Skandášramu. Cosi mě sem přitáhlo a já se podřídil,“ řekl Ramana.\nÁšram nevznikl okamžitě. Zpočátku tu byla jen chýše z bambusu, se střechou z palmových listů. V dalších letech se počet obyvatelů ášramu rozrůstal, přišly dary a v prostorách ášramu byla postavená hala, v niž sedával Bhagaván, kancelář, knihkupectví, ošetřovna, pokoje pro mužské návštěvníky a několik menších chatek pro hosty, kteří tu trávili delší čas. Skupinka sádhuů (asketů, mnichů) se usadila západně od ášramu – v Palakottu. S příchodem krávy Lakšmí byl postaven chlév a také velká kuchyně, která zajišťovala stravování pro stále rostoucí množství návštěvníků. Ramana s laskavostí pečoval o krávy. Staral se, aby měli návštěvníci dost jídla, zvláště dbal o askety a chudé. Časem nad původní hrobkou matky Alagammal vyrostl opravdový chrám – chrám Matrubhutéšvara – kde se každý den konají bohoslužby.\nRamana nikdy nedovolil, aby byl v něčem upřednostňován. Zejména v jídelně v tom byl neoblomný. Dokonce, i když mu byl podáván nějaký lék, nebo povzbuzující prostředek, chtěl jej sdílet s každým. O vedení ášramu nejevil zájem. Když se zavedla nějaké pravidla, byl první, kdo se jimi řídil, ale sám nikdy žádná nevytvářel. Jeho práce byla čistě duchovní – tichem vedl stále rostoucí rodinu stoupenců, kteří se kolem shromáždili. Ramanův mladší bratr Niranjanánanda svámí (Činnasvámí) se stal vedoucím ášramu neboli sarvadhíkarim. Pozornost všech byla soustředěna na meditační halu (tzv. starou halu), kde stoupenci sedávali s Mahárišim. Živé ticho haly vibrovalo jeho milostí. V jeho očích zářila boží láska, a když bylo nezbytné, pak jeho přesvědčivá řeč prosvěcovala návštěvníky. Neplatila zde žádná pravidla. Každý mohl meditovat způsobem, jaký mu v dané chvíli vyhovoval. V prvních letech Ramanášramu se dveře haly nikdy nezavíraly a lidé mohli za Ramanou přijít dokonce i v noci.\nStarostlivý o to, aby jej mohli návštěvníci vždy zastihnout, Ramana nikdy nepouštěl ášram, s výjimkou jeho ranní a večerní procházky po Arunáčale a po Palakottu (osadě sádhuů v sousedství ášramu). V prvních letech Ramanášramu také občas chodil na posvátnou cestu okolo Arunáčaly (giripradakšinu).\nV roce 1949 se zjistilo, že Ramana má na své levé paži sarkom – zhoubný nádor. Navzdory intenzivní lékařské péči bylo 14. dubna 1950 jasné, že se přiblížil jeho fyzický konec. Večer na verandě kolem místnosti, postavené pro pohodlí Bhagavána během jeho nemoci, seděli stoupenci a spontánně začali zpívat píseň Arunáčala Šiva (Svatební věnec z veršů ke chvále Šrí Arunáčaly). Když Ramana naslouchal písni, jeho oči se otevřely a zářily. Úsměvem vyjádřil nepopsatelnou něhu. Z koutků očí mu kanuly slzy. Ještě jeden hluboký nádech a pak už nic.\nPřesně v tento okamžik, ve 20:47, se na nebi zjevila zářivá hvězda, která pomalu přelétala oblohou na severovýchod, směrem k vrcholku Arunáčaly. Světlo na obloze vidělo mnoho lidí, dokonce až v Bombaji, a byli tímto zvláštním úkazem a jeho chováním tak překvapení, že jej připisovali k fyzickému odchodu jejich Mistra.\nRamanova síla se ani do dnešních dnů nezmenšila. Návštěvníci Ramanášramu často podotknou: „Člověk může velmi silně pociťovat jeho přítomnost.“ Ještě předtím, než Ramana odhodil své tělo, zašli za ním stoupenci a prosili jej, aby tu ještě chvíli zůstal, že potřebují jeho pomoc. „Kam bych odcházel?“ odpověděl. „Jsem stále zde!“\nRamana – učení\nUpadéša (duchovní nauka) Šrí Bhagavána představuje vedení či pokyny, které jím byly dány – v jistém slova smyslu – skrytě. I když byl Bhagaván přístupný všem, i když běžně veřejně odpovídal na položené otázky, přesto byly pokyny, poskytnuté každému žákovi, velmi bezprostřední a přizpůsobené jeho charakteru. Svámí Jógánanda, který měl v Americe množství následovníků, se jednou ptal, jaké duchovní pokyny by měly být dány lidem pro jejich duchovní rozvoj. Bhagaván odpověděl: „To záleží na povaze a duchovní zralosti každého. Neexistuje návod pro všechny.“\nHlavním pokynem Ramany Mahárišiho bylo ticho, stejně, jak tomu bylo i u pradávného mudrce Dakšinamurtiho. Ty, kteří seděli kolem, prostoupila božská blaženost. V tomto tichu vymizely pochyby stoupenců a jejich otázky byly zodpovězeny, nebo se vytratily. Toto ticho bylo a je dynamická síla – věčná a univerzální ve své podstatě.\nŠrí Bhagaván byl nesmírně aktivní, a přesto byla jeho činnost tak nenápadná, že příležitostní návštěvníci, a ti, kteří jeho velikost nedokázali rozpoznat, věřili, že Bhagaván upadéšu vůbec nedával, nebo že byl k potřebám hledajících lhostejný.\nObecně se má za to, že realizace je možná jen prostřednictvím milosti gurua. Šrí Bhagaván tento výrok výslovně potvrzoval a stejně činili i jiní mistři. Proto sádhakovi (aspirantovi) nestačilo jen vědění, že učení Bhagavána bylo vznešené a jeho přítomnost podnětná, nezbytné bylo i pochopení, že Bhagaván je guruem, poskytujícím dikšu (zasvěcení) a upadéšu (nauku).\nSádhak však nesmí zaměňovat gurua za fyzické tělo, třebaže toto pochopení nikterak nevylučuje úctu k fyzickému projevu gurua ve světě. Bhagaván se k tomu vyjádřil slovy: „Bůh a guru jsou ve skutečnosti jedno a totéž. Ten, kdo si vydobyl milost gurua bude nepochybně spasen a nikdy nebude zapomenut, tak jako nikdy neunikne kořist, která padla do zubů tygra. Žák však musí neochvějně kráčet po cestě, kterou mu jeho mistr ukázal. Nejvyšší formou milosti je ticho. To je také nejvyšší učení. Pravé Já na vás čeká, aby vás vzalo dovnitř.“\nV rozhovorech pak najdeme k tomuto tématu další vyjádření Bhagavána:\nNávštěvník.: Nezávisí úspěch na milosti Gurua?\nBhagaván: Ano, závisí. Není samo vaše cvičení způsobeno takovou milostí? Zisk je výsledkem praxe a následuje za ní automaticky. V Kaivalja je strofa, ve které se říká, „Ó Guru! Byl jsi vždy se mnou, pozoroval jsi mne během několika inkarnací a určoval můj směr až do mého osvobození“. Když nastane příležitost, projeví se Já navenek jakožto Guru, jinak je vždy uvnitř a dělá to, co je třeba.\nJinde se zase jiný návštěvník ptá: Jak se mi může dostat milosti?\nBhagaván: Milost, to je Já. A to není něčím, čeho bychom měli nabýt, je třeba pouze vědět, že existuje. Slunce je jen světlem. Nevidí temnotu. A přece se mluví o tom, že temnota prchá, když se slunce přiblíží. Stejně tak pohledem učitele mizí – podobna temnotě – žákova nevědomost. Jste obklopen slunečním světlem, ale chcete-li vidět slunce, musíte se obrátit jeho směrem a vzhlédnout k němu. Stejně tak lze nalézt milost jen vhodným přístupem, třebaže je zde a nyní.\nZe vzpomínek návštěvníků se dovídáme, že byl občas někdo z příchozích Bhagavánem zdánlivě přehlížen. Vždy to však bylo k jeho duchovnímu prospěchu a v pravý čas se Bhagavánova milost projevila i vnějším způsobem. Upřímné stoupence milost neopouští a snad ani nemůže. Bhagaván prohlásil: „Guru je uvnitř i vně. Vytváří tak podmínky k vašemu zvnitřnění a připravuje nitro k vašemu vtažení do centra. Dává impulz z vnějšku a vyvolává tah z nitra, takže se můžete usadit v samotném Středu. To je milost gurua.“ A jinde se zase můžeme dočíst: „Milost gurua tu je vždy. Vy si představujete, že to je něco, co je někde vysoko na nebi, někde daleko, odkud musí přijít. Ve skutečnosti je ve vašem nitru, ve vašem Srdci a v okamžiku, kdy (jakýmkoli způsobem) docílíte ponoření mysli do jejího zdroje, vytryskne milost z vašeho nitra jako pramen.“\nJe samozřejmé, že člověk, který je guru, tedy ten, kdo si uvědomil svoji totožnost s absolutnem, o sobě neprohlásí, že je guruem, protože tu není žádné ego, které by svoji totožnost vyhlašovalo. Takový rovněž neprohlašuje, že má žáky, protože pro něj – jsoucího mimo rozdílnost – neexistují žádné vzájemné vztahy.\nPodrobení se či odevzdání se takovému guruovi neznamená podrobení se někomu vnějšímu, ale pravému Já (Self), projevujícímu se navenek, aby pomohlo objevit vnitřní pravé Já. Slovy Bhagavána: „Mistr je v nitru. Meditace představuje odstranění klamné představy, že mistr je venku. Pokud by byl mistr neznámou osobou, kterou chcete potkat, pak by byl také nucen se vytratit. Jaký užitek může plynout z této nestálé bytosti? Ale dokud si myslíte, že jste oddělená bytost, nebo že jste tělem, pak je pro vás vnější mistr nezbytný a projeví se, jako by byl tělem. Jakmile ustane chybné ztotožňování se s tělem, zjistí se, že mistr není nic jiného nežli pravé Já.“\nAle pokud byl upřímný stoupenec opravdu sklíčený a hledal nějaké rozřešení, mohl být Bhagavánem ujištěn tak, že zde nezůstal žádný prostor k pochybám. Anglický stoupenec, major Chadwick, si poznamenal jeden z těchto slibů, kterého se mu dostalo v roce 1940.\nChadwick: Bhagaván říká, že nemá žáky.\nCh.: Také říká, že pro osvobození je guru nezbytný.\nCh.: Tak co mám dělat? Byl celý můj zdejší pobyt po všechny ty roky jen ztrátou času? Musím odejít a vyhledat nějakého gurua, který mi poskytne zasvěcení, protože Bhagaván říká, že on guruem není?\nB.: Přemýšlejte. Co vás z veliké dálky zavedlo až sem a přimělo, abyste tu tak dlouho zůstal? Proč pochybujete? Pokud by bylo nutné, abyste hledal gurua někde jinde, pak byste už dávno odešel.\nCh.: Pak tedy má Bhagaván žáky!\nB.: Jak jsem říkal, z pohledu Bhagavána žádní žáci nejsou. Ale z pohledu žáka je milost gurua podobná oceánu. Přijde-li žák k moři s pouhým pohárkem, může si odnést jen naplněný pohárek. Nemá smysl stěžovat si na skrblictví oceánu. Větší loď uveze více nákladu. Je to zcela na něm.\nCh.: Pak poznání, zda Bhagaván je, či není můj guru, je jen věcí víry. I když to Bhagaván nepřipustí.\nB.: (Doposud zpříma sedící se otáčí k tlumočníkovi a mluví s velkým důrazem) Zeptejte se ho, jestli chce, abych mu to dal písemně.\nProfesor Venkatramiah má ve svém deníku záznam, kdy Bhagaván řekl Angličance, paní Piggottové: „Realizace je více výsledkem milosti gurua nežli důsledkem učení, studia, meditace atd. To vše je druhotné. Milost je prvořadou a základní podmínkou.“\nOstatně sílu učení Bhagavána může zachytit každý, kdo se pustí do praxe. V knize Hovory se Šrí Ramanou Mahárišim čteme: „Zjistěte, čí jsou myšlenky. Odkud vyvstávají? Vycházejí z pravého Já. Dokonce i nejasné pochopení uvedeného napomáhá vyhasnutí ega. Pak je možná realizace věčného bytí. V tomto stavu nejsou jedinci, kteří by byli od věčného bytí odlišní. Proto tu také není žádná myšlenka o smrti či utrpení.“\nKdyž byl Bhagaván tázán, zda poskytuje zasvěcení, vždy se přímé odpovědi vyhnul. Ale zasvěcení pohledem bylo u něj skutečné. Šrí Bhagaván se otočil ke stoupenci a se zářivou intenzitou na něj upřel svůj zrak. Jas, síla jeho pohledu pronikala do člověka a zcela zastavila proces myšlení. Někdy se zdálo, jako by člověkem procházel elektrický proud, jindy to byl nekonečný mír, záplava světla. Jeden ze stoupenců to popsal takto: „Náhle na mě Bhagaván nasměřoval svůj jasný pohled. Dříve jsem jeho upřený pohled nemohl dlouho vydržet. Nyní jsem hleděl zpříma do oněch nesmírných, úžasných očí. Nemohu říci, jak dlouho. Jeho oči mě svírali v jakémsi chvění, které jsem zřetelně slyšel.“ Bhagavánův pohled byl vždy následován nezpochybnitelným přesvědčením, že stoupenec byl Šrí Bhagavánem vybrán a že o něj bude Šrí Bhagaván od nynějška pečovat a povede jej. Ti, kdo o tomto způsobu zasvěcení věděli, si jej povšimli, ale obvykle to bylo pro stoupence nenápadné. Mohlo se to stát během prozpěvování Véd nebo stoupenec pocítil náhlý popud zajít před rozedněním ke Šrí Bhagavánovi, když zde nebyl nikdo, nebo jen pár lidí. Stejně opravdové bylo i zasvěcení tichem. Vstoupilo do těch, kteří se ve svých srdcích stočili ke Šrí Bhagavánovi, když neměli možnost přijet do Tiruvannamalai. Někdy se to odehrálo i ve snu, jak tomu bylo u Natéša Mudaliara.\nJednomu stoupenci se na otázky ohledně zasvěcení dostalo do Bhagavána následujících odpovědí:\nStoupenec: Není milost darem gurua?\nBhagaván: Bůh, milost a guru jsou jedno a to samé. Jsou věční a imanentní. Není snad pravé Já již v nitru? Musí nám jej guru věnovat svým pohledem? Pokud si to guru myslí, pak si nezaslouží být takto nazýván.\nV knihách stojí, že existuje mnoho druhů zasvěcení – rukou, dotekem, pohledem a myslí. Také se píše, že guru předvede jisté rituály s ohněm, vodou, s opakováním džapy, manter apod. a své pošetilé konání nazývá zasvěcením, jako by se žák stal způsobilým jen poté, co s pomocí gurua projde těmito rituály.\nTicho je nepůsobivější. Ať jsou písma jakkoli rozsáhlá a důrazná, jejich účinek takový není. Guru mlčí a mír převládne ve všech. Mlčení gurua je nekonečné a účinnější nežli všechna svatá písma dohromady. Otázky na působení gurua vyvstávají kvůli pocitu, že člověk je tu již dlouho, mnoho vyslechl, mnoho zažil, a přesto nic nezískal. Působení gurua uvnitř člověka však není zjevné. Ve skutečnosti je guru vždy ve vás.\nStoupenec: Poskytuje Bhagaván zasvěcení?\nBhagaván: Nejlepším a nejúčinnějším zasvěcením je mlčení. Mlčení praktikoval Šrí Dakšinamurti. Dotek, pohled apod., to vše jsou nižší stupně zasvěcení. Ticho změní srdce všech. V tichu není žádný guru a ani žák. Neznalý člověk zaměňuje své tělo s pravým Já, takže pak jiné tělo považuje za gurua. Ale myslí si guru o svém těle, že je pravým Já? Guru tělo transcendoval. Pro něj neexistují žádné rozdíly. Proto nevědoucí člověk nemůže hodnotit hledisko gurua a žáka.\nS.: I Vivékánanda prohlásil, že ticho je nehlasitější modlitbou.\nB.: Je to tak. Guruovo mlčení je nejhlasitějším pokynem k utišení hledajícího. Je to také Milost v té nejvyšší formě. Všechna další zasvěcení, jako např. dotekem, či pohledem, pocházejí z ticha. Proto jsou druhotné. Prvotní je mlčení. Je-li guru v tichu, mysl hledajícího se tím sama očistí.\nPozději se v přítomnosti Bhagavána četla pasáž z knihy Jóga Vasišta, pojednávající o zasvěcení pohledem a dotekem.\nŠrí Bhagaván poznamenal: Když k Dakšinamurtimu přišli žáci, Dakšinamurti mlčel. To je nejvyšší forma zasvěcení. Obsahuje v sobě všechny další způsoby zasvěcení. Při jiném způsobu zasvěcení musí existovat vztah subjekt – objekt. Nejprve musí vzniknout subjekt a potom objekt. Pokud tato dvojice neexistuje, jak by se někdo mohl na někoho podívat, nebo se ho dotknout? Zasvěcení tichem je nejdokonalejší. Zahrnuje jak pohled, tak dotýkání a vyučování. Ticho očišťuje jedince ve všech směrech a přivede jej ke Skutečnosti.\nV letech krátce po odchodu Bhagavána z těla někteří stoupenci prohlašovali, že teď, když už tu Bhagaván s námi není, je možné z ášramu odejít a hledat jiného gurua. Bylo ti, kteří neměli sílu věřit slovům Bhagavána, která pronesl, krátce před svým odchodem a která tu byla zmíněna: „…jsem stále zde.“ A ono slůvko „zde“, neznamená jen prostor ášramu, třebaže je tu přítomnost Bhagavána stále pociťována, ale podle následujícího rozhovoru je to věčná přítomnost:\nStoupenec: Jak nalézt gurua?\nBhagaván: Bůh, který je uvnitř, se ve své milosti slituje nad oddaným stoupencem a projeví se mu způsobem, který odpovídá stupni jeho vývoje. Stoupenec si myslí, že guru je člověk, a tak očekává vztah, jaký je mezi dvěma fyzickými těly. Ale guru, který je vtěleným Bohem či pravým Já, působí uvnitř a pomáhá člověku, aby si uvědomil omyly své životní pouti a provází ho správnou cestou, dokud si neuvědomí, že pravé Já je uvnitř.\nBhagaván a Arunáčala představují konečný cíl lidského putování a hledání. Ten, kdo se kdysi „sám a ze své vůle“, či působením osudu vydává na cestu, zde dochází poznání a že on sám – jeho pravá podstata, skutečné Já, zdroj, bytí-vědomí-blaženost, nedělitelný celek – je cílem, je poutníkem, je tím, kdo putujícího doprovází. Ale podle slov Bhagavána: „Není to ego, které začalo s hledáním.“ A celou tuto dlouhou pouť dokázal Bhagaván vystihnout několika větami:\nObčas se v životě stane, že člověk začne být nespokojený s životem a s tím, co má. Začne pak hledat uspokojení svých potřeb prostřednictvím modlitby k Bohu a podobně. Jeho mysl se postupně čistí, až místo uspokojení svých světských potřeb zatouží poznat Boha a získat jeho milost. Pak se boží milost projeví. Bůh nabyde formy gurua a přistoupí k oddanému stoupenci. Učí jej pravdě a svojí přítomností ještě více čistí jeho mysl. Mysl stoupence získá na síle a je pak schopná se stočit do nitra. Meditacemi se mysl dále čistí a bez nejmenšího zčeření pak zůstává tichá. Toto tiché uvolnění mysli je pravým Já.\nStejné se můžeme dočíst i v následujících výrocích:\n…Domníváte se, že si svým úsilím můžete podmanit svět. Když jste vnějšími okolnostmi znechucení a zahnáni do nitra, začnete pociťovat: „Ach, je tu síla, která je mocnější nežli člověk!“\n…Ego je podobno velmi silnému slonu, kterého nemůže přemoci nikdo jiný než neméně silný lev. V tomto příkladu lev není ničím jiným nežli guruem, jehož silný pohled způsobí, že ke slonu připodobněné ego se chvěje a zmírá.\n…V pravý čas poznáte, že vaše sláva leží tam, kde vy (jako ego) přestáváte existovat. Abyste tento stav získali, musíte se vzdát sami sebe. Pak mistr uzří, že jste ve vhodném stavu k přijetí vedení a vede vás.\nBhagaván kromě cesty sebezkoumání učil a doporučoval i cestu sebeodevzdání, a to podle založení či zralosti stoupence.\nStoupenec: Jak mohu dosáhnout milosti?\nBhagaván: Milost je pravým Já. Takže ji není nutné získávat. Potřebujete jen vědět, že existuje. Slunce je toliko jasem. Nevidí temnotu. Přesto mluvíte o temnotě, která před sluncem prchá. Tak také nevědomost stoupence, podobna zdánlivé temnotě, mizí pod pohledem gurua. Jste obklopeni slunečním jasem, přesto, chcete-li spatřit sluneční světlo, musíte se otočit jeho směrem a pohlédnout na něj. Stejně tak je milost nalezena při správném konání, třebaže je zde a nyní.\nStoupenec: Může milost uspíšit zralost hledajícího?\nBhagaván: To všechno nechte na mistrovi. Bez výhrad se mu odevzdejte. Musí být vybrána jedna ze dvou cest. Buď sami sebe odevzdáte, protože si uvědomíte svoji neschopnost a potřebu pomoci vyšší síly, nebo zkoumejte příčiny bídy, jděte do zdroje, a tak splynete s pravým Já. Každá cesta vás zbaví bídy. Bůh či guru nikdy neopustí oddaného žáka, který se mu odevzdal.\nNásledující rozhovor je nejenom cenným pokynem k praxi sebeodevzdání – podrobenosti, ale také názorně dokazuje, že všechny pozemské statky a potěšení blednou před klidem mysli, což je to, co každá bytost intuitivně hledá.\nZámožná dáma sdělila Ramanu Mahárišimu: „Jsem požehnaná vším, co si člověk může přát.“ Hlas se jí zadrhl. Ovládla se a pomalu pokračovala: „Mám vše, co chci, co člověk může chtít… ale … ale … chybí mi klid mysli. Cosi v tom brání. Asi můj osud.“ Chvíli panovalo ticho. Pak promluvil Ramana svým obvyklým způsobem: „Dobrá, řekla jste, co jste měla na srdci. Nu, co je osud? Neexistuje žádný osud. Podrobte se a všechno bude v pořádku. Přeneste veškerou zodpovědnost na Boha a neneste náklad. Co vám pak může osud udělat?“\nStoupenkyně: Podrobení se je nemožné!\nBhagaván: Ano, úplné podrobení není možné. Částečné podrobení je však přístupné všem. Během času pak povede k úplnému. Ale pokud je podrobení nemožné, tak co se dá dělat? Klid mysli není a nemáte možnost jej navodit. Může být získán jen podrobením.\nStoupenkyně: Může částečné podrobení přemoci osud?\nB.: Ó, ano. Může.\nS.: Není snad osud výsledkem minulého karmanu?\nB.: Když se člověk podrobí Bohu, Bůh na něj dohlédne.\nS.: Takže je to boží vůle. Jak Bůh přemůže osud?\nB.: Vše je jen v Bohu.\nBhagaván, plný slitovného soucitu, se na žádost svých stoupenců a návštěvníků vyjadřoval i k problémům světa, byť jeho častou odpovědí bylo, ať v prvé řadě hledají toho, kdo má problémy, kdo se ptá, či kdo pochybuje, anebo ať se bez výhrad podrobí guruovi – boží milosti.\nPřinášíme pár ukázek takovýchto promluv\nUtrpení a neštěstí\nLidé se často ptají, proč je veškerá tvorba plná utrpení a neštěstí. Vše, co se dá říci, je, že je to boží vůle, která je nevyzpytatelná. Tomuto neomezenému, vševědoucímu a všemocnému Bytí nelze přisoudit žádný motiv, touhu či cíl, který má být dosažen. Bůh je nedotčen činnostmi, které se v jeho přítomnosti odehrávají. Nemá smysl přisuzovat odpovědnost a pohnutku tomuto Jedinému, které se projevuje jako mnohé. Ale existence boží vůle je vhodným řešením sporné otázky ohledně svobodné vůle. Když je mysl ztrápená tím, co se přihodí, nebo se již stalo či nestalo, pak je moudré vzdát se pocitu zodpovědnosti a svobodné vůle a brát se jako nástroj vševědoucího a všemouhoucího, který bude konat či trpět tak, jak si On přeje. Pak Bůh nese všechna břemena a poskytne nám mír.\nOddanému stoupenci, který se modlil o častější vize Šivy, Bhagaván řekl: „Podrobte se mu a řiďte se jeho vůlí, bez ohledu na to, zda se Šiva objeví či nikoli. Očekávejte jeho potěšení. Pokud chcete, aby Bůh konal, jak si přejete, pak to není odevzdanost, ale poroučení Bohu. Nemůžete nutit Boha, aby se vám podřídil, a přitom si myslet, že jste se odevzdal. Bůh ví, co je nejlepší a kdy a jak to provést. Jeho je náklad. Už se o něj nestarejte. Všechny vaše starosti jsou Jeho. To je podrobení se. To je oddanost.“\nBoží milost spočívá ve skutečnosti, že On září v Srdci každého jako pravé Já (Self). Tato síla milosti nezavrhuje nikoho, ať je dobrý, nebo ne. Hledající by měli překonávat utrpení s chladnou hlavou a pevnou vírou, že vše se děje z boží milosti. To jim pomůže uklidnit mysl.\nČlověk, který je ztotožněný s tělem, zřejmě nemá možnost uctívat Boha jako beztvarého. Ať vykoná jakoukoli skutek pobožnosti, bude to skutek ve formě a nic jiného.\nKdyž nějaký skutek přinese úspěch, vyvarujte se pýchy myšlením: „dosáhl jsem toho svojí zásluhou“. (Naproti tomu) se utvrďte v přesvědčení – Bůh je milostivý. Když se přání nenaplní, netrapte se přemýšlením, že vaše konání bylo neúspěšné. Ziskem z tohoto skutku je pochopení, že činnost nese plody (v obvyklém slova smyslu) zásluhou boží milosti a nikoli pouhým lidským úsilím.\nKdyž se něco nepodaří, člověk by to neměl jen tak přejít. Příště by měl konat lépe a vyvarovat se chyb.\nÚspěch a neúspěch jsou dány osudem, a ne silou vůle nebo jejím nedostatkem. Člověk se má snažit dosáhnout klidu mysli za všech okolností. To je síla vůle. Pro hledajícího je lepší být v postavení, kdy budí soucit druhých, nežli když vzbuzuje jejich závist.\nPřehlíží-li člověk chyby druhých a všímá si jen jejich předností a udržuje tím mysl klidnou, bude celý jeho život šťastný. Bezstarostnost za všech okolností, klid mysli, odpoutanost od tužeb a nenávisti – to vše krášlí hledajícího.\nPostoj k nepřátelům\nNepřítel nenávidí ego (hledajícího), které chce zničit i hledající. Takže ve skutečnosti je nepřítel přítelem, je podoben kováři, který (ve zdánlivé nenávisti) buší do kovadliny.\nBhagaváne Ramano, veď nás z nevědomosti k moudrosti, ze tmy ke světlu, a protože jsi sám prohlásil, že: „Vytrvalost je vším. Těch pár, co uspělo, uspělo jen díky vytrvalosti,“ požehnej nám prosím svou milostí, abychom po každém klopýtnutí dokázali vstát a následovat tvoji cestu – ctít v našich životech tvá slova.\nVýznamné události v životě Ramany Mahárišiho – v datech\n1879 – 30. prosinec, pondělí – Ardra daršan den – narozen v 1 hod po půlnoci v Tiručuli\n1891 – stěhuje se do Dingidulu, když dokončil základní vzdělání v Tiručuli\n1892 – 18. únor – smrt otce (Sundaram Iyer), stěhuje se do Madurai, studuje na škole středního stupně a na American Mission High Schoul\n1895 – 1. listopad – uslyší slovo „Arunáčala“, jež pronese starší příbuzný\n1896 – někdy v půli července: „Zkušenost smrti“ v Madurai s výsledkem naprosté a úplné realizace Já-Self\n29. srpen, sobota – opouští svůj domov v Madurai a odchází k Arunáčale\n1. září, úterý – přijíždí k Arunáčale, přebývá v prostorách tisícisloupové haly chrámu, dále pod Illupai stromem, v Patala lingamu v podzemí, někdy v Gopuram\n1897 – přesunuje se do Gurumurtamu na okraji města (začátkem roku), přebývá ve svatyni a v přilehlé Mango Tree jeskyni (rok a půl)\n1898 – květen – strýc Nelliapa Iyer nalézá Ramanu v Mango Tree jeskyni\nzáří – Ramana Mahárši se přesunuje do chrámu Pavala Kunru\nprosinec – matka Alagamal navštěvuje Ramanu v chrámu Pavala Kunru\n1899 – únor – přesunuje se na horu Arunáčalu, kde přebývá v různých jeskyních, nejčastěji ve Virúpákša jeskyni a používá Mango Tree jeskyni v létě\n1901 – odpovídá na otázky kladené Šivaprakašem Pillaiem (později vydané knižně pod názvem Kdo jsem já?)\n1902 – ve Virúpáška jeskyni odpovídá na otázky Gambhira Sešli (vznik dílka Sebezkoumání)\n1905 – přesunuje se do Pačaiamman Koil na dobu 6 měsíců, po vypuknutí epidemie neštovic se vrací na horu Arunáčalu\n1907 – 18. listopad – významné setkání Ramany Maháršiho s Ganapati Munim, Ramana poskytuje duchovní poučení (upadéšu) Munimu\n1908 – od ledna do března přebývá v Pačaiamman Koil s Ganapati Munim a jinými, později se opět vrací do jeskyně Virúpákša, do tamilštiny překládá Adi Šankarovo Vivéka Čudamaní a Drk Dršja Vivéka\n1911 – F. H. Humpreys je první zápaďan, který navštěvuje Ramanu Maháršiho\n1912 – druhá zkušenost smrti u Želví skály v přítomnosti Vasudeva Šastriho a dalších\n1914 – obětuje modlitby (písně) za uzdravení matky\n1915 – píseň Poppadam napsaná pro zdar matky, všechny další písně byly také napsány ve dnech pobytu v jeskyni Virúpákša: Arunáčala Akšaramana Malai, Arunáčala Padikam, Arunáčala Aštakam, překlad Devika Lottara, překlad Hymny k Dakšinamurtimu od Šankary, Guru Stuti a Hastamalaka Stotra\n1916 – Ramana Mahárši se stěhuje do Skandášramu, který se buduje nedaleko jeskyně Virúpákša\n1917 – sepisuje Arunáčala Pančaratnam v sanskrtu, matka se usazuje ve Skadášramu, Ganapati Muni sepisuje Šrí Ramana Gítu\n1922 – 19. květen, pátek – mahásamádhi (úmrtí) matky, v půli prosince odchází do nynějšího Ramanášramu\n1927 – sepisuje Upadéša Sáram v tamilštine, teluru, sanskrtu a malajalam\n24. duben – sepisuje Átma Vidjá (Sebezkoumání)\n1928 – v tamilštině sepisuje Ulladu Narpadu (40 veršů o Skutečnosti) a v malajalam píše Sat Daršanam\n1930 – Ganapati Muni překládá Sat Daršanam do sanskrtu\n1933 – Ramana Mahárši překládá do tamilštiny Ágamu Sarvadžňánotharam – Átma Sakšatkára\n1936 – překládá Šrí Ramana Gítu do malajalam\n1939 – 1. září, úterý – Ramana pokládá základy chrámu Máthrbhútéšvary (dnešní chrám Matky v Ramanášramu)\n1940 – vybírá 42 veršů z Bhagavadgíty a překládá je do tamilštiny a malajalam\n1946 – 1. září – oslavy 50 let od příchodu Ramany k Arunáčale\n1947 – únor – sepisuje Ekatma Pančakam (Pět veršů k Já-Self) v telugu a tamilsky\n1948 – 18. červen – kráva Lakšmí dosahuje nirvány, Ramana překládá Átma Bódhu Adi Šankary do tamilštiny\n1949 – 17. březen, úterý – kumbhábhišékam (slavnostní zasvěcení) chrámu Máthrbhútéšvary v přítomnosti Ramany Maháršiho\n1950 – 14. duben, pátek – brahma nirvána Bhagavána Šrí Ramany Maháršiho ve 20:47, ve stejném okamžiku se náhle objevila velice jasná hvězda, vynořila se na jihu (nynější hala nirvány) a pomalu mířila na sever přes celou oblohu a zmizela za vrcholem Arunáčaly, byla viditelná v různých částech Indie


Začátkem března odjela do nového domova želvovinová Bambulka. Cestovala vybavena autem, řádně pasem a čipem, protože děvče se stěhovalo až do Němec. .\nReakce z nového domova:\notec: není hezká, ale hlavně že je hodná\nmatka: je hodná, ale není žádný sportovec\nneteř: já chci taky, já chci taky!\nBudeme se těšit na fotky a možná export další želvičky do EU\nDne 22. února kolem poledne při cestě na veterinu utekla na parkovišti na ul. Zázvorkova Lužiny Praha 13 z auta 3,5 letá kočička bílá s černozrzavými a hnědými znaky. Má poraněnou levou přední nohu!! Kočička slyší na jméno Mimčo, taky Mimša, Mimšinka (jméno jí dávala naše dcera). Je velmi plachá a bázlivá,bojí se cizích, zejména mužů (nejspíš po špatné zkušenosti). Trvalo mi měsíce, než jsem si získal její důvěru a nechala se pohladit.Po srážce s jinou kočkou, shodou okolností její sestrou nešťastně dopadla na zem a začala kulhat na levou přední nohu, byli jsme objednáni na veterinu do Suchdola (MVDr. Krkoška) s podezřením na zlomeninu a při nastupování do auta nám utekla z přepravky.\nNálezce volejte prosím na č.: 603 429 060 nebo 603 422 787 nebo na kterékoli číslo našeho sdružení.\nZtratila se kočička ?v Praze 6 – Suchdol\nV neděli 19. 2. se v prostorách bývalé Chirany (Mezi Vodami 1560, Praha 4-Modřany) uskuteční Umisťovací výstava opuštěných koček z útulků. Výstava proběhne v režii o. s. Šanta kočičí. Děkujeme tímto Šantě za pozvání a zde jsou bližší informace. Přijdte se potěšit s kočičími kožíšky a udělat dobrý skutek.\nK vidění a odvezení bude 80 kočičáků z útulků z Prahy a okolí a také zvířátka ze soukromých depozit:\nO. s. Kočky České Budějovice\nVstupné je 25 Kč a výtěžek bude použit na krmení, stelivo a veterinární péči kočiček, které se výstavy zúčastnit nemohou, popřípadě si svého člověka na výstavě neadoptují. Volíme formu finančního příspěvku, ale uvítáme i materiální dary – krmivo, stelivo, pelíšky, škrabadla, hračky atp.\nCílem výstavy je umístit co nejvíce kočičích bezdomovců do nových rodin a zvýšit povědomí o problematice opuštěných zvířat, kastračním programu a funkci soukromých útulků a depozit.\nChcete pomoci s přípravou výstavy?\nOceníme dobrovolníky, kteří by chtěli pomoci stavět chystat výstavu v sobotu 18. 2., či ji likvidovat 19. 2. po akci, využijeme pomoc manuálně zručných i ostatních. Pomůže nám také pomoc s financováním nákladů a propagací v médiích a jinde.\nFinanční příspěvky můžete posílat na účet Šanty kočičí ČSOB 209977082 / 0300, do zprávy pro příjemce prosím uveďte výstava. Příspěvek si podle zákona o daru můžete odečíst z daní, rádi vám vystavíme potvrzení.\nDejte nám prosím vědět:\ntelefon: 731 149 657\nNenajde se u Vás místo pro BRITA?\nBrit uz je starý NO, má nemocné klouby, už toho moc neběhá, je klidný, chtěl by v klidu někde dožiít u domečku na zahrádce, neni o něj zajem a hrozí mu uspani.. prosim přeposlete tuto zprávu, neměl by na něj někdo trochu mista a lásky? už tu nebude dlouho, ale jestě by moc rád žil... Vaši lásku Vám stonásobně dokáže vrátit.\nJe v Jimline u Loun, ale v případě zájmu JE MOŽNÉ HO PŘIVÉST. Kontaktujte naše sdružení 737 019 600.\nPetice za převzetí politické zodpovědnosti EU ..\nČAS VÁNOC A ROZZÁŘENÝCH DĚTSKÝCH OČÍ


Solné jeskyně - varianty, účinky na zdraví a poskytovatelé - Holistická medicína - 2022\nSůl váže vodu ze vzduchu a drží ji v dýchacích cestách. Díky tomu je slaný vzduch zvlhčovačem pro sliznice a usnadňuje kašel v případě infekcí dýchacích cest. Použití solných jeskyní pro léčebné účely bylo původně polskou tradicí. Doktor Feliks Boczkowski v roce 1843 zjistil, že horníci ve solných dílech Wieliczka byli odolnější vůči onemocněním dýchacích cest než pracovníci v jiných průmyslových odvětvích. V důsledku toho se první solné jeskyně etablovaly jako terapeutická centra v solných jeskyních této oblasti.\nVe druhé polovině minulého století se solné jeskyně staly populárními v Polsku, na Slovensku a na Ukrajině jako kontaktní místa pro pacienty s bronchiálním astmatem. Na jedné straně v těchto zemích existují přírodní krasové jeskyně a na druhé straně se zde po staletí těžila sůl.\nV Německu se objevilo slovo o předpokládaných léčebných účincích solných jeskyní, ale zde nebyla vyvinuta žádná tradice pro použití solných jeskyní v terapii. Důvod byl prostý: v této zemi existuje mnoho solných pánví, spousta solných dómů a solných dolů a různé krápníkové jeskyně, ale zřídka ekonomicky využívaná solná ložiska jsou kombinována s oblíbenými jeskyněmi.\nNa začátku byla jeskyně\nNapříklad na Slovensku jsou věci jiné. Jen málo zemí na světě má tolik přístupných jeskyní na tak malém území jako je Slovensko. Umělé nebo přírodní solné jeskyně dnes existují v Německu, Francii, Itálii, Řecku, Polsku, Rumunsku, České republice, Chorvatsku, Nizozemsku, USA a Saúdské Arábii.\nKromě obecného "wellness" slouží k léčbě astmatu a alergií. Například ďábelská jeskyně je známa v Německu, Halleinu u Salcburku v Rakousku, Solotvinu na Ukrajině a Permu v Rusku.\nPřírodní a umělé solné jeskyně\nMikroklima v Solotvinu je údajně vhodná pro zmírnění plicních chorob. Nevýhodou přírodních solných jeskyní je jejich malý počet. Postižení musí cestovat daleko, přizpůsobit se klimatickým podmínkám a připravit se na čekání v blízkých sanatoriích.\nHaloterapie nabízí alternativu. Zde pacienti chodí do uměle vytvořených solných komor. Jejich kvalita značně kolísá a technické úsilí není malé. Vzduch musí být prostý bakterií, hub a alergenů způsobujících onemocnění a sůl ve vzduchu musí mít odpovídající koncentraci; Kromě toho musí být správná vlhkost a teplota vzduchu.\nSůl by měla obsahovat alespoň 90% NaCl, vlhkost vzduchu mezi 45 a 60% a teplotu 18 až 24 stupňů.\nRusko je průkopníkem této haloterapie a v roce 1990 ruské ministerstvo zdravotnictví uznalo tento postup jako léčebnou metodu. Jedná se především o astma, chronickou bronchitidu a jiná onemocnění horních a dolních cest dýchacích.\nTibor Barta z Otorinolaryngologické kliniky v Bratislavě-Petržalce doporučuje kultivaci v přírodě v solných jeskyních pro následující onemocnění: akutní a chronická respirační onemocnění, jako je výtok z nosu, zánět hlasivek, astma, hojení operací na nosní přepážce, nosní turbíny, hrtan a hrtan.\nK léčebným metodám patří inhalace v sanatoriích, procházky u moře a návštěva přírodních solných jeskyní na Slovensku. Věří, že léčba v solných jeskyních je užitečná při onemocněních krku, nosních dutin, hrtanu a štítné žlázy.\nDr. Igor Kajaba, také z Bratislavy, doplňuje tento seznam zánětem jícnu, žaludku, dvanáctníku, tenkého a tlustého střeva. Také u žaludečních vředů, onemocnění žlučníku a žlučových cest, autoimunitních onemocnění jater, ulcerativní kolitidy a Crohnovy choroby.\nSolné jeskyně v Německu\nKarl-Hermann Spannagel si v roce 1950 uvědomil, že Kluterthöhle podporuje zdraví. Místní obyvatelé se sem během druhé světové války stáhli, aby se chránili před bombardováním. Spannagelův terapeutický přístup se nerozšířil: Bylo to hlavně kvůli malému počtu přírodních solných jeskyní v Německu.\nTeprve od roku 2000 roste počet umělých solných jeskyní v lázních, lázních a wellness centrech.\nUmělé jeskyně se skládají z tun kamenné nebo mořské soli, například z Mrtvého moře nebo Pákistánu. Nebulizéry nebo umělé vody, jakož i generátory solí vytvářejí nezbytné solné klima.\nNa rozdíl od sauny nemusí návštěvníci nosit plavky ani se nahotovat do jeskyně, prostě si vyměňují boty za ponožky nahoře. Mobilní telefon je vypnutý. Zůstanete na lehátku asi tři čtvrtiny hodiny.\nDosud neexistují žádné vědecké důkazy o léčivých účincích umělých solných komor v Německu, přesněji nelze prokázat ověřitelný přínos. Dodavatelé uvádějí, že inhalace soli a dalších minerálů a stopových prvků, jako je vápník, hořčík a jód, zmírňuje chronické respirační infekce, slouží k relaxaci a posiluje imunitní systém.\nBez ohledu na solné jeskyně, fototerapie solným roztokem následuje přesný proces a léčivé účinky solné vodní lázně a UV záření, například proti psoriáze, byly prokázány.\nPro jeskyně však neexistují žádné normy: Podle rozsudku Vrchního krajského soudu v Hammu (Az-I-4 U 124/12) provozovatelé (umělých) solných jeskyní v Německu nesmějí propagovat léčivé vlastnosti.\nCo říkají lékaři o léčivých vlastnostech solných jeskyní?\nDermatologové potvrzují, že neurodermatitidu nebo psoriázu lze léčit vlhkým solným postřikem. K tomu by však vlhkost vzduchu musela být alespoň 80% a pacienti by museli svou holou kůži vystavovat mlze.\nPrůměrná solná komora s přibližně 50% vlhkostí k tomu nestačí.\nPneumologové doporučují inhalační solný roztok pro respirační onemocnění.\nProtože nebyl prokázán žádný zdravotní přínos, zdravotní pojišťovny obecně nepokrývají náklady na návštěvu solné místnosti.\nNebulizér a kamenná sůl\nJít do solné místnosti nemusí být lékem na závažné nemoci, ale může pomoci snížit stres a zlepšit tak subjektivní pohodu. Solná jeskyně však není solná jeskyně.\nFürthova solná jeskyně například inzeruje s rozprašovačem soli, tj. Ultrazvukovou rozprašováním, při kterém částice soli pronikají do plic a kůže. To by mělo pomoci s hluboce usazeným hlenem proti kašli a potlačit zánět kůže. V rozprašovači je kyslíkový ionizační modul, který dodává koncentraci kyslíku 90%.\nSolná jeskyně Oasa v Helmstedtu obložila stěny jeskyně 13 tunami nerafinované „himalájské“ kamenné soli z Pákistánu.\nSolná jeskyně Hesse v hotelu Ziegelruh rozprašuje solný roztok pomocí ultrazvukového zařízení na nanočástice.\nV Německu se dnes nacházejí i různé solné jeskyně, ale většina z nich je integrována do rozsáhlých wellness center spolu se saunami, termálními lázněmi, masážemi a soláriem.\nLandhaus-Die Arche v Meklenbursku nabízí klasické masáže, ale také lymfatickou drenáž a celotělovou solnou masáž. Soltau-Therme inzeruje možnost vdechování slaného vzduchu bohatého na minerály přímo v saunovém prostoru. Solná komora je proto modulem řady saun.\nV Bad Schönbornu je "Solná jeskyně Mrtvého moře" v největších termálních lázních v jihozápadním Německu spolu s finskou saunou, zdravotním střediskem a kosmetickým studiem. Sůl z Mrtvého moře je ve skutečnosti výjimečná: kromě chloridu sodného obsahuje také hořčík, draslík, vápník, brom a jod.\nSpessart Therme nabízí dětské jeskyně s pískovištěm, kde se děti mohou kopat v soli; Solná jeskyně v Chemnitzu vás zve na „křišťálové zvukové světy“.\nSolná jeskyně Magedeburger má přídavnou solnou kabinu, tj. Infračervenou topnou kabinu se slanou mlhou a ionizovaným kyslíkem.\nKdo by neměl jít do solné komory?\nSolná komora není vhodná pro lidi, kteří trpí hypertyreózou. Ty by měly alespoň nejprve prodiskutovat s lékařem, zda zvýšený obsah jódu ve vzduchu pro ně způsobuje problémy.\nTi, kdo se bojí jeskyní, by neměli chodit do solných komor, protože tam mohli pociťovat úzkost. (Dr. Utz Anhalt)\nPediatrie a pedologie: Inhalace suché soli - Kdo? Jak? Na co ?; v: Pediatrics & Pedology, Svazek 47, 3. vydání, strany 25-26, Springer-Verlag, červen 2012\nWalter Dorsch, Johannes Ring: Doplňkové metody nebo tzv. Alternativní metody v alergologii; in: Allergo Journal, svazek 11, vydání 3, strany 163-170, duben 2002, springer.com\nRachael Rashleigh, Sheree M. S. Smith, Nicola J. Roberts: Přehled haloterapie pro chronické obstrukční plicní onemocnění; v: Mezinárodní žurnál chronické obstrukční plicní nemoci, svazek 9, 1. vydání, prosinec 2013, dovepress.com\nJoanna Zając, Iwona Bojar, Jadwiga Helbin, Emilia Kolarzyk, Alfred Owoc: Solné jeskyně jako simulace přírodního prostředí a význam haloterapie; v: Annals of Agricultural and Environmental Medicine, Svazek 21, č. 1, strany 124-127, 2014, yadda.icm.edu.pl\nFarkhutdinov U. R.; Abdrakhmanova, L. M.; Farkhutdinov, R. R.: Účinky haloterapie na oxidaci volných radikálů u pacientů s chronickou bronchitidou; in: Klinicheskaia Meditsina, svazek 78, číslo 12, strana 37-40, leden 2000, europepmc.org\nChervinskaya, A.: Solné pokoje a haloterapie v evropských lázeňských střediscích a lázních: módní trend nebo skutečná terapie?; v: Anales de Hidrologia Medica, ročník 6, prosinec 2012, galegroup.com\nRonen Bar - Yoseph, Nir Kugelman, Galit Livnat, Michal Gur, Fahed Hakim, Vered Nir, Lea Bentur: Haloterapie jako léčba astmatu u dětí: randomizovaná, kontrolovaná, prospektivní pilotní studie; v: Pediatric Pulmonology, Svazek52, Číslo 5, strana 580-587, květen 2017, onlinelibrary.wiley.com\nVideo: Solná jeskyně Star v Brně (Červen 2022).\nCopyright 2022 \_ Solné jeskyně - varianty, účinky na zdraví a poskytovatelé...


Krupiéři na dlažbě. Bývalý hráčský ráj zažívá strmý pád | Týden.cz\nKrupiéři na dlažbě. Bývalý hráčský ráj zažívá strmý pád\nI pro chudší Čechy, kteří zavítali do New Yorku, to býval příjemný výlet za hazardem. Do nedalekého Atlantic City, druhého největšího města s kasiny v USA, bylo možné se nechat zdarma svézt autobusem. A jako bonus dostal každý do začátku žetony v hodnotě deseti dolarů. Výlet stále nepozbyl na jisté zajímavosti, ale dnes je to do místa, jež zažívá těžkou krizi a kde na dlažbě skončily tisíce pracovníků moderních hráčských doupat.\nV Atlantic City zavírá brány jeden prestižní objekt za druhým. Budoucnost města nevypadá nijak růžově. V uplynulých letech muselo skončit 12 megakasin, osm se jich zatím drží. Práci ztratilo odhadem až 10 tisíc lidí, kteří si vydělávali na živobytí v hazardu. To je na město, které má zhruba 40 tisíc obyvatel, hodně vysoké číslo.\nOd roku 2006 se zde příjmy z hraní snížily téměř o polovinu - z 5,2 miliardy na 2,9 miliardy dolarů (asi 58 miliard Kč) za rok.\nZačátkem září zavřel slavný luxusní Revel a jen týden po něm Trump Plaza. Jaká je v Atlantic City dezolátní situace, ukazuje výstižně právě nynější nucená dražba Revelu. Obří kasino s hotelem otevřelo teprve roku 2012, náklady na stavbu 47patrového rezortu se vyšplhaly na 2,4 miliardy dolarů (asi 48 miliard Kč).\nDosud jediná zveřejněná nabídka za Revel je pouhopouhých 90 milionů dolarů. Směšné a smutné současně.\nTi, kdo vybudovali Revel, zaspali dobu a až nepochopitelně špatně odhadli situaci v tomto byznysu.\nHráčské město Las Vegas mělo přízvisko Sin City - Město hříchu. Atlantic City se v době jeho slávy od konce 70. let minulého století začalo říkat Aways turned on, což je méně poetické a značí to Stále zapnuté. S tím je nyní konec. Teď se tam hlavně vypíná.\nPrvní kasino v Atlantic City legalizovali roku 1978. Tehdy místní zamýšleli dát svému prázdninovému ráji a hezkým plážím přitažlivost navíc. Brzy se Atlantic City v New Jersey stalo po Las Vegas druhým největším hráčským městem v USA. Cesta z New Yorku či Philadelphie zabere jen několik hodin.\nZa ty roky tam přijely miliony návštěvníků. Pro město a region se kasina stala motorem dobře naolejovaného hospodářství. Přídavkem zdarma byly a jsou pro hráče svěží mořský vzduch a jemný písek na břehu Atlantiku. Začátkem nového tisíciletí se však otáčky hráčského motoru začaly zprvu pomalu, ale poté neustále rychleji snižovat.\nDůvodů je několik. Oblast hazardu se v uplynulých letech ve Spojených státech změnila. Z Las Vegas se stala destinace pro party, která láká nejmodernějšími atrakcemi. Tanečními kluby, muzikály, nejrůznějšími šou... A Atlantic City? To zůstalo jen u hraní.\nTo nebylo zjevně dost. Hlavně proto, že přibývala konkurence. Na základě zákona o hráčských koncesích pro indiánské kmeny otevřelo koncem 80. let první kasino provozované původními obyvateli v Connecticutu. Stalo se zlatým dolem. Následovala kasina v New Yorku, Pennsylvanii nebo Marylandu. Vše okolní konkurence.\nProč by měli hráči v těchto státech jezdit až do Atlantic City? V zoufalé snaze zachránit hráčskou branži v New Jersey podepsal loni tamní guvernér Chris Christie zákon, kterým legalizoval hazard na internetu. Jeho naděje se nenaplnily, z virtuálního prostoru přichází do státní kasy jen málo dolarů.\nNad budoucností Atlantic City se začaly stahovat těžké tmavé mraky.\nKoncept už zmíněného skleněného paláce Revel s výhledem na dvě pláže byl zmýlenou. Nebylo to nic pro hráče z dělnického prostřední a střední třídy ani pro mnoho důchodců, kteří do města přijíždějí a hledají tam hazard a povyražení v přímé úměře k jejich kapse, levnější jídlo a pití.\nJiní to udělali chytřeji. Třeba Resort Casino dočasně zavřel, podnik renovovali a nedávno otevřeli s omezenější nabídkou určenou pro chudší klientelu. A kasino je opět v červených číslech, vydělává.\nTo je podle expertů v branži pro Atlantic City hlavní cesta k záchraně toho, co zůstalo. Z města by se mělo stát místo zábavy se sportovními aktivitami, vyžitím pro děti, nákupními centry, restauracemi a dalšími turistickými atrakcemi.\nStarosta Don Guardian doufá, že se tak nejen zastaví ekonomický pád města, ale že se Atlantic City zase odrazí směrem vzhůru. Podobné svízele zažívají podle něj také jiná hráčská místa. Vzorem je Las Vegas.\nCelkově však je ve Spojených státech hazard stále úspěšnějším byznysem. Tržby většiny kasin se minulý rok zvedly o přibližně pět procent, přičemž počet jejich zaměstnanců se nezměnil. Předchozí rok byl podobný. Počet komerčních kasin v USA se v uplynulých letech rychle zvyšoval a nyní jich je kolem devíti stovek.\nStále více států se snaží hazard legalizovat, nějaká forma kasina už je v 38 z nich.\nDvě řádové sestry se ve Spojených státech přiznaly, že v uplynulých letech zpronevěřily ze školního fondu 500 tisíc dolarů (11,4 milionu Kč), které utratily v... více\nPři razii proti ilegálním hernám objevila ruská policie minulý týden tajné kasino v areálu severokorejského velvyslanectví v Moskvě. více\nDíra v zákoně? Bulhaři propadli stíracím losům\nŠestadevadesátiletý Stojan Stojmenov a desetiletý Denislav mají stejnou zábavu: stírací losy. Stejně jako oni podlehly miliony Bulharů horečce barevných... více\n"Žluté vesty" se opět mobilizují. Jejich cíl: Macronova demise\nV Bruselu bylo dusno. Mohl za to řecký návrh k řešení migrace\nLavrov: Američané proti Butinové uplatňují zvláštní mučení


Příliš drahé. Správa železnic podruhé zrušila soutěž na úpravy kolínského nádraží - Zdopravy.cz\nNabídky přesáhly strop stanovený o čtvrtinu výše nad cenou podle projektantů. Správa železnic vypíše soutěž znovu.\nMinisterstvo dopravy získalo další důkaz o tom, že lití desítek miliard korun do železniční infrastruktury pod záminkou oživení ekonomiky vede k výraznému navyšování cen staveb.\nSpráva železnic musela zrušit soutěž na modernizaci nástupišť ve stanici Kolín. Ani jedna firma se nevešla do limitu 363 milionů korun, který správce infrastruktury stanovil jako strop v zakázce. Akce má na důležitém koridorovém nádraží přinést i bezbariérový přístup na nástupišti. Soutěž proto SŽ opět zrušila. Už podruhé. Loni tendr skončil poté, co nikdo nepodal nabídku.\nStrop 363 milionů korun je přitom už o 25 % vyšší než byla cena podle projektů. Situace na železnici je zcela odlišná od silničních staveb, kde je mezi firmami větší konkurence a ceny v soutěžích oproti odhadům klesají. Obří navyšování rozpočtu na stavby u Správy železnic tak vede reálně k tomu, že stát za stejný objem prací platí více.\nZrušení soutěže vyplývá z věstníku veřejných zakázek, písemná zpráva zadavatele není zatím k dispozici. „Obdrželi jsme tři nabídky a všechny tři překročily nejvýše přípustnou nabídkovou cenu. Správa železnic soutěž vyhlásí znovu,“ řekla mluvčí Správy železnic Radka Pistoriusová. Nejde přitom o první takový příklad: před několika dny Správa železnic zrušila soutěž na nový most přes Orlickou přehradu. Původní plány počítaly s náklady 216 milionů korun.\nZahájení nejdříve příští rok\nPodle původních plánů při první soutěži se mělo začít stavět na počátku jara, tento termín ale už nebude dodržen. Začne nejdříve v příštím roce.\nKolínské nádraží prošlo předloni rekonstrukcí výpravní budovy i přednádražního prostoru. V soutěži teď Správa železnic hledala firmu na bezbariérové zpřístupnění jednotlivých nástupišť. Součástí úprav mělo být i prodloužení podchodu až do Starokolínské ulice.\nNový podchod má být vybudován v místě stávajícího technologického podchodu. Součástí stavby jsou nutné přeložky a ochrany stávajících vedení a úpravy nástupišť včetně jejich zastřešení, úprava administrativní budovy u přednádraží a vybudování nového orientačního a informačního systému v celé stanici.\nCestující s pohybovým omezením či s malými dětmi mají v Kolíně možnost dostat se na nástupiště jen s pomocí plošin, ke kterým si musí volat obsluhu a navíc jsou často poruchové. Při sanaci podchodu v roce 2010 na bezbariérový přístup nedošlo, poruchové plošiny nemají s uživatelskou přívětivostí mnoho společného. Výtahy na nástupiště už v Kolíně jsou, ale jen nákladní, do kterých cestující nesmějí. Prodloužením podchodu bude nádraží průchozí. Ve Starokolínské ulici radnice plánuje parkoviště.\nTagy Kolín nádraží Kolín seznam Správa železnic


Prodej, komerční objekt, 516 m2, Tísek, Bílovec | RE/MAX Centrum\nÚvod>Nemovitosti>Prodej>Komerční objekty a prostory>Prodej, komerční objekt, 516 m2, Tísek, Bílovec\nProdej, komerční objekt, 516 m2, Tísek, Bílovec\nREZERVOVÁNO. Výborná lokalita pro investici, pro umístění prodejny, sídla firmy, ordinací, služeb atd. Tísek je rozvíjející se obec s přibližně tisícovkou stálých obyvatel. Je zde kompletní vybavenost, škola základní i mateřská, kultura i sport. Výborná dostupnost směr Bílovec (4 km), Klimkovice (10 km), dálnice (9 km), Opava, Nový Jičín, Ostrava apod.\nDvoupodlažní objekt navazuje na budovu obecního úřadu a kulturního domu, nachází se v samotném centru obce. Původně koncipováno jako restaurace se dvěma velkými sály, kuchyní a prostorově velkoryse řešeným zázemím, tj. kanceláře, sklady, přípravny, výtahy, šatny atd. Zcela kompletní původní projektová dokumentace k dispozici.\n1. PP 149 m2 (suterén): 8 místností různých výměr, v minulosti využívaných jako sklady, přípravna, kotelna, strojovna. Vstup po schodech z 1.NP, výtahem nebo samostatným vchodem zvenku.\n1. NP 263 m2: Dvě velké hlavní místnosti + velká kuchyně, toalety, kancelářské prostory a skladovací zázemí. Nákladní rampa pro zásobování.\n2. NP 105 m2: Kanceláře, šatny, toalety, sprchy, skladovací místnosti + volné půdní prostory (v podkroví) dalších cca 100 m2. Vytápění radiátory, plynový kotel, napojeno na veřejný vodovod i kanalizaci. Všechna podlaží propojena výtahem - funkčnost neověřena, původní stav, posledních 10 let není objekt využíván. Možnosti využití v rámci územního plánu v mezích občanského vybavení jsou velmi široké, ideální by samozřejmě bylo obnovení gastroprovozu, resp. využití pro prodejnu potravin, zahradní techniky, skladování, lehkou výrobu, hobbymarket apod., nebo jako multifunkční objekt zdravotnictví, služeb - vynikající a perfektně dostupné místo jen 4 km od města Bílovce. Zajímavá příležitost. Zavolejte, dohodneme schůzku, doplníme informace.\nCena objektu: 3 500 000 Kč Poznámka: cena komplet včetně odměny zprostředkovatele Provize: včetně provize Číslo nabídky: 306-NP82709 Obec: Tísek Ulice: skryto\nKategorie Komerční objekty\nCelková plocha m2 516\nZastavěná plocha m2 339\nUžitná plocha m2 516\nPlocha parcely m2 339\nRozměry - délka 25\nRozměry - šířka 13\nRozměry - výška 8\nDatum nastěhování 01.11.2020


Tipy proti únavě způsobené špatným psychickým stavem? - Diskuze - eMimino.cz\nMate nejake tipy proti unave zpusobene spatnym psychickym stavem?\nCo by mohlo alespon trochu pomoci? Mnou vyzkouseno: koenzym q10, vitamin D, vitamin B, ostropestrec mariansky, hořčík\nNějaký nový koníček? Čokoláda?\nJá když jsem úplně na dně, poslouchám písničky na které mám super a krásné vzpomínky. Dodává mi to energii a optimismus.\nNa nervy si beru třezalku, piju nervový čaj, místo večeře tabulku hořké čokolády a skleničku červeného. A hodně rychlá procházka, horká sprcha… a spát a spát a spát.\nNa náladu snad nějakou dobrou komedii.\njit se probehnout (beh, kolo, inline, kolobezka, etc.) ma cerstvy vzduch.\nTaky to mám, jsem od mala nemocná, takže to mám k ty nemoci. Nic mi nezabírá, nejlepší je hodně spát a trochu cvičit.\nJestli to není deprese, tak mě na únavu a špatnou náladu pomáhá jít se jen vykopat ven. To zaručeně zabírá. Nejlépe běhání, když mám možnost.\n1. zajít za lekařem a nechat vyloučit věci jako je štítná žláza, nedostatek D vitaminu či železa apod.\n2. srovnat si psychiku i třeba v odborne peči.\n3. hlídat si kvalitu spanku, slušně jist, dostatečně se hýbat, aktivně relaxovat, hlídat si aby člověk v dennim režimu měl i věci, co mu dělají radost.\nžádne sebezázračněnjší pilulky nepomužou, když člověk neřeši příčiny. A pokud už je psychika hodně rozhozená, je daleko efektivnější začít to řešit na odborne bázi dřív, než se člověk vyloženě zhroutí.\nna mizerný psychický stav alkohol a nejíst? To je fakt idiotská rada. Akohol je depresant a podvýživa, kdy nedávám tělu to co potřebuje, protože jím jako prase zvyšuje hladiny stresových hormonu v těle, což zhoršuje uzkost a nervozitu.\nMám deprese (léčené) a v horším období mi pomáhá matcha tea. Ráno a brzy odpoledne. Je to taková moje berlička.\n@Murka no ten je ale strasne hnusnej jaky presne mate? slysela jsem, ze se po nem hubne? Je to pravda? to bych totiz potrebovala\nJe krásné počasí a všechno bude v pohodě, škoda že to vydrží jenom pár měsíců. Kytky kvetou, ptáci zpívají.\nJsou to jednotlivě balené porce, vždy nasypu do malé petky (0,3 litru), protřepu a během hodiny to vypiju. Nechutná mi, ale pomáhá. Jestli se po něm hubne nevím, ale dodá energii, takže člověk se lépe dokope k nějakému pohybu.\n@Murka dekuji za informaci, dam tomu tedy sanci


České poprvé. Soud pustil na svobodu doživotně odsouzeného | Týden.cz\nVěznice v Horním Slavkově na základě rozhodnutí soudu podmínečně propustila doživotně odsouzeného Františka Müllera, který se v roce 1995 podílel na pokusu o loupežnou vraždu klenotníka. O jeho propuštění rozhodl Okresní soud v Sokolově, řekla mluvčí Vězeňské služby ČR Petra Kučerová. Jde o historicky prvního doživotně odsouzeného vězně, který tak byl propuštěn.\nNa případ upozornil server Novinky.cz. Podmínečného propuštění se Müller neúspěšně domáhal u Okresního soudu v Sokolově už v roce 2014, s žádostí se pak obrátil také na Krajský soud v Plzni a loni i na Ústavní soud. Uspěl až letos poté, co si z doživotního trestu odpykal 20 let.\nMezi českými odsouzenci na doživotí je Müller výjimkou - vlastní rukou nikoho nezabil. Německý soud mu trest uložil za účast na loupežném přepadení, které skončilo těžkým zraněním klenotníka. Do hlavy jej střelil Müllerův komplic, který byl souzen v Česku a dostal trest 13,5 roku vězení. Klenotník podle dostupných informací přežil, avšak s těžkými následky.\nMüller si zprvu odpykával trest ve Straubingu v Bavorsku, tamní ministerstvo spravedlnosti jej však později předalo k výkonu trestu do Česka. Müller s tím nesouhlasil. V souvislosti s uznáním trestu a umístěním do věznice s ostrahou podal v minulosti dvě ústavní stížnosti, avšak neuspěl.


MUDr. Monika Šiková - Praktický lékař pro dospělé - Frýdek Místek - zdravotniregistr.cz\nFiremní telefon: +420 558 402 140\nInformace o ordinaci MUDr. Monika Šiková\nPRAKTICKÝ LÉKAŘ PRO DOSPĚLÉ, Frýdek-Místek\nMUDr. Monika Šiková v oboru všeobecné praktické lékařství zajišťuje komplexní diagnostickou a léčebnou péči s důrazem na prevenci onemocnění.\nPro zájemce nabízí také možnost homeopatické léčby.\nINR test na zjištění hodnoty srážlivosti krve\nO homeopatii kolují různé mýty, např. že jde jen o placebo, nebo že se hodí jako prevence či doplňková léčba ke klasické medicíně. Avšak v rukou zkušeného homeopata dokáže dělat zázraky a nepotřebuje k tomu další léky. Homeopatie je schopná léčit od jednoduchých akutních onemocnění, jako jsou chřipky, horečky, nachlazení, angíny, záněty průdušek, močových cest až po závažnější a vážné chronické nemoci - alergie, ekzémy, astma, sennou rýmu a jiné.\nOdběry každý den kromě úterý 7:00 - 7:45.\nNejlepší doktorka na světě. Děkuji za skvělou péči!\nradi chodime k pani dr.sikove mila hodna proste skvela .


Bývalý šéf Akademie věd Jiří Drahoš v průběhu kampaně několikrát zopakoval, že stávající registrované partnerství je podle něj adekvátní řešení. V anketě iRozhlas.cz uvedl, že nemá nic proti tomu, aby dva partneři nebo partnerky stejného pohlaví uzavřeli vztah „řekněme slavnostním, obřadným způsobem.“\nO svém postoji se pak rozepsal pro magazín LUI: „Žijeme ve svobodné zemi, kde má každý právo žít, s kým chce. Já bych jenom úplně automaticky nepřiřadil sňatku homosexuálního páru zcela identické postavení, jaké má manželství muže a ženy, a to s ohledem na nejdůležitější funkci heterosexuální rodiny pro plození dětí.“\nSoučasný prezident Miloš Zeman v anketě iRozhlas.cz vůbec neodpovídal a k manželství pro všechny jako takovému se dosud jasně nevyjádřil.\nVýchova dětí v LGBT rodinách\nI k té se Jiří Drahoš vyjádřil opakovaně. „Děti by měly vyrůstat v rodině,“ řekl České televizi. Ideální rodinou je pak podle něj taková, kde jsou dva rodiče: muž a žena. Na druhou stranu prý chápe, že taková situace vždycky nenastane. „Než aby děti měly vyrůstat v dětských domovech, určitě bych nebyl proti adopci dětí gayi nebo lesbami,“ prohlásil.\nPodobně odpověděl i magazínu LUI. Dodal ovšem, že „v Česku nemáme dlouhodobou zkušenost a nelze tedy jednoznačně vyhodnotit pozitiva a negativa takové výchovy. Na spolehlivé závěry si ještě budeme muset nějakou dobu počkat.“\nA jeho protivník? V předvolební debatě, kterou v roce 2013 uspořádala Prague Pride spolu s Knihovnou Václava Havla, se také Miloš Zeman nechal slyšet, že „pro dítě je lepší, když bude vychováváno homosexuálním párem, než aby bylo v kojeneckém ústavu nebo dětském domově“.\nLoni v dubnu se tématu gay a lesbického rodičovství dotkl v pořadu Týden s prezidentem na TV Barrandov. „Nesdílím názor, že partnerství dvou osob stejného pohlaví je vhodná cesta pro výchovu dětí,“ uvedl Zeman. Rodičovský model podle něj má být založen „na dvou rolích, na roli otce a roli matky.“\nNa stejné téma přišla řeč v týden starém rozhovoru na Frekvenci 1. „Já jsem tolerantní… Myslím si, že sexuální orientace je intimní, soukromou věcí každého,” prohlásil prezident. Na jedné straně odsoudil pochody hrdosti, jako je Prague Pride, a neodpustil si přitom vulgarismus; zároveň však dodal, že „nemá nic proti tomu, aby tyto páry měly stejná občanská práva jako kdokoli jiný”.\nJděte volit, má to smysl!\nVolby jsou jedna z mála příležitostí, kdy každý z nás může spolurozhodovat o budoucnosti celé země. I ty prezidentské jsou zásadní. Třeba i proto, že pokud zákon o manželství pro všechny projde Parlamentem, hlava státu bude mít možnost ho vetovat.\nDo diáře si poznamenejte:\npátek 26. ledna: 14–22 hodin\nsobota 27. ledna: 8–14 hodin


nádoba, šachta, konstrukční desky, rošty, stěnové prvky, stupadlo, rourový prvek, segment skruže, svařovací drát, lehčené desky\nIMG BOHEMIA s.r.o. Planá nad Lužnicí\nPSČ 391 02\nTel.:+420 381 679 901\nID datové schránky: eg3bnpr\nC 12603 vedená u Krajského soudu v Českých Budějovicích\nGPS 49°22'5"N, 14°42'23"E\nZpětHome » Politika kvality a environmentu\nVize: Vybudování stabilní spolehlivé rodinné firmy s dlouhodobými vztahy sezákazníky. Kvalita produktů je základní filozofií řízení. Podpora kreativity a motivace pracovníků v oblasti kvality a výkonnosti patří mezi podnikové hodnoty, čímž se IMG stává spolehlivým, konkurenceschopným a specializovaným dodavatelem automobilového průmyslu a vytlačovaných, vstřikovaných, rotačně odlévaných a svařovaných polotovarů pro technické účely.\nSpolečnost IMG vyrábí a prodává výrobky výhradně pro interiér a motorový prostor automobilů pro zákazníky koncernu VW (Škoda Auto, VW, AUDI, Porsche), LEAR (Daimler), Weidplas (BMW), BMW, Autoneum (Renault, Hyundai), SEOYON E-HWA (KIA) a Coba Automotive technologiemi kašírování, tvarování za tepla, vakuové tvarování, vytlačování, vysekávání a dále je výrobcem vytlačovaných, vstřikovaných, rotačně odlévaných a svařovaných výrobků na bázi polymerních materiálů. Naším cílem je neustálé zlepšování servisu zákazníkům na současných i nových trzích. Rozvoj firmy je také směřován k využití technologií recyklace plastových odpadů, čímž výrazně podporujeme\nPolitika kvality a environmentu společnosti je nedílnou součástí firemní strategie. Zahrnuje záměry a cíle, pomocí nichž se motivovanými pracovníky, za spolupráce se všemi zainteresovanými stranami, snažíme o maximální spokojenost zákazníků, budování dlouhodobých vzájemně výhodných dodavatelsko-odběratelských vztahů s cílem předčit jejich očekávání. Konkrétní cíle vyplývající z této politiky jsou uvedeny v samostatném dokumentu.\nZákladem pro dosažení našich závazků k zákazníkům je správné pochopení jejich požadavků, zavedený a dobře fungující systém managementu kvality a environmentu, bezpečnost našich produktů a jejich shoda se zákonnými požadavky. Cílem firmy je trvalé naplňování náročných požadavků stávajících a nových zákazníků.\nNaše společnost se zavazuje k přiměřenému a stálému zlepšování ochrany životního prostředí ve všech našich výrobních závodech i nad rámec platných legislativních předpisů a prevenci znečišťování. I přes neustálý rozvoj a nárůst objemu produkce se ve společnosti řídíme pravidly korespondujícími s hospodárným a efektivním využíváním materiálových zdrojů a všech druhů energií. Uvedené vize jsou naplňovány každodenními dílčími kroky spočívajícími v racionálním plánováním výroby, snižováním produkce neshodných výrobků, minimalizací vzniků vedlejších odpadních produktů, stejně tak i jako rozsáhlými investicemi do nových výrobních technologií s výrazně nižší energetickou náročností.\nIng. Michal Grusz Planá nad Lužnicí, leden 2018\nPN 01-2-15 Nádoba 1,50 a 2,25_rev.3\nPN 02-2-15 Šachta 1,50 a 2,25_rev.3\nPN 03-2-17 Vstřikované desky z PP_rev.6\nPN 04-2-17 Rošty z PP typ A, BT, D, S_rev.3\nPN 05-2-15 Forma na zkušební betonovou kostku_rev.2\nPN 06-2-15 Stěnové prvky z PP_rev.2\nPN 07-2-15 Stupadlo_rev.2\nPN 08-2-15 Rourový prvek 800 mm_rev.2\nPN 09-2-15 Lopatka ventilátoru APMB 1600 a 2400_rev.2\nPN 10-2-15 Biodisk 630, Biodisk 1000_rev.2\nPN 11-2-15 Deska opěradla a deska sedačky (DESTA)_rev.2\nPN 12-2-15 Nádoba 50 litrů_rev.2\nPN 13-2-15 Multikanál a Multikanál-koleno_rev.2\nPN 14-2-15 Plastový chodník_rev.2\nPN 15-2-15 Segment skruže_rev.2\nPN 16-2-15 Charakteristika strukturně lehčených PP desek a stěnových prvků_rev.2\nPN 17-2-15 Nádoba 4,0_rev.3\nPN 18-2-15 Nádoba 6,0_rev.3\nPN 19-2-15 Plastové skruže DN 1000, DN1200_rev.3\nPN 20-2-17 Jímka B20-B50\n03-1_09 Svařovací drát_rev.4\n04-1_17 Desky z PP B_rev.7\n05-1_18 Desky lehcene_rev.8\n07-1_17 Desky PE-HD_rev.4\n08-1_17 Desky konstrukcni a technicke_rev.5\n09-1_08 Folie LD PE technická\n10-1_15 R-FOL rev.2\n11-1_14 Folie - PELZER rev.2\n13-1_11 Desky PP-TALK_rev.3\n14-1_08 Folie PE LD\n15-1_08 Kvalita vykupovaných úřezků\n18-1-11 PE LD Sellier\nPřehled diagnostických zkoušek prováděných v IMG BOHEMIA s.r.o.\nzásady použití našeho materiálu\ndo záložky obchodní podmínky jsme vložili soubor, v němž najdete několik zásad správného používání našeho bazénového materiálu.\nV prosinci 2017 vydalo Ministerstvo průmyslu a obchodu Rozhodnutí o poskytnutí dotace v rámci Operačního programu Podnikání a inovace pro konkurenceschopnost (OP PIK) na podporu projektu „Výrobní hala Palandy“ ve společnosti IMG BOHEMIA s.r.o.\nVážení zákazníci, přejeme vám krásné prožití svátků a děkujeme vám za přízeň v letošním roce a těšíme se na další spolupráci i v roce 2018.\nVážení zákazníci, v době od 18.12.2017 do 7.1.2018 budou uzavřeny expediční sklady firmy IMG BOHEMIA s.r.o. z důvodu celozávodní odstávky.\nCOPYRIGHT © IMG BOHEMIA - ALL RIGHTS RESERVED


Kokosový olej do kosmetické taštičky i kuchyně | Bylinkuj.cz\nPanenský kokosový olej má opravdu široké spektrum využití. Dá se využít nejenom v kuchyni při vaření a pečení, ale také v péči o tělo a pleť. Olej vyráběný z kokosovníku ořechoplodného se tak stane vašim věrným společníkem při každé příležitosti. Stačí jedno balení a využít jej můžete pro mnohé.\nČerstvé ořechy kokosovníku se ručně sbírají a syrová dužina se jemně naseká, poté se na slunci suší a z ní se za studena lisuje vysoce kvalitní a výživný olej. Jeho použití je skutečně všestranné. Olej má tuhou konzistenci, ovšem při teplotě vyšší než 24 stupňů Celsia se mění na tekutou.\nVezměte si kokosový olej do kuchyně\nNa tenké vrstvě přírodního kokosového oleje si můžete připravit lahodné řízečky, smažená vajíčka, zdravou omeletu nebo třeba upéct dezerty i koláče. Jeho použití je stejné jako u jiných druhů olejů, které běžně v kuchyni využíváte. Ovšem jeho chuť je mnohem vydatnější a večeře i obědy, připravené na kokosovém oleji, jsou o mnoho zdravější.\nPomocník v péči o tělo\nKokosový olej má velice krásnou exotickou vůni. Aplikujte jej jako tělový olej na pokožku a ještě dlouho poté si vychutnávejte opojnou vůni. Je vhodný na masáže, velice snadno se vstřebává a zanechává pokožku provoněnou a hydratovanou.\nKokosový olej je skvělým pomocníkem pro citlivou pokožku po spálení. Uklidňuje ji a zanechává ji hydratovanou a vyživenou. V zimě zase chrání před mrazy.\nTrpíte suchými a poškozenými vlasy? Udělejte si zábal. Na mokré či suché vlasy aplikujte po celé délce kokosový olej a nechte působit. Nejlépe přes noc. Poté je umyjte běžným způsobem pomocí vlasového šampónu. Po tomto zábalu budou lesklejší a pevnější.\nPokud jste kojící žena jistě oceníte jeho další vlastnost. Přispívá totiž na zkvalitnění mateřského mléka.


Napadená zpěvačka: Diskuse na Facebooku se zvrhla. Stopla jsem to - Břeclavský deník\n„Dala jsem to pryč, protože diskuse už byla neúnosná. Komentáře jsem už nestíhala číst a ke konci už byly naprosto k ničemu. Ti lidé se asi ani nepřečetli můj text, a reagovali na předchozí reakce jiných lidí. Navíc se tam objevovaly i vulgarismy. Proto jsem to dala pryč,“ svěřila se Deníku Valová.\nO případu napadení zpěvačky informoval Deník Rovnost ve čtvrtek. Útočník měl napadnout ženu v pondělí ráno v parčíku Kolonka nedaleko Pražské ulice ve Znojmě. Jen několik desítek metrů od budovy policie.\n„Venčila jsem svého starého polohluchého labradora. Muž jel na kole a na vodítku měl rotvajlera. Můj pes se k nim vydal a muž do něj začal kopat. Volala jsem, že je neškodný. Běžela jsem k nim a psa si připnula na vodítko. Přitom jsem švihla jeho psa, který se cukal a vrčel na mne. Muž mě přetáhl košíkem přes hlavu,“ popsala Valová. Případ šetří jako přestupek proti občanskému soužití policie.


Lincoln Continental 80th Anniversary dostane vzadu uchycené dveře | Svět mobilně\nLincoln Continental slaví 80 let od prvního vozu a na oslavu představil limitovanou edici Lincoln Continental 80th Anniversary Coach Door Edition. Ten bude výjimečný zejména vzadu uchycenými zadními dveřmi.\nPřed 80 lety byl představen první vůz Continental, který posléze spadl pod značku Lincoln. Jako většina automobilek v USA zažil lepší i horší časy, v případě modelu Continental to bylo dokonce 15leté přerušení výroby mezi roky 2002 a 2017. Nyní se už zase vyrábí a pro oslavu jeho 80. narozenin bude vyrobena speciální limitovaná edice Lincoln Continental 80th Anniversary Coach Door Edition. Ta bude čítat 80 kusů.\nV roce 1961 dostal tento model vzadu uchycené zadní dveře, kterým se někdy říká také sebevražedné. Dnes jsou hodně výjimečné, najdete je např. na některých vozech Rolls Royce, z běžných aut pak např. na Opelu Meriva. Limitovaná verze navíc kvůli těmto dveřím dostane i o 15 cm prodloužený rozvor.\nVýroba některých částí vozu byla svěřena 3D tiskárnám, což ani nepřekvapí, když uvážíme, o jak malou sérii vlastně jde. Zadní sedadla dostala rozšířenou centrální konzoli s ovládáním zvuku i bezdrátovým nabíjením telefonů.\nDalší technika je shodná s výchozím modelem, který má poněkud neamerický motor. Jde totiž jen o třílitrový šestiválec, který má dvě turbodmychadla (asi bychom čekali nějaký velkoobjemový atmosférický osmiválec). Dává maximální výkon 400 koní (298 kW) a točivý moment 542 Nm. Ten přenáší na všechna čtyři kola 6stupňová automatická převodovka. První kusy vozu budou dodány v příštím létě.\nZdroj: digitaltrends.com, lincoln.com