Nepředvídatelné konsekvence :: jersey's dark matter\nE. T. volá domů! > Povídky > Nepředvídatelné konsekvence\nNěkdy se i u Vojáka stane, že ne všechno se daří. Toho dne došlo pivo a všichni se tvářili mrzutě. Jediný, komu se zdálo že to nevadí byl Lemur, který tam byl svým vozem značky BMW, takže stejně nemohl pít. Lemur se všemožně snažil svou veselou náladu vnutit ostatním, leč ve většině případů se nesetkal s vřelým pochopením. V jednom případě byl dokonce kýmsi odeslán do onoho nepříjemného místa, kde končí záda a také mu bylo vyhrožováno fyzickou likvidací. Zvláštní, pomyslel si, jak nedostatek piva přiměje kamarády k nevraživosti.\n„Měli byste se kurva všichni léčit,“ pronesl Lemur a dál natáčel abstinující alkoholiky na svůj Powered by Something.\n„Ty seš snad totální arcibuzerant,“ nevěřícně na něj zíral Jersey. Ten sice o to scházející pivo ani tak moc nestál, měl před sebou Morgana, ale měl ten den zrovna špatnou náladu. Opodál Karlsson třísknul táckem o stůl.\n„Buzeranti ste oba. A teď už hlavně držte hubu!“\nMezitím, tedy snad ani ne vyloženě mezitím, ale protože ve Vesmíru je čas relativní, tak spíše v relevantním horizontu konsekvencí některých souvisejících událostí, se v souhvězdí Hadonoše narodila princezna Karmína, naděje kermeského lidu, již dlouho sužovaného zlou kletbou. Jejich slunce, hvězda které říkali Řaches, vyhasínala. V dávném proroctví bylo psáno, že až se princezna vyspí s vysokým cizincem mužského pohlaví a počne tak budoucího krále, vše se k dobrému obrátí.\nTedy ono ani tak v proroctví nestálo, že se vyspí zrovna s vysokým cizincem, ale tak nějak se předpokládalo že ten, se kterým se vyspí bude mužského rodu, aby mohl být počat budoucí král. Jenomže to byl právě kámen úrazu. Jak princezna dospívala, nedalo se zrovna říct, že by jevila přehnaný zájem o muže. No, ve skutečnosti o ně nejevila zájem žádný, a to od té doby, co jí její ne o moc starší komorná v pubertě pomohla vyřešit jistý drobnější gynekologický problém a ona při tom zažila svůj první orgasmus. Od té doby měly obě dívky oči jen jedna pro druhou.\nTo pochopitelně působilo nemalé starosti dvorním astrologům jejího otce, krále Furniopaura, kterého marně přesvědčovali, aby zakročil.\n„A co mám podle vás jako sakra dělat?“, rozkřičel se na ně pokaždé, když debata již nebrala konce. „Můj dědeček byl zas buzerant jak poleno a vidíte, jsem tady. Stojím tu před vámi a třímám toto kopí jako odznak své moci. A toto kopí prokleje jednu po druhé vaše nechutné zadnice, pokud se teď neseberete a nevysmradíte odtud do posledního kreténa!“\nCo měli zkroušení astrologové dělat. Odebrali se za dvorním alchymistou, zda by nemohl připravit nějaký lektvar pro změnu sexuální orientace. Ten přikývl, že něco vhodného má, ale že je to potřeba vyzkoušet. Po krátké a vzrušené debatě se nakonec přihlásil Hans, jeden z astrologů, řka:\n„Není ničeho, co bych pro svůj lid a pro svou zemi neučinil. Jsem též na ženské, výsledek experimentu tedy bude relevantním.“\n„Výborně“, pravil obdivně alchymista. „Tady tuto mast si naber prsty a vetři za levé ucho.“\nHans si k nevábné hmotě zvolna přičichnul a pravil:\n„No, jestli nějakým záhadný způsobem přiměješ její jasnost se tohohle vůbec dotknout, tak seš dobrej, fakt dobrej. Vždyť to smrdí jako kočičí zvra...“\n„...To je ovšem pochopitelně pouze jeden ze základních komponentů,“ skočil mu do řeči alchymista. „Ale je tu ještě jeden, řekl bych větší problém.“\n„Jako ještě další?“, ptali se astrologové.\n„No, spíš zásadní,“ alchymista učinill dramatickou pauzu, „aby to fungovalo na ženskou, tak ta to musí vypít.“\nHans vtiskl alchymistovi do dlaně kelímek s elixírem a se slovy „Tak v tom případě to vyzkouším až na tom trochu zapracuješ, však víš, vzhled, vůně, chuť...“ ho silně nakopl kolenem do varlat.\n„Šmejdi nevděční,“ volal svíjející se alchymista za odcházejícími astrology. „To mám za to, že jsem jedinej přišel s aspoň nějakým řešením. Seru na vás, vy bando smažek! A nemyslete si že až na vás zase příde absťák, že vám zase dám něco zadarmo!“\nMezitím (skutečný význam slova „mezitím“ jsme si již vysvětlili – pozn. aut.) se k planetě S3 ohromnou rychlostí, mimoprostorovými skoky, částečně mimo realitu, blížila malá kosmická loď poháněná reaktorem čerpjícím enrgii z vakua. Možná vás překvapí, že loď byla postavena na Zemi, ovšem v jiném časoprostorovém kontinuu, než ve kterém se nacházeli přátelé zmínění v samotném úvodu našeho příběhu. Pro loď pohybující se ekvivalentem vysoce nadsvětelné rychlosti a která se pravidelně ocitá mimo jakékoliv časoprostorové kontinuum to však, jak zjistíme dále, nemá velký význam.\nPilot Torsten Larsson měl nyní plné ruce práce. Snažil se s využitím veškeré energie svého reaktoru snížit svou vysokou rychlost. Mimo zcela mimořádné případy bylo sice zakázáno se k Zemi přibližovat s běžícím vakuovým reaktorem blíže než na nějakých pět set tisíc kilometrů, ale toto byl jeden z těch případů. Viggen měl poškozenou integritu trupu a rychle ztrácel vzduch. Torsten Larsson horečně prováděl výpočty, aby dokázal co nejrychleji vstoupit do atmosféry Země. V okamžiku,kdy se natrvalo objeví ve svém kontinuu, vypne vakuový reaktor a pomocí zbytkové energie v cívkách existenčního transformátoru, provede plasmovými motory poslední korekci dráhy. Na víc nebyl čas.\nVe stejném okamžiku, avšak jiném kontinuu již pojednou omrzelo Lemura natáčení absťákem postižených kamarádů a osvítilo jej Poznání. S rozzářenou tváří vyskočil vysoko do vzduchu a uvědomil si, že pokud se mu podaří překonfigrovat emiter mikrovlnného záření ve svém Samsungu S4 tak, aby radiace směřovala dovnitř do jednoho bodu, mohl by se spojit i s tím co neexistuje.\n„Kurva, třetí fáze!“, vykřikl a jal se anténu svého oblíbeného přístroje překonfigurovávat.\nNikdo neví, co s ní vlastně provedl a nepamatuje si to ani on, faktem ovšem je, že se mu to nějakým způsobem povedlo. Anténa začala své záření emitovat do jednoho bodu, navenek telefon chytil plamenem a Lemur jej zděšeně odhodil. Mimo náš prostor a čas se však začalo dít něco podstatně zlověstnějšího. Koncentrace mikrovlnného záření do téměř nekonečně malého bodu vytvořila v mimoprostoru silnou energetickou rázovou vlnu a protože se v relativní blízkosti NEvyskytoval jen Torsten Larsson se svým poškozeným Viggenem, byl jí naplno zasažen.\nEnergetický impuls způsobil skutečnou pohromu uvnitř sekce existenčních transformátorů, které všechny explodovaly. Torsten Larsson zaznamenal silný náraz a Viggen se ocitl v plné realitě. Následky naštěstí poněkud zmírnily tlumiče reality, přesto nad svým strojem ztratil kontrolu. „Reaktor!“, prolétlo mu hlavou, ale bylo už pozdě. Všechny bezpečnostní pojistky už byly prolomeny a reaktor, v jehož středu se nacházelo fyzikální vakuum hrozil největší technickou katastrofou v dějinách lidstva. Síla jeho exploze by se vyrovnala energii dopadu asteroidu střední velikosti.\nVsadil vše na poslední kartu a zatímco do nitra nestabilního reaktoru nechával vstřikovat roztavené plutonium ve snaze alespoň o něco oddálit explozi, aktivoval poslední ochranný mechanismus a poslal reaktorovou sekci své lodi nazdařbůh do mimoprostoru.\n„To by prozatím bylo,“ procedil mezi zuby a pomocí ručního řízení zažehl nouzový chemický raketový motor.\nBrzdil snad i očima, ale nemohlo to stačit.\n„Doprdele!“, uvědomil si že do atmosféry Země vstoupí rychlostí skoro sto tisíc kilometrů v hodině. Ale musí to udělat, ve své umírající lodi jinak nepřežije ani pár hodin a pokud mine Zemi, nikdo se k němu do té doby nedostane. Tepelný štít to nemůže vydržet, říkal si. I když... Viggen byl navržen aby mohl sestoupit do atmosféry i Jupiteru, čelní štít z průhledného hyperkompozitu to možná vydrží, ano, roztaví se křídla, motorová sekce... ale životně důležité bloky s manévrovacími tryskami jsou aktivně chlazené. I tak z Viggena moc nezbude, ale když se katapultuje jakmile se rychlost sníží pod desetinásobek rychlosti zvuku, mohl by z toho vyváznout se zdravou kůží.\nA je to tady! Odhadem nastavil úhel vstupu do atmosféry. Vzhledem k tomu, že se vůči orbitě Země pohyboval hyperbolickou rychlostí, musel do atmosféry vstoupit hlavou dolu, aby tlačil svůj stroj „k zemi“, jinak by se od atmosféry jen odrazil jako když hází na hladinu rybníka žabky zpět do prostoru.\nNástup aerodynamického namáhání byl při této rychlosti nenadálý a zdrcující. Torsten Larsson byl sice na přetížení zvyklý, protože aby mohl Viggen proniknout do mimoprostoru, musely jeho plasmové motory po dobu několika sekund udržet zrychlení minimálně 30G, ale v tom případě působilo přetížení přímo proti opěradlu sedačky a o pilotáž se starala automatika. Teď byl bez autopilota a kolaboval při dlouhodobém přetížení 20G, které mu odkrvovalo mozek, ještě že dobře fungovaly anti-G kalhoty v jeho skafandru.\nKdyž viděl, že rychlost klesla pod první kosmickou, trochu povolil a nechal se opět vynést do větší výšky. Zatížení se snížilo a on si mohl poněkud obhlédnout škody. Čelní štít byl očividně popraskaný od nepředstavitelného žáru, ale snad držel pohromadě, trup za kabinou nyní tvořila jen změť spečených trosek ze superkompozitu a titaniové slitiny, ze kterých byl Viggen postaven. Z křídel zbyly jen pahýly. Jdiné co fungovalo, byly naštěstí orientační trysky a systém pro udržení stability a prostorové orientace.\nZa chvíli se opět ponoří do atmosféry. Ale teď už to bude spíš jako jízda na saních. Přetížení by nemělo přesáhnout 10G. Mohlo by to být i méně, ale chtěl zpomalit co nejdříve, bál se že to zmasakrovaný Viggen brzy vzdá úplně. Trvalo to jen pár minut. Při rychlosti asi jedenáctkrát vyšší než rychlost zvuku upadl zbytek levého křídla a Viggen začal rotovat. Rozpadne se, pomyslel si Torsten Larsson a bez váhání se katapultoval.\nPrásk! Cítil jak do jeho skafandru udeřila rázová vlna vytvořená čelním štítem. Vyrazila mu dech a vzápětí ucítil žár! Přetížení na zlomek vteřin dosáhlo 80G. Upadl na okamžik do bezvědomí a když se probral, ještě stále seděl ve vystřelovací sedačce, ale rychlost už klesala k rychlosti zvuku. Automatika sedačky odhodila deflektor rázové vlny u jeho nohou, aby se o něj nezachytil, uvolnila mu popruhy a sedačka samotná mu zmizela z pod zadku, bržděná stabilizačními padáčky. O několik sekund později se mu otevřel padák. S úlevou zjistil, že klesá k přívětivé venkovské krajině evidentně kdesi v evropském vnitrozemí.\nToho dne měl dvorní alchymista krále Furniopaura důvod k dobré náladě. Podařilo se mu totiž připravit elixír pro změnu sexuální orientace bez kočičích zvratků a zato za použití různých koření a esencí, od kterých si sliboval znásobení účinku, vylepšit vzhled, vůni a snad i chuť. Tu se však sám vyzkoušet neodvážil. Rozběhl se proto po chodbě paláce směrem k astrologické pozorovatelně.\n„Hansi, Hansi!“, volal už z dálky. „Mám to! Můžeš to vyzkoušet!“\nHanse zastihl spolu s ostatními astrology, jak si hvězdářským dalekohledem prohlíží děvčata pracující na nedalekém poli a šťavnatě je komentuje. Nyní vhrnul na alchymistu vyčítavý pohled. Ten ho však zpražil nedočkavým gestem.\n„No tak Hansi, vždyť co bys neudělal pro blaho národa!“\nHans si vzal skleněnou baňku do ruky. Byla v ní čirá sytě karmínová tekutina s kořeněnou sladko hořkou vůní. Vlastně voněla docela lákavě.\n„Si to jako mám vetřít za levý ucho, jo?“\n„Ne“, děl alchymista. „Tahle verze se pije u obou pohlaví.“\n„Tak jo“, řekl Hans a lehce usrknul. Záhadná podmanivá chuť si jej však získala natolik, že už nepřestal, dokud nevypil celou asi litrovou baňku.\nŘaches byla hvězda o něco menší než Slunce a ve skutečnosti nevyhasínala, jak se domnívali Isarňané, ale procházela nestabilní fází své činnosti. Zatímco její jádro bylo, živeno stabilními řetězci termonukleárních reakcí, stále stejně horké, její horní vrstvy se poněkud rozpínaly a chladly a tím vysílaly směrem k planetárnímu systému méně energie. Výsledkem byla jakási ledová doba, která začala Isarnu sužovat. Většina obyvatel Isarny si všimla, že Řaches méně září a dokonce mění barvu do purpurové. Také si byli vědomi posunu trvalého ledu a rok od roku menších sklizní a obojí logicky správně přisuzovali svému slunci.\nNámořní plavba nepatřila v době plachetnic zrovna mezi zcela bezpečné kratochvíle na Zemi a jinak tomu nebylo ani na planetě Isarna. Ten den zastihl princeznu Karmínu na palubě královské vlajkové lodi jejího otce na cestě do severních kolonií Kermesu. A protože předpovídání počasí bylo na Isarně teprve v plenkách, pravděpodobnost spolehlivé předpovědi na pár dní dopředu se prakticky shodovala s pravděpodobností s jakou takovou předpověď umí dnes sestavit pozemští meteorologové poté co byli vybaveni hypermoderními počítači. Jinak řečeno, v obou případech byly lidové pranostiky mnohem přesnější než to, co se tvářilo jako oficiální věda. Není tedy příliš divu, že hrdý koráb zamířil přímo do bouře.\n„To se mi nelíbí“, pravila princezna Karmína vedle stojícímu kapitánovi, když na přídi sledovali jednoho odpoledne obzor. Fialové světlo provázené jasnými záblesky a vzdálené hřmění nevěstilo nic dobrého. „A je zlověstný klid.“\nKapitán přikývl. „Klid před bouří. Teď už tomu asi neutečem.“\nPrvní nápor bouře na sebe nenechal dlouho čekat. Přestože kapitán předem nechal vyměnit plachty za bouřkové, prudkost s jakou bouře udeřila, zaskočila celou posádku. Loď málem nalehla pod náporem větru v čele bouře svými čtyřmi stěžni na hladinu a poté se zvedly vlny tak mohutné, že i kapitánovi se sevřelo hrdlo úzkostí. Možná že kdyby byl na Zemi, zkřížil by před sebou prsty a zašeptal Shiver my timbers, nebo tak něco. Ale protože byl na Isarně, pronesl pro pozemšťana něco méně srozumitelného a následně poslal všechny co neměli co na práci na palubě dolů do podpalubí.\nO deset minut později, to už věděl že není v silách jeho lodi běsnícím živlům vzdorovat, vydal příkaz poněkud opačný. Všichni na palubu a připravte si něco, co vám pomůže udržet se na hladině! Nařídil vystřelovat světlice a modlil se aby vydržely stěžně.\nNevydržely. Pod obzvlášť prudkým náporem se ozvalo ostré zapraštění a dva nejvyšší stěžně se zřítily. Vyrvaly velkou plochu paluby, shodily na palubu pavučinu lan a roztříštily levý bort. Loď se prudce naklonila, protože stále zachyceny lanovím nyní působily jako plovoucí kotva.\nNámořníci se sice rychle chopili seker a snažili se stěžně uvolnit, avšak královský koráb nebyl zrovna malá výletní lodička a ocelovými dráty vyztužená a jak Arnoldovo předloktí silná lana nebyla sekerám zrovna snadnou potravou. A loď mezitím nabírala každou sekundou desítky tun vody. Když se jim přecijen povedlo se sťěžňů zbavit, převalovaly se v podpalubí už tisíce tun vody a nezadržitelně se tam hrnula další. Situace se stávala bezvýchodnou. Loď ztratila veškerou ovladatelnost a jak se přes ní přelévaly vlny, čím dál víc hrozilo, že další vlnu už ze sebe nesetřese.\n„Co je to támhle?“, zakřičela princezna Karmína do ucha kapitánovi a ukázala rukou.\nKapitánovi se náhlým přívalem naděje rozšířily zornice.\n„To je loď! Umprxchwck (*po kermessky "doprdele", pozn. aut.) , to je loď!“ Musí to být Duiřané, napadlo ho. Kdo by taky jiný dokázal vzdorovat takové bouři a ještě nám připlout na pomoc.\nDuiřané byli známí tím, že dokázali využívat bouří k rychlému cestování. Jejich spíše menší a nižší lodi s lehkou konstrukcí k tomu byly speciálně navrženy. Kermesané sice s Duiřany nebyli vyloženými spojenci, v minulosti spolu dokonce i válčili, nyní se však víceméně respektovali, nebyl tedy důvod předpokládat že jim odmítnou pomoc.\nHbitý stín se v několika minutách ocitl prakticky na dosah. Byl to poměrně nízký a úzký dvojstěžník, podstatně menší než Furniopaurova vlajková loď. Podle insignií stál za kormidlem sám kapitán. Přistavil k potápějícímu se korábu svou loď bokem a vytřás vítr z plachet. Jeho muži mezitím hodili lana.\n„Rychle, dělejte“, popoháněl kapitán královského korábu všechny aby se pomocí lan dostali k záchraně. Po jednom z lan přelézala i princezna Karmína, avšak přesto že se jí jeden z důstojníků pokusil zachytit, smekla se jí ruka a ona skončila ve vlnách.\nKapitán duirské lodi bez váhání předal kormidlo svému důstojníkovi a vrhnul se za ní. V mžiku byl opět na hladině a několika tempy dosáhl místa, kde princezna zmizela pod vodou. Hrábl do vody a vytáhl jí nad hladinu za její karmínové vlasy. Poté ji zachytil levou paží pod krkem a vydal se zpět ke své lodi. Věděl že to bude boj, dostat se zpátky na palubu.\nChvíli se nacházel na hřbetu vlny, vysoko nad její palubou, aby se vzápětí propadl do údolí mezi vlnami a se svou lodí vysoko nad hlavou téměř propadal panice že se na ně zřítí a rozmačká je. Nakonec se mu podařilo zachytit lana a nechat se vytáhnout na palubu. Kermeský koráb už znovu nezahlédl, po náporu jedné z dalších vln už se nad hladinu nevyhoupnul. Už zde nebylo co zachraňovat.\n„Co nejrychleji ven z bouře!“, vydal rozkaz svému prvnímu důstojníkovi a sešel s princeznou v náručí do své kajuty na zádi.\nDýchala a pomalu přicházela k sobě. „Zůstaňte tady princezno. Než se dostaneme z bouře, obávám se že pro vás nemohu víc udělat.“ S těmito slovy se otočil a vydal se zpátky na palubu\nPrincezna tam zůstala stát jako solný sloup, tedy jak jen může solný sloup stát na palubě zmítané bouří. Poprvé v životě se jí zdálo že jí přitahuje muž. Musela myslet na jeho silné objetí, na jeho zdravě namodralou pleť, jeho červené oči... Nemohla se dočkat až se vrátí do kajuty.\nHans, poté co do sebe obrátil celou baňku elixíru, zůstal na moment nehybně stát. Pak se obrátil na dvorního alchymistu a řekl:\n„Tyvole to je fakt docela dost dobrý, doufám že máš schovanej recept.“ Pak náhle zmizel. Prostě se vyřítil pryč.\nDalší z astrologů se ho pokusil následovat, ale brzo byl zpátky s omluvou že ho ztratil.\n„Nevadí, támhle je,“ ozvali se ostatní astrologové s tlumeným smíchem od hvězdářského dalekohledu. „Nefunguje to,“ zoufal si alchymista, který zrovna zkroušeně sledoval, jak napůl vysvlečený Hans jako u vytržení pronásleduje vyděšená děvčata, co prve pracovala na poli.\n„Z toho si nic nedělej,“ dobírali si alchymistu uchechtávající astrologové. „Stejně to podle všeho bude prodejní trhák.“\nDuirská loď vyplula z bouře a její kapitán sestoupil do své kajuty, kam prve uložil princeznu Karmínu. Chtěl zažehnout olejovou lampu, ale princezna mu zadržela ruku a upřela na něj hluboký pohled. Zajel prsty do kořínků jejích vlasů a políbil ji na její plné modré rty.\nO několik desítek minut později většinu obyvatel osvětlené strany planety Isarna vyrušil záblesk jasného světla. Podívali se vzhůru a viděl, že Řaches svítí neobyčejně jasně. Mnozí se na přímém světle dokonce spálili. Pak začala intenzita záření rychle klesat, ale zůstala vyšší než před tím, asi na takové úrovni, jakou si někteří pamětníci pamatovali před příchodem kletby.\nJistě si vzpomínáte, že Torsten Larsson odhodil ve snaze nezpůsobitZemi černobylskou katastrofu postrelativistického věku reaktor. Tak reaktor doputoval mimoprostorem až ke slunci Řaches, v jehož horních vrstvách explodoval. Výbuch vytvořil v jeho atmosféře rázovou vlnu, která způsobila její smrštění a zdálo se že obnovila stabilitu této isarnské hvězdy.


admin | Zážitky jako dárek\nObjednejte si lyžování v Itálii za výhodných podmínek\n15.9.2016 admin\tNapsat komentář\nI když teprve končí léto, zanedlouho určitě začnete přemýšlet o zimní dovolené. Je výhodné si naplánovat svůj zimní lyžařský pobyt s předstihem. Vyplatí se to, protože ho budete moci pořídit s velkou slevou a vybrat si lokalitu, která bude přesně odpovídat vašim požadavkům. Jak na to? My doporučujeme srovnávač zájezdů NewTravel.cz. Pokračování textu →\nNajděte tu správnou kavárnu, nebo restauraci v Praze\n20.3.2016 admin\tNapsat komentář\nPodniků, kde se můžeme dobře najíst, nebo kde můžeme ochutnat špičkovou kávu, je stále více než dost. A to je pro nás jako zákazníky velmi pozitivní zprávou. Najít tu správnou ale nemusí být vždy jednoduché. Podívejme se třeba na kavárny Praha 1. Je jich mnoho. Naštěstí existuje portál Restu.cz, který už dávno není jenom obyčejným rezervačním systémem. Pokračování textu →\nHledáte dovolenou, která vás nezklame?\nNajít si dovolenou, která nás nezklame, není nic jednoduchého. Běžné cestovní kanceláře nabízejí často možnosti zaměřené jenom na tu nejširší klientelu. Máme-li individuální požadavek, jenom málokdy bude splněný. A to třeba v oblasti: Pokračování textu →\nCestovní kancelářePR článek\nAutoškola – Záříjová sleva pro studenty\n14.9.2015 admin\tNapsat komentář\nStudenti se znovu vrátili do školy. Snem většiny z nich, tedy těch, kteří se právě ocitají na prahu plnoletosti, je řídit automobil. Dnes se bez této dovednosti neobejdou a mnozí z nich jezdí rádi. Proto hledají, kde by mohli získat řidičák na auto, který se pro ně stává jakousi vstupenkou do dospělosti. Protože všichni studenti mají samozřejmě hluboko do kapsy, i když už si dokážou něco vydělat na brigádách, důležitá je pro ně i cena, kterou za kurz řízení motorových vozidel zaplatí. Pokračování textu →\nMilujete cestování? Užijte si ho za pár korun\n27.2.2015 admin\tNapsat komentář\nPoznávat různé kouty nejenom naší země je koníčkem, kterého řada z nás má. I my velmi často vyrážíme na zajímavá přírodní, historická, ale také tajemná místa. A jelikož řada lokalit se jenom málokdy stihne prozkoumat za jediný den, je třeba hledat kvalitní, ale samozřejmě levné ubytování. A v tomto směru přijdou vhod pobyty se slevou. Pokračování textu →\nSlevySlevy na cestováníVíkendové pobyty


Půjčka od banky - rychlé online řešení půjček na cokoliv Půjčka od banky - rychlé online řešení půjček na cokoliv\nPůjčka od banky může být Vaše za chvíli.\nPůjčka od banky Vám přináší potřebné finance, které nemáte nyní k dispozici, abyste mohli řešit Vaše problémy. Bohužel nastanou situace, které jste neočekávali. Mohou to být nečekané výdaje na opravu automobilu, nebo na zakoupení nového spotřebiče do domácnosti, který se bohužel právě rozbil a mnoho dalších. Půjčka je pak významnou pomocí pro Vás, pomůže Vám překlenout určité finanční období, abyste získali potřebné peníze na řešení Vašich problémů. Každý z Vás může využít půjčku pro své potřeby.\nPůjčka od banky a její výhody.\nVzhledem k tomu, že v dnešní době, dochází k neustálému zdražování zboží a různých služeb, nemá každý z Vás ihned k dispozici potřebnou finanční rezervu, aby mohl vyřešit finanční problém. Půjčka od banky je dnes velice využívána, jako výhodné řešení finančních situací v každé domácnosti. Pořídit si za peníze z půjčky můžete vlastně cokoliv, zboží, materiál nebo služby. Nesledujeme účel poskytnutých finančních prostředků. Jsou to peníze pro Vás a Vy je můžete využít dle svých potřeb. Jsou různé druhy půjčky, např. půjčka bez dokládání příjmu, rychlá půjčka, tzv. SMS půjčka nebo půjčka bez prověřování registrů dlužníků.\nJe jen na Vás, který druh půjčky si zvolíte, která půjčka bude pro Vaše potřeby nejvýhodnější. Půjčka od banky je poskytována již mnoha institucemi, ale i soukromými osobami. Získat půjčku můžete od bankovních institucí a nebankovních společností. Každá tato instituce má své podmínky a své druhy půjček, které jsou následně uvedeny ve Smlouvě o půjčce. Poskytování půjčky se řídí Občanským zákoníkem. Půjčka je poskytována ve výši již od několika set korun až do výše statisíců korun. Částku, kterou potřebujete, zadáte do online žádosti a také délku splatnosti půjčky. Splatnost půjčky je závislá na druhu půjčky, kterou si vyberete. Splatnost může být od 15 dní do 96 měsíců.\nPůjčka od banky pro Vás za okamžik.\nPeníze, které potřebujete, můžete získat opravdu velice rychle. Neváhejte a vyplňte online žádost na internetových stránkách. Během okamžiku budete kontaktováni pro ověření Vámi zadaných údajů, neboť vyřizujeme půjčku bez zbytečného papírování. O výsledku Vás budeme neprodleně informovat. Peníze zašleme ihned po schválení na Váš bankovní účet. Půjčka od banky Vám splní Vaše potřeby, starosti můžete hodit za hlavu. O půjčku můžete žádat kdykoliv znovu, pokud dodržíte všechny podmínky splácení, pak můžete získat další půjčku za výhodných podmínek a bonusů.


Monday, 30 May 2011 07:58\nTeplice n. M. super, výbornej gulášek a jak se časem ukázalo, warm-up na nečekanej večerní koncert v Lamperticích. Jo, když volaj správný lidi do správnýho auta, tak se pak sejdou U dvou čárek nebo kokotů, na velmi příjemně vyčouzený akcičce :-) Zdravíme Ptáčka a Čáryfucka a vůbec všechny, co tam byli. Dík za nabídku, která se prostě nedala odmítnout, hehe :-) To, že se Šotek cestou málem posral, má samozřejmě na svědomí vokurka ....\nThursday, 21 April 2011 06:29\nJedině tak lze popsat velmi vydařenou párty v Baronce! Do Litoměřic jsme zavítali po delší době a opět se potvrdilo, že podhoubí tvrdý muziky tady jenom kvete... Doslova nadupaná Baronka s náma rozjela výbornej kotel a to se pak hraje samo :) Děkujeme zpěkna Ignoranci za pozvání, přejeme ať se jim deska prodává a taky děkujeme bratrům z Český Lípy za to, že nás tak pěkně vožrali :D Takže ještě jednou Litoměřice, respect!!!\nNásleduje 3DHcup v Meziboří u Litvínova a den na to akce v Roudnický Rendě. Slíbíili jsme vám revanš za odpískanou akci v únoru, tak tady to máte :) Doufejme, že oba večírky budou minimálně tak divoký, jako v Liťáku... Ať je v alejích zase pěkně nablito :D\nTakže přátelé, jsme zpět na značkách, ale v první řadě popřejme Rockovi a jeho ženě ať jim malá Anička dělá jenom radost, ať je zdravá a roste jako z vody! No zapili jsme ji víc než vydatně a ano, Rocko je další "fotr" v bandě ;)\nPomalu doplňujeme nejen tekutiny, ale i koncerty a už se na vás kua těšíme! Jako první nás čeká Božák v Teplicích s bratrama a sestrou z Never Left Behind a další sledujte na našich webech...\nDalší novinkou je navázání spolupráce s jedním japonským labelem, který nabídl distribuci našich CDs po Japonsku. Nebudeme předbíhat, o dalších novinkách vás budeme pochopitelně informovat a ne, vážně si nás nespletli s Tokyo Hotelem :) Jinak kdo ještě nemá nový triko, tak honem, ať jste na plovárně cool! :D\nstay hard - bITCHes\nThursday, 10 February 2011 11:10\nOmlouváme se, ale protože si nemoc nevybírá a nevynechá ani ostřílený jezdce, musíme zrušit následující víkendové akce. Hned jak to bude možný, tak se budeme snažit vám to vynahradit!\n!!! Nová kolekce triček Magma Hotel - Hawaii Edition a další !!!\nWednesday, 12 January 2011 12:04\nKonečně pro vás máme slibovanou novou kolekci triček a tentokrát snad uspokojíme i něžnou část osazenstva :) No a protože už se všichni zase těšíme na léto, tak jsme připravili pestrobarevný hawajský motivy a nejen ty... (černý metalový trička jsou na každym rohu).\nNeváhejte využít povánoční slevu na tričko + CD! Objednávat můžete střemhlav v našem obchodě nebo si počkat na nějakej koncertík... Protože ale očekáváme další přírůstek do rodiny, bude začátek roku s koncertama takovej vlažnější :)\nstay hard - Magma Hotel .bitches.


Předsudky jsou OUT Projekty a práce :: Gymnázium - Gymnázium Františka Křižíka\nMezi cíle projektu patří snížit tendenci utváření postojů a názorů na základě zažitých stereotypů a předsudků, zvýšit informovanost o situaci národnostních a etnických menšin žijících v ČR, podpořit studenty v realizaci vlastních projektů, které budou v rámci boje proti rasismu a xenofobii, posílit školy v naplňování průřezových témat Osobnostní a sociální výchova a Multikulturní výchova a posílit školy v interaktivní, zážitkové a projektové formě výuky.\nPo dvou intenzivních soustředěních v Nečtinech proběhl seminář přímo v budově školy. V Exodu v Třemošné absolvovala septima soustředění s názvem Projekty - jak na ně? Už tam se začínaly rodit jednotlivé pracovní skupiny a první nápady na realizaci projektů. Následovala série jednodenních seminářů, které měly projektům pomoci na svět. V této fázi pracovali jednotlivé studentské skupiny samostatně, při jednodenní seminářích probíhala jakási jejich supervize. Vše bylo dořešeno a završeno během červnového pobytu na Hracholuskách.\nV pondělí 28.6. odpoledne proběhla ve Frišově vile v Plzni prezentace dosavadního průběhu projektu a zároveň prezentace 4 projektů, které studenti GFK v rámci projektu Předsudky jsou OUT vytvořili a zrealizovali. Dva ze studentských projektů se odehrávaly v dětských domovech - DD Nepomuk a DD Domino, další projekt proběhl ve Fakultní nemocnici Plzeň. Jeden ze studentských týmů natočil dokumentární film o studentkách jejich gymnázia, které mají jinou (než českou) národnost. Premiéra filmu je plánována na září 2010.\nDokumentární film Parties Report\nCílem tohoto projektu bylo zjistit názory a postavení tří zástupkyň menšin žijících v České republice a jejich postoj k jiným zdejším menšinám. Studenti spolupracovali s Vietnamkou (Hana, 19 let), Ukrajinkou (Oksana, 21 let) a Syřankou (Hiba, 18 let). Každá z nich uspořádala party, na kterou pozvala své přátele a jednu ze zmíněných dívek.\nZjistili jsme, že i přes nemalé kulturní odlišnosti se dívky cítí být Češkami a žijí stejně jako jejich čeští vrstevníci.\nNa tvorbě dokumentu se podílelo celkem 11 studentů, kteří si jako supervizora přizvali studenta dokumentaristiky na FAMU Bohdana Bláhovce. Každý ze studentů měl vlastní funkci, což se ale později ukázalo jako nepraktické. Většina členů týmu se přestala v problematice orientovat a ztratila tak motivaci k práci. Celý dokument tak dokončili tři studenti - Jaromír Čížek, Kryštof Jindra a Petr Šmíd.\nPřes veškeré organizační a technické obtíže vznikl dokument o délce 45 minut, který bude mít svou premiéru nejspíš na konci září 2010.\nSmíchem proti nemoci\nJak už název napovídá, jednalo se v tomto projektu o práci v nemocnici. Vše se odehrávalo ve Fakultní nemocnici v Plzni na Lochotíně na dětské klinice od dubna do června.\nOrganizátorkou celého projektu byla Barbora Východská, PR manažerem byl Jan Kupka, o výtvarnou stránku celého projektu se zasloužila Barbora Muziková, nákup potřebného materiálu zajistily Kamila Pícková a Veronika Němečková, která byla zároveň i fotodokumentaristkou.\nNáplní našich návštěv v nemocnici byly různé aktivity s dětmi. Od výtvarných aktivit přes několik naučných počítačových programů až po různé dárky nemocnici. Ty byly pořízeny za dotaci, kterou poskytla společnost Step by Step.\nVelký úspěch měl Dětský den, během kterého jsme dětem zprostředkovali návštěvu několik policistů. Připraveno bylo mnoho her, kvízů a aktivit, děti si dokonce mohly vyzkoušet vybavení těžkooděnce.\nCelý projekt Smíchem proti nemoci byl velmi úspěšný a myslím, že dokonce předčil mnohá očekávání. Výborná spolupráce a koordinace pomohly k dosažení nejvyšší finanční dotace ze všech projektů a dokonce i k zisku sponzora, kterým byla firma Eurovia. Barbora Východská\nV naší skupině jsme se rozhodli zaměřit na dětský domov Domino. Naším hlavním cílem bylo poznat blíže prostředí, ve kterém z nejrůznějších důvodů žijí odložené děti, a především poznat je samotné. Naše skupina měla pět členů.\nDospěli jsme k závěru, že by nebylo špatné pro tyto děti uspořádat den plný dovednostních a vědomostních aktivit. Ještě před realizací našeho projektu jsme si sjednali schůzku s vedením domova a domluvili přesný termín akce.\nV den konání jsme se nejprve pomocí několika her s dětmi seznámili. Poté byly děti rozděleny do tří skupin a odcházely na jednotlivá stanoviště, kde už na ně čekaly námi vymyšlené aktivity.\nJednotlivá stanoviště měl vždy na starosti jeden člen naší skupiny. Po vykonání všech úkolů dostaly děti sladkou odměnu. Nakonec jsme se všichni sešli u táboráku.\nDíky tomuto projektu jsme poznali, že děti v dětském domově jsou stejné jako my. A navzdory svému osudu mají chuť se smát. Tomáš Hartmann\nTento projekt vznikl vlastně omylem. Naše pětičlenná skupina se tak dlouho proměňovala, až jsme zbyli jen tři. Původní nápad uspořádat motokárový závod vzal rychle za své. Nakonec jsme se rozhodli zaměřit se na dětský domov v Nepomuku.\nMinimálně sedmkrát jsme chtěli dětský domov na celý den navštívit a připravit program pro malé i velké děti. Chtěli jsme s nimi nacvičit divadelní představení pro plzeňské divadlo Dialog a výtěžek ze vstupného věnovat dětskému domovu.\nTento plán se velmi líbil ředitelce domova, a tak jsme brzy naplánovali první společný víkend.\nSvědomitě jsme se na setkání s dětmi připravili a byli jsme nervózní. Děti nás krátce po deváté hodině přivítaly velmi svérázným způsobem. Malé děti nám naskákali kolem krku, velké obracely oči v sloup, ale velmi brzy jsme si získali všechny a společně jsme připravovali naši příští návštěvu.\nBohužel jsme se po necelém týdnu dozvěděli, že dětem zemřela jedna z vychovatelek. Upustili jsme od všech plánů. Do dětského domova Nepomuk už jsme potom jeli jen třikrát a snažili jsme se děti alespoň trochu rozveselit a naučit je něco nového.\nZkušenost to pro nás byla veliká a děti byly neuvěřitelné, do všeho se vrhaly po hlavě. Všem bych přála, aby si něco takového mohli prožít. Eliška Šlehoberová\nLand Art – ateliér v přírodě 4.A ZŠ


Přes jižní Čechy přechází k východu studená fronta, bude oblačno a deštivo - Českobudějovický deník\nJak uvedl meteorolog z českobudějovické pobočky Českého hydrometeorologického ústavu Daniel Maňhal, odpoledne bude oblačno až zataženo. "Od západu se na většině území vyskytnou přeháňky, místy i bouřky," upřesnil s tím, že teploty se budou pohybovat od 21 do 24 °C, na horách v 1000 metrech kolem 15 °C.\n"Vát bude mírný západní vítr od 2 do 6 metrů za sekundu, v bouřkách přechodně zesílí," dodal.\nNa noc potom za studenou frontou postoupí od severozápadu do střední Evropy tlaková níže ve vyšších vrstvách atmosféry. "Bude oblačno až zataženo, k ránu místy přechodně i polojasno. Místy se objeví občasný déšť, později srážky jen ojediněle," přiblížil vyhlídky.\nNejnižší noční teploty na teploměru ukáží 13 až 10 °C. Vyskytne se západní až severozápadní vítr mezi 2 až 5 metry za sekundu.\nVe čtvrtek bude počasí vypadat podobně - oblačno až zataženo, postupně déšť nebo přeháňky, k večeru i trvalejší. Nejvyšší denní teploty od 17 do 20 °C, na horách v 1000 metrech kolem 12 °C. "To vše doprovodí mírný severozápadním vítr o intenzitě od 3 do 6 metrů za sekundu, který k večeru bude slábnout," uzavřel Daniel Maňhal.


Mario + Rabbids Kingdom Battle - Switch | FilmGame.cz\n988,00CZK, na prodejně 1049CZK\nHra Mario + Rabbids Kingdom Battle vypráví příběh nečekaného střetu mezi Mariem a potrhlými Rabbids.\nMushroom Kingdom bylo roztrháno na kousky tajemným vírem, který zároveň transportoval Rabbids do tohoto jindy poklidného království, a aby nastolili pořádek, musí se Mario, Luigi, princezna Peach a Yoshi spojit s hrdiny z řad Rabbids a vydat se na dobrodružnou výpravu napříč čtyřmi různými světy.\nPřipojte se k těmto osmi dobrodruhům a objevujte s nimi nové světy pokřivené rošťáckými Rabbids, plné skrytých tajemství a postavené na základě klasických Mario her!\nVyzrajte na nepředvídatelné nepřátele v dynamických tahových soubojích a cestou řešte logické hádanky. Užijte si toto moderní bojové dobrodružství kdekoliv, kdykoliv a s kýmkoliv exkluzivně na konzoli Nintendo Switch.\nVydejte se za dobrodružstvím s týmem hrdinů, abyste zachránili svépřátele a opět nastolili pořádek v Muschroom Kingdom!\nProzkoumejte čtyři ikonické světy plné skrytých truhel a tajemství,řešte hádanky a porážejte nepředvídatelné nepřátele na chytřerozvržených bojištích.\nMario a jeho přátelé se vrhnou do boje s pomocí zcela nových zbraní. Sarzenálem více jak 250 zbraní s unikátními statistikami a specifikacemibudete moct vytvořit nespočet kombinací se speciálními schopnostmijednotlivých členů vašeho týmu.\nTahové souboje vám umožní v klidu popřemýšlet o dalším postupu.Protivníky tak budete moct válcovat za pomoci mistrovsky naplánovanýchakcí.\nHrajte dodatečně kooperativní výzvy s kamarády v rámci lokálníhomultiplayeru nabízejících tři úrovně obtížnosti. Stačí se podělit ojeden z ovladačů Joy-Con nebo použít vaše ovladače Nintendo Switch ProController.\nZažijte skvělé dobrodružství plné humoru, epické muziky, strhujícíchanimací a barvitých vizuálů poháněných Snowdrop enginem.\nMinimální konfigurace hry Mario + Rabbids Kingdom Battle pro konzole Nintendo Switch:\nTrailer / gameplay k Mario + Rabbids Kingdom Battle


Oční cviky – cviky na oči - Zdravé omlazení\n26. 06. 2017 · MUDr. Zdeňka Wandrolová\nCo jsou to oční cviky?\nK čemu oční cviky slouží?\nJak cviky na oči vypadají? Oční jóga\n2 poznámky Jany Martincové\nOční cviky představují pravidelné a opakované pohyby oční bulvou v různých směrech, střídání pohledu na předmět blízký a vzdálený.\nUleví napětí okohybných svalů i akomodaci při zaostřování oka. Nelze očekávat, že by se pravidelným cvičením snížil počet dioptrií, jde hlavně o odpočinek a uvolnění akomodace, což je v dnešní počítačové době s vysokými nároky na naše oči velmi prospěšné.\nNejde o žádné specifické cviky, přetížené oči uvolňujeme opakovanými jednoduchými pohyby, někdy se cvičení říká oční jóga.\nOčima se provádějí pomalé a klidné pohyby v různých směrech, a to v uvolněném, pohodlném sedu.\n• Na začátku cvičení je dobré zahřát dlaně třením o sebe, ty pak jako mističky přiložíme na oči a chvíli relaxujeme.\n• Následně očima pohybujeme zhruba 5x v následujících směrech:\n1. nahoru a dolů,\n2. doprava a doleva,\n3. šikmými směry, kdy očima píšeme písmeno A a V,\n4. kroužíme očima ve směru hodinových ručiček a proti směru hodinových ručiček,\n5. malujeme ležatou a stojatou osmička.\n6. Na závěr natáhneme před oči ruku se vztyčeným palcem a střídavě několikrát za sebou zaostříme na palec a pak uvolníme akomodaci a koukáme daleko před sebe (třeba z okna na stromy, na okolní přírodu).\nVšechny pohyby zopakujeme několikrát dle času, který na cvičení máme, minimálně 5x.\n• Na závěr cvičení opět zahřejeme dlaně a „teplé mističky dlaní“ přiložíme na oči.\n2 poznámky Jany Martincové:\nPoznámka 1: Ráno jde cvičení mnohem lépe než odpoledne.\nPoznámka 2: Píšeme sice, že počet dioptrií cvičení nesníží, ale zaznamenala jsem jednu zajímavost stran presbyopie (stařecká vetchozrakost). Během 10 dní jsem cvičila cviky asi 5x, abych se je naučila. Po natočení jsem další den měla čočky na sportovní aktivitu. Následně jsem si večer začala číst časopis, který ten den pravidelně vychází a já si musím vždy před čtením sundat čočky na dálku, protože s nimi již text vidím rozmazaněji. Onen večer se mně to nestalo a bez problémů jsem četla text i s čočkami. Nevím, jestli tato skutečnost nějak souvisí s cvičením, ale je to pravděpodobné, protože cvičením se zvýší „pružnost“ oční čočky a jsme tak schopni lépe číst.\nJinak cviky jsou perfektní, nevím jak na dioptrie, ale na presbyopii to funguje skvěle, stačí cvičit obden, nejlépe ráno.\nPředchozí článek Oční vady: Krátkozrakost, dalekozrakost, astigmatismus\nDalší článek Červené oko


Psaníčka: srpna 2015\nCo v srdci nosíme, o to se bojíme\nMůj rod byl chudý, takže co mi zbývalo jiného než krást. Měl jsem tehdy trochu buřičské sklony, ve školce jsem jednoho obzvlášť prašivého, zamračeného dne zbil o polední pauze paní učitelku a vymohl si, že mi bude vykat a že mi bude každé ráno cídit moje přezůvky. Pamatuji se, že měla pohled, jako kdyby ji brali na nože. Od té doby mám chuť vládnout ženským a ponižovat je, co se dá.\nKdysi jsem chtěl být gynekologem. Snil jsem o tom, že budu pravidelně prohlížet děložní hrdla, ty chaluhy dívek a dam, a pak je prstem vyrejdím a nabubřele ošukám. Cítil jsem, že tak bych byl pan Někdo a všichni manžílci by mi záviděli. A jak známo, čím víc závistivců, tím úspěšnější život! No kdo by si nechtěl zabrnkat na jeskyňce půvabné věrné, poslušné manželky, které by k povolnosti postačila jedna injekce do boku. Pak vzít řemen, svázat do kozelce, protáhnout ji dildem, nacpat do análu pálivou ředkev a už jen kopat smrt do prdele - souloží.\nNapsal jsem i Stručné dějiny hraní na violu a pozoruhodné obrozenecké drama ve třech obrazech, ale to jsou výtvory tak šlechetné a formálně na úrovni, že je žádné lidské oko nemůže spatřit, aniž by přitom neupadlo do tranzu. Nechci se chlubit, ale dovedl jsem v pěti letech vypočítat Poincarého domněnku, akorát jsem ještě nedovedl psát (leda klikyháky), takže ji zdokumentoval Perelman až nedávno a sklidil všechny zásluhy. Nezaslouženě. Měl jsem být první, já měl být ten průkopník, co ho budou nahánět kvůli miliónu dolarů. A ne tady žít v bídě mezi mravenci a zneuznán jak poslední potkan.\nNo něco z toho dramatu bych snad mohl přihodit.\nKonkubín - vrchní sládek\nKonkubína - nevěrná manželka\nRůžovovous - božstvo hor, můžete mu říkat Krakonoš nebo Rýbrcoul\nJitřenka - dcera Konkubíny a Konkubína\nJuza - vesnický písmák\nKrištof - přivandrovalec\nScéna prvotní je jak upředená z nebes. Kaple s panem děkanem se tyčí do hrozivé výše na úpatí krakonošských skalisek. Vzpovzdálí na mýtince s krávami se procházejí ospalé děti a fešný pasášek jím k tomu píská na píšťalu. Vrchol sněžného vrchu se leskne v ranních červáncích. Vše je romanticky poblouzněné. Jitro. Pomalu se rozednívá.\nRůžovovous: Svět se hýbá jen mým přičiněním, jak zafoukám, tak se pohne a vy, červíci, můžete jedině odklízet písek z mých cest. I když upřímně pohrdám lidským plemenem, chápu, že i ono chce nějak žít. Ve své honbě za štěstím sice dobrým lidem odjímá i to málo, co mají, ale co naplat.\nPrvní opilec (duch): Bylo by dobré, kdybys do toho někde štouchnul a dobrému se oplatilo dobrým.\nRůžovovous: Co tě napadá? Víš, že pomůžu kdekoliv si mě dobrák od kosti žádá.\nTřetí opilec (duch): Hahaha, sláva knížeti. Zlosynovi však musíš vyplatit, co se mu vejde pod kožich.\nRůžovovous: Ajta krajta, jaký pokušitel v tobě sedí. Pravdu však díš, šelmovi dám, co mu náleží. Nuže, vypravme se trochu na výlet, zjistit, jak se to s lidmi tam dole má.\nDruhý opilec (duch): Máme zastřít tento nezemský koutek mléčnou mlhou, aby do ní jakživ žádná noha nepáchla, vaše knížectvo?\nRůžovovous: Aťsi. Bude to bezpečnější. Aby nespatřily jich zraky něco, z čeho by osleply. Teď už leťme. (Zmizí za skalami a duchové za ním.)\nJuza a vesnický pacholík - nesoucí za ním obří ranec.\nJuza: (v myšlenkách): Mám či nemám? Srdce je tu ukováno růžovým řetězem, tak růžovým, že je plný bodlavého trní, tak dalece trnným, že mě svírá přes den, přes noc, nešt to vem. (nahlas) Tedy mám či nemám, ptám se orákula. A orákulum mlčí. (utrhne kytku a trhá z ní lístky) Mám - nemám, mám - nemám, mám ? Nemám. Tedy sbohem, sladká Jitřenko, světlo mé poutě, denice mých strastí.\npacholík: Nepůjdem dál? Nohy už mi samou bolestí vypověděly službu. Mám chuť na škubánky od maminky.\nJuza: Odcházím, chlapče. Odtud to zvládnu sám. Vem si dva groše od cesty a vzkaž všem, že už mě tu víckrát neuvidí. Nebo si ho radši schovej na památku na nešťastného člověka.\nUmíte si představit, že Juza provede ještě spoustu potrhlých kousků, ale že se nad ním Růžovovous ustrne a nakonec mu tu Jitřenku dopřeje. Do té doby mu párkrát zmrzne smích v hubě. Psal jsem veden naučením, že kdo věří, tomu bývá pomoženo, naučením, které se čím dál častěji objevuje v různých seminářích a příručkách life coachingu. Celá věc je doslova přecpáná různými deus ex machina nebo něčím, co nás přesvědčuje o nesmrtelnosti divů. Povstano světlo a prasknou okovy atd. Taky je jasné, že se tam hodně chlastá, jak bylo v tehdejších časech běžné, ať už na kuráž nebo ze zoufalství a že se tam taky často líže ruka, která postavy bičuje. Konkubín má prosperující podnik na pálenku, ale nedokáže nechat mrtvé spát a vyčítá si, že jednou v pominutí smyslů utopil v nádrži s ořechovkou milence své ženy. Je to takový havran na poušti, postava nesmírně tragická, až je jen k smíchu a pokud vím, málokdy byl uváděn na prknech někdo tak prolezlý pocitem viny. Juza je čistý milovník, naneštěstí svět nikdy nebyl stvořen pro milovníky, ani tehdy ani teď. Jeho stydlivost ho přivádí k situacím, kdy musí volit, jestli vstoupit do světnice oknem nebo vikýřem. Dveřmi přece chodí jen prostřední povahy.\nKolorit za nynějška\nVčera jsem byl úplně našrot a zfetovaný a když jsem tak ležel u dopravní značky v tratolišti grcků, přemýšlel jsem, kde jsem poztrácel všechny ty svoje nepřekonatelné spisky z doby bujarého paření a promiskuitní identity. Než mě smyl z podoby chladný srpnový déšť, stačil jsem si vzpomenout, že je mám na harddisku na těžko přístupném, zaheslovaném místě, v podstatě zapomenutém chlívku, aby se mi tam nemohla všemu bezpečnostnímu pásmu navzdory dobýt má dávná láska a použít vše proti mně…\nVybavilo se mi nečekaně, že jsem přece před desíti krásnými lety napsal onu přesličnou, trošku utopickou ódu na mimozemský život, padnoucí či dokonce ulitou jak torpédo na nepřítele v Prasečím zálivu. Nechci říkat, že by byla kdovíjak dobrá, ale přinejmenším mi pomohla vyřešit jeden problém, kterým jsem se tehdy velmi intenzivně zaobíral. Sice jak ukončit příliš nudný dialog mezi dvěma ústředními protagonisty, aby bylo patrné, že už se mi nechce ho rozvíjet. Nikdy. A protože jsem tehdy v mladické nerozvážnosti dával přednost činům před zahálkou, zrodila se metoda, kterou jsem se později řídil v každé povídce či obecně příběhu. Prostě všechny zabiju, jaképak štráchy. Mrtví už nepromluví. Nikdy. Stejně vztekle jako Bůh před dvěma tisíciletími jsem se rozhodl, že Kanánce zničím, protože se mi nehodili do krámu. Nemuseli ani provádět smilstvo, nepotřebovali provokovat k oplodnění půdy, jednoduše mi připadalo takticky výhodné je z děje vypustit, protože co je v písemnictví větší peklo než nudný dialog? Jedině snad nudný monolog. Abych zbytečně neprodlužoval čekání, bez přehánění útrpné, na závěr upřímně doznávám, že ač dílko pochází z hlavy mé, námět mi v míře vrchovaté poskytl užvaněný, vysoce postavený politik za vlády prezidenta Nixona (nebo to byl Vonnegut?) Tak tedy pár větiček z celku na ochutnávku.\nVesmír je prakticky neobyvatelný. Nacházíme se na rozhraní dvou galaxií. Lodní deníku, je třicátý šestý pátek 142. Segmentu po Potopě, a zbytek pohotovostního mužstva si dopřává šlofíka v kuřárně. Zklamaně uvádím, že roste nespokojenost s populací. S ženami je situace na pováženou, jejich vaječníky nestíhají odbourávat kappa vlny z translucenční radiace, a proto máme na palubě pouze čtyři (4) čerstvorostence. Někteří důstojníci už museli opustit své tělo, aby jejich duše mohla poletovat vesmírem a hledat si novou obyvatelnou planetu. Zní to jako klišé, ale nejvyšší důstojník Killpatrick nehodlá opustit loď, dokud se neujistí, že všichni jeho svěřenci už si našli bezpečné místo k znovuztělesnění. Jeho manželka zesnula ve dvanáctou neděli 108. Segmentu po Potopě a od té doby se chová velice podivně, dělá věci nehodné velitele a dokonce si našel náhradního parťáka ke kuželkám v podobě fyzioterapeutky O'Fallonové, přestože na Aionu ženy kuželky hrát nesmějí. Dlužno dodat, že mladá dívka nezvyklých somatických předností a zrzavé kštice neunikla pozornosti ani ostatních našich důstojníků. Chloe O'Fallonová je otevřená přátelským signálům posádky, dokonce je schvaluje maskujíc úsměv za nechápavý údiv, v žádném případě však nepřipouští, aby si ji někdo přitáhl blíže k tělu. Z vlídné mladé dámy se v tu chvíli stává rozhořčená fúrie. Je to prostě Irka každým coulem. Chloe má velice jemně modelované, řeklo by se rozkošné hrdlo, pěstěné nehty a věnuje se ve volném čase pletení a háčkování. Dýchá z ní vůně panenského oleje a blíže nespecifikovatelné cosi, co přivedlo pana podpraporčíka Heynese až na samotku. Byl oprávněně potrestán a uvězněn, neboť za hlučných projevů nelibosti a vzdechů mladé dívky vysílal za zavřenými dveřmi naší Chloe podivné signály. Pro případ, že si někdo neobeznámený se situací v hlubokém vesmíru přečte tento zápis, uvádím, že vztahy mezi posádkou jsou striktně pracovní a kdo překročí bariéru, je přednostně vystaven ostudě a zahanbení, výjimku tvoří už na Zemi sezdané páry. Ti mají výsadu tělesných sblížení a třebaže nedochází ke koitu klasickým pozemským způsobem, protože ženy ztratily těsně po Potopě chuť k milování, koitus se odehrává tak, že muž se odhmotní a vstoupí uchem do jakéhokoliv ženského těla a uvnitř si pak smí rajtovat, jak se mu zlíbí. Ženské tělo tam leží připravené ve vakuu k čemukoliv. Technika ušního milování vychází z předpokladu, že tělo chce vést nějaký společenský život. Duše bez těla jej vést nemůže a ženy bohužel byly těsně po Potopě jen těla bez duše. Jakmile duše shledá tělo nevyhovujícím nebo je už dostatečně nabaženo, může se zas zhmotnit v původní podobě a pozorovat znovu na vlastní oči na ženě, zda na ni nějakým způsobem zapůsobila. Pokud se alespoň maličko usmívá, proces proběhl úspěšně a existuje naděje, že se v budoucnu zopakuje.\nv srpna 29, 2015 Žádné komentáře:\nPomluva - rozlitý inkoust\nBytný si tu čte Góru bezprawia od Johna Grishama. Jestli je ta kniha tak záživná jako její obal, není co řešit a rovnou jí přitopím v kamnech.\nSzlak zaczynał się przy końcu do cholery…mám z těch spřežek vymeteno. Chystám se na večerní tah, takže si předem stluču nějakou šibenici, provizorní, abych do ní mohl lehce vklouznout. Už slyším ze všech stran, že ten se žení a ta se vdává a nechci o ničem vědět. Pokaždé říkám, že o ničem nevím, když se mě ptají, kdy do toho praštím já, apoštol bezstarostna. Též bych mohl uschnout strachy, kdyby se mi (nebo možná mé ženě?) narodil malý prevít, co by si po mém vzoru hrál už ve školce na místokrále hospod. Já vlastně ani nemám kdovíjak mnoho zkušeností s přebalováním capartů. Ale to dělají matky, ne? Nebo kdo se o ně stará, když jsou pokaděné? Ty jejich zadečky zablešené, ten rozpadlý komínek hovínek, které ze sebe vypouštějí v nepravidelném, nepředvídatelném sledu, čekají na povel přírody, aby se usmívaly a zničehonic řvaly, tupě jako každé dítě a když se porvou později v pubertě o holku, je jím vždycky tak volno a když jim pádná pěst rozdrtí nosní přepážku, jsou tiší jako pěna, že by i žejdlík piva z šenku záviděl. Už jsem poznal ty majstry, šestácti či sedmnáctileté, jak žalostně touží po těch kyprých dívčích stehnech či jejich provazčitě svinutých prstech, kterými se, ó bože, dotýkají jejich ztopořených údů! Tváře jim zčervenají a i úplným debilům svítí oči o něco prudčeji.\nv srpna 28, 2015 Žádné komentáře:\nv srpna 27, 2015 Žádné komentáře:\nČověče, takový ty seš fešák a jak jseš postrojenej. Jak na plese vagabundů. Zase. Dneska jdou rozbitý škrpály. Holky, který chodí do fabriky jak kinohvězdy. Na co čekají?\nV tom dešti.\nNahoře je slavná svatba. Pak se znalecky dívala na krásného montéra, který si palcem natahoval kšandu, která mu pořád padala.\nBez fabriky, stejně tak jako bez ty svý holky, nemůžu žít.\nObčas mě přepadají podivné záchvaty paniky. Zdá se mi, jako bych žil s oslnivými ženami jako pouhá lať polepená papírem. Představuji si ženy jako serafy, kteří mi kdykoliv ochotně uvaří česnekačku a nečiní žádná opatření. Kteří se nestarají o peníze a splácení dluhů a jediné, co je zajímá, je koupelna a vana jmenovitě, kde se namáčejí do éterických olejů. Vím, že ideál má od skutečnosti stejně daleko jako pokus o překonání evropského halového rekordu od svěťáku, který byl dosažen před třiceti lety, ale nechme na hlavě. Pomalu odkrývát psychedelický svět šílenců a nemravů má pro duši osvobozující vliv. Je to jako koukat do jícnu sopky a vědět, že ti může kdykoliv vytrysknout do tváře! To až přeletí kolem rtů hořký úsměv. Ženy a serafové mají rovněž společným znakem, že nejsou tak neslušné, jak si je vysníváme. Někdy tak je maličkým zklamáním, že nejsou víc jako my, vagabundi.\nVyklubat se z bublifuku\nJako kulturní vložka zpívaly slepý děti. A nad nimi se táhl nadpis. Jako oko v hlavě musíme střežit svou jednotu.\nZvrátila hlavu a vlasy ji v lijavci zplihly a vymodelovaly její krásné tělo. Nevěsta se otáčela a taktovala do zpěvu.\nSvatba jak má bejt.\nTa vaše snoubenka vám utekla včera? Předevčírem a mnul si červené oko.\nA ani se jí nedivím, ona holka byla sečtělá červenou knihovnu a životopisy slavných mužů.\nProto mi také hrozila minulostí nebo budoucnosti. Buď milencema, se kterým dělala nebo dělat chtěla nebo naopak, že uteče k rodičům.\nTa má holka roztříhala nějaké své prádlo a chodila je prodávat do obchodu jak ostaré hadry. Žili jsme absolutně.\nOdpoledne budu mít jinačí hudbu, vlastně večer. Našel jsem si klub Martyr, kde mohu sedět v hlubokém kotli, v relativní samotě a pod starou jedlí. Sice tam později nepronikne slunce a stoly se ztopí v modrém jasu elektrického osvětlení, přesto se na stagi zaleskne tichá hladina jakoby tůně ambient muziky jako krásně hlazený drahokam.\nPředpokládám, že až se setmí, zarejdí si divoženky tou chrastivou nocí jak svatojánské mušky, hodí si tanečky s nadrženými panáčky ve fráčcích a nebo spíš v košilečkách a jen oddanost naslouchání mě nejednou uchrání od utkvění na jich vířivém tanci.\nAž zbloudím v melodiích farizejů a hávamálů, zvednu se a jako homo literatus unaveně vyjdu na procházku. Hned unaven barvy, světlem, náhodami i zdravím, zkrátím ji a jak netopýr se stulím v uličce na odpaďáku. Za soumraku napitý netopýr lítá hostnoucí tmou šejdrem. A vlažný a čerstvý vzduch jen filtruje jeho/mou odrodilou přítomnost.\nVšude se bělají štíty rezidencí, byl jsem zvědav, kdo první protne hluboké ticho nějakým lehkým zadupáním nebo výkřikem do zmatené noci. Mdle se lesknoucí domky však nepromluvily. Drasticky klopotný život jejich obyvatel, jejich mastná kuchyně a mlsné mouchy, nic z toho mi nepřipadalo živé. Valit se životem bez podpory, bez posily a bez poučení, jevilo se mi tehdy jako jediná rozumná cesta, zatímco mě nohy nesly dál až do hospody, kde snad budu moci se vyspat s uklízečkou v kumbále.\nNámel se poprvé objevuje na scéně dějin v ranném středověku, jako příčina současných masových otrav tisíců osob. Nemoc, jejíž souvislost s námelem byla po dlouhý dobu nejasná se vyskytovala ve dvojí formě. První formou je sněť (ergotismus gangraenosus) a další forma je kunvulzivní (ergotismus convulsivus). Lidové názvy ergotismu jako "mal de ardents", "ignis sacer" "heilige Feuer" "St. Anthony`s fire" nebo "svatý oheň", spíše odpovídají sněťové podobě choroby. Svatým patronem obětí ergotismu je Svatý Antonín a hlavním úkolem řeholníků Řádu Sv. Antonína byla léčba těchto pacientů.\nSebeexpriment Alberta Hofmanna\nA jak na tom jsou zvířátka?\nZatímco myš intoxikovaná LSD vykazuje pouze motorické poruchy a změny lízacích návyků, kočka, kterou jsem pozorovaly, prokazovala mimo vegetativních symptomů, jako je ježení srsti (piloerekce) a nadměrné slinění i důkazu schopné projevy halucinací. Zvíře strnule zíralo před sebe a místo toho aby zaútočilo na myš, kočka jí nevšímavě opustila, nebo se před ní vyděšeně zastavila. Pozorováním chování psa, který byl pod vlivem LSD, byl učiněn závěr, že také halucinuje.\nMy, co jsme odkojeni na tripech, víme, že chlupaté dřevěné zdi, vířící proudy vod z umyvadel a svíčky, které nám rozežírají slizem porostlé tělo, rozžhavují na vzdálenost půl metru kůži a gravitace v jiném gardu a časosběrné anomálie, kdy den trvá pět minut a hodina celou věčnost, jsou na nočním pořádku. Při velkých dávkách vzniká kompletně a zbrusu nová vize smyšlené reality, trvající celý den, když se zadaří a tvrdá příroda nebo tramvaje vás nedostanou dřív. Diethylamidy kyseliny lysergové prostě patří mezi ty božské vynálezy, které sice nevznikly náhodou, ale nebýt několika chytrých hlaviček, jistě by jejich showtime započal mnohem později. Mohl bych tu sice psát všechny ty webové rozmanitosti, které skrývá síť jedniček a nul, jako hry o falus, teorii nadakvárek, vše, co tak či onak souvisí s integritou, s naším rozpolceným jástvím, s To nebo s kým čertem, třeba proč mám chuť na papírky, psal bych ale akorát křídou do komína. Kdo zkrátka nehraje hry, kdo nebalí baby, kdo se vlastní leností připravuje o tu nejzábavnější ze všech kratochvíl, o pokoušení vztahů, ten nemá na růžích ustláno a lepší je se tisíckrát spálit, sežrat jehly, vyndávat si tkanice z hrdla a králiky z klobouky než nepoznat blaho iluzorního soužití dvou pohlaví. Ženské po čase poznají, že chlap falus nemá, že žádný návod na spokojený život neexistuje, prostě zůstane tam díra zející ve vědomí, a tak s čistým štítou začnou lov na další bezbranné srnce, aby se znovu, po kolikáté už, seznámili se skutečností, že hra nemá vítězů, že podstatou hry a jejím smyslem je vše prohrát a čím upřímněji ji hrajeme, tím víc ztrácíme. Snahy zachránit vztah patří mezi ty nejzbytečnější v ramci celého lidského usilování. Jestli myslíte, že empatií něco zlomíte u chlapa, pak jste na omylu a jestli si chlap myslí, že podpantoflačením, poklízením nebo vařením vyžehlí pocuchané cítění ženy, mýlí se dvojnásob. Je to tak směšné, až by se řeklo k zalknutí přerývanými vzlyky, co všechno jsou lidé schopni udělat pro potápějící se koráb. Intuice velí se zachránit v pěkné plovací vestičce, kdežto zraněné vzpomínky naopak urvat co nejvíc ze zbytků, běžet do kajuty pro housle z roku 1742 a utopit se v uzamčeném křídle na přídi.\n"To, co nazýváme "prázdným prostorem", není ve skutečnosti zcela prázdné."\nV chatrči spolu bydleli Kráska a Zvíře. Tuze je rmoutilo, že nemají děti, život bez dítěte je jen půl života. Když už nedoufali a smířili se s tím, že dožijí život o samotě, narodila se jim dceruška. Pojmenovali ji Faidra. Vyklubila se z ní svůdkyně, která otravovala život všem bohům? Nebo vzdoruje černé své lásce k nepříteli a raděj se odpraví, než by skutkem pošpinila čest?\nA který kraj bys, pane, prohledal?\nVždyť sňal bych z tebe starost a hoře,\njá podél Korintu jsem zbrázdil obě moře,\njá za Theseem byl i v oněch končinách,\nkde mizí Acheron v podsvětních hlubinách.\nZa novou nadějí do jiných končin chceš?\nkde doufáš, že otcovu stopu nalezneš?\nTy myslíš, že by cit a rozum zapomněly,\nna věčnou překážku, jež od sebe nás dělí?\nSvé žalné tajemnství ti zjevím, paní, celé,\njež bědné srdce mé už neunese déle.\nKdo právo dává ti a jaký důvod máš,\no bezživotí své že stále ukládáš?\nJak strašný úmysl ti zdrásal asi duši,\nkdyž srdce ještě teď úzkostně ti buší?\nPři prvním pohledu tvém roztál led i sněhy,\nkdyž k tobě oči vznes', ty byly plné něhy.\nCo lákalo by mne, je srdce zlomit tvrdé,\na bolest do duše vnést necitelně hrdé.\nv srpna 22, 2015 Žádné komentáře:\nHarry Fotr a případ zneužité tanečnice\nVypil půl láhve vína, ale když oslovil děvče, hrdlo se mu stále chvělo.\n"Jak ti říkají?"\n"Lýdie a tobě?"\n"Mám mnoho jmen."\nProsím, Všemohoucí, dopřej mi dnes k obědu hrnky vína. Otřu nůž, odložím vidličku, cokoliv chceš. Jen mi dej místo králíka pečeného na cibuli a zelené paprice pěkný demižón hroznů. A mlčky, mlčky jej vypiju. Jak se sluší na rozpačitého chudáka.\nv srpna 21, 2015 Žádné komentáře:\nTenhle článek diktoval můj kamarád, M.Z., absolvent bohosloví na prestižní pražské univerzitě. Pojednává o jeho vztahu k střední škole. Zkušenosti nevěřícího, tak je myslím pojmenoval, a jsou možná volně dostupné, ale pochybuju, že je najdete. Absolvoval před mnoha a mnoha lety katolické církevní gymnázium a budu spíš mluvit jeho ústy, než abych se pokoušel o transkripci.\nZačal jsem chodit do jedné temné a ohyzdné základní školy ze 70. let. Zpočátku jsem byl nadšen z toho, že už nemusím po obědě ležet na lehátku, nebo spíš tvrdé žalářní pryčně s krátkou peřinou. Stará učitelka v první třídě byla dost nevrlá. Nejevil jsem vůbec nadšení z neustálého kreslení rohlíčků do pracovního sešitu a nesmyslně častého vybarvování jakýchsi omalovánek. Učitelka jen tak nezávazně naznačila matce, že patřím na zvláštní školu.\nškolu. Nejspíš jí nedošlo, že jsem se naučil číst někdy v pěti letech, což byla docela výhra. Kupodivu jsem ale v pololetí dostal na vysvědčení velkou jedničku a na konci roku učitelce nezbývalo, než mi dát samé jedničky. Chtěla mě ovšem nasrat, tak mi dala aspoň dvojku z výtvarné výchovy. Na této státní sekulární škole jakási katechetka nepovinně vyučovala náboženství. Neměl jsem potřebu tam chodit, nic mě tam netáhlo. I když dcera sousedky z baráku to navštěvovala a nestěžovala si. Neměl jsem o náboženství asi žádnou představu, ale nejspíš jsem se v té škole nechtěl zdržovat déle, než bylo nutné. Matka mi nabídla, jestli bych nechtěl do náboženství chodit. Pronesl jsem své oblíbené: "A proč bych tam měl lézt?" Matka nedokázala vymyslet žádný důvod, tak jsem brzy na všechno zapomněl. Na tuhle drobnost bych skoro zapomněl... I k vyučování v sekulární základní škole patří trochu té mytologie. Snad ve třetí třídě jsme probírali příběhy ze Starých pověstí českých. Učitelka se lehce zmínila o pohanském náboženství a o kněžně Libuši, která konala oběti bůžkům. Zeptal jsem se, kde staří Čechové přišli k takovým podivným zvykům. Učitelka bez váhání odpověděla: "Milí žáci, vy byste asi chtěli vědět, jak vznikne náboženství, že ano? No tak podívejte se, když si lidi neuměli vysvětlit některé přírodní jevy, třeba bouřku, tak si vymysleli bohy, kteří za tím jevem stojí. Kněžna Libuše si třeba myslela, že bouřku způsobí hněv boha\nPeruna, který vládne hromům a bleskům. Ve starověkém Řecku si zase lidi vymysleli hromovládce jménem Zeus. V každé zemi si lidi vymysleli jiná božstva. Inu, milé děti, buďte rády, že žijete v moderní době, kdy už umíme většinu věcí vysvětlit vědecky, třeba tu bouřku."\n-- Na škole krátkou chvíli působilo Hnutí čistá láska. Pravděpodobně mělo za cíl popularizovat sexuální tělocvik až po svatbě. Netuším proč, neboť toto je již standardní součástí křesťanství.\n-- Možná by vás zajímalo, jestli se konala jakákoliv sexuální výchova. Lze říci, že skoro ne, nicméně v kvintě jsme se v biologii jednou dívali na jakousi videokazetu. Záznam byl nesmyslně tichý, takže bylo rozumět každému osmému slovu. Střídaly se dva záběry. Pohled na besedu puberťáků s odborníkem a jakýsi divný graf. Nepodařilo se mi zjistit, o čem to bylo, ale ten divný graf asi představoval menstruační cyklus. Potom jsme se snad v septimě dívali na videozáznam porodu. Když miminko přišlo na svět, zazvonil školní zvonek, zařvali jsme pochvalně cosi jako při fotbale a utíkali do\njídelny. V tercii se konala beseda s jakousi doktorkou. Mluvila dlouze o důležitosti a významu panenství. To slovo mi rezonuje v uších, když si na ni vzpomenu. Panenství je prý nejdůležitější součást slušné holky. Bůhvíproč také podotknula, že kluci si rádi představují spolužačky nahé. Ohlédnul jsem se po holkách ve třídě, ale moc mi to představování nešlo. Zjistil jsem, že mám evidentně nakoukáno příliš málo "uměleckých fotek". Sexuální výchova byla tedy nedostatečná, což znamenalo, že jsem to musel dohnat samostudiem "knížek pro chlapce". Taky jsem začal ujíždět na tvorbě Jana Saudka. Seriózní umění je daleko lepší než erotické časopisy Oldies, Markýz, České ložnice, Fontána, nebo Právě 18.\nMá nová Sapfó\nMé nové štěně, uber na hlasitosti, přidej na naléhavosti. Týráš mě ze zvyku? Máš svatozář kurvy a perutě z hoven. Jsi prostě pravá ořechová. Jindy bych tě přejel jak buldozerem, ale že mi nepohlídneš ani do očí, že se za mě tolik stydíš, zprasím tě jak obyčejnou básnířku, která leží na zádech s roztaženýma nohama a čeká, až do ní zastrčí kabel. Celá zmáčená šampaňským se nehodláš vzdát, bojuješ o svou nezávislost vypisováním složenek či přímo inkasem. Však víš, má nová, rada je nad zlato, říká se. Nyní radím ti, abys později neměla vlhké oči. Nikdy nejezdi na cesty s někým, koho nemiluješ. Lépe se servat o poslední kůstku než vysvětlovat nehodným, že ti vypily zásoby tokaje na půl druhého dne. Jseš jak skála slídou sypaná. Trochu kamenec a hodně leknínový úbor. Měla bys méně cvičit, začínáš mít svaly rychlobruslařky.\nv srpna 19, 2015 Žádné komentáře:\nPřetvářka má krátký nos\nŽily byly tři kamarádky, jedna z nich, Helena, se připravovala na obtížnou zkoušku z matematiky. Vzhledem to dívka nad dívky, její líci nikdy nezdobil vztek ani uraženost, vždy se usmívala přes čarokrásné rety k zulíbání, její vlásky se kroutily jak vlna beránků a kdyby nebyly tak kudrnaté, jistě by se hodily k výrobě pavoučích sítí, co nevídáno převelice, zdobila její útlou postavu s krásnou šijí i povaha neméně ušlechtilá.\nChodila s vojákem, který střílel z kuše a všemožně rušil sousedy z rozjímání. Jejich romantický vztah však právě nabíral na obrátkách a zdálo se jí, že čím déle se znají, tím jsou si bližší. Jednou voják nepřišel z cvičení a ona se rozstonala strachem o něj. Ukázalo se, že se v kasárnách namazal a po cestě na cvičiště spadl z mostu do říčky Klepavy, která ho proudem hnala až do Bystřice.\nZatímco probíhalo pátrání po jeho bezvládném těle, Helena si rvala chomáče vlasů z lebky a plakala bezrozměrné slzy pravého zoufalství. Po třech dnech tělo vyplavalo, okousáno jsouc dravými rybami, a tehdy Helena upadla v apatii. Temnota se lilem vrchem spodem a z jejího života vymizela barva. Rychlými kroky spěchala k kartářce, aby v ní probudila trochu vřelosti či aspoň účasti a nechala si vyčíst z kouzelného balíčku nadcházející jí osud. Ještě uplakaná, sotva dorazila na práh okultního krámku, jakási žena s havraními vlasy a bradavicí na nose ji začala nepokrytě nadávat, že mají zavřeno, mísíc češtinu snad s rumunštinou. Dala se na útěk, co jiného zbývalo. Před sebou, před ztracenou láskou, před ostatními posměváčky, ale hlavně před tou roztančenou stěnou zbytků její rovnováhy, ve kterém teď nalézala jen neklid a úzkost. Jemný linoryt beznaděje obkroužil její vzácnou mysl.\nPřenesla se přes něj mílovými kroky, skoro jako by se neznali, aniž by tušila, jaké následky pro něj jejich rozkoly budou mít. Hrubián, ošklivý, škaredý, řeklo by se zmije, kterou si hřála na prsou. Ať mráz či obleva, div si nerozlámala hlavičku přemýšlením, jak pro něj připravit tu nejsladší pomstu. Vyhověla přátelské té nabídce, že si s ním vyjede na hory, kde ho naposledy podrobí křížovému výslechu a kde si usmyslí, smrtelně vážně, že ho definitivně zničí. Její srdce tkvělo v bezedných hlubinách zármutku, když ji před dvěma týdny oznámil, že si našel jinou snoubenku a z blíže neupřesněných důvodů ji tedy pouští k vodě.\nTušila, že se za jejími zády stýká s jinou, ale nechtěla tomu věřit. Až telefonát, který odposlechla ("Ojebu tě třeba potmě"), probudil v ní Xantipu a přesvědčil ji o té nejkrutější zradě, již by bývala byla skousla jen tehdy, kdyby věřila, že on skončí na hranici v chrastí a popelu.\nv srpna 18, 2015 Žádné komentáře:\nTělo kus po kusu se drolící. Na způsob rozlámaného kalamáře. Drobounká setkání s lotry z minulosti na sebe navazují další setkání, s lotry z budoucna. Dát si bacha na tón (tonus, struna, zvukomalebné pohlazení) hlasu, jímž volám do lesa. Někdy je les zapeklitý a děcka s velkýma, klidnýma očima z něj chodí domů jakoby pošpiněné. Ubrečené, zfetované. Víme, že dívky, co vynikají ve fyzice i tělocviku, neumějí uvařit krtčí dort nebo i babiččinu bábovku.\nHonění jim však jde od ruky, proto ty úspěchy na hrazdě. Břišní tanečnice jsou samé břicho, všechno na nich křičí břicho, břicho. Bojím se jim podívat na břicho, abych tam nenalezl dvojsečnou zbraň, kterou bych si uťal čumák.\nAž v hrobě vydáš všecky své poklady.\nPomoc je nasnadě, zpívej a budou tě chtít. Budou ti naslouchat v hlubokém pohnutí. Takové dvojhlasé koledy, nebo dokonce v ladném trojzpěvu podané? Ty pohnou i pokrývači. Takový alt... Lepil se ji na hrdlo jak klih.\nv srpna 17, 2015 Žádné komentáře:\nPantomima na usmířenou\nTrocha vzrůša ještě neposlalo pod kytky ani tloušťíka s kardiovaskulárními potížemi. Toho možná ano, že ano, ale nás, nás smrt vzrůšem nedostane. Nedávno jsem měl možnost trávit jednu noc v hotelu, tady na východním pobřeží mají řetězec relativně laciných, přesto ucházejících hotýlků Super 8. Všechno vypadá velmi na úrovni, dokud ráno neochutnáte snídani. Místo švedských stolů a prsatých hostesek v bikinách, jak byste čekali od nezištných obchodníků (trochu oxymóron, chi chi), stojíte před plastovým stolečkem, na kterém je vtěstnáno ad libitum asi pět druhů potravin a stejný počet mašin, ve kterých si je nezávisle na okolnostech doklohníte, hotovky typu vafle, burákové máslo, donut, něco, co připomínalo smaženou housenku, abyste je mohli zapít odleželým jablečným džusem, který už trochu fermentuje. Nemyslete, že tady horuju proti nekvalitnímu žrádlu. Já jím všecko, co dostanu na talíř, někdy ani talíř není třeba a celkem vzato jsem rád, že se vůbec můžu najíst, že mě zrovna nepronásleduje nechutenství. Mluvím o jejich "sortimentu" jen proto, abyste si třeba jako vášniví jedlíci nemysleli, že si u nich přijdete na své chuťové buňky. Protože tady opravdu nenaleznete svou stravovací realizaci. Než došlo ke snídani, večer před, měl jsem možnost si prohlédnout pokoj, že ano. Vypadá dobře. Víme, že věci, které vypadají dobře, někdy tak dobré o sobě nejsou. A věci, které vypadají hůř, někdy jsou apporoiou dobrého. Vypadal ale dobře, což mi úplně stačilo pro danou chvíli. A nejvíc mě zaujalo, když jsem si dělal fotky, že hned první vyšla celkem magická. Je na ní spuštěný televizor a na obrazovce výrazně gestikuluje jakási moderátorka, nejspíš, v modrém šatu, dosti připomínající někoho od televize. Toť střed, tam, kde obvykle bývá umístěno jádro kompozice. Pod televizorem ční skříňka. Pod ní ještě jakési pultíky, kam je odloženo příslušenství typu nabíječky, papírky od bonbónů, elektrický klíč. Teď bychom mohli vést polemiku, jestli dolejší část byla naplněna nazdařbůh, nebo jsem tam ty věci umístil, protože jsem doufal, že si je vyfotím. Nakonec jsem si vzpomněl na Giotta, jak na pastvě kamenem na jiný kámen drápal ovečku. Mělo to něco z té naléhavosti a poetičnosti aktu škrábání, hrabalování, grafein italského malíře, když tam uprostřed o 3/4 tisíciletí později vysílala němá, však vlastně neslyšně mluvící žena poselství té nové, dravé generaci novinářů a studentů informačních technologií. Prostě komukoliv, ale odstín snímku byl tak napuštěň do kybernetiky, že mi připadalo, jako by mluvila o nějakých čipech do dronů nebo co. Víc než střed, kde obvykle leží jádro kompozic a kde leželo z nějakého důvodu i na té fotce, mě ale zaujal levý koutek. Tam totiž se lesklo zrcadlo. Chápete. Televize, zrcadlo, všecko povrchy, od kterých se nějak světlo odráží, všecko do jisté míry vlny. Ale kdybychom si pro vizualizaci rozdělili plochu na šest částí, tři a tři nahoře dole, televize zabírala jen tu prostřední nahoře, a ty dvě boční vlevo náleželi zrcadlu, které ještě bylo uřezané, byla ho jen půlka na fotce. Ale i v té půlce zachytilo obraz, který visel nad postelemi proti němu, přesněji asi jen čtvrtku obrazu, že? Lhal bych, kdybych řekl, že jsem si vůbec toho obrazu v pokoji všimnul, nějak šel mimo mě, dokud jsem ho neuviděl na té fotce odražený v zrcadle. Trochu toho teď lituju, protože asi patřil mezi ony nedoceněné výtvory typu V zemi peciválů. Kdyby Brueghel dělal takové klikaté cestičky, jako krtčince, určitě by trefil podobnou trasu. Na chvíli se prostě v moderním pokoji cítite jako ve středověku. Pocit, který mě dlouho drží, než mě dočista pustí. I když jsou nám staří mistři příliš vzdáleni, zde byli na chvilinku k dispozici. Sotva jsem však zamrkal, už to bylo pryč. Je za tím vším trošku záhady asi jako za Ikarovým pádem nebo za proměnou z barového povaleče na geniálního matematika, když tě pořádně dokopou do hlavy.\nVečer jsem se opil na parkovišti a pochcal pneumatiky policejnímu vozu. Snad mi nepošlou pokutu nebo mě neobviní z trestného činu. Pak že život není slogan, prostě něco hodněkrát opakuješ, a tak se to děje porád dokola, že? I kdyby mě zavřeli, tak až vylezu, první věc, kterou udělám, bude ta, že se na parkovišti opiju a pochčiju pnemautiky policejního vozu.\nNa pobřeží v stínu skal\nPošahaný cikán zatleskal. Ne, fakt, jednou jsem začínal v Židovicích na cyklovýletě. Ne nadarmo se té oblasti říká Český ráj. Měli tam takovou skálu, uvnitř které na zemi leželo asi pět tuctů, někdo by řekl kopa, kondomů. Všemožně užitých, některé nesly známky po zubech. Raději jsem se netázal, co se tam odehrávalo za orgie, ale při představě, že si tam vesničtí Židi chodí noc co noc zapíchat s půvabnými selkami, se mi točila hlava a v kalhotách se dělalo těsno. Proč jsem se nenarodil do Židovic? Tolik nespravedlnosti. A tam právě se projevil ten cikán, co začal tleskat a blbě se culit. "Tu je to asi místama divoký, he-he-he-he." Ten borec byl normální debil, celé tři dny, co jsme cestovali, protože projet sedmdesát kilometrů na jeden zátah ve dvacetistupňových vedrech je pro organismus příliš vyčerpávající, do mě v jednom kuse valil. Kdyby zůstal jen u valení, pořád se poťouchle usmíval, nemohl jsem to vydržet. Každých deset kilometrů mě pobízel, ať sjedu lajnu. Řekl jsem mu slušně, že si nechci zničit zuby, ale on se furt jen tak blbě usmíval a vůbec mě nebral na vědomí. Jeli jsme prostě Hrobce, Černěves, Vědomice, do Roudnice jsme se podívali na mlýn, Kyškovice, Brzánky, Záluží, Račice. Někam až do Mělníka, kde se o rok později odstěhoval ten cikán, co jel s náma. Liběchov, Hořín, Obříství, před Spolanou Neratovice jsme se zdunili durmanem. Akorát bylo blbé, že než jsme se dostali do Záluží, už jsem nemohl jet dál, tak mě posadili k někomu na rám a přivázali, abych nespadl a jelo se. Začal jsem se totiž připravovat o několik dní dříve. Kdo mě zná, ví, že jsem pečlivý, ale konkrétně v těch Hrobcích nemají vůbec zlé hospody. Po cestě do Kyškovic jsem koutkem oka zaregistroval něco jako obří barevný kurník, později mi bylo řečeno, že se jedná o pštrosí farmu. Abych byl přesný, vypadal jak kurník obehnaný ostnatým drátem. Bůhvíproč tak mladá pštrosata izolují od okolního prostředí. Netázal jsem se dále, jestli tam náhodou nemají vyložené v kotcích, nebo kde pštrosy zavírají, taky kondomy a noc co noc do nich v chládku laboratoře nestrkají údy. Musel bych se otřásat hnusem, kdybych se měl spokojit s vysvětlením, že mí krajané kopulují s bezbrannými pštrosy. Ne, je to příliš strašné. Dávka zapovězených látek se mi pomalu ukládala v krvinkách. Na louce v Račicích vytáhli síťky na motýli a začali je tam nahánět. Neuvěřitelné. S jakými dětmi to jezdím? Mají přece vyhlížet nadržené samice, neboť která dáma není ve dvacetistupňovém vedru tak trochu svolná si zašpásovat? Pravím, že takovou neznám. Možná že nakonec k mládí patří jistý stupeň rozvernosti. Ale já už byl celý ztumpachovělý a když mi přišli ukazovat nějakého barevného babočku nebo jiného sakramenta, ukápla mi slza dojetí. "Proč mučíte motýli? Podle mě jsou vnímaví jako vy." Jsou přece stvořeni k letu, zatímco my jen k tupé jízdě. Dejte jim volnost atmosfér. Sobě předepište bolehlav za to, jak bezcitně si uzurpujete právo na jejich blankytný sen.\nBlažen, kdo stár! Blažen, kdo chorý!\nČistý zásah na komoru. Jelen přeběhl do pole, tělem rozzáří hladinu kukuřic. Spíš ornament než čára. Barvama perskýho koberce. Vyplňuje obrazce mezi tím, co se tělo kácí. A znova vstává. Co se tělo kácí a znova vstává. Vrátil jsem se zpět, i když jsme si nechyběli.\nŽárovky jsou hrozny na kabelech. Tenkou stěnou přilepený ke stěně. Prosvětlují si svý prázdný těla. Světlo se z nich lije jako šťáva z pomeranče odkapává. Čísnící vylévají z láhví víno jak ze zaříznuté ovce. Sklenice přetekla, silnice, auto převrácený na střechu otáčí kolečkama. Zapálí ohňostoje, vybuchne, železo to asi pálí, rudne vzteky a karamel je cukr, co se už neuzdraví. Přitahuje umělá protéza magnet? Kdo snese, že mu teče tolik krve do pokoje? Dotkli jsme se brýlemi. Svoje oči topíš v soli a vodě. Prší ti za obroučkami.\n"zajímalo by mě, na čem se sjížděli, když tohleto vymýšleli."\nMy, co jsme už odrostli škamnům, si zapisujeme potutelně za uši křídou, že měsíčky patří k ženám jako zámek ke klíči. Rostlina je snad něco jako biliverdin, syntéza barviv a katalyzovaných enzymů. Růže je však navěky pouhou růží. Hleď se stát obojživelníkem, radila mi babička blahé paměti, pes znamená čínsky obojživelník (berte s rezervou), už párkrát se mi vyplatilo si ve stánku s cigárama hrát si na psa, kontrolovaného obojkem. Vím, že prodavačka tuší jen tolik, že hafani štěkají na ptáky, když plaší kobylky na poli šafránu. Kolik prodavaček už jsi složil na pultě v trafice? Hm? Kolik? Vzpomínáš na šafránová pole, drahý sultáne? Vrchní podkoní z pohádek Hákim tam po prohýřené noci čůrával v polokruhu udupaných stvolů, nad hlavou srpek agresivního gilgit-baltistánského měsíce. Křičíval něco máloslabičného arabsky, něco jako aná ásif do hvězdami obsypaného kraje a doprovázel křik mácháním tak vehementním, až se mu jasně žluté konečky prstů třpytily v nepropustné noci, do kraje, který tak miloval, až ho uvnitř se ctí pohřbil. Pak jel přímočaře na napojeném oslu za snoubenkou se slechy živočicha, rozraziv kůru vigvamu lehl na chladivou rohož, objal ji a políbil na tváři, polaskal její plná ňadra, téměř bolestně zmáčkl bradavku, načež usnul jak věřící v lavicích fary ve Smolníku při mši. Dokud budeš živa, nikdy nebudeš sama, přemítal a věřil. "Postarám se o tvoje nádherné králičí zuby, až už konečně poznají (poznají-li, možno-li vůbec ztrácet něco, oč pečujeme?) patinu vytrácení se. Sklovina na umělé zuby se vyrábí buď z klů slonů nebo z ocásku hrocha, zdá se mi. Obojí je tak hladké, až by se řeklo, že nepoznalo rašit chloupky. V klinice v Emirátech mají zkušené chirurgy, oni už si s tebou pohrají. Důležité je, aby ses cítila hezky." Venuše mi drahá, Beatrice smavá, vykuřovací pícka tvého dýmajícího těla potřebuje uhlík anděliky, potřebuje prostě cítit oheň, žádné jiskričky pižmovitě rozplizlé, spíš kořenitě hořké a zemitě zkliďnující, aby připomínal kontury milenců u krbu, nechať sálá tělem dvojí aditivní žár, podvojné teplo. "Miluji tě, protože mluvíš v tercínách, příležitostně v siciliánách, protože tvé výroky připomínají soudnou stolici a já se cítím jak vyvrhelka, ačkoliv jsem vlastně oběť. Oběť na oltáři okouzlení. Jen ty umíš způsobit, že se cítím vinna, ač bezelstně proudem hrne se nevinnost ušlechtilou krví." Bla bla bla.\nCo není lidské, je jen velmi, velmi lidské. Smutek naneštěstí není z tohoto světa. Nemá tu co dělat. Je to bohužel sukničkář a trochu renegát a přinejmenším výbušný desetibojař hnaný cílem prorazit pásku! Mít tak moc nad smutkem, poslal bych ho, odkud přišel. "Táhni, odkuds vytáh." Myslel jsem, že se rozložím smíchem, když mi to tehdy onen poctivý fotograf, tyčící se nade mnou, bezmála hněvivě, ale vlastně jen lačně pojídajícím jednohubky z parket, vmetl do tváře. Skulil jsem se na podlahu, nebylo se vlastně ani moc co kulit, a smál se asi pět minut, smích mého života, opilý jak zákon káže, bujný, vždyť přece nadhozený smích, smích na háčku je dokonale náš smích. Pak mi udělal nejlepší fotku, jakou mám. Asi se na mně všechno rozesmálo nebo jinak nevím. Říkám často a rád: první skutek, aby smutek utek, by se projevil ránou do slabin. V koutku každého skutku vězí smutek, že může být náš poslední. Ale tehdy mi ani nepřišlo, že by smutek existoval, bylo to jen mezi mnou a smíchem. Jestli tehdy někdo vyhrál, tak já jistě ne nebo nevím. Co mě vážně uklidňuje a těší, je, že na tahle čísla a tahle tóča nelze dost dobře zapomenout. Jak svěží milenka mumlající do ucha řeči, kterými by utáhla na vařené nudli i sultána.\nv srpna 14, 2015 Žádné komentáře:\nMráz se sluncem! Modř s nebe padá\nZastesklo se mi po slovech. Jednou za dekádu se mi posteskne. Normálně už nečtu ani nepíšu, ale podávám si tenhle strašlivý pohár naposled, abych se stvrdil ve sladké ukrutnosti. Pohoršení vzchází skrzevá pusté útroby, říkává se. Naslouchám s bolestnou zvědavostí příkazu odjinud. Echem se k nám rozlévá z hlubin marnosti víra, že řeč se vulgarizuje tím, že ji užíváme. Je to vlastně dokonale pochopitelné a chytře zařízené. Proč se setkávat s lidmi, když si v klídku vystačíme ve svém vězení sami. Bít tlapama o mříže je sice chvíli vzrušující, ale po delší době se unavíme, maličko slevíme, ustrneme, zatímco divadlo komediantů, jež nás chvíli zajímalo, se mezitím přesunulo na další štaci, tedy odpadá důvod pachtění. Pamatujte, že materiál je strašně těžký, až vulgární, a kdo jiný by to měl vědět než já, který dělá s kameny, s dřevem, s veškerými plechy a který je denně pořezaný, materiál je prostě těžký, náladový a nemá žádné srdce, taky je zpravidla dutý, materiální status quo (ante) je naplněn pouhou naší přítomností v kosmu, netřebat podnikat další kroky. Možná je záminka k našim vlastnoručně vystavěným stěnám vězení lidská všeobjímající touha dělat věci na vlastní pěst. Tím myslím jen tolik, že není důvod se nikam hrnout, přesto lidé pěstují na plácku brambory nebo chodí na putovní toulky ke křížku se modlit. Bloumání v přírodě nakonec jen podněcuje fantazii, zdá se. Čím fantazijnější mysl, tím náchylnější k rozpadům. Nevím, kdo z lidí se rád kouká na působivé rozpady, ale prožívat je není vůbec košer.\nBýt to na mě, vemu černozem a vše trvalé a vlekle se rodící a přehodím přes ně závoru a někam zapíchnu oznamení sacred properties. No trespassing, poněvadž kam vkročí banální noha člověka, tam nic neroste, tam je zaručen pouze ústup z prosperity. Krása vydražďuje ještě mohutněji, někomu připadá pěkná dívka, jinému nádivka. Nemusím jistě připomínat, že neukojené, rozčílené ženy naslouchají vždy s jakousi zvědavostí. Jsou jako nemocné přemírou vásně, který cizopasí na společnosti a dál ji neslušně zatěžují. Kdo se mnohého odváží, též mnoho zmůže a má nejspíš dost k promrhání. Hromadění sil ostatně doprovází vedlejší projevy jako zlidštění, což nám sice nic moc nedá, ale ani nevezme, kdo ví, jaké je nemít ani floka, ten ví, že ho neustále dráždí silný pocit touhy si peníze obstarat. V tom jsou třeba zvlčilí, zvrhlí lidé stejní jako romantici. Tihle rétoři z nouze pokořují hranice, které jen oni sami vidí a slyší a hmatají, zatímco pro druhé je tam venku jen svět, kde se mohou najíst a slunit a splnit si přání, koupit si k narozeninám kolo nebo se proletět v helikoptéře. Tihle druzí, bez prostředků, kteří inspirovali psychiatry, protože podléhali sugesci velikášství, vyšinuli své hlavní rysy natolik, že nejenže museli krást a ve velkém, ale museli i vraždit, protože kdo krade, už šlape bezděčně po mačetě. Víc a víc je prostě heslo koketování s mužským světem, svědí je genitály, takže jejich škola je školou zběhlosti za ženami a nic víc. Je-li to krásné, nevím, ale jisto je, že kdo působí velké bolesti, ať už tělesům nebo duším, zasluhuje si je páchat a též si zasluhuje je utišit.\nv srpna 12, 2015 Žádné komentáře:\nv srpna 11, 2015 Žádné komentáře:\nV první z těchto studií byly osloveni odborníci na výrobu divadelních masek, aby vytvořili sadu atraktivních a neatraktivních obličejů pro ženy, které budou později působit těmito maskami na děti jakožto "neznámí lidé." Masky byly zpracovány tak, aby působily velmi realisticky, měly dokonce i některé mimické schopnosti (např. mohly se usmívat, mrkat očima apod.). Pokus byl proveden se šedesáti dětmi ve stáří jednoho roku. Byl vypracován přesně stanovený scénář, podle něhož pokus probíhal. Odezvy dětí na tyto masky byly zaznamenávány pozorovatelem, který neviděl, která maska je právě používána. Dokonce ani ten, kdo měl masku na obličeji nevěděl, o kterou se právě jedná - všechny měly totiž stejný hladký povrch zevnitř i zvenku. Výsledky výzkumu ukázaly, že děti se snažily mnohem častěji vyhnout kontaktu s maskami, které působily nepřitažlivě a projevovaly se mnohem větším množstvím negativních emocí a dokonce úzkosti v přítomnosti neatraktivních masek. Pozoruhodné bylo i to, že chlapci (nikoli však děvčata) navazovali kontakt s atraktivními maskami mnohem častěji, což možná naznačuje typ chování, který se u nich bude projevovat až mnohem později (Rubenstein, Langlois, Roggman 2002).\nV zásadě jde o tři hypotézy, jak na nás zamrdaníhodné kukuče působí. Budto klasika teorie symetrie, všecko ladí, co jsme viděli už milionkrát, vidíme znovu a nepůsobí žádná násilí, nenarušuje naši božskou lhostejnost, co se týká obrázku o druhých ve vícerozměrném kosmu. Druhá je drsnější první a síce hypotéza, že průměrem ke hvězdám, nejsou ani moc velké, ani moc malé, nosy nejsou bambule ani párátka, a třetí praví, to jest teorie vnímání krásy, že přitažlivé xichty jsou takové, kde se snoubí sexuální zralost se znaky dětského obličeje.\nv srpna 08, 2015 Žádné komentáře:\nv srpna 03, 2015 Žádné komentáře:\nv srpna 02, 2015 Žádné komentáře:\nv srpna 01, 2015 Žádné komentáře:


Horkovzdušná fritéza Airy1 | Orava.eu\n- revoluční příprava jídla s minimem oleje\n- koš o objemu 4,6 l\n> Kuchyňské spotřebiče>Vaření a pečení>Fritézy>Horkovzdušná fritéza\nKód: Airy 1\n• revoluční příprava jídla bez tuku\n• cirkulující horký vzduch připraví potraviny ze všech stran šetrně a rychle\n• koš s objemom 4,6 l\nRozměry (cm) 28 x 33 x 34\nRegulace teploty 80 - 200 °C\nHorkovzdušná fritéza Airy 1 je určená na tepelnou úpravu mražených či čerstvých surovin. Toto zařízení vám pomůže přichystat úsporně a bez zbytečného tuku chutná jídla. Revoluční konstrukce a větrací technologie fritézy s výkonem 1 500 W zaručují rovnoměrné a šetrné působení tepla na potraviny. Teplotu a délku přípravy jídla lze nastavit digitálně na LED dotykovém panelu. Na výběr máte z rozsahu teploty od 80 do 200 ° C a z 12 předvolených varných programů, které slouží k přípravě hranolků, kuřecích filet, steaků, hamburgerů či jiných dobrot. Pokud nechcete používat žádný z varných programů, můžete si sami určit požadovaný čas a teplotu na přípravu daného pokrmu. Výsledek užívání horkovzdušné fritézy je téměř 60% úspora času a jídlo si zachovává šťavnatost a křupavost.\nHorkovzdušná fritéza se intuitivně ovládá na dotykovém LED displeji. V návodu najdete doporučené časy, teplotu a gramáž pro přípravu oblíbených pokrmů. Uplanutie časového limitu vám Orava Airy1 bude signalizovat zvukem.\nVyhnout se při přípravě jídla přepálení oleji je jednou z manter výživových poradců a lékařů. Pečených a fritovaných gastro hitů se však nemusíte vzdát pro strach z vysokého chorelesterolu, z nadváhy a trávicích obtíží. Jen začněte fritovat a péct šetrnější a zdravější - téměř bez oleje, jen za pomoci cirkulujícího horkého vzduchu! Podobně jako příprava jídla v páře, i příprava jídla cirkulujícím horkým vzduchem představuje moderní styl stravování 21. století.\nFritované a pečené dobroty milují malí i velcí. Během nedělního oběda, na rychlou večeři i na párty by chtěl mít každý svou porci na talíři čím dříve. Tehdy oceníte velkorysou, až 4,6-litrovou kapacitu varného koše. Nepotrvá dlouho a nasyceni budou brzy všichni.\nPři práci s fritézou Airy1 se nemusíte bát horké rukojeti. Navíc varný koš a pánev mají nepřilnavý povrch takže se jednoduše čistí.\nNebojte se experimentovať\nPoužíváte fritézu jen na přípravu hranolek či jiných klasických fritovaných jídel? Nebojte se vyzkoušet něco nového. Horkovzdušná fritéza Airy1 umí šikovně připravit i sladké muffiny, chutný chléb či pořádnou porci masa.\nFritovací hrnec 2,5 l


Jak fotit se stativem a dodnes užitečný trik dávných fotografů na jeho náhradu - Bejvávalo.cz\nJak fotit se stativem a dodnes užitečný trik dávných fotografů na jeho náhradu\npůvodně vyšlo: Fotografický obzor 1918, autor P. O.\nJak správně používat stativ a co dělat, když potřebujete exponovat snímek na dlouhý čas ale nemáte žádný stativ k dispozici? To vám poradí článek o fotografování z roku 1918.\nMáme pracovat se stativem?\nNelze vždy postrádati stativu, ba ani při světelných objektivech nemůžeme se mnohdy bez něho obejiti.\nVelkou řadu zvlášť půvabných motivů nemůžeme bez stativu zpracovati, jelikož právě exposice od půl až do jedné vteřiny těžko lze ruční komorou provésti. Exponujeme-li déle jak jednu vteřinu, jest samozřejmo, že bez stativu nelze nám pracovati.\nZhotovovati neroztřesené snímky bez stativu, až do jedné vteřiny, možno se zaučovati zrcadlovou reflexní komorou, ovšem musí býti na krátkém řemínků na krku zavěšena a pevné k prsům přitlačena.\nStará zkušenost učí, že velmi snadno udržíme aparát v klidu, ovážeme-li objektiv motouzem a jeho konce přišlápnem nohou a při snímku zatajíme dech.\nAle i přes to bývá výsledek naší práce nejistým, neboť nemíváme vždy v rozhodujícím okamžiku své nervy v moci. Lehký, ale přec pevný stativ dlužno vždy přibaliti ke svým cestovním zavazadlům.\nDelších exposic vyžadují snímky za časných hodin ranních nebo za pozdního večera. Tu naskytne se nám celá řada půvabně osvětlených motivů, jež nemožno ruční komorou fotografovati ; bylo by škoda, museli-li bychom právě o takové skvosty přijíti.\nTaké špatné počasí za deště, ale při dobrém osvětlení, poskytuje nálady, které působí obrazově na oko pozorovatelovo. Právě špatné počasí mnohdy dává vyniknouti motivům, které v tvrdém světle působí bez půvabu a fádně; pustá cesta získá stružkami, způsobenými deštěm a loužemi a dodá obrazu malířského vzhledu; nevzhledná jinak skupina stromů může zajímavě působiti, je-li exponována za deště a bouře. Také v úzkých uličkách a zákoutích nelze pracovati dobře „z ruky“, jelikož tam pravidelně panuje slabé přítmí.\nFotografujeme-li za deštivého večera uliční dlažbu, oživenou pozdními chodci a osvětlenou světelnými odrazy hořících uličních lamp, máme pěkný námět k obrazovému motivu Široká asfaltová plocha byla by za jasného slunečního dne fádní, postrádající uměleckého vzhledu obrazového. Jak jinak jest tomu však za dešťového přítmí!\nOvšem za světla denního bylo by možno kratšeji exponovati, tak že bychom mohli chodce kolem se ubírající ostře zachytiti; ale to by nemělo valného úspěchu. Vždyť poněkud neostrá, měkká kresba passantů jest právě příčinou, že dojem obrazu se tím zvedá. Studujme cizí vzory osvědčené, bychom snadněji dovedli vyhledati a v pravém okamžiku zachytiti takové motivy. Hotové obrazy nepadnou nám do klína!\nPrve než pěkný obraz provedeme, jímž se můžeme před veřejností pochlubiti, proveďme celou řadu předběžných zkoušek; zkoušejme to i ono, a nejlépe hodící se vyberme a zpracujme.\nChce-li amatér dosíci uměleckého účinku obrazového bez zvětšení přímo na exponované desce, nespokojí se malým formátem 9X12; musí rozhodnouti se aspoň k velikosti 13X18 nebo 18X24. Ale pak jest stativ nevyhnutelným, neboť i při desce 13X18 možno bez něho jen velice rychlé exposice prováděli. Fotografování velikými stativními komorami má sice zvláštní přednosti, ale jest přece obtížným, i když máme k transportu stroje nosiče nebo automobil.\nTakovým strojem uniknou nám mnohdy velice působivé motivy genrové, které lze zachytiti jen komorou ruční. A že příjemná, dobře volená stafáž dodá obrazu půvabného vzhledu, netřeba snad ani dodávati. A prve než velký stroj fotografický na stativu umístíme a jej k snímku si připravíme, pozorujeme, jak ubíhá nám látka obrazu, kterou bychom jinak ruční komorou byli měli dávno zachycenu.\nDoporučíti proto lze příruční komory velikosti 9X12, kterých možno za dobrého světla používati bez stativu, a při nichž nutno stativu upotřebiti jen tehdy, je-li předmět nedostatečně osvětlen.\nStativ musí býti pevný, lehce přenosný a dobře zpracovaný, neboť nespolehlivý, ve svých kloubech se vyklající stojan způsobuje nám jen zlo a kazí náš negativ.


Partner, nebo další dítě? Neztrapňujte ho! Oceňte, co pro rodinu dělá – Maminka.cz\nMichaela Láchová 15. 8. 2020\n„Vem si svetr!“ říká manželka. „A to jako, že je mi zima, nebo že jdeme domů?“ opáčí manžel. Možná ve vtipu, aby tak pohotově zareagoval na nemístně pronesenou větu ve společnosti přátel. Ve skutečnosti ale to, že s ním jednáte jako s malým dítětem, vůbec jako vtip brát nemusí.\nRuku na srdce. Která z nás něco podobného občas z pusy nevypustí? Trávit celý den s dětmi doma na rodičovské, neustále jim říkat, co mají a nemají dělat, to už se na člověku prostě podepíše. Jasně, nějak se ta domácnost zorganizovat musí. A tím pověstným krkem, který hýbá hlavou rodiny, je máma. Máma ví všechno, kde co je, kdy co bude…\nČasto jsou péče o domácnost i seznam povinností a rodinný diář plně v jejích rukou. A tak prostě snadno shrne všechny „na jednu hromadu“. Tady ale může zasít sémě problémů v partnerském vztahu. Většina partnerských neshod pramení z neschopnosti spolu správně komunikovat. Vlastně v jakémkoli vztahu, i ve vztahu k dětem, jde hlavně o správnou komunikaci.\nUž slovo partner vám slovník přeloží jako spoluhráče, tedy někoho, s kým máte naprosto rovnocenný vztah, někoho, koho byste už z principu neměla podceňovat, podkopávat mu autoritu nebo ho dokonce zesměšňovat. Vždyť přece kopete za jeden tým! A tímhle chováním si koledujete akorát tak o gól do vlastní brány.\nKde hledat kořeny?\nPrapůvod takového chování pravděpodobně naleznete ve své primární rodině, tedy u rodičů. Vzpomenete si, jak spolu vaši rodiče mluvili? Takové vzory se dětem doslova vžírají pod kůži a ty je pak, už jako dospělí, vesele aplikují i na své partnery a na své děti. Těžko se tomu odolává. I když si třeba řeknete, že nebudete jako vaši rodiče, někdy je to zkrátka silnější. Vzpomenete si třeba, kdy jste naposledy slyšela svými ústy mluvit svou maminku? Stejný hlas, stejná dikce. Až se někdy leknete, je to tak? To, že má mnoho žen tendenci mluvit se svým partnerem jako s dítětem, může mít několik příčin: „Některé ženy tento model komunikace s partnerem jednoduše znají od svých matek, jiné jsou kvůli péči o své děti ve stálém koloběhu – je třeba, aby vše klapalo, a tak muž lehce zapadne do stejné ,komunikační řady‘ jako děti. Je prostě náročné být ženou mnoha rolí. Dále se může jednat o ženy, které si málo věří, potřebují mít partnera pod kontrolou. Chtějí ho převychovat, chtějí mít vše podle svého a svých pravidel. Myslí, že nabývají důležitosti právě tím, že hodně pečují o muže. Zajímavé a neméně časté jsou situace, kdy se partner chová dětinsky či je pohodlný a je zvyklý na takovou komunikaci, jednání a servis od své matky,“ vypočítává psychoterapeutka a life koučka Mgr. Michaela Kocvelda.\nŽeny jsou nastavené tak, aby se o ostatní staraly. Tak jim to předurčuje příroda tím, že jim dopřává být matkami. Předurčuje jim to ale i společnost. Přestože se dá v současnosti konečně říci, že žena v porovnání s mužem zažívá nejrovnější přístup v historii, stále ještě má mnoho mužů zakořeněnou představu o tom, co všechno by měla zastávat prioritně žena. Kromě mámy, manželky, milenky a zaměstnané ženy, která tráví osm hodin denně v práci, je i hospodyní – kuchařkou, uklízečkou, pradlenou a žehlířkou… Není toho na jednu křehkou bytost trošku moc?\nPotýkáme se s velkým zmatením rolí. Situace se sice v tomto směru trvale zlepšuje, stále ale mají muži vůči ženám v tomto směru jakýsi dluh. Dnešní společnost už se díkybohu odvrací od léta zažité „tradiční“ ženské „multirole“, s klesajícím věkem a stoupajícím vzděláním si práci v rodině partneři snaží spravedlivě rozdělovat nebo dělají spoustu věcí pospolu.\nStejně jako je nesmysl, aby se váš partner nad vámi z jakéhokoli důvodu povyšoval, ať už tak trochu prehistoricky proto, že je muž – živitel rodiny, nebo z jakéhokoli jiného důvodu, snažte se nepovyšovat ani vy nad ním. I když to určitě nemyslíte špatně, naopak mu chcete pomoct a poradit, ve skutečnosti ho stavíte do pozice toho hloupějšího. Váš partner je dospělý člověk, schopný chlap a tak byste s ním i měla jednat. Pokud vedle sebe nemáte vyloženě submisivního muže, nebude mu takové vaše chování vůbec příjemné. Určitě není třeba ho během loučení s návštěvou posílat na toaletu, protože jinak se mu určitě bude chtít cestou čurat. Smějete se? Bohužel, opět reálná zkušenost z okolí.\nNa co bychom se tedy v komunikaci s partnerem měly soustředit ke spokojenosti obou? „Možná už vám tento styl komunikace partner vytkl, možná vás samotnou štve pořád muže kontrolovat a poučovat a možná ani nevíte, že to děláte. Prvním a zásadním krokem je si vůbec uvědomit a přiznat, že něco takového děláte,“ říká Mgr. Michaela Kocvelda s tím, že poté je třeba položit si následující otázky: „Proč komunikuji s partnerem jako s dítětem?“ „Jak jinak mohu komunikovat, aby to bylo partnerské, nikoli rodičovské?“ Zeptejte se i partnera, jak to vnímá a za co by byl rád.\n„Pro spokojený vztah je velice důležitá partnersky vedená komunikace, je namístě si také uvědomit, že váš muž je dospělý a vy nejste jeho matka, jste jeho partnerka. Jistě nechcete, aby se vedle vás partner cítil neschopně, v budoucnu by vás mohl i kvůli tomu přestat přitahovat. Ve vztahu i domácnosti máme každý svou roli, své povinnosti a zodpovědnost za ně, máme také svou svobodu a volný čas. Pokud např. chcete, aby bylo něco podle vás – domluvte se s partnerem, sdělte a vysvětlete mu, jaký to či ono má pro vás význam, poproste ho, zda by to mohl dělat tak podobně jako vy. Pokud vám opravdu záleží na procesu a ne výsledku v dané věci,“ radí Mgr. Michaela Kocvelda. My ženy se občas tak trochu děláme samy otrokyněmi. Balíme svým drahým polovičkám kufr na služební cestu, chystáme do skříně úhledně složené ponožky a nažehlené košile, teplou večeři servírujeme až pod nos. Muži to berou jako samozřejmost, a to je špatně. Nejde o to tohle vůbec nedělat, ale o to nedělat servis, nedělat z toho samozřejmost, protože to samozřejmost není. A nebude. Manžel by to od vás měl přijmout jako pomoc, ne jako povinnost.\nOn se jako dítě vážně chová!\nPotíž ovšem je, když se partner jako dítě skutečně chová. A že jich je bohužel čím dál větší procento. Muži si často už z dětství nesou požadavky na určitý komfort, který se jim dostával od maminky. A doba tomu ještě nahrává – dneska se i třicetiletí „kluci“ nechtějí hnout z domova. Proč taky? Nemusí se ženit, aby se dočkali svatební noci, můžou si užívat a přitom se nechat rozmazlovat maminčinou péčí. Jestliže od vás váš partner vyžaduje podobný „mamahotel“, jaký měl doma, měla byste zbystřit. „V případě, že se jedná o pohodlného partnera, doporučila bych zamyslet se nad tím, zda je pro vás přijatelné přistoupit na stejný servis, jaký mu dopřávala jeho matka,“ dodává Mgr. Michaela Kocvelda.\nNejdůležitější ve vztahu je spolupráce a snaha si vzájemně vyhovět. A právě to byste se teď měli snažit začít praktikovat. Zkuste to třeba tím, že příště neprocedíte mezi zuby: „Myslíš si, že to nádobí skáče do myčky samo?" A vztekle ho tam nepůjdete dát zase vy. Snažte se to říct v klidu, vlídněji, bez ironie: „Byl bys tak hodný a dal, prosím, dnes nádobí do myčky ty?“ Uvidíte, že vám to prospěje oběma. Velice častými stížnostmi mezi partnery je totiž nedostatečné uznání a ocenění od toho druhého.\nSnažte se vnímat, co ten druhý dělá pro chod rodiny, a navzájem se ocenit. Když nebudou veškeré činnosti jen na vás, snadněji se vám v takovém vztahu bude komunikovat. Budete konečně jako partneři, ne jako matka a její přerostlé dítě.\nNeviděli jste nedávno reprízovaný film od Radka Bajgara Teorie tygra s famózními herci Eliškou Balzerovou a Jiřím Bartoškou? Babička v podání Ivy Janžurové rozhodovala o životě svého manžela a nakonec i o tom, jak a kde bude pohřbený. Navzdory jeho přání. V dobré víře, že ona sama vždy a lépe než on ví, co je pro něj dobré a správné. A tak se k jeho neštěstí o něj starala podle své představy o jeho štěstí. Stejnou teorií malého dvorku a dlouhého biče se řídila i její dcera.\nKurz česání dcer pro tatínky! Jak jim to jde?\nA její manžel si jednou řekl dost a napadla ho báječná revolta. Pro ty z vás, které snímek ještě neviděly, nebudu prozrazovat víc. Asi ani není třeba, gros je jasné: Číše despotické nadvlády, ať už je servírována komukoli z partnerů, jednou zkrátka přeteče. Manželství nebo partnerství je o kompromisech a vybalancovat ho někdy bývá sakra těžká věc. Důležité je mluvit o všem, co nás ve vztahu pálí, ale i o tom, co nás v něm dělá šťastnými.\n„Zmínila bych respekt, nadhled, odlehčení a nedokonalost. Tyto čtyři veličiny by neměly v naší mysli a komunikaci chybět, protože nám umožňují vnímat unikátnost každého, nelpět na malichernostech a nevychovávat partnera. Pokud toužíte vy po ocenění, kterého se vám nedostává, řekněte si o něj partnerovi. Nezapomeňte jej také pochválit a ocenit, myslím, že tím ledacos získáte,“ uzavírá Mgr. Michaela Kocvelda.\nTémata: Rodina a vy, Rodina a vztahy, Mateřská a rodičovská dovolená, Rodina, Péče o dítě a jeho výchova, Jen pro tatínka, Volný čas, příroda, Uklízeč, Dospělý člověk, Malichernost, Servis, Pramen, Živitel rodiny, Myčka, Praktik, Dluh, Komunikace, Následující otázka, Partner, Vztah, Loučení, CNC, Služební cesta, Pořízení