Co je, Zoe?: Jak napsat knihu za jeden týden?\nJak napsat knihu za jeden týden?\nUpozornění: Pojďme si napřímo říct, že titulek je víc než zavádějící. Zaprvé tento čánek nebude žádným návodem na to, jak napsat knihu. Zadruhé kniha napsat za týden jde, ale výsledek nestojí za nic. Já se do toho ale pustila a moc jsem si přála, aby ta kniha za něco stála.\nKlasické pondělí. Všechno je naprd. Nejradši bych se celý den válela v posteli. Místo toho ale dřepím ve škole od 11 do 7 večer. Při čekání na poslední seminář mě napadne, že si projedu na internetu literární soutěže, třeba mě něco chytne a donutí napsat krátkou povídku, abych konečně mohla plnit svůj autorský šuplíček. A co se nestalo.\nLiterární soutěž Albatrosu.\nZadání bylo jasné - napsat knihu pro děti na zadané téma do 31. 10. Skvělý! To stíhám! Kolikátého je? 23.10.\nCelý následující seminář jsem strávila vymýšlením tématu a nastíněním osnovy. To by šlo. Rýsoval se mi pěkný příběh. Jak ale začít? První odstavec šel rychle, druhý už tolik ne, konečně jsem dopsala kapitolu. Vrátila jsem se k prvnímu odstavci a rozhodla se ho celý smazat. A pak ta neodbytná otázka, která mi celý týden vrtala v hlavě. Je tohle vůbec pro děti?\nPotřebovala jsem své sudičky. Někoho, kdo mi bude stát za zadkem a usměrňovat moje kreativní uvažování.\n"Opravdu chceš, aby v knize pro děti vystupovala pětiletá lesbička?" ptala se nevěřícně jedna ze sudiček.\nDen jako malovaný pro druhou, třetí a čtvrtou kapitolu. Měla jsem to rozplánované. Pokud chci, aby kniha obsahovala 20 kapitol, musím každý den napsat aspoň tři. Nejlépe, abych to měla už v neděli dopsané celé a v pondělí jen kontrolovala a přepisovala.\nJenže. Úterý nebyl ten nejvhodnější den pro psaní. Sedla jsem si k tomu. A nic. Pro inspiraci jsem zkoukla pár videí na YouTube, dva nesnesitelné díly seriálu Trapné padesátky (proboha proč???) a zbytek dne jsem věnovala sociálním sítím.\nOK. Změna plánu. Kapitol bude jen patnáct.\nMít své sudičky byl nápad pěkně na hovno. Protože vám věří, fandí, podporují vás a vy už nemůžete vycouvat.\nA to že jsem ve středu fakt chtěla.\nHorko těžko jsem ze sebe dostala dvě kapitoly, jedna trapnější než druhá. Zjistila jsem, že o současných dětech netuším vůbec nic. Tak jsem se do té své "pohádky" snažila narvat všechno, co se dalo. Od youtuberů, přeš klauny, až po hru na princezny a vaření z kopretin.\nTaké jsem toho dne vlítla do knihovny a pročetla všechny dětské knihy, co kdy vyhrály tu soutěž. Depka jako hovado. Abych uspěla, musela bych napsat minimálně druhýho Malýho prince a ne příběhy o tom, jak si děti ve školce rozbíjí autíčka.\nPlán číslo B, musím do toho dostat emoce. Šikanu, sociální otázky, sourozeneckou lásku, whatever. Nejlíp všechno.\nV tomhle bordelu se nedá psát. Musím si uklidit stůl. Dobře, tak ještě koupelnu, jinak to nikdy nenapíšu. A když už jsem si tu tak hezky uklidila, tak si to vyfotím na Instagram a rovnou celýmu světu prozradím, že píšu knížku. Přijde mi to totiž cool. (Ano, pořád patřím mezi ty lidi, co používají slovo "cool", noaco)\nJeště pár selfíček, několik dílů Přátel a jde se na to!\nDalší kapitola za mnou. Díky bohu, konečně to dostává nějakou podobu. Jsem na sebe pyšná.\n"Hele, to bys měla přepsat, to je hrozný." sudičky se ozvaly. Krucinál.\nZměna plánu - kapitol bude 10. Nazdar.\n"Když to dopíšeš, můžeš si vzít tu moji bundu, co se ti tak líbí." nabídla jedna ze sudiček. Konečně pořádná motivace! Potřebuju ji jako sůl.\nZ pomyšlení na psaní se mi dělá zle. Co věta, to hodina. Jen zbytečně ztrácím čas. Proč radši nepíšu něco, za co dostanu zaplaceno? Nebo proč radši neumyju nádobí? Jakub už ze mě šílí. Naoko mě podporuje, ale je mi jasný, že si pokládá úplně ty stejné otázky.\nDobře, čumět tři hodiny do zdi a tvrdit, že formuluju větu, není úplně značka ideál, ale teď už to vzdát nemůžu. Přece. Co ta bunda?\n"Hele, to je jenom tvůrčí krize, to je normální. Měla by ses jít odreagovat a zítra to bude zase lepší."\nKocovina a jedna kapitola k tomu. Větší zoufalství jsem snad ještě nezažila. Chtěla jsem mít dneska už dopsáno a zatím podle mého plánu nejsem ještě ani v půlce. Sudičky mi už nenápadně naznačují, ať se na to vykašlu. Brečím, rvu si vlasy, žeru ananasový pizzy. Jediné, co mě drží nad vodou, je nacvičování si mého děkovného proslovu před zrcadlem.\n"Chtěla bych poděkovat porotě, mým sudičkám a rodině, která mi byla bezbřehou inspirací...Děkuji. Věřím, že tato výhra bude pouhým odrazovým můstkem pro mou spisovatelskou dráhu. Děkuji. Děkuji." Vzlyk. "Děkuji."\nKnížku napíšu! Jen bude mít 7 kapitol.\nSakra, sakra, sakra! Zítra je uzávěrka! A mně zbývají ještě dvě kapitoly. Velké finále. Ty emoce teď musí vystřelit.\nA taky že vystřelily. Střídavě brečím a směju se. Do toho vykřikuju náhodná slova. Moje spolubydlící měla jít do hospody, ale když vidí můj nafialovělý obličej, zůstává.\nDávám sudičkám přečíst finální verzi.\n"Jako... možná to bude spíš tou menstruací, ale musím se přiznat, že mě ten konec rozbrečel."\nVšechno ze mě spadlo. Ať to dopadne, jak chce, dokázala jsem to. Za týden jsem napsala knihu, která na lidi nějak působí. Není to Malý princ dvojka, je to moje první knížka. A jsem za to fakt neskutečně ráda.\nDěkuji, sudičky moje.


Mostar a Stari most: Neobjevené poklady Evropy – architectureweek.cz\nMostar a Stari most: Neobjevené poklady Evropy\nDanka Savić, velvyslankyně\nJen málo míst na světě vám doslova vezme dech krásou architektury či velkolepostí přírody, a ještě méně z nich ve vás po odjezdu zanechá trvalý dojem návratu do minulosti, cestu stoletími.\nJe pro mě mimořádnou poctou vám představit jedno takové magické město v Bosně a Hercegovině, které je prezentováno v rámci letošního Architecture Week Praha: Mostar a jeho Stari most, jenž představuje jednu z nejcharakterističtějších městských dominant a je proslulý dokonalou klenbou oblouku.\nIvo Andrič, bosenský nositel Nobelovy ceny za literaturu, ve svých vzpomínkách na město napsal: „Když člověk stráví noc v Mostaru, není to hluk, co ho ráno probudí, ale – světlo. Vím to ze své vlastní zkušenosti.\nSvětlo mě přivítalo, když jsem přijel, provázelo mě od rána do večera, a když jsem odjel, toto světlo se mi navždy vrylo do paměti jako hlavní charakteristika mých vzpomínek na Mostar…“ Město, jež je současně kulturním i hospodářským srdcem Hercegoviny, proslulé svým mostem, dokonalým spojením techniky a krásy, zničeným na začátku devadesátých let během války v Bosně a Hercegovině a opraveným před deseti lety. Byl to právě tento překrásný most, který dal městu jméno – Mostari, strážci mostu.\nStavba byla ukončena roku 1566, a Stari most se stal předním symbolem kulturního bohatství Bosny a Hercegoviny, symbolem spojení soužití lidí i odlišných náboženství, který nespojuje pouze dvě městské části, ale i západ a východ Evropy.\nStari most je proslulý také soutěží ve skocích z oblouku pořádaných každé léto už od počátku jeho historie, kdy se do ledových vod Neretvy vrhají ti nejodvážnější z místních skokanů.\nStari most a mnoho budov Starého Města bylo opraveno či znovu vystavěno za pomoci mezinárodní vědecké komise při UNESCO. Rekonstrukce národních památek ve válkou týrané Bosně a Hercegovině byla důležitou součástí mírového procesu. Obnova společně sdílených symbolů kulturního dědictví, zvláště v Mostaru, se ukázala jako důležitý krok ke znovusjednocení města a země, a jako symbol smíření, mezinárodní spolupráce a soužití rozdílných kulturních, etnických a náboženských komunit. Při oficiální slavnosti před deseti lety u příležitosti dokončení rekonstrukčních prací, při nichž bylo 1088 kamenných bloků přivezeno ze stejného lomu, vyzdviženo a uloženo stejnou technikou jako za stavitele Hajrudina, byl Stari most opět odhalen světu v celé své eleganci a kráse.\nStojí zde i jako připomínka, že každý most může být obnoven sice fyzicky, ale že je třeba neustále usilovat o ideály, které jeho obnova představuje. Proto je Stari most také symbolem této nekončící snahy.\nStari most přes řeku Neretvu, Mostar, stavitel Hajruddin, 1566, rekonstrukce 2004, foto Mario Ilcic\nStari most přes řeku Neretvu v centru Mostaru – – doklad jedinečného mistrovství osmanské architektury – byl dílem stavitele Hajrudina, žáka a následovníka slavného architekta Sinana.\nKlenba oblouku je mimořádně elegantní. Její elipsoidní tvar je velmi neobvyklý a netypický pro stavby osmanských mostů. Most byl dokončen v roce 1566, a jeho obranné věže – Tara (Herceguša) a Halebija (Ćelovina) – geniálně doplňují celkovou kompozici. Jednota návrhu, samotné stavby i funkce činí z mostu jedinečný pomník světového odkazu architektury.\nStari most i jeho okolní zástavba s vlivy raně osmanské, východoosmanské, středomořské i západoevropské architektury, jež jsou mimořádným příkladem multikulturního městského osídlení, však padly za oběť válce.\nJednooblouková mostní klenba, čtyři metry široká, třicet metrů dlouhá, zhotovená ze čtyř set padesáti šesti kvádrů z bílého kamene se zřítila do vod Neretvy při bombardování těžkým dělostřelectvem v listopadu 1993 během bojů v Bosně a Hercegovině.\nPrvní podněty k obnově mostu se objevily už v polovině 90. let. V roce 1996 pak UNESCO, Světová banka a město Mostar podaly k rekonstrukci společný návrh. K plánu se připojilo pět dárcovských zemí – Chorvatsko, Francie, Itálie, Nizozemí a Turecko, stejně jako Rada Evropské banky pro obnovu a rozvoj.\nSvětová banka zajišťovala financování projektu, město Mostar si vzalo na starost rozdělování peněz a vydávání dluhopisů, zatímco hlavním\núkolem pro UNESCO bylo zajištění technické a vědecké koordinace.\nProjekt rekonstrukce za patnáct a půl miliónu dolarů zahrnoval kromě obnovy mostu a obou věží též dvacet dva budov, z toho jedenáct ve Starém Městě a další tři bezprostředně u mostu, stejně jako tři budovy náležející církevním komunitám, jmenovitě palác Islámského nadačního fondu, budova Chorvatské kulturní asociace „Napredak“ a Vladika či biskupský palác Ortodoxní církve.\nNa rekonstrukci mostu a okolních budov dohlíželi experti pro záchranu kulturního a historického dědictví UNESCO. Obnova mostarského mostu se stala nejdůležitější a velmi dobře propagovanou akcí mezinárodního společenství při obnově válkou poničených památek na Balkáně.\nPři rekonstrukci mostu se k překlenutí Neretvy použily stejné postupy i materiál, jaké před půl tisíciletím použili turečtí stavitelé. Bylo to jeden z nejprestižnějších a nejambicióznějších projektů UNESCO: „Postavit kopii jedinečného historického díla s použitím téhož materiálu a dobových technologií.“ Vynikající výsledek rekonstrukce byl založený na velmi podrobném výzkumu srovnatelném s přístupem použitým při obnově Varšavy po druhé světové válce. Tento postup přinesl Mostaru i nové archeologické nálezy.\nKoncem listopadu 1997 začaly vyzdvižením prvního kamene ze zničeného oblouku technické práce na rekonstrukci. Nepoužitelné části byly nahrazeny novými kamennými bloky z téhož lomu jako originály. Doprovodné archeologické práce objevily zcela nové skutečnosti ohledně počátků osídlení města, mostů přes Neretvu i věží. Vykopávky prokázaly existenci celkem dvou dřevěných mostů. Nejstarší písemné\ndoklady o středověkém Mostaru pocházejí z doby ještě před 15. stoletím, kdy přišli osmanští Turci.\nPrvní psaný dokument o městě je z roku 1452 a je uložen v Chorvatském národním archivu v Dubrovníku. V němž je zmíněno, že břehy Neretvy byly spojeny dřevěným mostem, nicméně dosud o jeho existenci chyběly archeologické důkazy.\nVše, co se našlo během rekonstrukce – – dochované části dvou dřevěných mostů, obytné místnosti i labyrintu chodeb, klíny, mince a zbraně – se stalo součástí sbírek muzea Starého mostu. Muzeum vzniklo přímo v místě vykopávek pod úrovní terénu v místě příjezdové cesty k bývalé věži, další archeologické nálezy s historickými a architektonickými dokumenty jsou vystaveny v místě podlahy věže.\nRekonstrukce byla ukončena v roce 2004.\nV následujícím roce se centrum starého Mostaru s mostem stalo první památkou v Bosně a Hercegovině zapsanou v seznamu světového dědictví UNESCO.


Výprodej Zážitek - Kurz golfu pro začátečníky - zelená karta - Liberecký kraj\nProgram Kurz zahrnuje 20 hodin výuky. Záleží jen na Vás, jestli se rozhodnete pro intenzivní kurz, kdy se vše naučíte během 5 dnů, nebo pro dlouhodobější kurz, který může trvat i 5 týdnů. Profesionální trenér Vás naučí základy golfu, teorii a zodpoví Vám Vaše dotazy. Výuka zahrnuje základy držení hole, švihu, odpalu a další z technik golfu. Můžete mít vlastní golfové vybavení nebo Vám budou zapůjčeny dvě golfové hole (jedna pro odpaly a jeden putter pro hru na greenu). Po ukončení kurzu absolvujete zkoušku, kdy po jejím úspěšném absolvování obdržíte zelenou kartu, která Vám umožní hrát na většině hřišť u nás a na některých i v zahraničí. Zobrazit celý detail produktu >>>\nVýhodná akční cena Zážitek - Kurz golfu pro začátečníky - zelená karta - Liberecký kraj Adrop\nSpecifikace produktu Zážitek - Kurz golfu pro začátečníky - zelená karta - Liberecký kraj jsou k dispozici na webu e-shopu Adrop.cz kde i toto zboží můžete okamžitě koupit za nabízenou cenu 15 449 Kč. Zobrazit detail zboží >>>\nKomentář: Rychlost vyřízení objednávky, kvalita objednaného zboží Zážitek - Kurz golfu pro začátečníky - zelená karta - Liberecký kraj. Doporučuji.\n- značení EAN a identifikační kód 321-3263-3\nPodrobnosti o Zážitek - Kurz golfu pro začátečníky - zelená karta - Liberecký kraj\nPokud si stále i přes všechny dosud přečtěné informace o produktu nejste jisti specifikací Adrop Zážitek - Kurz golfu pro začátečníky - zelená karta - Liberecký kraj, parametry nebo nejlepší cenou můžete mrknout na web heureky, kde se vetšinou další podrobnosti o zboží dozvíte.


Jak poznat, zda je náhlá bolest normální, nebo by vás měla varovat? Vyhněte se zoufalým telefonátům vašemu gynekologovi ve dvě v noci a výjezdům na pohotovost. Tady jsou signály, které byste jako těhotná rozhodně neměla podceňovat.\nNásledující symptomy by vás měly varovat, že s vaším těhotenstvím není něco v pořádku. Je logické, že závažnost a naléhavost jednotlivých symptomů závisí především na aktuální situaci, zdravotní historii i stádiu těhotenství. Nicméně každý z nich je nutné konzultovat se svým ošetřujícím lékařem, protože může být signálem závažných problémů:\n- Vaše dítě se hýbe nebo kope méně než obvykle (za předpokladu, že jste v předcházejícím období cítila pohyby pravidelně). Pokud máte pocit, že se vaše díte hýbe neobvykle málo, zavolejte svému gynekologovi, který vás nejspíš pošle na monitor.\n- Prudká nebo přetrvávající bolest podbřišku.\n- Vaginální krvácení nebo špinění.\n- Vzrůstající vaginální výtok nebo změna jeho vzhledu - například když začne být vodnatý, hlenovitý, či s příměsí krve (stačí i narůžovělé zabarvení). Po 37. týdnu těhotenství je však hlenovitý výtok normální a je pouze předzvěstí blížícího se porodu.\n- Tlak na pánev (pocit, jakoby vám dítě chtělo vypadnout ven), bolest bederní páteře (pokud jste na ni předtím netrpěla), bolest podbřišku jako při menstruaci a před 37. týdnem víc než čtyři kontrakce za hodinu (i nebolestivé kontrakce).\n- Bolest či pálení při močení. Řídká frekvence močení.\n- Prudké či přetrvávající zvracení, nebo jakékoli zvracení doprovázené bolestí nebo horečkou.\n- Teplota 39 stupňů a vyšší.\n- Poruchy zraku, jako je například dvojité vidění, zastřené vidění, světelné záblesky a podobně.\n- Prudká či přetrvávající bolest hlavy, nebo jakákoli bolest hlavy spojená se zastřenými viděním, nezřetelnou řečí či mdlobami.\n- Jakékoli otoky obličeje, napuchlé oči, větší než malé otoky rukou, závažné a náhlé otékání nohou kolem kotníků, nebo skokový nárůst hmotnosti (víc než dva kilogramy za týden).\n- Pocit ochromených nohou, nebo bolest v lýtku, která nepovolí ani když dáte chodidlo do flexu (uděláte "fajfku"). Varovná je také jedna noha výrazně více oteklá než druhá.\n- Zranění břicha.\n- Mdloby, závratě, rychlé bušení srdce.\n- Obtíže s dýcháním, vykašlávání krve, nebo bolest na hrudi.\n- Závažná zácpa spojená s bolestí břicha, nebo těžký průjem trvající víc než dvacet čtyři hodin.\n- Přetrvávající intenzivní svědění těla, rukou, nohou, dlaní, nebo chodidel.\n- Jakýkoli zdravotní problém, se kterým byste navštívila lékaře, i kdybyste nebyla těhotná (například zhoršení astmatu, těžší průběh nachlazení a podobně). Tentokrát však vyrazte k lékaři dříve než obvykle.


ŽENA-IN - Pozor! Poslední šance vyhrát snídani svých snů!\nVyhrát můžete i jinou cestou. Na webu www.RanoSnu.cz se můžete podělit s ostatními o své nejkrásnější ráno, na které si vzpomínáte. Pokud zaujmete a nasbíráte nejvíc bodů, získáte víkend se snídaní snů.\nAle pozor! Do konce soutěže už zbývá jen pár dnů! O snídani svých snů můžete soutěžit do 24. 10. 2010. A proto neváhejte a pište.\nNa stránkách www.RanoSnu.cz se právě teď nachází 127 soutěžních příspěvků a o první místo se perou tyto dva:\n„Nejkrásnější ráno jsem prožila po probdělé noci na porodnickém oddělení v Podolí v roce 2000. Večer se mi narodila má první dcera a já si až za úsvitu uvědomila, že ten zázrak, co se v noci stal, byla pravda a já se stala maminkou. :-)“\n„Krásné ráno?...těžko říct, jak pro ostatní osůbky, ale pro mě je jistě krásné ráno takové, když mě ráno probouzí sluneční paprsky vedle milované osoby, která donese ranní snídani až do postýlky. Vedle voňavé kávy nesmí samozřejmě chybět ani sušenky BeBe, které mi dodají energii na zvládnutí celodenních povinností s radostí a úsměvem. :)“\nPodrobnosti soutěži najdete na stránkách www.ranosnu.cz nebo v článku ZDE.\nTak tohle jsem prošvihla,ale vypadá moc lákavě\nkaždé ráno by mělo být krásné...\nJo bylo by to krásné ráno......\nTaky jsem měla nejkrásnější ráno v porodnici. Je nás více...\nnejlepší ráno je probouzet se vedle milované osoby\nKkrásné rano by to bylo\npěkná představa, ale taky občas je, to nemůžu říct, že ne\nsnídaně snů - spim dokud něni na stole :)


Nová inscenace Verdiho strhující historické fresky Don Carlo, jejíž premiéru chystá Opera Národního divadla již na příští čtvrtek, tedy na 28. března 2013, má ve svém obsazení jak přední sólisty pražského souboru, tak i výjimečné zahraniční hosty. Do role princezny Eboli byla obsazena i Eva Urbanová. Ovšem kvůli jejím nemalým zdravotním problémům ze zády v uplynulých týdnech, kdy nakonec musela oželet premiéru ostravského Lohengrina, dlouho zůstával i nad jejím vystupováním v pražských představeních Verdiho opery velký otazník.\nPrvní otázka je tedy nasnadě: Jak se cítíte?\nJde to. Každé ráno cvičím, protože mi po problémech s ploténkou lékaři kladli na srdce důležitost rehabilitace, jinak mě čeká brzký návrat do nemocnice. Takže den začínám speciálními cviky na posilování a protahování zádového svalstva, což je pro mě novinka, ale musím se smířit s tím, že je to už na celý život.\nJe to při zkoušení hodně omezující?\nŘeším to tak, že když si nejsem jistá, jak moc mě zdravotní indispozice bude omezovat, vezmu si prášek proti bolesti. Není to samozřejmě dobře, bolest je pro tělo varováním, že něco není úplně v pořádku, ale já díky tomu mám na jevišti klid pro zpívání. Nemusím pak řešit, zda se mohu nebo nemohu ohnout, místo toho, abych se soustředila na výkon.\nProblém s ploténkou, který vás letos vyřadil ze zkoušení, je dlouhodobějšího rázu?\nPodobný stav už jsem měla zhruba před osmnácti lety. Musela jsem tenkrát odříct koncert v Londýně a způsobila jsem si tím obrovský problém. Ale od té doby bylo vše v relativním pořádku. Jenže letos se to vrátilo v nejméně vhodném termínu. Nejprve jsem – jak už to tak lidé dělají – přechodila nějakou virózu, což ale evidentně nebyl dobrý základ. Čtrnáct dní před premiérou Lohengrina jsem se probudila a zjistila, že se nemohu hnout. Do toho jsem zkoušela Dona Carla v Praze, takže jsem se pokoušela s tím ještě bojovat, ale pak už nešlo ani se nadechnout, jak moc to bolelo. Hrozně mě to omezovalo a já pochopila, že musím do nemocnice. Chvíli to ještě vypadalo nadějně, lékaři dělali, co bylo v jejich silách. Léčba začala pomocí infuzí, ale pak přišel jeden malý pohyb a mně bylo jasné, že do té doby mě záda bolela tak na osmdesát procent. A těch nově příchozích sto padesát už prostě nedám… Byla to katastrofa. Kapačky, prášky, injekce, pořád jsem spala, bylo to hodně vyčerpávající. Ale jak říkám, už je to relativně v pořádku a já jsem ráda, že jsem se mohla znovu zapojit do zkoušení Dona Carla, když už jsem musela vypustit Lohengrina.\nOstravského Lohengrina jste tedy vypustila úplně a definitivně?\nDohodli jsme se s panem dirigentem Jindrou, že do inscenace vstoupím v květnu. V té době by měl do ostravské inscenace vstupovat v titulní roli také Aleš Briscein, takže půjde o jakousi osobní dvojnásobnou premiéru. Pevně věřím, že v té době už budu stoprocentně v pořádku, jinak už bych si myslela, že mi to není nějak souzeno.\nA premiéra Dona Carla v ohrožení není?\nNesmí, protože já hrozně nerada odříkám. Lohengrin mě hrozně mrzí, roli Ortrudy miluji a těšila jsem se na ni. Ale to se nedá nic dělat, v nemocnici se opera zpívat nedá a já na tom byla tak, že jsem nedokázala ani dojet do divadla, natož vystupovat. Teď už jsem trošku pookřála, takže to hned zase musím zkoušet, už jsem takový typ… Nešťastné je, že páteř se těžko šidí, nejde moc přechodit. Když selže, nedá se s tím nic dělat.\nRole Eboli pro vás hodně znamená, že?\nByl to vždycky můj sen. Už když jsem v Národním divadle zpívala Alžbětu, obdivovala jsem paní Drahomíru Drobkovou, která zpívala Eboli a toužila jsem jednou být jako ona.\nDrahomíra Drobková jako Eboli (ND Praha 1989)\nSledovala jsem ji z portálů a doufala, že takhle krásnou a dramatickou roli budu mít příležitost také jednou vytvořit. A teď, když jsem konečně tu možnost dostala, jsem si znovu uvědomila, jak je to nesmírně těžká role. Rytmicky, intonačně, rozsahem. To si přece nemohu nechat ujít!\nA jak se vám tedy daří ta vaše Eboli?\nNa jevišti si někdy říkám, že vlastně pokračuji ve cvičení jako v nemocnici. Inscenace a role je nesmírně akční, pořád někde pobíhám.\nMůžete porovnat váš vztah k Ortrudě a Eboli, které jste teď v krátkém časovém sledu nazkoušela?\nTo se srovnat nedá. Wagner je mi bližší, i mému hlasovému oboru, obsahuje dlouhé fráze, ale Eboli je pohyblivá, ta chvíli nepostojí. Obzvlášť mi to přijde v téhle nové inscenaci, která je místy pojata hodně moderně, já znám spíš klasičtější verze. Eboli v inscenaci režiséra Schweigkoflera obsahuje skoro až rockové herecké prvky. Je vidět, že on sám má k tomuto hudebnímu stylu blízko a mně to samozřejmě vyhovuje, já mám rockovou hudbu velice ráda. I když je pravda, že bych nikdy nečekala, že se s ní v opeře potkám zrovna v roli Eboli.\nJaká je spolupráce s režisérem Schweigkoflerem?\nMoc se mi líbí jeho způsob práce s hercem. Všechny aktéry stylizuje do činoherního způsobu herectví, nemá moc rád operní a patetická gesta. Spíš se snaží o civilní projev. V tom se cítím poměrně příjemně. Žijeme v době, kdy inscenátoři mají tendence dělat svoji práci trošku jinak, než jsem to znala dřív. A nemohu říct, že se mi po těch klasických provedeních oper nestýská. Ale i když ten dřívější přístup byl pro zpěváka jako herce určitě snazší, protože třeba i víc projev korespondoval s hudbou, i v tom současném je možné si najít svoji cestu. Není sice tak jasná a třeba i logická, protože pohybovat se v dobovém kostýmu po jevišti je asi přirozenější, ale každá možnost má svůj půvab. I když uznávám, že například specifikum Eboli, která místo příchodu vždy přibíhá a já se musím tím pádem vypořádávat s různými kameny, schůdky a nerovnostmi, zatímco si chystám oporu bránice pro zpěv, je pro mě hodně nezvyklé.