E-kniha: Vojna - Jan Kučera | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Vojna -- Vyprávění pro bývalé vojáky, majitele modrých knížek i ženy všeho věku, které se rády pobaví. - Jan Kučera\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Ostatní > Nezařazeno > Vojna\nElektronická kniha: Vojna -- Vyprávění pro bývalé vojáky, majitele modrých knížek i ženy všeho věku, které se rády pobaví.\nV knize „Vojna“ se autor vrací skoro padesát let do minulosti a vzpomíná na svoji vojnu a na následnou policejní školu. Během dvou let se z bezstarostného kluka stal zkušeným vojákem, ... (celý popis)\nVyprávění pro bývalé vojáky, majitele modrých kní\nžek i ženy všeho věku, které se rády pobaví.\n1. ODVODNÍ KOMISE 8\n2. MÍSTO NA PĚT MĚSÍCŮ JSEM TO PODEPSAL NA PĚT LET 12\n3. ROZLUČKA S CIVILEM A CESTA NA VOJNU 14\n4. PŘIJÍMAČ – POŘADOVÁ PŘÍPRAVA 18\n5. ROZCVIČKA – MOJE ČERNÁ MŮRA A RAJONY 23\n6. MÁJOVÉ OHNĚ 25\n7. PŘÍSAHA VE FRÝDKU-MÍSTKU S MAMINKOU A JINDŘIŠKOU 28\n8. NEJSEM BLÁZEN, ALE „KULTURISTA“ 34\n9. MOJE PRVNÍ SLUŽBA V KUCHYNI 36\n10. JAK JSEM KRESLIL OBRANNÝ PLÁN KASÁREN 38\n11. MOJE ČERNÁ MŮRA – OPZHN 40\n12. VOJENSKÝ DRIL DOKÁZAL UDOLAT I TY NEJLEPŠÍ SPORTOVCE 42\n13. NOČNÍ CVIČENÍ – OKOP PRO STOJÍCÍHO STŘELCE 43\n14. SPARTAKIÁDA 1970 – NÁCVIK A DALŠÍ VÝCVIK 47\n15. NEJTĚŽŠÍ A NEJKRÁSNĚJŠÍ DNY VOJNY – ŽELEZÁRNY A TĚRLICKÝ OKRUH 49\n16. OSTRÉ STŘELBY ZE SAMOPALU, KULOMETU A GRANÁT 53\n17. SPORTOVNÍ DEN – VYCHÁZKY A AUTOSTOP 56\n18. JDU NA HLÁŠENÍ K VELITELI ÚTVARU 60\n19. POPRVÉ A NAPOSLEDY JSEM SE NA VOJNĚ „VZBOUŘIL“ 63\n20. TRANZISTOROVÉ RÁDIO? ANI NÁHODOU! 65\n21. SPARTAKIÁDNÍ VÍKENDY 68\n22. DOPISY A BALÍKY NA VOJNU 72\n23. NEJDELŠÍCH PĚT MĚSÍCŮ MÉHO ŽIVOTA 74\n24. „MAMINKO“, TAK MI KONEČNĚ MŮŽEŠ POSLAT CIVIL! 76\n25. CESTA Z VOJNY 79\n26. DOVOLENÁ A DRUHÝ PŘIJÍMAČ – JSME VOJÁCI NEBO POLICISTÉ? 81\n27. AUTOBUSEM PRO ČINKY NA ROZKAZ MJR. JUPY 91\n28. PŘÍSAHA V LIDICÍCH 93\n29. POSILOVNA VE VOJENSKÉM STANU 95\n30. ČEKÁ NÁS 19 MĚSÍCŮ ŠKOLY NEBO VOJNY 97\n31. KARANTÉNA ŽLOUTENKY – VÁNOCE A SILVESTR 99\n32. KŘEST POLICISTY 103\n33. ODPÁLENÝ SLZNÝ GRANÁT NA POKOJI 105\n34. PŘESUN DO KLADNA – DUBÍ 107\n35. JINDŘINA MAMINKA „LÍČÍ NA PEPÍKA“ 109\n36. BUDEME MÍT ŘIDIČÁK SLUPINY „B“ 111\n37. UČENÍ PŘIBÝVÁ + ODBORNÉ PŘEDMĚTY 114\n38. SOUDNÍ PITVA 116\n39. OŘD – ODDÍL ŘÍZENÍ DOPRAVY 118\n40. JSEM VELITEL OT 64 121\n41. JINDRA JE ŠŤASTNÁ A JÁ JDU ŽÁDAT O JEJÍ RUKU 124\n42. MAMINKA SOUHLASÍ SE SVATBOU A SLÍBILA NÁM DRUHÝ POKOJ 126\n43. MÁJOVÉ PLÁNOVÁNÍ SVATBY A SVATEBNÍ CESTY 127\n44. ZAČALI JSME SI ZAŘIZOVAT „NÁŠ POKOJ“ - JINDŘIŠKA VAŘÍ 129\n45. BUDU SE ŽENIT A JINDŘIŠKA SE BUDE VDÁVAT 131\n46. PRAXE POKRAČUJE, MUZEUM SNB A FKÚ 133\n47. SVATEBNÍ CESTA - „STUDÁNKA“ 135\n48. SVATBA 145\n49. VYCHÁZKY DO KLADNA V CIVILU 148\n50. VŠICHNI SPOLEČNĚ PLNÍME PŘÁNÍ KAMARÁDŮ K NAROZENINÁM 152\n51. PANIC A UKLÍZEČKA VLASTA 155\n52. MOJE PRVNÍ 24 HODINOVÁ SLUŽBA VE VRŠOVICÍCH A ZADRŽENÍ PACHATELE\n53. NARODILA SE NÁM DCERA – JSEM TÁTA! 163\n54. PŘÍPRAVA NA ZÁVĚREČNÉ ZKOUŠKY A STĚHOVÁNÍ ČINEK 166\n55. POVÝŠENÍ NA STRÁŽMISTRA A ŠOKUJÍCÍ UMÍSTĚNKY 168\nMuži začínají stárnout tehdy, když se jim místo mladých dívek začínají líbit jejich maminky!\nVojna byla pro mne jako kluka od dětství velký fenomén. Všichni chlapi v mém okolí na ni vzpomínali a vykládali o ní fantastické historky. Tak jsem se na ni jako dítě těšil, protože jsem si myslel, že si konečně „pořádně zaválčím“ se skutečnými zbraněmi a vojna ze mne udělá chlapa!\nAle jak jsem dospíval a vstoupila do mého života láska, začal jsem mnohé přehodnocovat. Také jsem začal hledat cestu k „náhradní vojenské službě na 5 měsíců.“\nPak jsem tuto starost pustil z hlavy a věnoval se těm příjemným věcem, které osmnáctileté kluky provázejí. Ani ve snu mne nenapadlo, že za pár týdnů budu stát na první životní „křižovatce,“ kdy se budu muset rozhodnout o dalším směřování svého dalšího života.\nPominu-li jeden pionýrský tábor a dvě brigády na učňáku, nebyl jsem nikdy delší dobu z domova. Vždy se o mne někdo staral a já neměl ani představu, co vše budu muset na vojně dělat. Svůj volný čas jsem dělil mezi sport, lásku a zábavu. Prostě, byly to krásné a nezapomenutelné roky bezstarostnosti, doprovázející mé mládí a dospívání. Ten přechod z tohoto klukovského ráje do vojenské reality byl pro mne a asi nejen pro mne strašlivý šok.\nV televizi jsem viděl nedávno seriál „Přijímač-provedu!“ Ukazovali dnešní přijímač pro budoucí vojáky z povolání naší malé profesionální armády. Tak mne napadlo zavzpomínat na náš „Přijímač,“ který pro nás skončil až odjezdem z kasáren. Za tři roky to už bude neuvěřitelných 50 let, přesto si na mnohé pamatuji, jako by to bylo\nvčera, a věřím, že to bude v dnešní době zajímavé čtení nejen pro\nmuže, ale že se u něj zasmějí i ženy.\nCelých pět měsíců vojny jsem cítil, že tím pro mne vše rozhodně\nnekončí, ale nakonec si odkroutím celé dva roky. Je pravda, že v jiné\nuniformě a za jiných podmínek. Prožijte se mnou ty dva roky, kdy se\nz bezstarostného kluka stal ženatý otec malého miminka s novým\n„výučním listem“ na policistu. Tak hezké čtení.\n1. Odvodní komise\nA bylo to tady. Maminka mi předala pozvánku z Vojenské správy k odvodní komisi. Já jsem se pořád jen usmíval, i když si maminka utřela slzu, která jí z oka vyklouzla. Jen jsem ji políbil na čelo, utopil ji ve svém náručí a ujistil ji, že mám vše pevně v rukách. I přes toto ujištění jsem si vůbec nebyl jistý a k odvodu jsem šel přeci jenom trochu rozklepaný. Asi sliby mistra o mém uvolnění z vojny na práci do ČKD Praha nezněly moc sebevědomě a jistě.\nNa chodbě se všichni pozvaní kluci svlékali do trenýrek. Některé chlapce doprovázeli otcové i matky a bylo na nich vidět, že jim účast rodičů vadí. Najednou se ozvalo: „branec Jan Kučera“ a další dvě jména. Já jsem vstal a konečně si svlékl i košili. V tu chvíli jsem zasvítil mezi všemi přítomnými jako „běloch“ mezi černochy. Proč? Protože na mně už byly ty tři roky strávené v posilovně docela vidět. Všichni tři jsme si stoupli před komisi složenou z armádních důstojníků a lékařů. A jako naschvál vedle mne stály takové dvě „trosky,“ že jsem vedle nich o to více vynikal svou svalnatou postavou.\nPředseda komise se rozzářil a prohlásil: „Jen kdyby takových branců bylo více, tomu to na čáře bude slušet!“ Já jsem se orosil a tiše jsem se zeptal, zda mne můj podnik ČKD Praha nevyreklamoval na klíčové pracoviště a na náhradní vojenskou službu? Důstojník se chvíli hrabal v mém svazku, pak se usmál a řekl: „Pokud žádali, tak jim to armáda zamítla.“ Mně se mírně podlomily nohy a v mírném šoku jsem odcházel. Vtom ke mně přistoupil jeden člen komise, který si všiml zklamaného výrazu mé tváře, a poslal mne s úsměvem do vedlejší kanceláře.\nByl jsem tak rozrušený a zklamaný, že jsem tam vstoupil ještě v trenýrkách. Seděli tam dva pánové, kteří si mne chvíli prohlíželi, pak jeden z nich vyskočil, chytil mne kolem ramenou a prohlásil: „Tak tebe, chlape, bereme okamžitě!“ Já jen zalapal po dechu, sesunul jsem se na nabízenou židli a pořád jsem se nemohl vzpamatovat z těch dvou roků na hranicích. Hned na mně oba „začali pracovat.“ Pochopili, že jsem pořád v šoku, protože mi nevyšla náhradní vojenská služba, a začali hned tady.\n„Chceš na vojnu na pět měsíců? Splníme ti to! Nechceš se vracet do podniku, který tě vypekl a nepomohl ti? Splníme ti to! Chceš 19 měsíců chodit v civilu do školy ve Vršovicích a potom se jít vyspat domů? Splníme ti to! Chceš po dobu školy brát normální plat, abys nebyl bez peněz? Splníme ti to! Chceš změnit jednotvárnou práci ve fabrice za atraktivní zajímavé zaměstnání za víc peněz? Splníme ti to!“ Pak nastalo ticho a já do něj dodal jediné slovo: „Ale?“ Na to se ozval ten hovornější a do nastalého ticha řekl: „Podepíšeš nám smlouvu na pět let jako příslušník SNB.“ (Sbor národní bezpečnosti - policie)\nPřiznám se, že již od mládí, kdy jsme si hráli na zloděje a policajty, jsem práci u policie obdivoval a ve srovnání s mou prací ve fabrice mi to připadalo jako splněný sen. Ale psal se rok 1969 a před několika měsíci policisté potlačili demonstrace v centru Prahy a jejich obliba mezi lidmi klesla snad až na nulu. Cítil jsem, že tím podpisem přijdu o mnoho svých kamarádů, ale kolikrát mi osud ještě nabídne takovou změnu v mém životě? Když jsem zvážil všechna pro i proti, vzal jsem pero do ruky a podepsal jsem.\nPak jsem se konečně postavil a měl jsem pocit, že jsem dostal od života a od osudu dvě pořádné rány. Jednu od vojáků, kteří mi sebrali naději na náhradní vojenskou službu a místo toho mne posílají na hranice k pohraniční stráži, a druhou od těch náborářů, kteří „až nějak moc pěkně zpívali, když mne chytali!“ Na chodbě jsem se pomalu oblékl a díval se na nějakou plačící maminku, jejíž syn nedostal modrou knížku a bude muset narukovat na vojnu. To mne trochu vzpamatovalo, zatnul jsem zuby a řekl si v duchu, že když chci svůj dosavadní život změnit, musím se o to postarat ve všech směrech sám, protože to za mne nikdo neudělá.\nZa chvíli jsem přijel domů, kde zrovna končila přestavba bývalé hospody na náš budoucí byt. Byli jsme ve finále a už se jen zařizovaly obytné místnosti. Maminka hned poznala, že něco není v pořádku. Byla ale moudrá a nechala mne, abych si nejdříve vše srovnal v hlavě, než jí cokoliv řeknu.\nKdyž jsem odcházel na vojnu, byl rozdíl mezi mým pasem\na hrudníkem 50 cm. Také se mi podařilo srovnat objem krku, bicep\nsu a lýtka na 42 cm. To bylo pro atlety ve starověku důležité krité\nrium a pro mne cíl. V šestnácti letech jsem si jej vysnil a za necelé tři\nroky se mi ten sen podařilo splnit.\n2. Místo na pět měsíců jsem to podepsal na pět\nKdyž jsem se uklidnil a najedl se, tak si ke mně maminka sedla a řekla jen: „Tak povídej.“ Já jsem se jen trochu usmál a odpověděl jsem jí: „Místo na pět měsíců jsem to podepsal na pět let!“ Maminka se trochu lekla, ale pak rozumně dodala: „Povídej.“\nKdyž jsem skončil, kupodivu se jen usmívala. Trochu jsem to nechápal, a tak mi vysvětlila, že nejlepší kamarád mého otce, příslušník SNB Žaloudek, byl mým rodičům na svatbě jako svědek. Když jsem se narodil, tak už tehdy tatínkovi nabízel pro mne místo u policie. Tomu jsme se oba zasmáli, ale pak mne čekalo to těžší, seznámit s mým rozhodnutím kamarády.\nMěl jsem pravdu, o některé jsem přišel, ale to asi k životu patří. Pak jsem se začal na vojnu připravovat. Obešel jsem několik kluků, kteří už měli vojnu za sebou, a vyptával jsem se na vše potřebné. Nakonec se skoro všichni shodli na tom, že vojna je běhání a běhání od rána do večera. Tak jsem hned první večer odhadl asi pětikilometrový okruh Zahradním Městem a vyrazil jsem. Hned jsem zjistil, že je to se mnou moc špatné. Všechno mé cvičení bylo zaměřené na vše jiné, jen ne na vytrvalostní běh. Tak můj výkon vypadal podle toho, spíš jako indiánský běh. Chvíli jsem klusal, chvíli jsem šel a zase dokola.\nAle byl jsem mladý a tělo se začalo přizpůsobovat. Do měsíce\njsem celý okruh uběhl v jednom kuse bez zastavení. Pak jsem si za\nčal měřit čas a pomalu jsem se dostával do přijatelné běžecké kon\ndice. Kde by mne ale tehdy napadlo, že musím ještě tenisky vyměnit\nza těžké vojenské kanady a teplákovou soupravu za maskáče\ns opaskem, na kterém bude bajonet, zásobníky do samopalu, přes\nramena maska, malá polní a v ruce budu mít samopal. To byla poz\nději ještě velká změna!\n3. Rozlučka s civilem a cesta na vojnu\nDnes se moje vnoučata této fotce smějí a myslí si, že jsem měl paruku. Ale paruka to nebyla a koho by tehdy napadlo, že za 40 let budou u mužů frčet holé hlavy, které v té době měli jen vojáci\na vězňové? Mne můj tehdejší zjev zařadil mezi muže po vojně, a to\nmi tehdy úplně stačilo.\nČas ale nikdo nezastaví a nástup na vojnu se začal počítat už jen\nna hodiny. Domů se se mnou přišel rozloučit můj bratranec\ns manželkou a moje láska Jindřiška. Ano, zrovna jsme byli rozejití\na byli jsme jen „kamarádi,“ kteří se tajně scházeli jen za účelem mi\nlování. Ale to bylo jen a jen naše sladké tajemství. V té době jsem\nměl rezervovaný celý ABC Bar v obchodním domě Cíl, kde byl jen\nnáš kulturistický oddíl. Mnozí tam měli i své partnerky. Já to vše\nplatil, tak tam bylo veselo. Celý večer jsem přebíhal mezi oběma\nspolečnostmi. Když se to doma skončilo, šikovně jsem Jindřišku\nzdržel, zavedl ji do své tělocvičny v našem sklepě a tam jsme se na\nposledy pomilovali. Bylo to krásné jako vždy, pak jsem ji doprovodil\npřed dům. Potom jsem utíkal do baru a tam s kamarády slavil až do\nMiloval jsem CINZANO a od poslední lahve jsem si schoval víčko a do něj jsem vložil maminčin krejčovský metr. Proč? Protože jsem druhý den odjížděl na vojnu, která bude trvat 153 dnů. Tudíž již čtvrtý den budu moci začít „stříhat metr,“ abych si připomínal, kolik mne ještě čeká dní do konce vojny. Nyní jsem měl všechny nejdůležitější věci, které měl mít každý pořádný voják: „Vojenskou knížku, krejčovský metr a vzpomínku na poslední večer v civilu!“\nA bylo to tady. Budík, poslední polibek od milované maminky, křížek na čelo a už jsem běžel s taškou na tramvaj. Ráno bylo ještě takové přítmí, které doprovázel déšť se sněhem, byl totiž první aprílový den. Pravé „uplakané ráno.“ Někde v hloubi duše jsem cítil, že dnešním dnem z mého života definitivně odchází bezstarostné a krásné mládí. Naopak přichází doba, která mi od základu změní celý můj život. Tentokrát jsem se v ničem nemýlil.\nPrvní den a cesta na vojnu mi ve vzpomínkách splynuly do únavy dlouhého dne, který končil hrozným, neustávajícím křikem „frajtrů“ (svobodníků), kteří nás směřovali k holiči, na vyfasování maskáčů, bot a rozdělení do pokojů po 8 mužích (4 palandy). Na radu bývalých vojáků jsem si vzal raději staré rozšlápnuté boty nežli úplně nové. První, co jsem ocenil, bylo jejich čištění, které bylo lehčí a rychlejší, jak byly nasáklé krémem na boty. Když jsme konečně po večerce zalehli, nastalo nezvyklé ticho. Za chvíli jsem slyšel na chodbě frajtry, jak otevřeli okno a vyházeli z něj na déšť a do bláta všechny naše boty, které stály vyrovnané na chodbě u dveří každé ložnice. Potichu jsem všechny na pokoji vzbudil a naše boty jsme si odnesli zpět a znovu je potichu vyčistili.\nNa mne zbyla postel na palandě. Ráno, když mne vzbudila píšťalka dozorčího, padal jsem z postele do hlubiny, kde mne naštěstí zachytil jeden z kamarádů. Náš pokoj byl snad jediný, který nastoupil první den včas na rozcvičku. Ostatní „chudáci“ hledali své mokré boty na ohromné hromadě, kam jim je v noci frajtři naházeli. Nakonec podlehli neustávajícímu křiku: „Jedu, jedu, jedu!“ Každý si obul tu botu, která mu zrovna padla do ruky, a až později si je mezi sebou vyměnili. A bylo to tu, běh, pak do dřepu a chůze (kačáci) a pak z dřepu výskok zase do dřepu (žabáci). Nakonec zase běh a mezi tím pár kliků v blátě.\nKliky a ani běh mi nevadily, ale ti „kačáci a žabáci!“ Tělem mi prolétla bolest, jako by mne někdo píchal jehlou do kolena nebo do vazů kolem něj.\nDokonce jsem si dovolil jít k lékaři, ale ten, když se dozvěděl, že dělám roky dřepy a podřepy s činkou na zádech, hned pochopil, že mám zkrácené vazy v kolenou a nezbývá mi nic jiného, nežli to „přetrpět!“ Tak začalo jedno z mnoha mých trápení na vojně.\n4. Přijímač – pořadová příprava\nTehdy jsme rychle všichni pochopili, co to znamená slovo „přijímač.“ Křik velitelů družstev: „Jedu, jedu, jedu...“ nás provázel od budíčku až do večerky. Nebyla chvilka volna a vše jsme museli dělat jen a jen v poklusu. Také jsme pochopili, že skutečně nic „nestíháme.“ Jenže těch nových úkolů bylo tolik. Ranní holení v ledové vodě byla kapitola sama pro sebe. Do té doby jsem si to své pubertální pápříčko holil tak jednou týdně bateriovým holicím strojkem na dvě tužkové baterie, ale tady na přísné oči frajtra nestačil. Fasovali jsme pěnu Barbus, vodu po holení Pitralon a strojek s balíčkem žiletek. Až nyní jsem pochopil, na co to vše bylo. Opakované holení v ledové vodě udělalo z mých „pubertálních chloupků“ za pár dní tvrdé strniště, na úrovni ocelových drátků. Od té doby patřilo holení ke každodenním povinnostem.\nRozcvička jen v košili a kalhotách, později do půl těla za jakéhokoli počasí. Vzorný úklid pokoje, předpisové stlaní postele a skříňky, kde vše muselo být složeno v „komíncích.“ Péče o maskáče a hlavně o kanady. Když jsme si po pár dnech mysleli, že už vše zvládáme a jakž takž stíháme, vyfasovali jsme každý svůj samopal vz. 58.\nA začalo vše nanovo, rozborka a sborka samopalu. A hlavně čištění každé jednotlivé součástky. Na konec rozvětvený kus dřeva na čištění plynové komory. Zatím se střílelo jen slepými náboji a ty hlaveň a celý samopal hrozně špinily. Pomůcek na čištění bylo tolik, že na ně byl samostatný plátěný pytlík. No a na něj byla tak zvaná „malá polní.“ Baťůžek, ve kterém bylo čištění na samopal, čištění na boty, ešus na jídlo a příbor. Proč to vše vyjmenovávám? Zdaleka ne každý svůj baťůžek vzorově uzavřel dvěma přezkami. No, a když jsme se plazili do strmého kopce na „Prašivou“ zaveleli frajtři: „Vleže čelem vzad.“\nNo a my jsme se otočili hlavou ze strmého kopce a vše z nedopnutých kapes a malých polních, které nebyly na 100 % uzavřené, se kutálelo z kopce dolů. Desítky ešusů, kartáčů na boty a příborů skončily na jedné hromadě, nebo hůř, v husté trávě. Prostě, každý den sloužil hlavně k tomu, abychom si v duchu opakovali, že tohle všechno snad nikdy nezvládneme. K tomu je nutné přidat každý den dopoledne a odpoledne „pořadovou přípravu.“ Co to je? Naučit se salutovat, vystupovat z tvaru a zahlásit se veliteli. Nejdůležitější bylo naučit se pořádně pochodovat ve tvaru, abychom na přísaze při slavnostním pochodu neudělali sobě ani veliteli ostudu.\nCelé hodiny jsme pochodovali a tehdy jsem si liboval. Všichni kluci, co měli nové boty, kulhali, nohy plné puchýřů, než si je vyšlápli. Jen my, co jsme měli ty starší boty, jsme byli jako v bačkorách. Cestu z kasáren na výcvikový prostor Morávka jsme šlapali několikrát za den. Už jsme se těšili, kdy uvidíme ceduli „Vyšní Lhoty“ a budeme za chvíli v kasárnách a skončí další úmorný den.\nCesta vedoucí z výcvikového prostoru Morávka, v pozadí je hora „Prašivá“, na které jsme všichni propotili litry svého potu při každodenním výcviku. Chvíli trvalo, nežli nám frajtři vysvětlili svou averzi k nám. Oni měli za sebou rok vojny a čekal je ještě rok do civilu. No a my? Jen pět měsíců! Vysvětlovali jsme jim, že nás potom čeká dalších devatenáct měsíců výcviku, ale moc to nepomohlo. Tak jsme se museli smířit s tím, že pro nás bude přijímač nejen první měsíc jako pro řadové vojáky, ale po celou dobu našeho pobytu, tudíž pětkrát déle. Pořadová příprava probíhala vždy se zbraní, od které nás vlastně odloučil až náš odchod z vojny.\nKdyž jsme tu pořadovou přípravu jakž takž zvládli, začal každodenní výcvik v terénu. Až tam jsme se konečně trochu s veliteli družstev spřátelili. Našemu družstvu velel svobodník Kříž (druhý z leva s delšími vlasy).\nHned první den mne ostříhali tak pořádně, že jsem si nebyl schopen učesat ani pěšinku. Zkoušel jsem to každý den, a nakonec jsem byl první, komu se to podařilo. Tak mi kluci začali říkat z legrace „pěšinka.“ Byl jsem hovorný a i na fotu je vidět, že jsem bavil celou partu při chvilce oddechu. Co je na vojně nejhorší? Čas, který se tam vleče strašně pomalu.\nNež skončí jeden den, máte pocit, že trval nejméně týden. Až po\nněkolika dnech jsem začal vnímat i okolní krajinu, ale přes skla ply\nnové masky se mi až tak moc do vzpomínek nevryla.\n5. Rozcvička – moje černá můra a rajony\nKdo by si to pomyslel, že pro mne na začátku přijímače byla největší černou můrou právě rozcvička. Velitelé stáli za dveřmi a čekali každé ráno na hvizd píšťalky dozorčího. Ten zapískal a pak ještě zařval: „Budíčekkkkk!“ Ale to už byly dveře do naší světnice dokořán a všichni, kdo se ještě dotýkali lůžka, automaticky dostali rajony za pokřiku frajtrů: „Jedu, jedu, jedu...“ Nejvíce se to týkalo nás, kteří jsme spali na palandě. Při úklidu hajzlíků jsem přemýšlel, jak to vyřešit, a aniž jsem to uměl, tak jsem si „nařídil svůj mentální budík v hlavě na 5.55 hod.“ Dodnes nevím, jak jsem toho docílil, ale každý den jsem se v tuto hodinu a minutu vzbudil, v klidu a pohodě jsem sklouzl ze své palandy a pomalu se začal oblékat a obouvat.\nTak v okamžiku, kdy zazněla píšťalka dozorčího, já už měl maskáčové kalhoty a obouval jsem si kanady. Ke zlosti frajtrů jsem v klidu stíhal nástup na rozcvičku. Běhání jsem jakž takž zvládal, ale „kačáci a žabáci“ byly pro mne strašným fyzickým utrpením. Měl jsem od dřepů s činkou zkrácené vazy na kolenou a „chůze v hlubokém dřepu“ mi ty vazy nepřirozeně napínala, a tím mi způsobovala nesnesitelné bolesti.\nDenně jsem se vlekl z rozcvičky s obličejem zkrouceným bolestí a nikde jsem neviděl řešení tohoto pro mne neřešitelného problému. Podle bolestivé rozcvičky vypadal potom i celý den. Pořád v poklusu, z jednoho výcviku do druhého. Většina z nás si nestačila\ndělat nové dírky na svých opascích, jak jsme hubli. Ale osud to poz\nději zařídil za mne a já i tento problém vyřešil.\n6. Májové ohně\nIhned jsem se soustředil na jakoukoli možnost, jak se z výcviku, nebo jen z rozcvičky ulejt a ty bolesti si ušetřit. Po rozpadu ČSM (Československý svaz mládeže) v roce 1968 vzniklo plno jiných mládežnických svazů. Jedním z nich byl i „Vojenský svaz mládeže“, jehož jsme se všichni stali automaticky členy. Dostal jsem do ruky nějaký časopis, kde se psalo, že mládež naší republiky bude na všech vysokých horách zapalovat „Májové ohně.“ Snad jako protiváhu klasických „čarodějnic?“ To mi bylo jedno, já jen viděl, že se můžeme na dva dny dostat z toho našeho „vězení.“\nHned jsem svolal kluky z naší světnice a dva, nebo tři další a začal jsem jim barvitými slovy líčit svůj plán. Zírali na mne jako na zjevení, které pro ně plánuje nejméně cestu na „Měsíc.“ Pak jsem vzal nejodvážnějšího kolegu a nechali jsme se ohlásit k veliteli roty kapitánu Šmídovi. Ten byl z naší žádosti tak vyděšený a ze současné nepřehledné politické situace také, že nám tu naší „divokou cestu na Lysou horu“ povolil s jedinou podmínkou. Že si místo bajonetů vezmeme na opasky polní láhve s čajem, abychom se, až se ožereme, nedej Bože, ještě nepozabíjeli. S tím jsem rád souhlasil a šli jsme si vyfasovat „KáDéčka.“ (konzervovaná denní dávka potravin pro jednoho vojáka)\nNa konec jsme dostali každý z nás dvě dávky konzerv a půl bochníku chleba. Ráno jsme bez jakéhokoli dokladu vyrazili na dva dny na cestu na s v o b o d u ! Chvíli jsem měl pocit, že utíkáme z vězení. Kluci se mne ptali, jak je ta Lysá hora daleko, a když se dozvěděli, že asi 15 km, tak se uklidnili. Co to pro nás bylo? Šli jsme přes Janovice do Malenovic, kde jsme se utábořili a najedli se. Pak následoval pěší výstup na Lysou horu vysokou 1.323 metrů nad mořem. Ke konci jsme už lezli po čtyřech, ale nakonec jsme do chaty na vrcholu dolezli. Číšník na nás koukal jako by se tam objevil „yetti“, nebo si myslel, že jsme snad vojenští zběhové.\nKdyž jsme mu vysvětlili, že jsme členové „Vojenského svazu mládeže“ a budeme večer na Lysé hoře zapalovat „májový oheň“, dostal takový záchvat smíchu, že jsme jej nemohli utišit. Pak nám přerývaně sdělil, že jsme tak vysoko, že náš oheň by jisto jistě nikdo pod mraky neuviděl. Také jsme si všimli, že okolo nás byly ještě zbytky sněhu a my neměli zimní maskáče, ani termovložky do nich.\nNakonec se nás číšníkovi zželelo, vybral od nás všechny naše peníze, pak ještě hodinky a za to jsme tam popíjeli pivečko do půlnoci. Pak nás odvedl do nějaké kůlny. Měli jsme sebou asi čtyři deky, tak jsme se naskládali jeden vedle druhého jako sardinky a hodili jsme ty deky přes sebe. Pod námi byla nějaká stará sláma. Přesto nás ráno probudila hrozná zima. Tak jsme šli ještě do chaty odevzdat klíč od boudy a na cestu jsme dostali talíř horké polévky od včerejška, pro každého z nás. K tomu jsme si vzali svůj chleba a trochu jsme se zasytili.\nPak cesta domů neboli do kasáren. Dole v nížině už sluníčko bojovalo se zimou a příroda se začala probouzet. Všichni nám záviděli, no a my jsme se museli naparovat a vyprávět, jak to vše bylo super,


Masopust v Újezdě\nTJ Sokol Újezd pořádal masopust\nObecní úřad pořádá novoroční pochod\n30. 12. 2019 Zobrazit více\nMladí hasiči SDH Petrovice vyhráli Chodskou ligu\nMladí hasiči z Petrovice ovládli ligu\nVýročí narození Jana Sladkého Koziny\nDnes 10. září si připomínáme výročí narození Jana Sladkého Koziny, od kterého uplynulo 367. let.\nKozina se narodil 10. 9. 1652 na újezdském gruntu u Rosochů, který patřil jeho strýci. Otec budoucího rebela tu byl podruhem. Teprve roku 1670 koupil polovinu dvora u Kozinů. Když následujícího roku zemřel, ujal se hospodářství mladší z jeho dvou synů – Jan.\nS největší pravděpodobností byl negramotný – neznalost čtení a psaní v té době mezi sedláky na Chodsku stále převažovala. (Z chodských rebelů ovládal písmo pouze Kryštof Hrubý.)\nPřestože časem dokoupil i druhou polovinu kozinovského gruntu, řadil se v Újezdě ke středně majetným. A přestože se v rodině od 16. století uchovával exemplář české evangelické bible, byl i Kozina, jako na konci 17. století drtivá většina Chodů, přesvědčeným katolíkem. Jan Sladký se roku 1678 oženil s Dorotou Pelnářovou, pravděpodobně o několik let starší. V manželství se narodilo 6 synů, z nichž dospělosti se dožili jen dva. Nejstarší Jiří zemřel jako pětadvacetiletý roku 1703. Pokračovatelem rodu se tak stal druhý nejmladší Adam (* 1685), jehož potomci na kozinovském gruntu hospodařili až do roku 1847.\nMezi chodskými „sousedy“ byl vážen, nejspíš pro své charakterové vlastnosti – přirozenou inteligenci, statečnost, smysl pro čest, energii a vytrvalost přecházející někdy až v pověstnou úpornost a prchlivost. Ani v nejtěžším období prý nikomu úmyslně nepřitížil. Nikdy však od své pravdy neustoupil, nikdy o ní nezapochyboval. A tím byl nebezpečný tak, že jeho věta „A kdybych měl být i oběšen, přece zemru jako poctivý člověk!“ došla záhy tragického naplnění.\nByl popraven na plzeňské šibenici, stojící v místech dnešního pivovaru, rukou plzeňského kata Bartoloměje Kvíčaly. Smrt provazem tehdy platila za krajně ponižující způsob odchodu z tohoto světa a těla oběšenců se nepohřbívala, ale zůstávala viset na šibenicích, napospas zvířatům i času. Ostatky chodského rebela visely ještě víc než rok vedle zbytků tělesné schránky těžkého zločince Izáka Jacoba, popraveného 2 měsíce před Kozinou.\n10. 9. 2019 Zobrazit méně\nHasiči z Petrovic pořádají závody přes rybník.\nDětský den v Újezdě\nSpolečenské organizace v obci pořádají dětský den\nPietní vzpomínka na Virgil Paul Kirkhama\nObecní úřad pořádá pietní vzpomínku na amerického letce\nLikvidace hydrogeologického vrtu HJ 2\nObec Újezd za podpory SFŽP ČR provedla likvidaci nepotřebného vrtu


Masivní případ úniku dat ve Španělsku zasáhl v České republice už okolo deseti tisíc platebních karet. Tolik jich banky zablokovaly v obavách z jejich zneužití. Z některých karet už začaly mizet peníze.\nKdyž vidím, jakej je u nás kolem toho rumrajch, tak si říkám, jak to asi musí vypadat ve Španělsku...\nje to dobré pro byznys\nNení přece podstatné, že klienti bank co si pořídí embosované karty mohou být snadno okradeni. To je z hlediska bank naopak přínosem, protože to podporuje oběh peněz v ekonomice. Jejich klienti prostřednictvím karet ztrácejí přehled o svých financích, o to tady jde. A když zkrachujete a nesplatíte hypotéku, tak tím bance nepochybně uděláte velkou radost, dům má vyšší cenu. A tak to funguje se vším. Některé produkty jako by již nebyly vyráběny pro zákazníky, ale pro korporace. Například z mobilu se hned tak nedovíte kolik máte protelefonováno. navzdory tomu že kromě GPRS podporuje EDGE, 3G sítě a GPS, tak vám na displeji neukáže kolik jste protelefonovali (což ty nejstarší mobily bez problémů zvládaly) ...\nVíte, tohle jsou ty příčiny "finanční krize".\nRe: je to dobré pro byznys\n...a kdesi jinde na zeměkouli banky najednou zjistily, že je tomu přesně naopak, až že objedm nespalecených hypoték je mnohdy vyšší, než ceny domů...\nKlient GE Money Bank\nCelkem mne překvapuje, že k mediálnímímu přetřásávání dochází až nyní v polovině listopadu. GE Money mi již 11. října (v neděli) poslala na mobil SMS-ku, "...z preventivních ůvodů jsme byli nuceni Vám dne 11.10.09 zablokovat platební kartu. Pro obnovu se dostavte na pobočku ...Kontaktujte naši help-linku...Moc se Vám omlouváme." Přiznám se, že jsem byl dost vyděšen (a to jsem naštěstí již byl doma v republice). V pondělí jsme zašel na pobočku, kde mi vyřídili novou kartu a protože jsme potřeboval nějakou hotovost, vybral jsem si hned na pokladně peníze avšak za poplatek 60 Kč. Současně jsem tedy požádal o prominutí tohoto poplatku, neboť chyba není na moji straně, sepsali jsme reklamci a během měsíce mi volali z GE MB, že moji reklamaci na man. poplatek uznívají a těch 60 kč mi vracejí zpět.\nRe: Klient GE Money Bank\nHm, to je pěkné, že na vlastní požádání Vám stornovali poplatek, my to dělám automaticky - pochopitelně.\nAsi tady chybí jedna podstatná informace. Pod pojmem "mi vyřídili novou kartu" mám rozumět co, že jste tu novou dostal hned do ruky, a nebo Vám sebrali tu starou a řekli, nová příjde do měsíce?? Pak yb to prominutí poplatku mělo smysl..\nPokud stačí pro nějakou platbu zadat číslo karty, které je na ní napsané, tak pak je platební karta nejnebezpečnější věc na světě. Nechápu, proč se teda v bankomatu, nebo v obchodě zadává pin, když jinak stačí k převodu peněz zadat pouze číslo, co na ní přečtu. To je něco podobného jako možnost u obchodníků se starýni terminály bez zadání pinu napodobit jen podpis na kartě a nemusí se ani moc podobat a jste taky bez peněž. To je už bezpečnější nosit padesát tisíc v zadní kapse. To je teda systém jako u blbých. Myslím, že kartu zruším.\nTo jste objevil Ameriku.\nNejlepší je užívat produkt o kterém nic nevím. Frajeři, kteří nonšlantně platí kartou kafé a vrchní si odnese kartu za pult k čtečce. To je klasický případ blbosti. Na západě to je sice běžné, ale tam není krádež národním sportem a zákazník není jen klient na oholení.\nHádám že stačí když si zablokujete používání té karty přes internet. Většina bank to umožnuje.\na vsichni eurohujeri rikaji,\nze to zneuzit nelze. Pry ani ostatni elektronicke systemy EU nejsou nebezpecne.\nRe: a vsichni eurohujeri rikaji,\nCo s tím má EU společnýho? Boha jeho.\nInu - za všechno může EU, ne ?\nJo tak to potom jo\npro platby na internetu nestačí znát jen číslo karty\nmusí se zadat doba platnosti, trojmístný kód na kartě a hlavně jméno a adresa držitele!\nRe: pro platby na internetu nestačí znát jen číslo karty\nJméno a adresu držitele jsem při internetových platbách nikdy nepoužil.\nJméno a adresu nepotřebuješ. Možná v nějakých těžce specifických platbách, ale v 99% internetových platbách ti stačí jen číslo karty, trojmístnej kód z druhé strany a datum expirace.\nKdyz jsem tady vcera upozornoval, ze mi zmizely penize z uct\nsmali jste se mi ze jsem hlupak a mohu si zato sam. A ted to tady ma te chytraci. Pravda je takova, ze staci abyste kartu dali na 15 vterin z ruky pri placeni v obchode a mate smulu.\nRe: Kdyz jsem tady vcera upozornoval, ze mi zmizely penize z uct\n... nj vcera sem cetl tvoje prispevky, jsi celkem smolar. Banka by ti mela vse vratit. Kamosovi se ztratili z uctu u KB 4 litry, cilovej ucet nekde v Africe. Zaprisahal se, ze kartu nikde mimo PayPalu nepouzil. Podal reklamaci a do dvou dnu mel penize zpet na ucte, ale od banky ani slovo vysvetleni.\nTohle je sice trochu jinej pripad, ale ve svy podstate to je obdobny. Az na to, ze 40tis ti jen tak nevrati, kdyb to byly jen 4litry, tak verim, ze ti je taky vrati bez mrknuti.\nJednou kartu používám na platby v obchdě - u té mám internetové platby omezeny.\nDruhou kartu používám jen na internetu - s tou v obchodě nikdy neplatím.\nale tyhle peníze ti nezmizely proto, že jsi dal na 15 vteřin kartu z účtu.Došlo k úniku dat někde u prostředníka, který dělá vyúčtování pro karetní společnosti ( ale taková data jako která firma to byla, jestli data ukradl zaměstnanec nebo jestli se jim někdo naboural do systému se pak nezveřejňují), jinak by toho nebylo po celé Evropě cca 100 000 karet. Na to ti "lupiči" co kradou data někde u bankomatu čtečkou nemají\nBy me zajimalo, podle ceho urci, ze je ci neni karta/ucet v ohrozeni..\nvedia kde nastal unik, tak vsetky cisla kariet, ktore boli spracovavane onou spolocnostou v istom casovom useku su rizikove a boli zablokovane.\nTak to asi nebude, protoze pak nechapu, proc je takovy rozdil mezi poctem blokovanych karet CSOB a zbylych bank? Nerekl bych, ze jde o prevenci.\nale to snad ne,\nz karty nikdy žádné peníze zmizet nemůžou...pouze z účtu\naž bude jedna kartička jako OP, řidičák, tramvajenka a platební karta, tak se budou ztrácet i identity lidí.


Pronájem nebytových prostor Uhřice | Eurobydleni.cz\nPronájem nebytových prostor Uhřice\nHledáte pronájem nebytových prostor Uhřice? Projděte si (680+) inzerátů v nabídce kategorie pronájem komerčních nemovitostí v Uhřice.\nHledáte pronájem nebytových prostor v Uhřice pro kancelář či prodejnu? Komerční nemovitosti Uhřice pronájem můžete najít v co nejkratší době prostřednictvím portálu Eurobydleni.cz. Portál je každodenně doplňován novými inzeráty od českých i moravských realitních agentur. Šance na pronájem komerčních nemovitostí Uhřice je tedy skutečně velká. Nebytové prostory k pronájmu Uhřice mohou posloužit k provozování kanceláří, restaurací, bister i obchodů.\nKomerční nemovitosti pronájem v Uhřice\nPronájem komerčních nemovitostí Uhřice můžete vybírat podle lokality, výše pronájmu či velikosti nemovitosti. Realitní makléři vám rádi zprostředkují osobní prohlídku pronajímaných nebytových prostor Uhřice. Nenajdete-li požadovaný pronájem komerčních nemovitostí v Uhřice, prohlédněte si také nabídky v okolí Uhřice.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem komerční nemovitosti pronájmy komerčních nemovitostí Uhřice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující komerční nemovitosti Uhřice, a to komerční nemovitosti na prodej Uhřice, pronájem komerční nemovitosti pronájmy komerčních nemovitostí Uhřice, Komerční nemovitosti Uhřice na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii komerční nemovitosti k pronájmu Uhřice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích komerční nemovitosti Uhřice, komerční nemovitosti k prodeji Uhřice, komerční nemovitosti k pronájmu Uhřice, Komerční nemovitosti Uhřice na dražba.\nAčkoliv se nacházíte a hledáte svoji nemovitost v pronájem komerční nemovitosti pronájmy komerčních nemovitostí Uhřice, je možné že bez omezení druhu prodeje (prodej, pronájem, dražba) toho naleznete daleko více. Pokud nejste rozhodnuti pro komerční nemovitosti Uhřice, zkuste si rozšířit hledání vhodné nové nemovitosti právě zde :\nDalší lokality v okolí pronájem komerční nemovitosti pronájmy komerčních nemovitostí Uhřice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem komerční nemovitosti pronájmy komerčních nemovitostí Uhřice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem komerční nemovitosti pronájmy komerčních nemovitostí Uhřice. Určitě lépe naleznete pronájem komerční nemovitosti pronájmy komerčních nemovitostí Uhřice, který hledáte.


V klidných částech Nízkých Taur, pohoří Totes Gebirge, Gesäuse, Seetalských Alp nebo Fischbachských Alp je chůze na sněžnicích po nedotčených stezkách ideální způsob, jak zažít spojení s přírodou. Každý, kdo někdy obul sněžnice, ví, jak působivá a inspirující může být taková turistika pro ty, kteří mají rádi přírodu.\nNa místa, kde je zasněžené Štýrsko nejvíce nedotčené, se dostanete nejlépe na sněžnicích. Sněžnice jsou ovšem ideální nejen pro objevování neporušené, kouzelné zimní krajiny, ale také všude tam, kde potřebujete poněkud zpomalit životní tempo a zhluboka se nadechnout. A co je na tom nejlepší? Nemusíte s nimi mít žádné zkušenosti. Sněžnice stačí prostě připnout a vyrazit. Vždy byste se však měli řídit počasím a podmínkami a plánovat trasy výprav tak, aby co nejvíce respektovaly přírodu volně žijící zvěř.


vernisáž 23. 5. 2015 v 17.00 h.\nVýstava velkoformátových fotografií Antonína Kratochvíla, držitele čtyř prestižních cen World Press Photo, nazvaná Dogma předkládá kritický pohled autora na současnou českou společnost. Vyčítá jí svázanost a strnulost, již na 11 fotografiích, jež tvoří kompletní výstavní kolekci, svérázně ztvárňuje. Vedle dalších světových ocenění je Antonín Kratochvíl též držitelem titulu "osobnost české fotografie 2014" za dlouhodobý přínos fotografii uděleného Asociací profesionálních fotografů ČR. Výstavu Dogma doplňuje soubor fotografií Jaroslava Brabce, zachycujících autora v letech 2010–2014, jeho karikatura od Josefa Blechy z května 2015 a doprovodný film k tématu.\nDogma je alfou a omegou volné tvorby, jež má zachytit autorův pocit frustrace ze stavu české společnosti i po více než dvaceti letech od pádu komunismu. Je ale česká společnost skutečně taková? Má v ní své místo individualita, rozlet, kreativita, fantazie a originalita? Nebo je svázaná stejně jako tváře na portrétech všednodenností, strnulostí a zkostnatělostí? Nebo jen obyčejnou malostí? Fotografie symbolicky odrážejí jeden z palčivých problémů současné společnosti – koncentraci na konzumní způsob života. Odráží se i v umělecké tvorbě, která je často orientována na prodejnost, návratnost vložených investic a prostředků. Symbolika obsažená v portrétní tvorbě je jakousi obžalobou té části společnosti, která postrádá rozlet v myšlení a chuť a odvahu jít alespoň kus cesty proti proudu. Je symbolem malosti, kterou česká společnost často trpěla a trpí stále. Je symbolem prudérnosti a zbabělosti, uzavřenosti a rigidnosti, s níž je třeba za každých okolností bojovat.\nAntonín Kratochvíl, český fotograf světového formátu, žije v současné době střídavě v Praze a v New Yorku. Za své fotografie už posbíral řadu významných ocenění. Cenu World Press Photo získal už třikrát, v letech 1997 a 2003, kdy ji dostal dokonce ve dvou kategoriích, dále například cenu Leica za vynikající úspěch v reportážní fotografii nebo ocenění Lucie Award z roku 2005. Jeho fotografie se objevují v nejprestižnějších novinách a časopisech po celém světě, jeho práce je vystavena ve sbírce Bibliotheque Nationale v Paříži a v Muzeu moderního umění v San Franciscu, dočkal se též řady výstav mimo jiné v Milánu, Mnichově, Kolíně nad Rýnem, Praze, Houstonu, New Yorku nebo Perpignanu. Časopis American Photo ho zařadil mezi sto nejvýznamnějších fotografů USA.\nAntonín Kratochvíl se od 70. let se věnuje především dokumentární fotografii. Vypravil se na místa ekologických katastrof i válečných konfliktů, fotografoval zánik deštných pralesů v Jižní Americe, válečný konflikt v Iráku, vězení pro drogové dealery v Barmě i dětské pouliční gangy v Mongolsku. Celé cykly svých fotografií publikoval také knižně, například Broken Dreams, Supravvivere nebo Vanishing. V knize Persona ukazuje portréty známých osobností i zcela neznámých lidí. Zachytil také celebrity, jako anglického zpěváka Davida Bowieho nebo francouzské herce Jeannea Moreau a Jeana Reno. Dále fotil například Liv Tylerovou, Billa Gatese, Johnyho Deppa, George Clooneyho nebo Willema Dafoea.\nV Česku po roce 1989 proběhlo i několik velkých výstav, v roce 2003 vyšla o Antonínu Kratochvílovi monografie. V červnu 2010 ve výstavní síni Mánes představil unikátní soubor fotografií Moscow nights (Moskevské noci), ve kterém svým typickým nadčasovým rukopisem zachytil život moskevské zlaté mládeže, uzavřeného světa, který se řídí vlastním rytmem a pravidly.\nTexty „Výstava Dogma“ a „Autor“ jsou převzaty se svolením autora Antonína Kratochvíla z webových stránek www.dogmaphoto.com.


Dobronice – Covid verze | Motolák\nHlavní » Články » Dobronice – Covid verze\nPůvodně jsem si myslela, že půjdu na vysokou spolu s dalšími spolužáky ze střední, ale většina z nich se potom na medicínu nedostala nebo zvolila jinou fakultu, takže se nakonec vydávám na 2. lékařskou sama. Proto jsem se hodně těšila na seznamovák v Dobronicích a doufala jsem, že si tam najdu kamarády, abych se na začátku studia měla s kým radit. Potom se nám ale kvůli covidu Dobronice zrušily, nicméně starší studenti si nás po kruzích rozdělili a vytvořili „radu starších“, která nám přispěchala na pomoc.\nA tak jsme se my jakožto 3. a 4. kruh ještě v termínu Dobronic vydali na chatu poblíž Jindřichova Hradce, kde jsme strávili den a téměř probdili dvě noci. Ačkoli jsme tedy přišli o Dobronice, Anet, Tomáš, Karla, Majda a Standa nám vytvořili náhradní program, který jednak byl podle mě fakt sranda a jednak si myslím, že pro hodně lidí byl i jakýmsi lékem na nervy, například když jsme si jedno odpoledne povídali o našich obavách a o tom, že je má vlastně každý a není potřeba si z toho tolik dělat hlavu. Alespoň pro mě osobně byla příjemná změna slyšet něco jiného než věty typu „Lidé na medicíně nemají žádný sociální život!“ nebo „To už nebudeš mít čas na sport a kamarády.“ atd...\nTaky jsem měla trošku strach, abych si se svými budoucími spolužáky rozuměla – upřímně jsem se bála, že potkám samé šprty, jejichž nejlepším kamarádem je učitelka chemie a kteří spí s poznámkami z bižule pod polštářem. Ale to jsem byla hodně vedle – medici umí udělat pořádnou párty. Vzhledem k tomu, že jsem za ty dvě noci naspala asi pět hodin, můžu říct, že jsem potkala pár lidí, se kterými si mám o čem povídat.\nCelkově mě asi nejvíc potěšilo, jak byli všichni přátelští a ochotní kdykoli pomoct. Když jsem slyšela větu: „Kdyby vám někdo třeba nechtěl půjčit poznámky, tak ho hned naprašte a my mu dáme čočku,“ tak mi bylo jasné, že tady prostě patřím.\nJe pravda, že na chatě se nás sešlo oproti Dobronicím málo a věřím, že tamější atmosféra se úplně přesně napodobit nedá, ale pro mě byl tenhle náš výlet opravdu důležitý a doufám, že i studenti z ostatních kruhů zažili něco podobného. Starší studenti se nám snažili Dobronice co nejvíc napodobit, za což moc děkujeme, jste úplně skvělí. Například jsme po těch krásných pár hodinkách spánku běželi podobný závod, jako se běhá v Dobronicích. Já jsem z toho měla srandu, ale někteří říkali, že ti žabáci je málem zabili.\nChata byla prostě super výlet, ze kterého jsme byli všichni nadšení, naše játra už o něco míň, a myslím, že to byl fajn začátek nové kapitoly života.\ntext: Jana Šmejkalová\nfoto: tak různě, ale třeba i Jelen


Měšec.cz » Práce a mzdy » Ženy jsou diskriminovány nejen platově, myslí si většina Čechů\nStředověký patriarchát pokračuje. Alespoň to vyplývá ze závěrů internetového průzkumu společnost SANEP, která se ptala reprezentativního vzorku 10 686 dotázaných ve věkové kategorii 18–69 let. Tři čtvrtiny respondentů (75,7 %) se domnívají, že v Česku dochází k platové diskriminaci žen. Tento názor má 91,4 % žen a 62 % mužů.\nVětšina dotázaných (69,1%) se rovněž domnívá, že ženy v ČR musí čelit i jiné než platové diskriminaci, tedy rozdílnému přístupu na základě pohlaví. Ženy jsou o tom přesvědčeny z 86,2 %, myslí si to také nadpoloviční většina dotázaných mužů (54,6 %).\nVe vztahu k nerovnému ohodnocení práce žen a mužů vyznívá paradoxně fakt, že většina respondentů (72,9%) zastává názor, že ve vztahu k pracovnímu výkonu a efektivitě nepanuje mezi pohlavími žádný měřitelný rozdíl. Onen paradox spočívá v tom, že v ČR je nepoměr mezi platy mužů a žen na stejných pozicích jeden z nejvyšších v EU, uvádí společnost SANEP v doprovodné zprávě. Názor o rovnocennosti obou pohlaví má 62,9 % mužů a 84,9 % žen.\nPřesvědčení, že se platová diskriminace bude v blízké budoucnosti snižovat, sdílí 39,8 % respondentů. V této otázce jsou optimističtější muži – v brzké vyrovnání věří 52,3 %. Stejně pozitivní názor vyjadřuje pouze 24,9 % žen.\nZáměr Evropské komise, která hodlá přijmout opatření ke snížení platových rozdílů mezi muži a ženami, podporuje 72,6 % dotázaných, z toho 62,5 % mužů a 84 % žen.\nKam na ledovec aneb Na co se zaměřit při výběru zimní dovolené?\nNezaměstnanost klesla i přes tradiční nárůst absolventů na trhu práce


BTS: 10 ZAJÍMAVOSTÍ O SUPERHVĚZDÁCH K-POPU! ČÍM SI ZÍSKALI SRDCE FANOUŠKŮ? - OCKO.TV\n24. května 2017 13:20\nBTS se stali první korejskou skupinou v historii, která vyhrála Billboard Music Awards! Kluci byli nominování v kategorii Top Social Artist a s více než 300 000 000 hlasů od fanoušků vyhráli a na celé čáře porazili takové superhvězdy, jakými jsou Justin Bieber, Ariana Grande, Selena Gomez a Shawn Mendes!\n1. BTS je zkratka pro Bangtan Sonyeondan (v angličtině Bulletproof Boy Scouts).\n2. Skupinu tvoří sedm členů. V Americe je nejtypičtějším počtem kluků v boybandu pět, ale Korea musí i díky počtu obyvatel mít vždycky něco extra a aby si každý z fanoušků našel toho svého největšího oblíbence, nabízí kluků celkem sedm. Rap Monster, Suga a J-Hope rapují, Jin, Jimin, V a Jungkook mají na starosti zpěv.\n3. Většinu muziky si kluci sami produkují a texty si píší.\n4. Hip-hop hraje v k-popu velkou roli překvapivě už od počátku devadesátých let, ale Korea zažívá poslední roky dalo by se říct téměř až rapovou renesanci a tak nesmí rapované části chybět skoro v žádném songu.\n5. Milují své fanoušky a rádi jsou s nimi v kontaktu. Kluci jsou hdoně aktivní na Twitteru, každý z nich dělá občas live streamy - a pozor, ty jsou dokonce s anglickými titulky, aby jim jejich publikum po celém světě co nejlépe rozumělo!\n6. BTS ARMY za kluky stojí za každé situace! Fanoušci letos klukům dokonce vyhráli jedinečné ocenění Billboard Award, kde kluci s neskutečným počtem stovek milionů hlasů vyhráli v kategorii Top Social Media star! Fanoušci hlasovali pomocí hashtagu #BTSBBMAS! Dobrá práce!\n7. BTS byli první k-popovou skupinou, která získala na Twitteru svoji vlastní unikátní emoji!\n8. Jeden z členů BTS Jin je prý posedlý jídlem a miluje od všeho něco, takže pak musí trávit spoustu času cvičením, aby... “mohl jíst ještě víc“, jak sám se smíchem říká.\n9. Všichni kluci prý spolu vzájemně soutěží v tom, který z jejich tweetů bude mít od fanoušků nejvíce retweetů a dostane se k největšímu množství lidí.\n10. Jungkook chce prý za deset let vlastnit restauraci, nebo být tatérem! Splní se mu alespoň jedno z toho?\n방탄소년단 (BTS) ‘피 땀 눈물 (Blood Sweat & Tears)’ MV:\nČtenáři hlasovali do 13:20 čtvrtek 21. září 2017. Anketa je uzavřena.\nNic nového xd ale když už o nich píšete článek, mohli byste hrat jejich písničky xDD\nto máš pravdu proč nepouští písničky od nich byla bych hodně ráda


Probuzení jako z hororu. Do obýváku to napasoval autobus. Bilance: 9 zraněných - Zlínský deník\n„Ještě jsem spala a najednou zaduněla hrozná rána a pobořila se stěna v obýváku. V tu chvíli jsem byla v jiné části domu,“ zachvěla se při čerstvé vzpomínce čtyřiasedmdesátiletá Vlastimila P. z Haluzic.\nNehoda autobus v Haluzicích. | Foto: DENÍK/Jana Zavadilová\nV nabouraném autobuse v Haluzicích cestovalo 19 lidí do práce.\nVe čtvrtek krátce po 5. hodině ráno svážel z Haluzic na Zlínsku soukromý dopravce lidi do práce, do nedaleké obce Loučka. Svou cestu ale předčasně ukončil nárazem do rodinného domu paní Vlastimily.\nV autobusu po nárazu zůstal zaklíněn řidič a osm lehce zraněných cestujících.\n„Hasiči řidiče vyprostili a přenesli do sanitky. Na místě bylo dalších 8 zraněných osob, které ošetřili zdravotníci na místě. Do nemocnice byl k dalšímu vyšetření převezen zraněný řidič,“ popsal za krajské hasiče mluvčí Roman Žemlička.\nŘidič Octavie srazil dvě dívky na přechodu pro chodce pod Jižními Svahy ve Zlíně\n„Utrpěl středně těžká poranění charakteru řezných ran a momentálně je hospitalizovaný,“ uvedla ke zraněnému řidiči mluvčí Krajské nemocnice T. Bati Dana Lipovská.\nNa místě hasiči dále prohledali poškozený rodinný dům, kde nalezli jeho majitelku bez známek zranění. Později do příchodu statika poškozenou část domu zevniř podepřeli a pomocí automobilního navijáku vytáhli poškozený autobus.\n„Ta silnice tady byla ráno doslova jako sklo. Ten řidič v tom autobuse nemohl nic dělat, tady se nedalo ani chodit. Navíc se tady vybourala další auta,“ popsal situaci ráno v Haluzicích místní občan Michal Daněk.\nAutobus tak ještě než zabrzdil o dům, narazil do sloupu elektrického vedení. Sloup přece jen zpomalil jízdu neovladatelného autobusu, jenomže náraz do něj jej odrazil do protisměru, přímo na dům paní Vlastimily. Štěstí bylo, že při tom jen o vlásek minul osobní vozidlo, ve kterém seděla mladá řidička.\n„Dům je neobyvatelný,“ rozhodl odpoledne statik. Podle něj se musí nyní staticky zajistit, teprve potom se může opravit jeho zdemolovaný roh.\n„Paní jsme nabídli pomoc, nyní je u bratra, který ji odvezl k sobě. Pomoc nabídli i ze Zlínského kraje s tím, že paní mohou ubytovat v domově pro seniory,“ uvedla starostka obce Haluzice Stanislava Zvonková.\n„Vypadalo to hrozně, důležité ale je, že nehoda si nevyžádala horší následky,“ komentovala starostka Haluzic.


Předpremiéra filmu představí biskupa Karla z Lichtensteinu-Castelcorna - Aktuality - Muzeum umění Olomouc\n* 8. dubna 1624, Kladsko\n† 23. září 1695, Olomouc\nV letech 1664–1695 byl olomouckým biskupem. Za dobu svého episkopátu diecézi ekonomicky stabilizoval, modernizoval a znovu pozdvihl mezi nejbohatší instituce střední Evropy. Stal se symbolem obnovené rekatolizace na Moravě a důležitým hráčem na politické šachovnici střední Evropy. Opravil a znovu vystavěl opuštěné paláce a rozvrácená města. Od bratří Imstenraedtů zakoupil uměleckou sbírku evropského významu (Tizian, Van Dyck, del Piombo, Holbein a další), kterou rozšiřoval nákupy i přímými objednávkami.\nVýznamného olomouckého biskupa Karla z Lichtensteinu-Castelcorna připomene kromě plánované výstavy Muzea umění Olomouc – Za chrám, město a vlast také film režiséra Theodora Mojžíše Barokní velmož v hlavní roli s Jaroslavem Pleslem. Snímek bude mít už dnes předpremiéru v Mozarteu Arcidiecézního muzea Olomouc.\n„Dokumentární film je pokusem o vhled do myšlení, životního stylu a díla biskupa Karla z Lichtensteinu-Castelcorna. Olomoucký biskup patřil k nejmocnějším mužům Moravy druhé poloviny 17. století. Šíře jeho zájmů a schopností byla obrovská. Byl mimořádně zdatný ekonomicky, inicioval stavby, které dnes považujeme za perly Moravy. Byl mecenášem umění. Umělecké sbírky, které najdeme v zámecké obrazárně v Kroměříži, mají nevyčíslitelnou hodnotu,“ přibližuje jednu z největších osobností moravského baroka režisér a scénarista Theodor Mojžíš.\nKarel z Lichtensteinu-Castelcorna se stal olomouckým biskupem po ničivé třicetileté válce a poměrně v krátké době se mu podařilo postavit Moravu kulturně i hospodářsky zpět na nohy.\n„Biskup Karel byl ale také spiritus agens rekatolizace. V jeho době probíhaly po celé Evropě čarodějnické procesy, které se nevyhnuly ani Moravě. A on z pozice své funkce byl jejich účastníkem. Postava z dnešního pohledu rozporuplná, žijící a určená však zcela jinou dobou, než je ta naše. To, co po sobě na Moravě zanechal, je impozantní,“ zdůrazňuje Mojžíš.\nLístky na dnešní předpremiéru jsou sice už rozebrány, ale hned polovině března se snímek Barokní velmož objeví na obrazovce České televize.\nPostava olomouckého biskupa Karla z Lichtensteinu-Castelcorna bude také hlavním tématem letošního již 7. ročníku festivalu barokní kultury Hortus Magicus, který se letos uskuteční v kroměřížské Květné zahradě od 9. do 11. srpna.\nUpoutávka na film ZDE.\nReportáž Českého rozhlasu Olomouc níže:\nPortrét olomouckého biskupa Karla z Lichtensteinu-Castelcorna, okolo 1680, olej, plátno.\nJaroslav Plesl a Theodor Mojžíš během natáčení v kroměřížské Květné zahradě.\nRole biskupa Karla se ujal Jaroslav Plesl.\nTelevizní premiéra proběhne v polovině března.\nLístky na olomouckou předpremiéru jsou už rozebrané.


uz je toho asi na me moc\njsem misto "Ředitel sekce rozvoje druhů vyzbroje" cetl: "Ředitel sekce rozvoje dluhů....", pak jsem se zarazil.\nOno nejde jen o to vystřelování klamných cílů když na CASU\nmíří raketa( to už měli i zastaralé Migy 17), ale také o elektroniku, která je schopna tu raketu zjistit když míří na éro.\nfakt to cesko potrebuje?\nnepotrube spis policajty, hasice a skoly?\nTak koho zavřou a GDO nahradí škodu nám FŠEM ?!\nJak jinak-musela projít " TESTY " když jsou ruce svázané penězi.\nzase si koupili hračky a pak neví co s ně mi. Ti zelení tajtrdlíci jsou fakt k smíchu. Řešení - zrušit, a nebo jim koupit praky\nJakožto zelný tajtrlík si dovolím upřesnit, že nám byla koupena, aby si někdo vydělal a co s nimi, to neví snad nikdo. Takhle to je s většinou nákupů. Politici či ministerští úředníci nakoupí a armádo, ty si vymysli, co s tím.\nproudové motory nemívají vrtule.\nRe: Milí pisálkové\nnikoliv proudové, pak jsou turbovrtulové.\nCasa C - 295.... Pohonná jednotka: 2× turbovrtulový motor PW127G, každý o výkonu 1 972 kW (2 645 hp), šestilisté vrtule Hamilton Standard 586-F\nDo Afgánistánu ne....\nJen bych ád věděl, který z těch důvodů bude skutečně rozhodující a který jen zástěrka ... jestli ona "kvalita" letadel nebo nedostatek financí...\nRe: Do Afgánistánu ne....\nno mně nefunkční systém ochranz a porucha autopilota jako zástěrky nepřipadají, vám ano?\nV zemích neprolezlých korupcí se odstupuje od kontraktu\na žádají se peníze zpět.\nRe: V zemích neprolezlých korupcí se odstupuje od kontraktu\nOtázka je taky co bylo objednáno ....\nobjednávka zněla na 30% z celkové sumy do stranické pokladny...\nCasa jako kasička?\nA Pandura v testech zkoušeli do Casy naložit? Docela prča za 3,5 miliardy...\nRe: Casa jako kasička?\nHa ha, tam se ani nevejdou unifikované palety NATO!!\nJaké slevy, zaplatit několik maga navíc za testy!!!!!!!!!!!!\nRe: Jaké slevy, zaplatit několik maga navíc za testy!!!!!!!!!!!!\nZní to logicky :-D.\npresne a jeste tucne odskodne za haneni dobreho jmena\nna předchozí chybu: letadla nebyla koupena jen pto Afghanistán: Z někoho je teď jistě také dolarový (zřejmě) milionář. A to v Česku není málo (při našich důchodech)...\nTakže 3,5 miliardy na letadla zakoupena jen pro Afganistán finance jsou,ale pro potřeby českých lidí peníze nejsou a proto musí platit vyšší DPH a odvody jen abychom měli pro věci které lidé česka nepotřebují??\nnechci slevu zadarmo,klidne si i priplatim.\nProsla testem znamena, ze ma test uspesne za sebou..\nV clanku se ale pise, ze se na vysledky teprve ceka, takze testy teprve probehly..\nRe: Prosla testem znamena, ze ma test uspesne za sebou..\nTakjy mne to zarazilo.... Zvlášť spojení - prošla testem - zákazník bude žádat slevu.\nMyslím, že odstopení od smlouvy nebude\nRe: Myslím, že odstopení od smlouvy nebude\nNakradeno par set milionu, a mozna sae vyjedna sleva tesne nad jednim stem milonem. Okmazite vratit a udelat nove vyberko a docasne uschopnit nase vyrazene Anduly. Mozna koupit od rukasu drak novejch Andul se zapadnima motorama a Avioniku si dodelat a Aeru.\nNebo po vzoru vetsiny clenu Nato nakoupit jiste za levnejsi penize Italske Spartany, specilane pokud se na nich Aero podily nebo pockat na ty nove Brazilske nahrady Herkulesu.


House of Skodulka: MOTD: Do růžova!\nMOTD: Do růžova!\nPro mě opět začíná pracovní víkend, jako již tradičně, ale přesto si pro vás připravuji další článek. Dnes jedno další rychlé líčení (jsem se s nimi zase nějak rozjela, co?). Líčení bylo fajn, ten můj ksicht už nikoliv, ale nedá se svítit, ne každý den je posvícení :D Tak nějak jsem minulý týden měla chuť opět vytáhnout nějakou paletku, kterou jsem nechala nechutně dlouhou dobu ležet a výběr padl hned na dvě - Sleek a MUA. Ladila jsem do vínova (ve finále spíše růžova), to víte, aby se to hodilo k oblečení..\nU stínů jsem jako podklad použila Color Tattoo v odstínu č. 65 Pink Gold, poté jsem sáhla po jednom stínu z paletky Sleek Oh, so special! a po jednom z paletky MUA Glamour Days. Poté už jsem jenom stínovala..\nPohled alá právě jsem vyvraždila celou rodinu:\nKorektor 24H Perfect Stay, Astor\nMake-up Flawless Skin Gabriella Salvete, odstín 01 Light\nColor Tattoo Maybelline, odstín 65 Pink Gold\nPaletka Sleek, Oh so special!\nPaletka MUA Glamour Days\nGelové oční linky Maybelline\nRtěnka Lasting Finish Rimmel, odstín 005 Dreamer\nAsi na mě přišlo jaro, začínám experimentovat s barvami stále častěji :D Takže příště třeba nějaký pořádný odvaz :)\nCo vy? Taky to na vás přišlo?\nSasha 6. března 2015 17:10\nPoslední dva týdny nosím taky odstíny lehce do růžova, což je u mě poměrně nezvyklé :).\nSkodulka 7. března 2015 10:15\nU mě celkem také, ale příjemná změna! ;)\nLucie Faltusova 6. března 2015 17:45\nTaky taky :) dneska růžová se zelenou :D\nHmm, že bych vytáhla nějakou zelenou..? :D\nRadka :) 6. března 2015 17:53\nJá nosím skoro pořád hnědé a béžové odstíny :)\nEva 6. března 2015 18:01\nMoc krásné líčení, Kláry. Jde vidět, že jsi spokojená :)\nSkodulka 7. března 2015 10:16\nWhatever 6. března 2015 18:11\nJá poslední dobou používám ne oči hlavně bílou :-) Líčení vypadá moc pěkně :-)\nSkodulka 7. března 2015 10:17\nHmmm, tak to musím taky zase vyzkoušet :)\nAnonymní 6. března 2015 18:23\nHezké jemné líčení.Asi to bude fakt přicházejícím jarem,já dnes zelenkavou se zlatou.Jinak většinou Color Tattoo Pink Gold nebo zlaté,a taky jumbo tužku NYX odstín Cucumber ;-) Lenka.\nSkodulka 7. března 2015 10:18\nDostala jsem velkou chuť vyzkoušet zelenou! :) :D\nIl Freedomová 6. března 2015 20:31\nBaraZulkovska 6. března 2015 20:57\ndnes jsem měla něco hodně podobného :-) a prosimtě zajímalo by mě jak fotíš a na co fotíš protože máš fakt hezký fotky, takový hezky normální, žádný přefotošopovaný :-D\nSkodulka 7. března 2015 10:20\nFotím na Canon EOS 500D a fotím tak nějak normálně :D snažím se vychytat dobré světlo a nafotím vždy tak 150 fotek, než jich seženu 5 použitelných.. :D ale nijak je neupravuju :)\nVeru 6. března 2015 20:58\nZrovna dneska jsem měla podobné líčení :) Sluší Ti to Klári\ndajens 7. března 2015 9:06\nMoc pěkné, růžové nebo fialkové oči nosím moc ráda. Nejlépe mi k tomu poslouží vždy paletka od Sleek - Vintage Romance. A s přicházejícím jarem bych ráda vyzkoušela také víc barviček, jen musím pořídit nové stíny :-)\nSkodulka 7. března 2015 10:21\nAchjo, já teď šíleně lituji, že jsem si Vintage Romance nekoupila! :-/ :D\nLucie K. 7. března 2015 11:07\nTakové líčení mám nejraději :)\nMichaela Pavlíková 7. března 2015 14:10\nVelmi ti to slusi.\nSangey 7. března 2015 22:55\ntakáto farebná kombinácia sa ti veľmi hodí ;)


Doprava pro seniory - doprava - Ohlasy | Fórum\nTomas_T (Tomáš Trumpeš) ledna 17, 2019, 11:40am #1\nNové vedení boskovické radnice se rozhodlo ukončit systém veřejné dopravy zdarma pro seniory starší 70 let. Ohlasy k tomu publikovaly komentář, ve kterém se mimo jiné snažím říct, že by bylo dobré hledat nějaké další možnosti, jak podpořit mobilitu seniorů ve městě, které na ně jinak při svém rozvoji v posledních desetiletích moc nemyslelo.\nZaujala mě třeba služba senior taxi, kterou podle iRozhlasu nabízelo vloni na jaře už víc než 70 českých měst.\nZajímavý model mají třeba v Hodoníně. Jen se mi moc nelíbí to omezování míst, kam se dá jet, nechal bych seniory, ať si zajedou, kam chtějí.\nzoul (Tomáš Znamenáček) ledna 23, 2019, 10:33am #4\nMělo by tu službu provozovat samo město? Jednak by tím konkurovalo soukromníkům, což je vždycky ošemetné, jednak by hrozilo, že když ta služba nebude permanentně vytížená, tak na ní budeme vcelku zbytečně ztrácet peníze.\nZajímalo by mě, jestli by tohle mohlo fungovat ve spolupráci se soukromníky. Pokud už dneska jezdí taxíky po Boskovicích za 40 Kč (?), město by mohlo seniorům přispívat řekněme 20 Kč na jízdu a mohli by si jezdit po městě za dvacku, což už by doufám bylo přijatelné i pro ně. (Spoluúčast je v tomhle případě myslím zdravá věc.) Kdyby to šlo takhle, tak za každých 100 tisíc ročně bychom měli 5000 jízd neboli průměrně 14 jízd denně. Nevím, jak by se to vykazovalo, aby nehrozilo zneužívání. Možná by stačilo omezit počet měsíčních jízd?\nKdybychom to provozovali sami, docela by mě lákalo do toho systému zařadit nějaké chytřejší plánování trasy, tj. nejezdit v exkluzivním režimu (jedna cesta = jeden zákazník), ale udělat takovou chytřejší „maršrutku“, která by se snažila obsloužit víc lidí najednou, za cenu o něco delší reakční doby (což by podle mě u seniorů nemusel být zásadní problém).\nA kdybychom to provozovali sami, zajímalo by mě, jestli by to nešlo domluvit jako částečně svépomocný projekt, kdy by se pár aktivnějších seniorů střídalo na postu taxikáře. Od města by dostali náklady + nějaký drobný příspěvek.\nJan (Jan Vlach) února 7, 2019, 10:41am #5\nZrušení loňského rozhodnutí města ohledně dopravy seniorů v Boskovicích považuji za velmi chybné. Tento "akt" nového MZ je spíše ostudou MZ. Možná se mohl upravit model dopravy, ale.....ten, kdo například žije v Boskovicích 50 let a déle, určitě udělal mnoho pro samotné Město Boskovice. A zaslouží si, tak jak je to v jiných "inteligentních" městech našeho typu, jakési poděkování. Poděkování dlouholetým občanům města. A nemíchat hrušky s jablky. Stojím plně za článkem p. Znamenáčka i se zdůvodněními.


Demon | MALL.CZ\nKřovinořezy 3 Sekery a mačety 2 Pily 1 Čerpadla ponorná 1 Řetězové pily benzínové 1\nHobyNářadí 7 RICOM secure 1\nDemon Benzínová řetězová pila 2,2kW CS-58T DEMON M83134\nBenzínová řetězová pila 2,2kW CS-58T DEMON Profesionální řetězová pila DEMON® je nenahraditelným zařízením pro každého zahradníka, jak pro soukromé potřeby tak pro profesionální využití. Velmi dobře ovladatelná motorová pila s univerzálním využitím.\nDemon Struna zesílená, čtvercový profil, 50m, 2,7mm DEMON M84124\nStruna zesílená, čtvercový profil, 50m, 2,7mm DEMON Náhradní struna pro kvalitní sečení pasuje do různých typů strunových hlav. Řezací struna DEMON je pevná a přitom velice elastická. Struna je odolná vůči vysokým teplotám. Díky těmto vlastnostem vydrží mnohem déle než běžná struna.\nDemon Benzínová řetězová pila 2,2kW CS-58T\nBenzínová řetězová pila 2,2kW CS-58T DEMON Velmi dobře ovladatelná motorová pila s univerzálním využitím. Jako ochrana při práci slouží brzda řetězu, která v případě zpětného rázu bleskově zastaví řetěz. Pila má.\nDemon Benzínové samonasávací vodní čerpadlo 1" DEMON M799204\nBenzínové vodní čerpadlo 1" DEMON Motorové čerpadlo Demon s dvoutaktním benzínovým motorem je ideální k čerpání, přečerpávání vody a zavlažování větších ploch. Má dostatečný výkon, malé rozměry a je velmi spolehlivé. Nízká hmotnost usnadňuje jeho přenášení.\nDemon Sekera štípací 1250g, vel. M DEMON M82818\nSekera štípací 1250g, vel. M DEMON Nový model je dokonale vyvážený co do hmotnosti a délky. Hlava s teflonovým povlakem snižuje tření o 20% a chrání čepel před korozí.\nDemon Sekera štípací 3400g, vel. XXL DEMON M82821\nSekera štípací 3400g, vel. XXL DEMON Nový model je dokonale vyvážený co do hmotnosti a délky. Hlava s teflonovým povlakem snižuje tření o 20% a chrání čepel před korozí.


Polička Jazz Festival | Tylův dům Polička\nZveme Vás na 25. ročník jazzového festivalu, který se uskuteční ve dnech 20., 22. a 23. dubna 2022.\nSTŘEDA 20. 04. v 19:00 h\nVSTUPNÉ NA ZAHAJOVACÍ KONCERT:\n340 Kč (sezení) / 280 Kč (stání)\n170 Kč studenti/senioři 60+/ZTP a ZTP/P (sezení)\nDASHA & EPOQUE QUARTET: ELLABORATION (CZ)\nDasha (zpěv), David Pokorný (housle), Vladimír Klánský (housle), Vladimír Kroupa (viola), Vít Petrášek (violoncello), Šimon Veselý (perkuse)\nSpolečný projekt všestranné zpěvačky a multižánrového kvartetu odkazuje k fenoménu Elly Fitzgerald, jejíž písně jsou představeny v nových originálních aranžích.\nDasha (Dagmar Sobková), nepřehlédnutelná pěvecká osobnost a držitelka Thálie 2010, se řadu let úspěšně pohybuje nejen na poli populární hudby. Patří mezi nejobsazovanější muzikálové zpěvačky, spolupracuje s jazzovými bigbandy, tanečními kapelami stejně jako se symfonickými orchestry.\nEpoque Quartet je uskupení vynikajících instrumentalistů, které úspěšně bourá představy o klasickém repertoáru smyčcového kvarteta. Quartet proplouvá napříč hudebními žánry, styly i epochami, a je proto zván ke spolupráci s řadou hudebníků z nejrůznějších odvětví muzikantské profese.\nPÁTEK 22. 04. v 19:00 h\nVSTUPNÉ NA PÁTEČNÍ VEČER:\n290 Kč (sezení) / 230 Kč (stání)\n145 Kč studenti/senioři 60+/ZTP a ZTP/P (sezení)\nEMIL VIKLICKÝ & PAVEL HRUBÝ: BETWEEN US (CZ)\nEmil Viklický (piano), Pavel Hrubý (basklarinet)\nDvojice muzikantů představí skladby z alba Between Us, které natočila v srpnu 2020 v Hudebním studiu České televize.\nEmil Viklický je více než 40 let jednou z nejvýraznějších postav naší hudební scény. Tento jazzový pianista a hudební skladatel, leader mnoha souborů a organizátor jazzového dění přesáhl svým syntetickým přístupem již dávno hranice jazzu. Vedle spolupráce s předními světovými muzikanty proslul mj. fúzí folklóru s jazzem, úspěšně se realizoval i na poli vážné a filmové hudby.\nO generaci mladší saxofonista a klarinetista Pavel Hrubý patří v současnosti mezi nejvýraznější jazzové instrumentalisty. Album obsahuje autorské skladby obou protagonistů a dočkalo se mimořádně příznivého ohlasu hudebních kritiků i posluchačů.\nKRATOCHVÍL & ACKERMAN & ZANGI & ZANGI jr. (CZ/USA/IRN)\nMartin Kratochvíl (piano),Tony Ackerman (kytara), Imran Musa Zangi (perkuse), Filip Zangi (bicí)\nLegendární pianista a zakladatel Jazz Q Martin Kratochvíl, který kdysi jako první přivedl jazzrock za železnou oponu, přijíždí do Poličky se svými hudebními přáteli: americkým kytaristou Tony Ackermanem, íránským perkusionistou Imranem Mussou Zangim a jeho synem, bubeníkem Filipem Zangim. Jejich hudba je fúzí mnoha hudebních vlivů z celého světa – jazzu, world music, vážné hudby i blues, ale vždy v originálních akustických aranžích s velkou dávkou energie a invence.\nHEART OF DIXIE (CZ/SK)\nJanek Čarek (zpěv, kytara), Géraldine Schnyder (zpěv), Jiří Kotača (trubka, křídlovka), Marek Kotača (altsaxofon, klarinet), Petr Chadima (tenorsaxofon, zpěv), Jan Galia (trombon, zpěv), Čeněk Kraut (piano, aranže), Vlado Micenko (kontrabas), Kristián Kuruc (bicí)\nHeart of Dixie, držitel titulu European Swing Artist 2020, je spojen s brněnskou swingovou komunitou kolem známé taneční školy Swing Wings. Kapela, jejíž členové se částečně rekrutují ze studentů jazzové katedry JAMU, se zaměřuje na nejslavnější bigbandové hity swingové éry 40. a 50. let. V poslední době s kapelou hostuje vynikající švýcarská zpěvačka Géraldine Schnyder. Swingová energie slavných skladeb Counta Basieho, Duke Ellingtona či Bennyho Goodmana zakončí páteční večer.\nFACEBOOK Heart Of Dixie Brno\nSOBOTA 23. 04. v 19:00 h\nVSTUPNÉ NA SOBOTNÍ VEČER:\nRobert Balzar (kontrabas), Vít Křišťan (piano), Kamil Slezák (bicí)\nUskupení, které přední kontrabasista Robert Balzar založil v roce 1998, je nepřehlédnutelným fenoménem české jazzové scény. Za dobu své existence získalo řadu ocenění, vydalo sedm alb a jedno DVD (natočené v roce 2016 v poličských lesích). Spolupracuje s řadou výborných muzikantů, nejznámější jsou společné projekty s Danem Bártou, které poličští posluchači dobře znají. Hudba tria propojuje nevšedním způsobem zvuk tří zkušených hudebníků do jednoho organického celku. Většinu repertoáru tvoří vlastní skladby, uslyšíme však i originální úpravy jazzových a jiných standardů.\nKRYŠTOF MAREK ORCHESTRA (CZ)\nKryštof Marek (piano, leader), David Fárek (saxofony, klarinet, flétna), Petr Valášek (basklarinet), Lukáš Švehla (perkuse), Alexey Aslamas (housle), Vladan Malinjak (viola), Šimon Marek (violoncello)\nKryštof Marek přijíždí na festival s novým hudebním projektem, jazzovou suitou, která bude v Poličce uvedena ve světové premiéře. Tento pianista, skladatel, aranžér a dirigent má bohaté zkušenosti z řady oblastí. Hrál v několika významných hudebních formacích, spolupracoval na mnoha divadelních a muzikálových projektech, vedle jazzu je aktivní i na poli populární a tzv. soudobé vážné hudby. Spolupracuje s Českým národním symfonickým orchestrem, nahrál bezpočet alb, dirigoval muzikály, operetní i baletní tituly. Poličský festival navštívil vícekrát a nepochybně i letos bude jeho vystoupení patřit k tomu nejlepšímu, co dramaturgie festivalu nabízí.\nMarkéta Foukalová (zpěv), Viliam Béreš (piano), Mirek Šmilauer (kytara), Rastislav Uhrik (baskytara), Martin Kopřiva (bicí) Martin Novák (bicí)\nKapela Lanugo bývá často popisována jako multižánrová formace balancující na pomezí světů akustiky a elektroniky se specifickou intimní atmosférou. Výraznou osobností kapely je zpěvačka, skladatelka a textařka Markéta Foukalová. Za ní pak stojí sestava sehraných jazzových muzikantů, kteří nevšedním způsobem posouvají hranice tohoto žánru. Přestože s hudbou rádi experimentují, nikdy nezabloudili do posluchačsky nesrozumitelných poloh. Návštěvníci oceňují špičkovou hráčskou úroveň i strhující atmosféru živých vystoupení. Na koncertě mj. zazní skladby ze čtvrtého alba LANUGO 2019, které úspěšně bodovalo v anketách o nejlepší desku roku 2019.\n20. 04. – 20. 06. 2022 | přísálí Tylova domu\nVÝSTAVA: HUDEBNÍ FOTOGRAFIE Patricka Marka\nPřední český hudební fotograf představí svůj nevšední pohled na svět jazzu i klasické hudby.


Dejte sbohem pomerančové kůži\nJe tady plavková sezóna, a tak přišel čas zkusit účinný způsob pro pevnější a lépe tvarovanou pokožku. Díky těmto zázrakům můžete na pomerančovou kůži zapomenout!\nNaše kůže stárne a ztrácí svou pružnost. To je bohužel fakt, kterému se zkrátka nevyhneme. Představte si, že máte přístroj, který vaši pokožku pomáhá vyhlazovat a navracet jí pevnost, jemnost i mladistvý vzhled. Že to zní jako sci-fi? Vůbec ne, značka Nu Skin® objevila s ageLOC® zařízením Galvanic Body Spa budoucnost v péči o tělo.\nDíky technologii pulzování a patentovanému rozhraní ageLOC® dodává nové zařízení účinnou ingredienci přímo do kůže. Zaměřuje se na viditelné znaky stárnutí pokožky, zjemňuje ji, stimuluje, čistí, osvěžuje a pomáhá proti projevům pomerančové kůže. Pak už se jen můžete radovat ze skvělého výsledku. Díky galvanickým proudům dochází k lepšímu průniku ingrediencí potřebných proti stárnutí do pokožky, takže jejich použitím lze výrazně zlepšit strukturu kůže paží, spodní části břicha, hýždí a stehen.\n- zpevňuje povislé paže, břicho, hýždě a stehna\n- vyhlazuje pomerančovou kůži\n- omlazuje pokožku\n- stimuluje, hydratuje a osvěžuje pokožku\nPro optimální výsledek používejte zařízení ageLOC® Galvanic Body Spa v kombinaci s ageLOC® Body Shaping Gel. Tyto dva produkty pracují společně a rozmazlují vaše tělo anti-aging účinky. Používejte ideálně třikrát týdně na stehna, paže, hýždě nebo spodní část břicha. Při aplikaci na přístroj netlačte, galvanické proudy vykonají všechnu práci za vás. Takže vzhůru za vysněnou postavou!


Dopravní hřiště na Dukle má nově minigolf a i řídicí věž - Deník.cz\nDopravní hřiště na Dukle má nově minigolf a i řídicí věž\nPardubice - Náklady na projekt přesáhly 2,2 milionu korun, část peněz putovala z Evropské unie\nNová podoba dopravního hřiště na DukleFoto: Městská policie Pardubice\nK nepoznání by se v brzké době měl změnit lesopark na pardubické Dukle. Prvním projektem bylo dovybavení dětského dopravního hřiště. Návrh na hrací prvky s tematikou letectví, odkazující na pardubického rodáka a průkopníka letectví Jana Kašpara, přitom vzešel od městské policie, která hřiště spravuje.\n„Celkové náklady na tento projekt přesáhly 2,2 milionu korun. Z Integrovaného plánu rozvoje města (IPRM) jsme na toto hřiště získali dotaci více než 1,8 milionu korun. Celkem již město z IPRM investovalo na regeneraci veřejných prostranství v sídlištích Dukla, Višňovka zhruba 150 milionů korun, do konce roku by investice mohly dosáhnout až 180 milionů korun," řekla Petra Harišová z odboru rozvoje a strategie pardubického magistrátu.\nOpravy dopravního hřiště se ovšem protáhly, tendr se podařilo dokončit až na třetí pokus. Do prvního výběrového řízení se pro atypičnost hracích prvků dokonce nepřihlásila ani jedna firma.\nV současné době má hřiště s dopravními značkami a semafory nový minigolf, houpačky, kolotoč, prolézačky ve tvaru letadla a plochu na míčové hry. Řídicí věž zatím zůstane zavřená, aby na něm mohla dorůst tráva. „V areálu je možné si zdarma zapůjčit set na minigolf. Dále jsou k dispozici i odrážedla, šlapadla a koloběžky různých velikostí," konstatovala Lenka Klementová z městské policie.\nDopravní hřiště bude fungovat do konce října a znovu se otevře v dubnu příštího roku. Ve všední dny dopoledne je určené pro výuku dětí ze základních škol, odpoledne a víkendy je sportoviště otevřené pro veřejnost. Revitalizace lesoparku ale dovybavením dětského dopravního hřiště nekončí. Na Dukle by mohla vzniknout cyklostezka, in-line dráha, venkovní posilovna, nebo osvětlený běžecký okruh.


Elektroinstalace - Brno, Brno-venkov a okolí - NovéSlužby.cz\nElektroinstalace mají dnes lidé skoro všude. Jakýkoli dům potřebuje příjem základních zdrojů. To je voda, topení a elektřina. A právě s nabídkou vás více seznámíme, ať víte, co si můžete zařídit.\nV dnešní době už i v chatách a jiných neceloročně obývaných stavbách jsou nainstalovány rozvody, které zajišťují přívod elektřiny, vody, topení, plynu a jiných základních služeb. Je to z toho důvodu, že dnes se už nejedná o tak finančně náročné práce. Každý, kdo si chce dopřát pohodlí, tak mu nemusí vadit finanční stránka při pořizování daných oblastí, ale také následný provoz je mnohem ekonomicky nenáročnější. S tím souvisí ale i obměny. Jen v minulém desetiletí byly prvky, které třeba už nedosahují takových kvalit jako ty dnešní. Proto, pokud jste potenciální klient, tak nevoláte elektrikáře jen tehdy, když stavíte dům. Je to i ku příležitosti rekonstrukcí, oprav, revizí a podobně. Jaké služby tedy můžete využívat a jaké jsou třeba doporučené termíny kontrol?\nElektroinstalační práce vyžadují skutečně profesionální provedení. Spousta lidí-laiků si myslí, že třeba jenom uvolněný kontakt ve vypínači může opravit sama. Ale dotkněte se kovem elektřiny. Ne, nezkoušejte to, to je skutečně životu nebezpečné. Proto se nepouštějte ani do sebemenších oprav, protože elektřina stejně jako třeba plyn jsou užitečné zdroje, které ale mohou být i nebezpečné. Zde se skutečně vyplatí zavolat profesionála a odborníka.\nŘemeslníci ve sféře elektroinstalací nabízejí spousty služeb. Podívejme se třeba na to, jak se dělá elektroinstalace a jaké jsou podmínky její správné funkce.\nRozvody elektroinstalace, výměna rozvodů Brno\nRozvody jsou základem elektroinstalace. Jejich položení ale závisí i na tom, že se musejí udělat okruhy, které mají své hodnoty napětí. Rozvody se tedy aplikují na následné prvky a pak k centrálnímu místu, kam se dodává energie. Vše kontrolují pojistky, což už jste asi zažili, že občas vypadnou. Ty novější jsou klasické jednoduché páčky. Každá z nich má na starosti různé typy přijímačů. Jedny jsou na světlo, jiné na spotřebiče jako televize a podobně, a pak je třeba systém na silnější zařízení, třeba sporák. Většinou se stává, že pojistky vypadnou v bytě. Někdy ale může být zásah tak silný, že elektřina vypadne až v systému (hodiny) na chodbách. To je zmínka u bytových domů, rodinné stavby to mohou mít jinak. Někde jsou ještě třeba keramické pojistky. Zde se musí nejdříve zkoušečkou zjistit, která pojistka (ze kterého obvodu) vypadla a pak se musí vyměnit. Jak se rozvody pokládají?\nRozvody se napojují na různé elektrické spotřebiče, kam se přívody proudu rozdělují podle spotřeby. Tady přichází dělení na slaboproud a silnoproud. O tom už jste nejspíše slyšeli, ale spousta lidí neví, co si pod tím má představit. Takže, slaboproud má hodnotu napětí do 230 V a slouží třeba do spotřebičů, které nejsou tak energeticky náročné. To je třeba telefonní rozvod, televize, rádio, rádio, budíky, hodiny a podobně. Silnoproud už je pro silnější spotřebiče. Ten má hodnotu vyšší než 230 V a dává se pro silnější elektrické spotřebiče, zemnění a jiná místa.\nElektromontáže, elektro opravy, kontroly elektroinstalace Brno\nElektrikář vám nabízí řadu služeb od montáží, přes kontroly až po opravy. Pokud máte nové vedení, tak samozřejmě, že nemusíte provádět brzké revize. Jakmile ale už máte instalace delší dobu, tak by se měly provádět kontroly, aby se zjistilo nejen, jestli vše správně funguje. To souvisí nejen s bezpečností, ale také s tím, že se třeba zbytečně nespotřebovává energie. Je to velmi důležité, protože některým drobnostem lidé nevěnují pozornost, a pak se diví, že vyhoří.\nCo se týká oprav, tak zde přecházíme právě od špatně fungujících prvků. Už jsme se ale dotkli i spotřeby. Pokud třeba máte prvky, které berou mnoho energie, tak pro vás to není ekonomicky výhodné. Je tedy lepší, když si necháte namontovat něco moderního, protože dnes třeba jen spotřebiče jsou šetrnější. Pak tu máme ale i ty případy, že třeba dříve nebyla tak velká náročnost na sílu spotřebičů. Vezměte si, jak se třeba za posledních dvacet let rozšířila nabídka spotřebičů. Kdo měl tehdy myčku, pračku, elektrický sporák, televize, přehrávače a podobně. Pokud máte takto staré obvody, tak většinou nejsou seřízené, aby utáhly tak velkou sílu. Proto je také zapotřebí renovovat.\nHromosvody, montáž hromosvodů Brno\nDostali jsme se k další části, kterou může nabízet elektrikář.** Hromosvod** chrání dům před zasažení bleskem. Jak to dělá? Umí vytvořit vodivou cestu pro bleskový vývoj, který pak svede a tím pádem zabrání jeho destrukci stavbě. Hromosvody se doporučuje používat na soukromých obydlích a rozhodně na stavbách, kde by náraz blesku mohl způsobit katastrofu. To jsou třeba elektrárny, továrny, plynárny a jiné průmyslové stavby. Co je ale takový hromosvod. Podívejme se na něj více zblízka.\nHromosvod je nepatrné zařízení a přitom má tak velký účinek. Je rozdělen na tři části. Jednak je zde jímací soustava, kde jsou jímače, mřížová soustava, různá vedení nebo krytiny. Dále se přechází na svody, kde jsou vodiče. A pak se musí hromosvod uzemnit. Zde jsou hlavně zemní tyče a další prvky, které zabraňují účinku blesku. Toto místo je pak už ukotveno třeba v betonu.** Hromosvody** se pak vyrábějí především z kovů jako je železo, měď, zinek, hliník, hořčík, křemík, ocel a slitiny kovů.\nZmínili jsme kontroly hromosvodů. Jsou povinné a jak často by se měly provádět? Povinností to vyloženě není, ale pokud to neuděláte, tak stejně na to můžete doplatit. Když se pak stane nehoda a zjistí se, že jste neměli zkontrolován hromosvod, tak vám pojišťovna může strhnout z pojistky výraznou částku. Jaký termín máte tedy dodržovat? Je to v revizní správě čili a bývá to asi v průběhu 3 až 5 let.\nDbejte na pravidelné kontroly i opravy elektrických zařízení. Nejde jen o vaši bezpečnost, ale i peněženku, kdy ušetříte spousty peněz.\nPrávní prohlášení: Obsah internetového magazínu i jednotlivé jejich prvky jsou právně chráněny. Jakékoli užití spočívající v kopírování a/nebo napodobování obsahu a/nebo prvku tohoto internetového magazínu bez výslovného souhlasu provozovatele internetového magazínu je protiprávní, porušující práva společnosti k autorskému dílu a databázi a zakládající nekalosoutěžní jednání. Neoprávněným užitím obsahu a/nebo prvku interntového magazínu může dojít též k naplnění skutkové podstaty trestného činu porušení předpisů o pravidlech hospodářské soutěže dle § 248 trestního zákoníku a/nebo trestného činu porušení autorského práva, práv souvisejících s právem autorským a práv k databázi dle § 270 trestního zákoníku, za jejichž spáchání může být uložen trest zákazu činnosti, propadnutí věci nebo jiné majetkové hodnoty nebo trest odnětí svobody. Pokud máte o užití obsahu a/nebo prvku internetového magazínu zájem, kontaktujte redakci internetového magazínu. id17351 (novesluzby.cz#23390)


Žalman slavil 70. narozeniny a vybral si náš Muškát Ottonel\nKřest v Lucerně 20. 3. 2016\nFolkový zpěvák Pavel Žalman Lohonka si k příležitosti oslavy svých 70. narozenin vybral naše víno.\nDegustace a výběr vín pro tuto úžasnou příležitost se konala už v lednu letošního roku a mezi několika vzorky si vybral příjemně aromatický, polosuchý Muškát Ottonel, kabinetní víno z ročníku 2014.\nPři koncertu v pražské Lucerně pak 20. března 2016 probíhal křest nového alba a knihy Sedmdesát jar, písniček a povídání.\nZ téměř pěti set autorských textů, které napsal během let napsal, vybral Žalman pro knihu sedmdesát z nich, jež jsou mu nejbližší.\nDoplnil je také sedmdesáti vyprávěními ze života zkušeného, moudrého a vyrovnaného člověka.\nŽalman své texty nevysvětluje a nedává návod, co chtěl tou kterou písní nebo refrénem říct. Pokud má posluchač a čtenář hlavu a srdce otevřené, dojde mu to. V knize budete mít před očima portrét muže, který si mnohé prožil i vysnil a o mnohém tiše a nevtíravě mluví.\nŽalmanův Ottonel si můžete společně s knihou a dalšími předměty z kolekce Žalman zakoupit v eshopu BandsMarket.\nŽalmanův Muškát Ottonel


Fotbaloví chuligáni se porvali na benzínce, dva zranění – Novinky.cz\nFotbaloví chuligáni se porvali na benzínce, dva zranění\nFotbaloví fanoušci pražské Slavie napadli v sobotu v podvečer fanoušky Hradce Králové, kteří se autobusy vraceli z utkání v Příbrami. Slávisti vběhli do jednoho z autobusů svých rivalů na čerpací stanici na Jižní spojce v Praze.\nBEZ KOMENTÁŘE: Na benzínce v Praze se poprali fotbaloví fanoušci\nsobota 11. března 2017, 22:47 - Praha\nFanoušci Hradce Králové se vraceli ze sobotního utkání v Příbrami zpátky domů. Když jejich autobusy s policejním doprovodem zastavily na čerpací stanici na Jižní spojce, vběhlo do jednoho z autobusů několik fanoušků pražské Slavie.\n„Fanoušci jednoho z pražských celků vběhli do autobusu, přičemž se začali s fanoušky druhého klubu vzájemně napadat. Královéhradecké fanoušky doprovázeli středočeští policisté, kteří také ihned zasáhli. Policisté na místě zajistili tři podezřelé, které převezli na služebnu," řekl Novinkám policejní mluvčí Tomáš Hulan.\nPodle informací Novinek odvezli policisté v poutech jednoho fanouška Hradce Králové a dva fanoušky hlásící se k pražské Slavii. Jak dalece byla rvačka předem domluvená, policisté zjišťují. Na místě museli zasahovat také záchranáři.\n„Dvě naše zdravotnické posádky převezly do nemocnice k ošetření dva lehce zraněné,” sdělil mluvčí záchranářů Dominik Horn.\nPolicisté si nakonec povolali ještě posily z několika dalších útvarů.\n„Královéhradečtí fanoušci se rozhodli, že na místě počkají až do doby, než skončí na policejní služebně úkony s jejich kolegou,” dodal Hulan.\nPolicisté se celou událostí i nadále zabývají.


29 990,- 19 266,-\nZáruka 12 měsíců Kód: FAP1652l Prod. číslo: WM16Y891EU Stránky výrobce\nSIEMENS WM16Y891 29 990,- 19 266,- Použité skladem\nSIEMENS WM16Y891 je servisované či použité zboží. Předchozí majitel produkt používal, ale vrátil ho ve velmi dobrém stavu. Zboží je plně funkční, bez jakýchkoli závad. Nebrání tedy plnému a bezproblémovému používání.\nBalení použitého zboží SIEMENS WM16Y891 nemusí obsahovat příslušenství.\nSIEMENS WM16Y891 má zkrácenou záruku na 12 měsíců.


Knihu, kterou namluvil Jaroslav Dušek, chtějí v Rusku spálit: Nečti – zabíjí, píšou ruská média\nKnihu, kterou namluvil Jaroslav Dušek, chtějí v Rusku spálit: Nečti – zabíjí, píšou ruská média\n9. dubna 2021·Celebrity·Lenka Skrzeczkova\nKniha, kterou načetl herec Jaroslav Dušek (59) vyvolala v Rusku obrovský rozruch. Dědeček OGE - učení sibiřského šamana má být v jednom z krajů stažen z distribuce a zlikvidován.\nRuská média obletěl titulek, který před knihou od spisovatelky a etnoložky Pavlíny Brzákové varuje. “Nečti –zabíjí!” stálo v článku v periodiku Novaja gazeta.“Obvinění té knížky je naprosto absurdní,” uvedl pro deník Blesk Jaroslav Dušek.\nV článku je také zmínka o tom, že Krasnojarský kraj uvažuje, že knihu stáhne z distribuce a zlikviduje. Příběh totiž podle tamějšího správního orgánu propaguje násilí a alkoholismus.“Kdo chce psa bít, vždy si hůl najde,” dodal šokovaný herec.\nKvůli vzniklé kauze spisovatelku oslovily dvě zahraniční filmové produkce, které chtějí Dědečka OGE zfilmovat. Dokonce Dušek s manželkou Ivetou a dcerou Agátou podle této knížky vytvořili divadelní hru, která se hrála v Divadle Kampa.\nKlíčová slova: herec·Jaroslav Dušek·kniha·Rusko·seznam


Sever Maroka: mešity vedle kostelů i nefalšovaná Arábie - iDNES.cz\nSeverní cíp Maroka nabízí fascinující směsku arabských, berberských a evropských vlivů. Vydali jsme se do Tangieru, který býval dostaveníčkem umělců a intelektuálů z různých koutů světa, a do Tétouanu, jehož staré město (medina) patří k nejcennějším v arabském světě.\nKdyž zaprší, promění se úzké uličky mediny v Tétouanu v koryta plná vody a bahna. | foto: Vít Štěpánek, pro iDNES.cz\nChůze podél silnice, spojující letiště v Tangieru s hlavní cestou, je docela občerstvující – odpolední vánek hezky pofukuje a aspoň si protáhnu tělo po půldruhahodinovém letu. Vím, že z nedaleké křižovatky se do centra Tangieru, nejseverněji ležícího většího města v Maroku, svezu za zlomek ceny v porovnání s tím, co účtuje taxikářská mafie přímo na letišti. Mávnu na první mikrobus, ten rychle brzdí a nastupuji. Z rachitického auta vyskakuje řidičův pomocník, zubí se na mě a lámanou angličtinou dává pokyn: „Tady si sedni, mám pro tebe pěkný místo.“\nZhluboka se nadechuji, přestože dobře vím, co v příštích vteřinách přijde: zvědavé pohledy domorodců, kterých se uvnitř tísní asi deset, otázky, odkud jsem, zda se mi líbí v Maroku. Taky dosti šílená jízda bez pravidel a do toho skřípavé zvuky orientálního popíku linoucího se z muzeálních reproduktorů. Bingo! Konečně Arábie.\nUžij si Maroko!\nI když – jak se to s tou „Arábií“ vezme. Jsem tu už asi pošesté a tak dobře vím, že Maroko je zemí mnoha tváří. Tady na severu žijí vedle většinových Arabů také Berbeři a díky zeměpisné blízkosti je tu víc než jinde znát evropské dědictví. Projíždíme roztahanými předměstími milionového města, všude se tu hodně staví, nová „sídliště“ jsou v klidu srovnatelná s těmi v Evropě.\n„Pěkné domy, že jo?“ čte mi myšlenky soused, starší Maročan, samozřejmě muž. Ženy mlčí, ale zpod šátků vykukují zvědavé oči. Na konečné platím, dvacetiminutová cesta přijde na 5 dirhamů (asi 12 českých korun). Drobné mám jen čtyři, prohledávám peněženku po zapadlých mincích. „Ukaž... to stačí. Užij si Maroko!“ mává rukou šofér a ukazuje mi cestu k medině.\nTangier: cesta dopředu\nJenže tohle není ten Tangier, jak jsem ho znal. Špinavé, chaotické město, kde večer po setmění nemuselo být dvakrát bezpečno, kde bujela snad veškerá sociální patologie od drobných krádeží přes drogy a prostituci až po pašování lidí.\nUž dost dlouho sedím v jedné kavárně v centru mediny na náměstíčku Petit Socco, místně zvaném též Zoco Chico či Souk Dakhli, a vlastně se nic moc neděje. Přes plácek nepřetržitě proudí lidé, občas někdo něco prodává, z okolních podniků se line vůně mátového čaje, zdejšího národního nápoje. Kolem mě sedí většinou místní Arabové, tedy výhradně muži, a několik málo Evropanů. Posledně jmenované podezřívám z toho, že jsou tu za stejným účelem jako já: zkoušejí vyvolat ducha doby, která pominula.\nBývaly totiž časy – a není to tak strašně dlouho – kdy se tady, v centru tangierské mediny, scházeli éteričtí intelektuálové z různých koutů planety, aby v multikulturním městě nabírali inspiraci a „řešili problémy světa“: Tennessee Williams, Allen Ginsberg, Ernest Hemingway, malíři Eugéne Delacroix a Henri Matisse a mnozí další. Tehdejší dekadence neodolatelně přitahovala nejen inteligenci, ale i četné špiony.\nNáměstí Grand Socco v Tangieru. Před vstupem do mediny je živo.\nTaky ovšem bývaly doby – ještě více nedávné – kdy než člověk na Petit Socco od brány mediny vůbec došel, setkal se asi tak s deseti nabídkami na „něco si zakouřit“ (tj. hašiš), případně na „very nice girls“.\nPředstavit si atmosféru těch dní dnes ale už není snadné: první nabídka na „high quality hash“ přichází na Petit Socco k mému údivu asi až po hodině. Konečně ten starý Tangier! Obchod zdvořile odmítám a raději popocházím pár desítek metrů na vyhlídku na přístav.\nJe deset večer, ale dole, pod světly mohutných reflektorů, se mohutně pracuje. Jak bude za pár měsíců nový tangierský přístav vypadat, to si každý může prohlédnout na billboardech, kterých je plné město. „Král rozhodl, že se to tady musí vylepšit. Bude to důstojná brána do Maroka. Král pro nás dělá hodně, máme ho rádi.“ Španělsky pronesené věty pocházejí od chlapíka, který se ke mně nenápadně přitočil. Tím řekl ve zkratce vlastně všechno podstatné: Maroku se poslední léta ekonomicky daří, pokrok se už projevil na životní úrovni alespoň části obyvatel a politický režim – reprezentovaný v první řadě panovníkem Mohammedem VI. (*1963) – je stabilní. To poslední je zvlášť důležité, zejména pokud si vzpomeneme na blízké země jako je Alžírsko, Tunisko nebo Libye.\nŠátky, mešity a kostely\nPřes multikulturní minulost tvoří dnes téměř 100 % obyvatel Tangieru muslimové. Naprostá většina žen bez ohledu na věk tu nosí muslimské šátky, některé i čádory, a existuje mnoho míst, která jsou tradičně doménou mužů: zejména obchody a pouliční kavárny. Dominantní svatostánky představují samozřejmě mešity a u té hlavní, Velké mešity, je v pátek odpoledne, nejsvětější muslimský den v týdnu, pěkně živo. Vím, že v Maroku není zvykem, aby cizinci do muslimských svatyní vstupovali, tak jen chvíli nakukuji od vchodu.\nBašta islámu: Velká mešita v Tangieru\nŘímskokatolická katedrála v Tangieru\n„Pojď klidně dál, boty dej sem,“ čte mi myšlenky jeden z kolemjdoucích, který míří dovnitř, sám už naboso. „Ty jsi ale křesťan, ne?“ Chvíli tiše stojím kousek za vstupem a sleduji mumraj. Stovky lidí přicházejí dovnitř a zase odcházejí, někteří se na koberci modlí, jiní se spolu tiše baví, někdo dokonce telefonuje. Panuje tu docela civilní atmosféra, ke které patří i zběsilé troubení aut, jež do mešity zvenku neustále proniká.\nV tangierské katedrále, která je sídlem zdejší katolické arcidiecéze, panují téhož dne večer hodně odlišné poměry. Asi třicet věřících se v obrovském moderním kostele postaveném z betonu skoro ztrácí. Z účastníků večerní bohoslužby, sloužené ve španělštině, se zjevně většina mezi sebou zná, odhadem asi třetina z nich jsou černí Afričané.\nPoměr těchto zdejších katolíků vůči davům, spatřeným odpoledne ve Velké mešitě, zhruba odpovídá: na území tangierské arcidiecéze žije více než čtyři miliony obyvatel a skoro všichni z nich jsou muslimové. Katolíků je tu dnes jen asi pět tisíc. Před šedesáti lety, tedy ještě před definitivní nezávislostí Maroka, to bylo ovšem dvacetkrát tolik. Co je podstatné – obě skupiny spolu žijí v klidu a míru.\nTétouan: arabská klasika se španělským šmakem\nMedina v Tétouanu je rozlehlá a má úžasnou, stoprocentně autentickou atmosféru. Úzkými křivolakými uličkami procházím už poněkolikáté a stejně se znovu a znovu ztrácím. Určité vodítko představuje jen terén, který se směrem k severu výrazně zvedá – tak, že se uličky a průchody mediny mění ve strmá schodiště.\n„Tohle je Alí, náš master chef,“ zubí se můj chvilkový známý Rašíd a ukazuje na sporého chlapíka, který u improvizovaného stánku obrací na grilu kusy ryb. „Stavujeme se tu skoro každý večer, lepší kus jídla tady v medině nenajdeš. A vůbec, jak to, že umíš arabsky?“\nOdtuším, že dokážu leda tak pozdravit, poděkovat a zeptat se na cestu, ale to zjevně nevadí. Tak jako už tisíckrát před tím i teď platí, že prosté salaam alaykum („mír s vámi“) otevírá srdce místních i cestu k informacím. Hovor, kde se mísí anglická, španělská a arabská slovíčka, se stáčí na různá témata: od rodiny (ta je pro moje protějšky nejdůležitější) přes práci v Evropě až po dotazy, co tady vlastně dělám.\nMedina v Tétouanu je zapsaná na seznamu světového kulturního dědictví UNESCO.\nS odpovědí na poslední dotaz chvíli váhám. A pak vysvětluji, že jsem se vlastně přijel ujistit, že věci jsou stejné jako dřív: lidé přátelští a tolerantní, prostředí hraje všemi barvami, a ty vůně! Prostě Arábie – a vůbec nevadí, že Maroko leží zeměpisně daleko na západě.\nNevadí dokonce ani to, že tady, v Tétouanu, je nearabský, konkrétně španělský vliv znát více než jinde. Po ukončení reconquisty ve Španělsku (1492) totiž právě sem přišlo velké množství muslimů z Andalusie, kteří nechtěli nebo nemohli žít pod novou katolickou vrchností. Tito lidé, po generace usedlí na španělském území, s sebou přinesli životní styl a zvyky odlišné od berberských kmenů v oblasti usedlých. Ujišťuje mě o tom pozornější pohled na každou druhou starší budovu v medině nebo v novém městě v Tétouanu: předsazené balkony a filigránsky zdobená průčelí jasně prozrazují andaluský vliv.\nPo pár dalších krocích křivolakými uličkami mediny jsou však vjemy z architektury rychle pryč a zase je přebíjejí jiné pocity - halekání obchodníků, rychlé pohyby čističů bot nebo vůně linoucí se z pouličních vývařoven. Večer se uzavírá v novém městě na tétouanské hlavní třídě v jedné z noblesních patisserií, tedy cukráren. To je instituce, kterou sem pro změnu přinesli Francouzi. Dva obří zákusky s mátovým čajem by mohly suplovat večeři. Skončil den plný příběhů, které hned tak z paměti nevymizí.\nDoprava do severního Maroka\nNa letiště u Tangieru zalétává řada linek z Evropy včetně nízkonákladového Ryanairu (mj. z Madridu či Bruselu/Charleroi). Spojení včetně kombinací najdete např. na www.azair.cz. Do nového přístavu Tangier Med, vystavěného 40 km východně od města, míří četné trajekty ze španělského Algecirasu. Frekventované je i lodní spojení Ceuta – Algeciras.\nDoprava po oblasti\nMezi městy jezdí autobusové linky, velmi často též mikrobusy a sběrné taxíky (grand taxi). V Tangieru i Tétouanu existuje slušný systém městské dopravy klimatizovaných autobusů a všude se pohybuje plno malých taxíků (tzv. petit taxi).\nMarocký dirham (MAD) má hodnotu 2,50 CZK. Jízdné v městské dopravě stojí 3,50 MAD, autobus Tangier – Tétouan 15 MAD. Kompletní jídlo v běžné restauraci 30 – 40 MAD, více v turistických lokalitách jako je okolí přístavu v Tangieru. Hotel střední třídy vyjde na 120 až 200 MAD.\nObyvatelé severního Maroka mezi sebou hovoří arabsky nebo berberskými dialekty. Z cizích jazyků je nejběžněji používaná francouzština následovaná španělštinou a angličtinou. Psaná komunikace ve veřejném prostoru je v arabštině, částečně i v angličtině či francouzštině.\nMAPA: Tanger a Tétouan, Maroko\nTémata: Alžírsko, Libye, Maroko, Tennessee, Tunisko, Ernest Hemingway, Umělec


Chtěl bych vám všem ještě jednou poděkovat za to jak jste se ujali mého docela komplikovaného realitního případu. U několika na rakovnicku renomovaných realitních kanceláří jsem nepochodil, neboť se do prodeje komerčního objektu ve stavu před rekonstrukcí vůbec neměli chuť pustit. Vy jste naopak velmi rychle odhadli možnosti trhu a dokázali jste do 4 měsíců od prvního kontaktu obchod pro mne zrealizovat. Navíc tak, že jsem přijel jen podepsat kupní smlouvu s novým majitelem nemovitosti a jinak jsem se případ nijak nestaral. Díky tomu jsem nemusel nijak rušit svůj náročný pracovní program.\nNebývá než popřát mnoho zdraví štěstí a spokojených klientů v roce 2019.\nPronájem kanceláře/ordinace 37 m2\nProdej bytu 3+kk, 120 m2\nProdej rodinného domu 2+1, pozemek 1807 m2\nZátiší, Lišany, okres Rakovník\nKarlovarská, Kněževes, okres Rakovník\nZátoňské Dvory, Větřní, okres Český Krumlov\nVrcholtovice, Šebířov, okres Tábor\nKontaktovat makléře Zbyněk Elznic


Martin Úbl - iDNES.cz\nDobrodruh Martin Úbl z Plzně například vymyslel trasu přechodu přes Českou republiku. Prochodil Balkán, Nepál, Island, Bolívii i Peru, vydal se i na 1 200 kilometrů dlouhý trek přes kanadské Skalnaté hory.\nPremium Dobrodruh Martin Úbl z Plzně vymyslel trasu přechodu přes Českou republiku. Vede od nejzápadnějšího...\n8. února 2020 9:14\nMartin Úbl a jeho přítelkyně na dva měsíce zmizeli v kanadské divočině. Absolvovali 1 200 kilometrů...\nTémata: Aljaška, Balkán, Bolívie, Calgary, Korsika, Krkonoše, Krušné hory, Martin Úbl, medvěd, Měšťanská beseda, Nepál, Orlické hory, Peru, Plzeň, Životní styl\nKroupy demolovaly auta i domy, stojí vlaky. Jih Čech zasáhla lokální povodeň


Začínáme s příkrmy,jak je to s poledním kojením?\nMilá Hanko, naše malá má 6,5 měsíce. 14 dní přikrmujeme (v poledne masozeleninový příkrm), jinak kojím. Zatím příkrmy kupujeme, chci ale začít vařit sama. Prosím Vás o několik rad:\nPo 3 týdnech se má údajně polední kojení zcela nahradit příkrmem (bez dokojení). Dítě by mělo sníst asi 200g jídla. Naše malá sní jen asi 70g. Mám s dokojením skončit teprve až sní těch 200g? Nebude mít žízeň, když mléko k obědu vynechám? Jak často má mít dítě maso? Velmi děkuji za odpověď. Martina\nMilá Martino, myslím si, že se Vám nepodaří úplně v poledne vynechat kojení, protože miminka se po polévce ještě většinou napijí na žízeň a je to normální, postupně zvyšujte dávky příkrmu – dle chuti holčičky a klidně ji vždy nabídněte prso – když sní málo příkrmu, dá si více od Vás, když sní polévky dostatek, cucne si jenom na žízeň.\nMaso se uvádí 5x v týdnu a 2x po půlce žloutku ( já osobně jsem zastánce jednoho zeleninového dne).


zveroelipsa | 3.11.2016 15:29\nJá osobně bych asi nepoužíval pojem "hmotný bod" ale například "hmotný střed"\nPro mne "rovnováha" znamená, že "celek se určitým způsobem doplňuje aby dobře fungoval". Takže jde vlastně o "výslednici" přebytků + deficitů (která) =0\nTakže jde vlastně o "výslednici" přebytků + deficitů (která) =0\nPokud předpokládám že jsem prvek celku. Pak z hlediska rovnováhy je OK pokud jsem třeba "podvyživené nemocné dítě v Somálsku". Z hlediska "rovnováhy" mne vyrovnává "podsadité zdravé dítě v Norsku"\nPřirozený prvek rovnováhy je například válka a mír....apod.\nLidská činnost v "celku" je taková, že se všichni ženou do "přebytků" Ty co v přebytcích mají "moc" dokáží "tvořit bídu"\nObecně "vyvažováním " si můžeme představovat "houpačku"\nTřeba nějaká dlouhá trubka ze sedátky.\nTeoreticky v rovnováze by se sobě měli rovnat od středu momenty\nSíla 1 x Rameno 1 = Síla 2 x Rameno 2\nPokud se zapomene na to, že trubka (rameno) má svoji únosnost, pak ji může rovnováha i zničit. Prostě neudrží zátěž, která je v rovnováze.\nMne toto dokazuje že pojem "rovnováha" je prakticky "korekce\nPokud všichni žijí v Harmonii, pak si uvědomují, že jsou "součástí hmotného středu"\nA tam není potřeba řešit "rovnováhu" Nejsou tam "vzdálenosti a násilí"\nkiwi | 4.11.2016 00:22


Zdobení nehtů | Nehtové studio - Milena Čočková\nKlientky si rády nehty zdobí bez ohledu na věk. Největší zájem je o francii, abstraktní vzory, květinové vzory. Kameny swarovského, folie, ale i kameny jiného typu, velvet písek, kašmír. Mohou se zdobit podle ročních období, podle události (svatba, ples apod.) a zajímavým efektem je tzv. 2D a 3D efekt. Zdobení může být kamínky, flitry, sušenými květy, listy, ozdobnou síťkou a to různých barev (aqua efekt). Zdobení jak lakem, tak barevnými gely, akryly popř. pirsing nehtů s přívěsky. Nabízím i zdobení nehtů acrylovými barvami a to i celé motivy na obě ruce. Veškeré techniky jsem se naučila na odborných kurzech, školeních a workshopech nehtových společností – viz.cetifikáty. Vše je děláno ručně. Přijďte se podívat a vyzkoušet úplné novinky. Viz. fotogalerie\nI do zdobení nehtů se promítají aktuální trendy, ale je důležité, aby vám zvolený styl slušel, aby typově seděl k vaší osobnosti. Zdobení nehtů je třeba přizpůsobit i povolání Je důležité, abyste se cítila sama sebou a neměla pochybnosti, zda vám to sluší, či nikoliv. Nazdobené nehty a nalakované vám vydrží o mnoho déle, než u přírodních nehtů. Nechte si poradit od nehtové desingérky. Modelované nehty vám ušetří spoustu času v péči o pěstěné ruce.\nNabízím také i extrémní tvary, stilleta, pipe, edge a nadstandartní zdobení – viz.fotogalerie.