Tema: Ekonomija SFRJ\n14.01.2019., 12:37 #1\nNa ovoj temi iznosićemo ekonomske analize vezane za privredu bivše SFRJ.\nTrebalo bi lična sećanja i osećanja o svetlom dobu provući svetlo ekonomskih činjenica i utvrđivanja cene\nPostoji ‘legenda' da je Enver Hodža rekao da se nije Albanija izolovala od sveta, već svet od Albanije. Možda je za Broza bilo adekvatnije da tako nešto kaže. Naime, režim nije rekao NE Staljinu, već ovaj njima (nadajući se da će jugoslovensko rukovostvo zbaciti niži ešalon komunista). Džugašvili je svakako bio nezadovoljan autonomnošću Broza i družine ali i njihovim nekooperativnim ponašenjem prema grčkim komunistima, koje su vojnom opremom podržavali uprkos protivljenju Moskve (koja je imala obaveštajne podatke, a nije htela da ih podeli sa ‘Valterom', da su Amerikanci spremni da vojno intervenišu na Egeju). Naši komunisti, već 1945. od Zapada označeni kao: ‘Satelit N. 1', neko su vreme pokušavali da se pokaži većim ‘papom od pape' forsirajući izgradnju komunističkog društva, u želji da pokažu svoju privrženost ideologiji Marksa i Lenjina. Videvši da to ne daje rezultate, a suočeni sa brojnim obaveštajnim podacima da im se sprema vojna intervencija SSSR-a (i što je za njih najgore: gubitak vlasti), oni odlučuju da pokrenu saradnju sa Zapadom, koji je provobitno bio uzdržan (sumnjajući da je razlaz stvaran). Dakle, politika: (N)i Istok (n)i Zapad praktično je uslovljena intenzivnom ‘izgradnjom komunizma', pa ‘raskolom' 1948. Broz zbog prvog nije mogao biti ‘Zapad', a zbog drugog ‘Istok'. Odluka 1948, odnosno novonastala politika, je bila iznuđena i reprezentovala je nezavidnu poziciju Jugoslavije, jer režim zapravo nije mogao ni sa kim. U Evropi je samo Austrija imala formalnu obavezu da bude neutralna, ostale države (Švedska, Finska, Irska) su to radile uglavnom svojevoljno, ali su se jasno oslanjale na Zapad (kao uostalom i Austrija), jer su imale iste ideološke osnove za to. Ostanak van saveza (kada je velika većina Evrope u dva bloka) poskupljivao je odbranu i razvoj, tj. politički trošak autarhičnog sistema je bio veći nego što je to mogao biti u nekom alternativnom scenariju.\nSasvim je neopravdano rizikovanje sukoba sa Zapadom, posebno tokom 1946, te sa SSSR-om 1948-1953, te opet 1968, jer bi eskalacija donela enormne ljudske žrtve i ekonomske štete. Treba dodati da je vojna odbrana od napada SSSR-a 1948-53. praktički bila nemoguća (Sovjeti bi ušli u Beograd nešto sporije nego što je brzina tenka). U suštini režim je bio spreman da brani vlast po svaku cenu (ogromne ljudske žrtve i materijalni gubici), te izgradnja brojnih (podzemnih) vojnih skloništa posebno širom Bosne tokom 1950-ih i 1960-ih ne treba da čudi.\nEkonomske posledice samoizolacije\nSvakako da Pokret Nesvrstanih (u sklopu ‘aktivne miroljubive koegzistencije') nije bio adekvatna zamena za ekonomsku integraciju u (zapadno)evropski prostor, što bi sa privrednog aspekta bio racionalan izbor (i nastavak ekonomske orijentacije zemlje do 1941). Naivni entuzijazam saradnje sa ovim zemljama od druge polovine 1950-ih se nikada nije materijalizovao. Građani su "glasali nogama" za Zapad, uz ekonomski otpor države koji je pokušavao da administrativnim merama štiti svoju partikularnu viziju ekonomskog razvoja. Jugoslovensko društvo je moralo da "izmišlja" društveno-ekonomski model (samoupravni socijalizam) za koji se pokazalo da je bio neodrživ, a služio je legitimaciji jednopartijske diktature. Tome je služilo i ‘nesvrstavanje', odnosno to je postalo njegova glavna funkcija - da predstavi vlast kao avangardnu grupu koja je humanija i pravednija od ‘belog' sveta. Na kraju, Jugoslavija je kraj Hladnog rata dočekala kao ideološki gubitnik i zemlja bez prijatelja, ostavljena sama sebi i prepuštena centrifugalnim spoljnim uticajima.\nIntenzivirana saradnja sa marginalnim zemljama trećeg sveta bila je veoma skupa, odnosno ekonomski neracionalna. I u vremenima ‘ekspanzije prijateljstva' sa država ‘trećeg sveta' ona nije prelazila sedminu ukupne robne razmene. Npr. 1987. 14,5% izvoza otpadalo je na zemlje u razvoju, dok je iz istih država dolazio 12,4% uvoza, od čega je polovina u stvari bio neophodni uvoz energenata, pre svega iz Irana, Iraka i Libije. Udeo Afrike u robnom izvozu i uvozu uglavnom nije prelazio 5% (1969. 3,9% izvoza i 3,4% uvoza; 1987: 5,7% izvoza i 3,8% uvoza Jugoslavije). Učešće najvećeg partnera u Aziji među zemljama u razvoju, Indije, bilo je uglavnom između 1% i 2% (1969. čak 2,7% izvoza i 1,6% uvoza, ali već 1987. samo 0,5% uvoza i 1,2% robnog izvoza SFRJ). Udeo ostalih zemalja u razvoju, izuzev izvoznica nafte bio je marginalan. Ako pogledamo stanje 2014 i 2015. slika je sasvim drugačija. Na zemlje Afrike otpada tek 1,3% izvoza i 0,6% uvoza Srbije, dok Indija, niti jedna zemlja u razvoju (van Evrope, sem Kazakstana povremeno), nije među prvih 30 spoljnotrgovinskih partnera naše zemlje (što znači da su daleko ispod 1% razmene). Ne treba sumnjati da je današnji geografski obrazac naše razmene ekonomski racionalan, i faktički povratak na geografsku strukturu trgovine pre Drugog svetskog rata.\nDodatni problem ovakve orijentacije je pola veka izostanka stranih investicija i posledničnog transfera modernih tehnologija iz bogatih zemalja (mada su od 1967. bila dozvoljena tzv. zajednička ulaganja, koja su imala ograničen pozitivan ekekat u zatvorenom ekonomskom sistemu kakav je bio ‘samoupravni' jugoslovenski). Treba istaći da je zemlja često imala nepotrebno loše politički odnose zbog vođenja globalne politike, što nas je ekonomski iscrpljivalo. Naime, Brozov režim nas je u stvari nepotrebno svađao sa mnogim zemljama poput Izraela (sankcije 1967.) ili SR Nemačke (prekid diplomatskih odnosa).\nVerovatno nešto viši životni standard koji su stanovnici Jugoslavije imali tokom 70-ih i delimično 80-ih u odnosu na zemlje Istočne Evrope posledica je ekonomkski neracionalnog enormnog zaduživanja zemlje nakon Prvog naftnog šoka (najmanje polovina investicija iz tih zajmova se mogu okarakterisati kao ‘promašene'). Pored toga, iluziju o znatno boljem životu nego na Istoku stvarala je i dostupnost određenih roba, odnosno konzumerskih navika sa Zapada, poput farmerki, koka-kole ili modernih automobila, te i dostupnost pop-kulture (pre svega muzike i filmova), naročito iz Britanije i SAD. Ono što je činjenica je da po stopi privrednog rasta u periodu 1951-1990. Jugoslavija (sa 4,4% prosečno godišnje) bila bolja samo od Mađarske (4,3%) a lošija od svih ostalih zemalja Istočne Evrope. Preduzeća su formalno bila društvena a stvarno državna, ali je njihova neefikasnost i međunarodna nekonkuretnost (usled neadekvatne alokacije resursa, nemotivisanosti radnika, loše poslovne organizacije, nedostaka modernih tehnologija) grubo bila jednaka firmama sa istoka starog kontinenta. U suštini ‘jugoslovenski ekonomski model' je bio jednako neracionalan kao i u ostalim socijalističkim zemljama, prosto zato što se radilo o praktično istom, etatističkom odnosno netržišnom, sistemu.\nParadoksalno je da je relativno visok nivo spoljne trgovine naše zemlje u odnosu na današnjicu, pre svega posledica povlašćenog tretmana upravo na tržištu zemalja SEV-a, na koje je otpadalo oko dve petine izvoza i uvoza. Naime, u te zemlje kliringom je išla roba koja nije imala prođu na zahtevnom tržištu država zapadne Evrope. Dok su se međunarodno praktično izolovane, države Istoka uvezale u SEV, što je koliko-toliko ublažavalo njihove ekonomske probleme, Jugoslavija je sarađivala sa siromašnim zemljama trećeg sveta, od kojih dobar deo potraživanja nikada nije naplatila. Istina, naša zemlja je imala nešto bolji tretman od Istoka pri uvozu tehnologije iz zapadnih zemalja.\nJugoslavija je ostvarila i znatan priliv donacija, mekih kredita i doznaka (od kraja 60-ih) sa Zapada, što je nadomeštavalo prednosti koje su imale zemlje Istoka, koje su ostvarivale drastičan popust pri kupovini nafte i gasa iz SSSR-a. Naime, jugoslovenska ekonomija je provela najmanje dvadeset godina, zaključno sa 1980, pod tempom rasta duga od preko 17% godišnje, što ukazuje da se i struktura te ekonomije formirala na taj način da je njenoa održivost zavisila od budućeg uvećanja duga. Ovo je pre svega posledica toga što je jugoslovenski trgovinski deficit 1970-80. strahovito rastao, čak i brže od spoljnog duga. Kako su uvoženi uglavnom repromaterijali (a u manjoj meri moderna oprema), to ukazuje da se nije moglo očekivati povećanje produktivnosti u budućnosti kojim bi se pokrivao trgovinski deficit. Šta više, produktivnost po jedinici uloženih resursa u većini jugoslovenskih industrija tokom šezdesetih i sedamdesetih godina je opadala. S druge strane, stopa nezaposlenosti se, uprkos odlasku preko milion Jugoslovena na privremeni rad u inostranstvo (što je oko 20% radne snage) 1970-1980. popela sa 7% na 12%. Dakle, uprkos neprestanom rastu priliva stranih sredstava u vidu kredita, deviznih doznaka milionske dijaspore i politički motivisane, pre svega američke, ekonomske pomoći (postoje jaki dokazi da je uloga američkih interesa, a time i pomoći, u periodu nakon Drugog svetskog rata, posebno do početka 60-ih bila slična onoj u zemljama zapadne Evrope), jugoslovenska ekonomija je beležila skroman rast. Kriza osamdesetih, kada je stopa rasta BDP pc postala nulta, pokazala je neodrživost i tako zasnovanog modela rasta.\nPoslednji put ažurirao/la Magistar Čolović : 14.01.2019. u 14:38\n14.01.2019., 13:18 #2\nRe: Ekonomija SFRJ\n14.01.2019., 13:35 #3\nJaka privreda socijalističke Jugoslavije – mit ili stvarnost?\nPo mnogima život u Jugoslaviji je bio “život bez mane”. Međutim, da li je u stvarnosti sve bilo baš tako? Okončanjem Drugog svjetskog rata, Jugoslavija je bila potpuno razorena država, sa veoma malim brojem školovanih i pismenih ljudi. Kroz niz petogodišnjih planova, koji su u to vrijeme predstavljali okosnicu komunističkog plana obnove, otpočelo se sa ubrzanim procesom obnove ratom razorene zemlje. Činjenica, u prvim godinama nakon završetka Drugog svjetskog rata, život se počeo poboljšavati – otvaraju se brojne fabrike, bolnice, škole, izgrađuje se cestovna i željeznička komunikacija, mediji dobijaju na značaju. Život u državi se počeo poboljšavati. Jugoslavija je u godinama nakon rata i tokom pedesetih godina XX stoljeća imala rast privrede od oko 26% godišnje. Naravno, daleko je lakše bilo podići ratom uništenu državu iz temelja, nego li je nadograđivati nakon uspostavljenih temelja. Na uspješnost privrede, u prvim godinama nakon rata, znatno je uticala i pomoć saveznika, naročito Sjedinjenih Američkih Država, kao i konfiskacija imovine bogatih porodica koje su bile optužene za kolaboraciju sa neprijateljskim stranama.\nNakon početničke euforije, u prvih petnaest godina nakon okončanja rata, Jugoslavija je zapala u prve ozbiljnije probleme. Dozu stabilnosti ubrzo je poremetio njezin vanjskopolitički položaj. Pomoć sa zapada je bivala sve manja, što je znatno uticalo na daljni industrijski i poljoprivredni razvoj koji je stagnirao, Brojni građani su se, radi bolje novčane zarade i lagodnijeg načina života, iseljavali u gradove što je znatno uticalo na opadanje značaja sela kao okosnice poljoprivrednog razvoja. I u samom političkom vrhu dolazi do rascjepa. Različiti pogledi na privredu, te sukob između centralista i federalista, znatno su doprinijeli pogoršanju situacije. Međutim kako su, u duhu totalitarističkog aparata Komunistička partija i Jugoslovenska narodna armija, kontrolisale sav javni život, pogoršanje prilika u državi nije lahko dolazilo do običnih građana. Život je i dalje bio poprilično stabilan, ali je nastala prva ozbiljnija pukotina u državnom aparatu.\nNakon temeljitog uvida u gospodarsko stanje u državi najuži partijski vrh, na čelu sa Edvardom Kardeljom, Vladimirom Bakarićem i Kirom Gligorovim te nizom ekonomskih stručnjaka, odlučuje se za promjenu privrednog aparata. Zbog rasta vanjskog duga, najprije se odustalo od petogodišnjeg plana (1961 – 1965), a zatim je na 8. kongresu Saveza komunista Jugoslavije (SKJ) 1964. godine u Beogradu najavljena Velika privredna reforma. Reforma je naredne godine nadograđena nizom mjera, te je službeno proglašena u julu 1965. godine. Doneseno je tridesetak novih zakona koji su uvršteni u novi petogodišnji plan privrednog i društvenog razvoja, kojeg je Savezna skupština usvojila naredne godine. Osnovni cilj reforme podrazumijevao je intenzivnije privređivanje, poštivanje ekonomskih kategorija, brže povećanje produktivnosti i šire uključivanje u međunarodnu podjelu rada. Poduzete su i određene mjere finansijske prirode: devalvacija dinara, ograničenje carinske zaštite, poskupljenje uvoza i poticanje izvoza i dr. Liberalizovan je i promet prema inostranstvu, tako da su građani bez gotovo ikakvih problema mogli otići na Zapad i tamo raditi. Ukinuti su i investicijski fondovi, kapital je prenesen na banke, a uveden je i konvertibilni dinar. Taj poduhvat je značio uvođenje kapitalističkog načina trgovanja.\nSmanjivanje investicija i inflacije, doveo je do pada zaposlenosti. Nove mjere su su prouzrokovale zastoj u većem broju industrijskih grana, što dovodi do odljeva radne snage u inostranstvo. Pored odlaska fizičkih radnika, sve više su odlazile i visokoobrazovane ličnosti, što će dodatno uticati na privredno unaprjeđenje Jugoslavije. Reforma je izazvala i društvena gibanja. Obzirom da ona nije odgovarala starim privrednim rukovoditeljima, kod radnika se pojavila briga o gubitku posla.\nReforma je sve više pokazivala svoju negativnu stranu. Nezaposlenost je sve više rasla, naglo je skočio vanjski dug, kao i socijalne razlike uslijed brojnih studentskih buntova, štrajkova radnika, nemira u Hrvatskoj i Kosovu. Uskoro su se pristalice federacije i centralizma, počele sukobljavati između sebe, optužujući jedni druge za neuspjeh reforme. Reforma je početkom sedamdesetih godina XX stoljeća stala i gurnula Jugoslaviju u propast iz koje se neće izvući.\nVeć krajem sedamdesetih i početkom osamdesetih godina nezaposlenost je na Kosovu bila 57%, dok je u Bosni i Hercegovini taj procenat iznosio oko 20,6%. Pojavljuje se i tzv. “Skrivena nezaposlenost” – višak zaposlenih je zapravo postao tehnološki višak te su samo na papiru vođeni kao zaposleni. Totalitaristički sistem je nastojao takvu sliku stanja prikriti idiličnim izvještajem o otvaranju novih fabrika, poput otvaranja tvornice za hidraulične sisteme u Čapljini. Sredinom osamdesetih godina oko 60% nezaposlenih je bilo mlađe od 25 godina. Sve više se ispoljavao i problem nepotizma. Postaje gotovo nemoguće pronaći posao bez stranačkih i rodbinskih veza. Plaća je naglo opadala tako da je početkom osamdesetih godina iznosila oko 170 današnjih Konvertibilnih maraka. Produktivnost i izvoz je također opadao, tako da se u medijima pojavljuju i prve optužbe protiv lošeg poslovanja pojedinih firmi.\nUvidjevši da je reforma iz 1965. godine učinila više štete nego koristi, državni vrh se već početkom sedamdesetih godina počeo zaduživati. Kamate su u početku bile povoljne pa je krajem sedamdesetih godina dug Jugoslavije iznosio svega 9,5 milijardi američkih dolara. Nakon što su Sjedinjene Američke Države promijenile monetarnu politiku, dolazi do naglog porasta kamata i to tri puta. Inflacija je 1981. godine dostigla 45%, a do raspada Jugoslavije porasla je na 1000%. Sa tržišta nestaju strani proizvodi a dolazi i do prve nestašice nafte, opreme i sirovine. Jugoslovenski je dug u trenutku raspada iznosio 20 milijardi dolara, a preračunato u današnju vrijednost on je iznosio preko 100 milijardi dolara. Jugoslavija je 1983. godine bankrotirala i prestala plaćati sve obaveze prema inostranstvu. Još jedini segment privrede na koji se Jugoslavija mogla uzdati, da će je izvući iz krize, je turizam. Obzirom da je Jugoslavija posjedovala malo kvalitetnih proizvoda koji su mogli parirati proizvodima zapadnog tržišta, kao i proizvoda za vlastite potrebe, smanjenje uvoza i kvalitetnih dijelova za potrebe privrede, prouzrokovalo je gubitak industrijske proizvodnje od 15% ukupnog BDP-a. Nepotrebna ulaganja u vojnu industriju, poput izgradnje podzemnih hangara i aeodroma, odnosila su milijarde dolara. Ni početkom osamdesetih godina pojedine kuće u ruralnim dijelovima Bosne i Hercegovine nisu posjedovale elektičnu energiju i pitku vodu.\nI stanje poljoprivrednika se sve više pogoršavalo, tako da se nikada nisu uspjeli izboriti za penziju te su živjeli od poticaja koji je znao kasniti i po pet mjeseci. Školstvo, u koje se Jugoslavija toliko uzdala, je doživjelo propast. Pred raspad države samo 10% stanovnika je bilo sa fakultetskom diplomom. Zbog velike nestašice nafte Jugoslavija 1979. godine donosi zakon po kojem se uvodi tzv. “par – nepar” vožnja. Jedan dan su mogli voziti automobili samo sa parnim brojem registarskih tablica a drugi dan oni sa neparnim brojem. Uvode se bonovi za benzin, tako da je svako imao pravo na 40 litara benzina mjesečno. Ovakvo stanje je dovelo do prenapunjenosti autobusa i tramvaja, a broj kašnjenja na posao porastao je za 50%. Trgovački deficit je 1977. iznosio 4,4 milijarde dolara a 1979. godine 7,2 milijarde dolara. Padala je i pokrivenost uvoza izvozom, tako da je 1976. iznosila 66,2% a 1979. godine 48,5%. Kada se uzme u obzir i prekogranični šverc, onda je deficit bio i znatno veći. Standard života je od 1979. do 1984. godine opao za 34%, a penzije za 40%. U takvoj situaciji pojavljuju se i bonovi za osnovne životne namirnice: kahva, šećer, brašno, ulje, detrdžent i dr. Namirnice poput čokolade su postale stvar prošlosti, tako da se pojavljuju tzv. “šećerne table”.\nOvakvo stanje dovest će i do pojave kriminala tako da će osamdesetih godina u BiH biti dvostruko više ubistava nego danas. Broj pobačaja novorođene djece je iznosio 5x više nego danas. Tokom osamdesetih godina doći će i do nestašice lijekova što će dodatno uticati na smanjenje životnog vijeka i iznenadnih smrtnih slučajeva. BiH nikada nije bila u projektu izgradnje kvalitetnih autocesta, tako da je i stopa saobraćajnih nesreća bila duplo veća nego li u ostalim državama Jugoslavije.\nNa kraju možemo zaključiti da je život u Jugoslaviji bio sličan današnjem životu u BiH i da je sve stvar percepcije. Na osnovu Titovog ugleda kreirana je slika Jugoslavije kao stabilne države sa dobrim standardom što je daleko od stvarnosti. Posla je bilo ali su plate bile dovoljne za skromni način života. Elita je živjela bolje, dok se ostatak zadovoljavao redovnim poslom sa malim platama. Granice su otvorene da bi nezaposleni Jugosloven otišao van svoje domovine i porodici slao višak zarađenog novca.\n14.01.2019., 14:03 #4\nSEĆANJE NA „BOLJU“ PROŠLOST: Obrisi ekonomije socijalističke Jugoslavije (1945-1991)\nJugoslavija121U vreme socijalističke Jugoslavije odnegovano je očekivanje kod građana da će ih vidljiva ruka države ljuljati od kolevke pa do groba.\nLjudi danas, zapravo, ne žale za jugoslovenskim socijalizmom u njegovom „punom sjaju“ (jednopartijski sistem, gušenje ličnih sloboda, kontrola gotovo svih sfera javnog života, ideološko zastranjivanje, neracionalna i nedovoljno funkcionalna administracija, izuzetno skupi i neopravdani projekti – nepotrebne fabrike, podzemni vojni bunkeri, vojni aerodromi itd), već za idejom o tome kakav bi socijalizam, prema teoriji, mogao da bude – naročito sa stanovišta raspodele.\nU Ustavima SFRJ iz 1963. i 1974. godine nerazgovetno je pisalo da „niko nema pravo svojine na društvena sredstva za proizvodnju, niko – ni društveno-politička zajednica ni organizacija udruženog rada, ni grupa građana ni pojedinac – ne može ni po kom pravno-svojinskom osnovu prisvajati proizvod društvenog rada, ni upravljati i raspolagati društvenim sredstvima za proizvodnju i rad, niti samovoljno određivati uslove raspodele“.\nA upravo je esencijalni „defekt“ samoupravnog socijalizma, iliti sistema sa radničkim upravljanjem, predstavljala nemogućnost da prevlada paradoks Furobotn-Pejovich (1972); drugim rečima, jalovost takvog sistema ležala je u nesposobnosti da optimizira dva suprotstavljena cilja – akumulaciju (štednja) i lične dohotke (plate).\nProsto-naprosto, najveći deo stvorenog viška nije se preusmeravao u investicije. Što će reći, ako profit (dobit) preduzeća pripada svim zaposlenima, oni će radije izabrati podelu (gotovo) celokupnog profita kroz plate i bonuse, umesto usmeravanja profita u investicije; a neinvestiranje u opremu i nove poslove dugoročno urušava preduzeća. (Istina, neretko su političari donosili odluke o investicijama, ne pitajući radnike-samoupravljače). Iskrsavao je i problem kako otpustiti neradnika, a koji kao samoupravljač rukovodi preduzećem.\nKada je socijalističkoj državi ponestajalo novca za socijalna davanja, ona se opredeljivala za njegovo štampanje, odnosno za „proizvodnju“ inflacije – što je urušavalo bilanse preduzeća i banaka, i smanjivalo kupovnu moć građana. Postavlja se pitanje – čiji su bili dugovi društvenih preduzeća i banaka? Odgovor je jednostavan – državni, tj. dugovi svih jugoslovenskih građana. Pod pritiskom inostranih poverilaca, tadašnja savezna vlada morala je da prihvati „suverenizaciju duga“ (1983), kojim je SFRJ preuzela otplatu svih kredita uzetih u inostranstvu (i preduzeća i banaka), čime je ceo spoljni dug postao javni. (Ovo treba posmatrati i u kontekstu „federiranja federacije“, o čemu će biti reči).\n(Istočno)nemačka priča i naš slučaj\n„Istočnonemačka privreda je pokazatelj kao na dlanu da je sistem privrede uspostavljen u vreme komunizma invalidan. Istočna Nemačka imala je dohodak od 8.000 dolara po glavi stanovnika i bila je najrazvijenija u Istočnoj Evropi. Zatim se ujedinjenjem Nemačke 18 miliona Istočnih Nemaca „utopilo“ u 60 miliona (Zapadnih Nemaca) i napravljen je ,fiducijarni ured‘ koji je trebalo da istočnonemačku privredu revitalizuje, privatizuje i likvidira. Angažovano je 3.500 činovnika, a tri ili četiri čoveka su ubijena. I šta se desilo?\nKada se na kraju sabrao rezultat, ispostavilo se da preduzeća nisu vredela toliko koliko se mislilo i ukupan gubitak posle privatizacije bio je 3.500 milijardi nemačkih maraka – jer mnoge fabrike nisu uspeli da revitalizuju, a mnogi (Istočni Nemci) nisu hteli da rade za tržišnu cenu. Komunizam je toliko ,pokvario‘ te Nemce. Ankete stanovništva pokazuju da stanovništvo koje je srušilo Berlinski zid (1989) i pobeglo iz komunizma sada ima individualnu percepciju da je u komunizmu bilo bolje. Istočna Nemačka je, dakle, školski primer.\nTo je i naš slučaj. Ljudi koji su učestvovali u revoluciji očekuju plate i penzije, a ne očekuju da rade. Doduše, u Nemačkoj je bilo nešto drugačije. Jedna ideologija je pala, a profesori marksizma nisu postali tranzicioni upravljači, nego su otpušteni i sada voze taksije. Ostali su profesori matematike i fizike. Studije o Istočnoj Nemačkoj govore da će se država revitalizovati tek kada oni koji su rođeni devedesetih, posle rušenja Berlinskog zida, budu stupili na scenu i preuzeli upravljanje. To govori o dubinama razvaline jednog sistema. Nažalost, mi to ne shvatamo i mislimo da su neke stvari moguće.\nDa se razumemo, uopšte ne branim naš (tranzicioni) sistem danas – tu (gotovo) nema dobre stvari. Kod nas postoji oligarhija, svi su sa svima uvezani, ne zna se ko je saradnik DB-a (nekadašnje Službe državne bezbednosti, prim. Dejana Baraća), ko komunista a ko antikomunista. Deca (naših) bivših komunističkih funkcionera, koji su seljacima čupali brkove i terali ih u komunizam i zadruge, sada teraju seljake iz (tih) zadruga.“\n(Miodrag Zec, profesor ekonomije na Filozofskom fakultetu u Beogradu, emisija „Ćirilica“ na TV Hepi od 18. juna 2012. godine)\n„U njihovim istupanjima glorifikovana je i zapadna demokratija i višepartijski sistem, te negirana demokratija u našem sistemu, isticana ugroženost slobode govora i misli u socijalizmu, koji je po njihovom mišljenju sinonim za sirotinju u kojem su ljudske slobode ugrožene.\nNapadana je naša nesvrstana spoljna politika, kojoj su dani odbrojani i slično.\nGrubo su klevetali, napadali i vrijeđali ličnost i djelo druga Tita, navodeći pretjeran raskoš, trošenje ogromnih sredstava, zaduživanje zemlje, kult ličnosti.\nZa Predsjedništvo SFRJ govorili su da je vijeće staraca koje će zbog nesposobnosti zemlju dovesti do propasti i rata.“\n(Iz zvaničnog saopštenja Opštinskog komiteta Saveza komunista Banja Luka iz maja 1986. uoči proterivanja dr Jovana B. Dušanića i mr Miodraga Zeca sa Ekonomskog fakulteta u Banja Luci, a na osnovu „dokaza“ Službe državne bezbednosti)\n14.01.2019., 14:11 #5\nCrveni kralj je umro na vreme\nU periodu 1945-1991 je iscrpljeno više modela finansiranja ekonomskog sistema druge Jugoslavije – najpre nacionalizacijom (1946-1953), a zatim se ekonomija održavala preko sledećih nekoliko „modela“: 1) preko bespovratne pomoći iz inostranstva i to od SSSR-a (1945-1948) i SAD (1949-1966), 2) deviznim doznakama (počev od 1960-ih), 3) zaduživanjem države (1957-1990), 4) inflatornim finansiranjem (1979-1991) i na kraju 5) posezanjem za deviznom štednjom građana i preduzeća (1990-1991).\nTokom procesa „sovjetizacije“ Jugoslavije (1945-1948), „preslikavan“ je politički i privredni model iz Sovjetskog Saveza – imovina je konfiskovana i nacionalizovana (bolje reći, otimana), vršena je kolektivizacija, nove vlasti su se preselile na Dedinje, ukinute su sve političke stranke sem Komunističke partije Jugoslavije (KPJ), usvojen je Prvi petogodišnji plan (1947), mnogi prvoborci postali su rukovodioci u fabrikama, sprovođen je prinudni otkup poljoprivrednih proizvoda itd.\nUsled objavljivanja Rezolucije Informbiroa (1948), odnosno Staljinovog raskida sa KPJ i obrnuto, pomoć Sovjetskog Saveza Jugoslaviji je uskraćena. Kako se mlada socijalistička zemlja našla u problemima, obratila se za pomoć SAD.\nDa nije bilo govora o idiličnom stanju, svedoči i prva velika oružana pobuna (1950) koju su, zbog prinudnog otkupa, digli seljaci Cazinske krajine predvođeni svojim bivšim partizanskim komandantima. Uporedo s tim, neostvaren petogodišnji plan je završen 1951. godine, da bi potom vlada FNRJ napustila sovjetski tip socijalističke ekonomije i usvojila radničko samoupravljanje (1952).\nDa je i novi ekonomski sistem imao ozbiljne manjkavosti svedoče i „popravke“ koje su sprovedene 1961. („Mini reforma“) i 1965. godine („Privredna reforma“). Kako bi smanjila narastajuću i preteću nezaposlenost i deficit tekućeg bilansa (i tako „popravila“ platni bilans), socijalistička Jugoslavija je počev od 1960-ih godina pokrenula projekat organizovanog slanja građana „na privremeni rad“ u razvijene industrijske zemlje Evrope (pretežno u SR Nemačku, ali i u Švedsku, Austriju, Francusku, Italiju, Švajcarsku itd). Već polovinom 1968. godine oko 400 hiljada Jugoslovena radilo je van zemlje. Gledano u relativnom odnosu, 1960-ih je od deviznih doznaka „pokrivano“ oko 50 procenata deficita trgovinskog bilansa zemlje. (Dopisaćemo ovde jedan zanimljiv podatak koji je naveo publicista Pero Simić u emisiji „Svedok“ RTS-a od 19. maja 2010. godine – već 1972. godine 65 procenata ratnog sastava JNA nalazilo se na „privremenom radu u inostranstvu“).\nJugoslovenski iseljenici su pravili kuće u svom rodnom kraju i, između ostalog, to je davalo „impulse“ domaćoj građevinskoj industriji. Međutim, posledica pomenutog „izvoza stanovništva“ je da su potomci ovih jugoslovenskih iseljenika postali integrisani članovi društava u kojima su rođeni (Nemačka, Švedska, Austrija, Švajcarska itd), odnosno – većina je gotovo „izgubljena“ za države-matice, koje se sada suočavaju sa nedostatkom stanovništva.\n„Jugoslavija dobija zajam. Bez ikakvih pregovora jugoslovenskoj državi odobren je zajam u neograničenom iznosu. Prva velika tranša ovog velikog zajma u iznosu 50.000.000 dinara isporučena je 7. novembra 1946…“\nJedine godine u kojima je druga Jugoslavija ostvarila suficite u tekućem bilansu bile su 1972. i 1973. Međutim, posle Prve naftne krize (1973-1974) nastupila je recesija na Zapadu (1975), koja se početkom 1980-h proširila na čitav svet – čemu je i te kako doprinela i Druga naftna kriza (1979-1980). Usled recesije, kamate na uzete kredite su rasle, a deo jugoslovenskih radnika se vratio iz inostranstva. Sve u svemu, dva značajna skoka cene nafte, smanjenje doznaka iz inostranstva i pad naturalne razmene („kliring“) sa SSSR-om (zbog tamošnje ekonomske krize) uzrokovali su da se neefikasna i nedovoljno funkcionalna jugoslovenska ekonomija dodatno zadužuje (nekada i pod nepovoljnijim uslovima) kako bi „pokrivala“ galopirajuće deficite. Prosto rečeno, SFRJ je jedno vreme „disala plućima“ kroz pomoć i kredite – da bi naposletku „disala kroz škrge“ (prim. Dejana Baraća).\nKao i u svim socijalističkim zemljama, stepen industrijalizacije se smatrao merom razvoja – tako da su diljem države građene i smislene i besmislene fabrike. Poljoprivredni proizvodi bili su potcenjeni – jer je država dirigovala cene, a ubrzana industrijalizacija tražila je migraciju stanovništva u najboljoj životnoj snazi sa sela u gradove. Teške posledice vide se naročito danas (2013) – sela širom Srbije su zamiru ili su zamrla.\nDoduše, industrijalizacija jeste bila poželjna, ali ona dobro osmišljena. Koja god grupa tadašnjih političkih funkcionera se čega setila, to je proglašavala za stratešku investiciju i državnim novcem gradila fabrike – bolje reći, spomenike za života. Pravljena je fabrika celuloze i papira u ravnici i daleko od šuma („Matroz“ – Sremska Mitrovica), železara daleko od rudnika gvožđa (širenje kapaciteta smederevske železare), fabrike aluminijuma daleko od rudnika boksita („Jadral – Obrovac“), a neostvarena ideja bila je da se najveća mlinsko-pekarska industrija napravi na primorju (u Splitu).\nU skladu sa politikom „federiranja federacije“, u vreme saveznih vlada Mitje Ribičiča (1969-1971), Džemala Bijedića (1971-1977) i Veselina Đuranovića (1977-1982) doneti su Ustavni amandmani (1971), Ustav (1974) i sprovedena ekonomska decentralizacija (1976-1977) – kroz donošenje Zakona o udruženom radu (Službeni list SFRJ br. 55/76) i Zakona o finansiranju federacije (Službeni list SFRJ br. 15/77). Ovo je posledično otežalo vođenje ekonomske politike:\n1) savezna vlada nije više vodila nezavisnu fiskalnu politiku, već je moralo da dolazi do usaglašavanja između vlada republika i pokrajina, 2) polovina prihoda od savezne carine je preusmerena na udružena preduzeća (na republičkom i pokrajinskom nivou) angažovanih u spoljnoj trgovini, 3) odluke u Narodnoj banci Jugoslavije (NBJ) donošene su konsenzusom, a ne većinom glasova.\nPored centralne banke (NBJ), postojalo je, dakle, još osam narodnih banaka republika i pokrajina, pri čemu je svaka od njih bila u prilici da emituje novac, odnosno da pušta dinare u opticaj. S druge strane, dovoljno je bilo da jedna vlada i jedna banka budu protiv neke odluke, to je automatski značilo „paralizu“ bilo kakve akcije u fiskalnoj i monetarnoj politici države. Stoga se od 1977. godine može govoriti o SFRJ kao konfederaciji u ekonomskom smislu (npr. udeo federacije u ukupnim javnim rashodima šezdesetih bio je reda 55 %, a osamdesetih reda 20 %).\nSavezno izvršno veće (SIV) – zvaničan naziv jugoslovenske vlade, na čijem čelu je bio Veselin Đuranović, dalo je 1979. godine garancije za zaduživanja u visini od oko 8,43 milijarde tadašnjih dolara, iako je zemlja već krajem te godine dugovala 14,95 milijardi dolara. Naime, republike su nastavile da „preinvestiraju“ dobijene inostrane kredite, iako se veliki deo investicija pokazao kao nerentabilan ili krajnje promašen – „Jadral-Obrovac“ (u SR Hrvatskoj), „Feni“ (u SR Makedoniji) i drugi. Krediti su stvarali utisak prosperiteta, iako se živelo na nivou koji nije bio pokriven odgovarajućom produktivnošću. Da je SFRJ još 1970-h srljala u ekonomsku propast, svedoče istraživanja publiciste i novinara Pera Simića koji je napisao seriju knjiga o Josipu Brozu i njegovom vremenu – a o čemu je govorio dana 4. maja 2012. godine na TV Studio B:\n„Mi smo prošli kataklizmičnu seriju godina – od raspada Jugoslavije, života pod sankcijama, gubljenja tla pod nogama i bilo kakve perspektive, i to je stvorilo zaborav u kakvom smo mi to svetu živeli sedamdesetih godina prošlog veka, odnosno u poslednjoj dekadi Titove vladavine. Zaboravili smo okolnosti u kojima je bila ta zemlja već za Titovog života, što pokazuju serije dokumenata sa najpoverljivijih sednica Predsedništva SFRJ i Predsedništva Centralnog komiteta, gde savezni ministar finansija Petar Kostić (savezni sekretar za finansije 1978-1982, prim. Dejana Baraća) kaže da je SFRJ ,pojela‘ supstancu i da je bankrotirala. Jugoslavija je prešla ,crvenu liniju‘ i dugovala je 18,6 milijardi dolara, što je po kursevima Narodne banke današnjih (2012) 186 milijardi dolara. (…)\nOd 1974. do 1980. godine SFRJ je godišnje trošila 15 procenata više nego što je proizvodila, (…) zemlja je (nemilice) trošila svoju budućnost, a prosečna iskorišćenost (dnevnog) radnog vremena bila je 4 časa i 32 minuta. Dakle, država je već bila poprilično ,raštimovana‘. (…) Mi smo zaboravili da se (deo) platnog deficita pokrivao od doznaka iz inostranstva. Posle svega što smo preživeli, taj period (Jugoslavije) nam se čini kao proviđenje.“\nPozitivne strane socijalističke Jugoslavije je što je ulagala u obrazovanje, zdravstvo, kulturu, diplomatiju, prehrambenu industriju, pa i infrastrukturu. Ali, za njenog života stvoreno je izuzetno malo robnih „brendova“. Što će reći, nevelik je broj gotovih proizvoda koji su predstavljali isključivi rezultat domaće pameti: šporeti na drva fabrike „Milan Blagojević“ (popularni „smederevci“), čuvena junetina „bejbi-bif“ (eng. baby beef), šunka u limenci, „Bambijev“ keks „plazma“ (koji se, ipak, razlikovao po recepturi od italijanskog „plazmona“), „Podravkin“ začin „vegeta“, „Fruktalovi“ sokovi, losioni „Brion“ zemunske „Dalije“ i „Ralon“ zagrebačke „Neve“ itd\nPoslednji put ažurirao/la Magistar Čolović : 14.01.2019. u 14:13\n14.01.2019., 14:21 #6\nIstina, beogradski „Kluz“ je šio odela za „Hugo BOSS“, „Prva petoletka“ iz Trstenika je proizvodila pojedine delove za američki „Boing“ (eng. Boeing), a kikindska „Livnica“ za američki „Dženeral motors“ (eng. General motors). Ali, s druge strane, priličan broj proizvoda „Elektronske industrije“ iz Niša rađen je u kooperaciji sa nemačkim „Simensom“ i holandskim „Filipsom“, kraljevački „Magnohorm“ je nekada proizvodio termo-akumulacione (TA) peći po licenci nemačke kompanije AEG, proizvodnja „eurokrema“ gornjomilanovačke fabrike „Takovo“ bila je po licenci italijanske „Gandole“, keks „jafa“ se proizvodio u Crvenki (i još uvek se proizvodi) po licenci britanske kompanije United Biscuits, automobili „golf“ su se sklapali u sarajevskoj fabrici TAS („Tvornica automobila Sarajevo“) koja je predstavljala zajedničko ulaganje (eng. joint venture) UNIS-a i nemačkog „Folksvagena“ (nem. Volkswagen), automobili „zastava 750“ i „zastava 850“ (popularni „fića“), kao i „zastava 101“, „zastava 128“, „jugo 45“, „jugo 55“, „jugo 60“, „jugo 65“, „jugo Amerika“ i „jugo florida“ – rađeni su po licenci italijanskog „Fijata“ itd. IMT (Industrija mašina i traktora) je najpre proizvodila traktore po licenci američkog „Fergusona“ (eng. Massey Ferguson), da bi tek proizvodnja modela traktora „IMT 555“ (1964), a zatim i „IMT 575“ (1970) bila delimično prema sopstvenoj dokumentaciji.\nHelikopteri „soko-gazela“ sklapali su se po francuskoj licenci u mostarskoj fabrici „Soko“, dok su po sovjetskoj licenci i po uzoru na tenk T-72 proizvođeni tenkovi M-84 i M-84A – njihova finalizacija bila je u fabrici „Đuro Đaković“ (Slavonski Brod), a u proizvodnju komponenti bilo je uključeno oko 240 jugoslovenskih preduzeća. Ukupni troškovi osvajanja proizvodnje ovog tenka koštali su SFRJ oko tri milijarde tadašnjih dolara (tačnije 3.085 miliona američkih dolara). Tokom 1980-h postojala je i megalomanska ideja da se proizvodi avion radnog naziva NA („novi avion“, „nadzvučni avion“), bez vizije koliko će to da košta i kome će moći da se proda u svetu pored jake konkurencije iz SAD, Sovjetskog Saveza, Velike Britanije i Francuske.\nIstina, jugoslovenska građevinska preduzeća („Energoprojekt“, „Energoinvest“, „Trudbenik“, „Hidrotehnika“, „Aeroinženjering“ i dr.) izvodila su značajne radove u nesvrstanim zemljama poput Libije, Iraka, Indije, Kenije, Tanzanije, Angole i dr. S druge strane, sveukupna robna razmena sa tim zemljama nije bila toliko velika kao što se nekima čini. Evo primera – 1981. godine robna razmena SFRJ sa zemljama iz Pokreta nesvrstanih iznosila je tadašnjih 4,5 milijardi dolara, od čega se 45 procenata (ili oko 2 milijarde dolara) odnosilo na jugoslovenski izvoz koji su činili oprema i mašine, industrijski i prehrambeni proizvodi, proizvodi vojne industrije, dok su istovremeno jugoslovenski uvoz iz tih zemalja činili nafta, pamuk, kafa, južno voće, koža itd. Iako je tržište Pokreta nesvrstanih tada obuhvatalo 55 procenata svetskog stanovništva (radilo se, ipak, o zemljama „trećeg sveta“ i zemljama u razvoju), izvoz SFRJ na to tržište iznosio je manje od četvrtine njenog godišnjeg izvoza. Poređenja radi, zvanično proknjižene devizne doznake tokom 1981. iznosile su 2,04 milijarde dolara.\nNećemo pogrešiti ako kažemo da je najveći „brend“ socijalističke Jugoslavije bio TITO. Mnogi će reći da je „umro na vreme“. Naime, jugoslovenski predsednik Josip Broz Tito je napustio istorijsku scenu 4. maja 1980. godine, a nagomilani ekonomski problemi dočekali su njegove naslednike. Staro pravilo glasi da „strada“ onaj ko se zatekne na vlasti kada naduvani balon (mehur) pukne. Država je bila visokozadužena i nastale su teškoće u servisiranju inostranih kredita, jer su kamate na kredite rasle.\nBalon je definitivno pukao neposredno pre nego što je jugoslovensku saveznu vladu (SIV) preuzela Milka Planinc (1982-1986); marta 1982. dospela je rata koju nije mogla da plati Privredna banka Zagreb i pokrenuta je spirala. Uvedeno je ograničenje svote deviza koja je mogla da se iznese iz zemlje, a te godine je SFRJ potrošila sve devizne rezerve (uključujući i deviznu štednju građana u domaćim bankama) na otplatu rata inostranih kredita koje su iznosile oko 4,5 milijardi dolara – po kriterijumu inflacije u SAD to iznosi današnjih (2013) oko 11 milijardi dolara, a po kriterijumu promene cene zlata iznos je preko 20 milijardi današnjih dolara. U takvoj situaciji, SFRJ se obratila Međunarodnom monetarnom fondu (MMF) za pomoć (1982). U jeku velike jugoslovenske dužničke krize, SIV je 1983. godine, pod pritiskom inostranih poverilaca, prihvatio već pomenutu suverenizaciju duga.\nIznuđene mere štednje vlade Milke Planinc, kako bi se otplaćivali krediti, dramatično su potresali privredu i životni standard stanovništva. Celokupni uvoz koji nije bio namenjen proizvodnji bio je zabranjen, uključujući i robu široke potrošnje. Građani su se susretali sa višečasovnim restrikcijama električne energije i nestašicama kafe, šećera, ulja, deterdženta, benzina (1982-1984). Posle 1982. gotovo svi ekonomski indikatori su bili negativni i u stalnom pogoršanju. Zaključak državne Krajgerove komisije (1982) bio je da „nagomilanim problemima u privredi i društvenim protivrečnostima“ (birokratski eufemizam za stanje duboke ekonomske i društvene krize, prim. Dejana Baraća) treba rešiti dubokim zahvatima u strukturu ekonomije i u postojeće društvene odnose.\nKomisija je predložila Dugoročni program ekonomske stabilizacije – koji nije primenjen do kraja. U 1979. godini izvoz robe i usluga „pokrivao“ je uvoz sa 48,5 procenata, u 1989. godini sa 88 procenata, a u 1990. dolazi do smanjenja „pokrivenosti“ uvoza izvozom na 76 procenata i to zbog spoljnotrgovinske liberalizacije i značajnog povećanja uvoza (o čemu ćemo pisati).\nZbog imperativa otplate kredita, SFRJ je 1980-ih nastojala da po svaku cenu izvozi robu za konvertibilnu valutu (američki dolar, nemačka marka), ponekad i ispod proizvodne cene. Navešćemo samo dva primera: 1) državni i „Zastavin“ projekat „jugo Amerika“ i 2) izvoz vatrostalnih opeka kraljevačkog „Magnohroma“ na tržište tadašnje Zapadne Nemačke. U takvoj situaciji, bilansi preduzeća su „popravljani“ kroz prodaju na domaćem tržištu.\nJugoslovenski dug je od 1,4 milijarde tadašnjih američkih dolara (1966) narastao na oko 20 milijardi (1980), jer su krediti za otplatu (servisiranje) prethodnih kredita uzimani pod sve nepovoljnijim uslovima. Iz zemlje je u periodu 1979–1981. kroz otplatu kredita „odliveno“ 10,2 milijarde, a u periodu 1981–1990. 57,3 milijarde tadašnjih dolara (uz istovremeno uzimanje novih pozajmica). Dopisaćemo da je u periodu 1981–1990. neto odliv kapitala iznosio 22,4 milijarde dolara, dok su kamate iznosile 18,5 milijardi dolara.\n„Šticung“ (nem. Stützung) u privredi postojao je od sedamdesetih, da bi osamdesetih država smišljala nove načine kako da prikupi devize od građana da bi otplaćivala spoljne kredite, pa je legalizovana „kupovina“ radnih mesta – povratnici sa „privremenog rada iz inostranstva“ mogli su da „udružuju sredstva sa radnim organizacijama“, tako što bi uplatili preduzeću npr. 15.000 DM za zasnivanje stalnog radnog odnosa. Interesantan primer je i nezvanično uvođenje „sistema 1:3:9“ – građaninu koji bi tada u neku domaću poslovnu banku doneo određenu svotu deviza, pomenuta banka je odobravala kredit u trostruko većoj dinarskoj protivvrednosti; zatim je isti građanin sa odobrenim dinarskim sredstvima kupovao devize na „crnom tržištu“ i odlazio u drugu domaću banku da podigne novi kredit, koji je sada bio devetostruko veći u odnosu na početnu svotu deviza koju je imao. Oba odobrena kredita je narednih godina inflacija obezvređivala, a državne banke su, na kraju, bile na gubitku. Mnogi jugoslovenski građani su na ovaj način izgradili ili dovršili kuće, kupovali automobile i slično – što će reći da su lično bili na dobitku.\n„Nemački izum“ menice bile su oblik „privrednog kreiranja novca“ i korišćene su i SFRJ kao instrument plaćanja, da bi doživele kompromitaciju aferom „Agrokomerc“ (1987). Privreda je „bolovala“ od nelikvidnosti zbog međusobnih neplaćanja, a veštački priliv je stvaran štampanjem novca, tako da je inflacija „rušila“ bilanse i „zdravih“ preduzeća i banaka. Istovremeno, jugoslovenski izvoz je bio „mršav“. Već smo govorili o tome da rast BDP-a, odnosno razvoj ekonomije, ne može da se zasniva na neograničenoj eksploataciji domaćeg tržišta i neravnoteži (zaduživanjem i odlivanjem resursa). Od momenta kada je spoljni dug eskalirao (1979-1980), jugoslovenska ekonomija je doživljavala dramatičan pad.\nPosledice inflacije i visokog nivoa servisiranja dugova u periodu 1981–1990, doprinele su da tome da SFRJ izgubi (najmanje) 14 procenata nacionalnog dohotka (Kosovo i Metohija 33 %, Crna Gora 22 %, Hrvatska 18 %, Bosna i Hercegovina 12 %, Slovenija 12 %, centralna Srbija 8 %, i Vojvodini 7 %). To je i te kako uticalo na pad standarda stanovništva i dodatno raspirivanje sukoba između savezne, republičkih i pokrajinskih vlasti.\nTreba potcrtati dve anomalije i jedan disbalans koji neporecivo svedoče o tome kako je ekonomski sistem socijalističke Jugoslavije bio „disfunkcionalan i autodestruktivan“: 1) slaba međurepublička razmena (koja je vremenom postajala sve manja), 2) regionalni dispariteti u stepenu ekonomske razvijenosti (uprkos ulaganjima u nerazvijena područja, regionalne razlike bivale su sve veće) i 3) nizak udeo izvoza u BDP-u. Razmena između šest republika je 1968. godine iznosila 25 procenata njihove proizvodnje, da bi 1987. pala na oko 20 procenata. Koreni ove anomalije leže u tome što je svaka od njih u posleratnom periodu težila samodovoljnosti, pa su neretko kapitalne investicije duplirane. Republike su nastojale da budu zaokružene i političke i privredne celine.\n14.01.2019., 14:35 #7\nEkonomski gledano, socijalistička Jugoslavija je funkcionisala kao labava federacija (1971-1976), a zatim kao konfederacija (1977-1991) – zbog ustavnih promena sedamdesetih (1971, 1974), mera ekonomske decentralizacije države (1976-1977) i pomenute dve anomalije.\nIako je postojao savezni Fond za nerazvijene preko kojeg su sredstva bila transferisana iz višerazvijenih jugoslovenskih administrativnih jedinica (Slovenija, Vojvodina, centralna Srbija, Hrvatska) ka manjerazvijenim (Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Makedonija, Kosovo), velike regionalne ekonomske razlike su se vremenom uvećavale. Primera radi, (procenjeni) odnos BDP-a po glavi stanovnika između SR Slovenije kao najrazvijenije republike i SR Makedonije kao najnerazvijenije povećao se sa 2,67 (1955) na 3,1 (1988). U poređenju SR Slovenije i SAP Kosovo (i Metohija) pomenuti odnos se sa 4 prema 1 (1955) povećao na 8 prema 1 (1988), odnosno 9,2 prema 1 (1990). Podvući ćemo kako su neki od glavnih razloga zašto su intelektualci i političari iz Slovenije još sredinom 1980-h hteli da „pobegnu“ iz socijalističke Jugoslaviji bili upravo izdvajanje u pomenuti fond i visoka zaduženost države. Što će reći, procenili su da jugoslovenski „vodenički kamen“ (prim. Dejana Baraća) sputava njihov razvoj.\nProsečne godišnje stope rasta zvanično iskazanog BDP-a u razdoblju 1947-1990 bile su sledeće: Slovenija 4,8 % (po stanovniku 4,0 %), Hrvatska 4,5 % (po stanovniku 4,0 %), Bosna i Hercegovina 4,3% (po stanovniku 2,9%), Makedonija 4,8 % (po stanovniku 3,3 %), Crna Gora 4,2 % (po stanovniku 2,9 %), Srbija 4,5 % (po stanovniku 3,4 %) – odnosno Vojvodina 4,5 % (po stanovniku 4,0 %), centralna Srbija 4,5% (po stanovniku 3,6 %) i Kosovo i Metohija 4,0 % (po stanovniku 1,6 %). Razlike između dva pokazatelja (ukupne stope rasta i rasta po stanovniku) bile su posledica demografskih kretanja – nataliteta, prostorne pokretljivosti, emigriranja stanovništva „na privremeni rad u inostranstvo“ i slično.\nNaravno, treba biti oprezan i razgraničiti tri perioda ekonomskog razvoja socijalističke Jugoslavije: 1) period ubrzane industrijalizacije (1947-1965) koji je omeđen početkom Prvog petogodišnjeg plana (1947) i Privrednom reformom (1965), 2) period središnje industrijalizacije i usporavanja tempa privrednog rasta (1966-1980) i period ekonomske stagnacije i kriznih poremećaja (1981-1990). Činjenice govore da je razdoblje 1947-1965 obeležio prosečan godišnji rast BDP-a od oko 7,5 procenata usled „efekta sustizanja“.\nOvaj ekonomski i sociološki izraz podrazumeva da nerazvijene zemlje u prvoj fazi modernizacije (građenje infrastrukture i industrije) imaju veći ekonomski rast u odnosu na razvijene zemlje. U drugoj fazi zemlja u razvoju prolazi kroz „šok modernizacije“, što podrazumeva razvoj moderne industrije i prepoznatljivih proizvoda. Ovu fazu socijalistička Jugoslavija nije uspela da prebrodi. Međutim, iako se privredna aktivnost tokom 1970-h usporavala, standard građana je rastao blagodareći zaduživanju i usmeravanju sredstava u javnu potrošnju. Zato se jugonostalgičari rado prisećaju „zlatnih sedamdesetih“.\nEkonomski rast do 1980. godine (blagodareći i pomoći od SAD, Sovjetskog Saveza itd, doznakama i kreditima) doprineo je tome da je Jugoslavija uspela da statistički ublaži jaz u razvijenosti u odnosu na evropski prosek. Nacionalni dohodak po glavi stanovnika 1973. iznosio je 57 procenata od evropskog proseka – poređenja radi, 1938. godine je iznosio 50 procenata. Dopisaćemo da se varljivi dobitak, odnosno razvoj zasnovan na neravnoteži, kasnije vratio kao bumerang. Ubrzana posleratna industrijalizacija (kao mera razvoja) po cenu devastacije sela, „izvoz“ stanovništva u najboljoj stvaralačkoj snazi na Zapad, povećavanje regionalnih razlika i posledice neracionalnog zaduživanja zemlje – doveli su do toga da je već tokom osamdesetih godina prošlog veka jugoslovenski nacionalni dohodak po glavi stanovnika pao ispod 50 procenata evropskog proseka.\nRatni profiter i Sinatra\nZa socijalističku Jugoslaviju (1945-1991) obično se tvrdi(lo) da je bila jedan od „profitera“ Hladnog rata (1946-1989/1991). Iako je do 1960-h dobijala bespovratnu finansijsku, vojnu i robnu pomoć sa Zapada (posebno iz SAD), nije u dovoljnoj meri umela to da pretvori u nešto efektivno. Međutim, ostao je mit o prosperitetu i Brozovoj veštoj ruci. Kao što smo pomenuli, ekonomija se pretežno zasnivala na eksploataciji domaćeg tržišta, dok je izvoz robe i usluga bio reda 10 procenata zvanično iskazivanog BDP-a (odnosno, u periodu 1985-1989 udeo izvoza u realnije procenjenom BDP-u kretao od 12,2 do 22 procenta). U skladu sa tradicijima tadašnje dogovorne ekonomije, veliki poslovi sa zemljama istočne strane „gvozdene zavese“ i zemljama Pokreta nesvrstanih sklapani su na najvišem državnom nivou. Tako su i jugoslovenski proizvodi na osnovu licence zapadnih kompanija mogli da se izvoze na pomenuta tržišta.\nMihail Gorbačov (sovjetski generalni sekretar 1985-1991) pokušao je da postepeno reformiše Sovjetski Savez (SSSR) ka modelu tadašnjih skandinavskih socijaldemokratija – kroz „glasnost“ (liberalizacija javnog života od 1986. godine) i kroz „perestrojku“ (privredna reforma sprovođena od 1987. godine); a ispostaviće se da je zapravo ubrzao propast države. (Dopisaćemo da je odrednicu „perestrojka“ najverovatnije prvi verbalno upotrebio Jurij Andropov, sovjetski generalni sekretar 1982-1984 i mentor Gorbačova).\nDa ne govorimo da se Gorbačovljeva „antialkoholna kampanja“ (1985) – kroz kazne, ograničenu proizvodnju i više cene alkohola – izrodila u suprotnost, jer su sovjetski građani počeli da proizvode alkohol u stanovima iliti „domaćoj radinosti“. Mnogi su se na taj način otrovali.\nZapočeta privredna reforma nije mogla da se kontroliše, država se do 1990. zadužila oko 120 milijardi tadašnjih dolara i istovremeno upala u duboku ekonomsku krizu. Sovjeti su 1989. godine napustili „Brežnjevljevu doktrinu“ (1968-1989), koja je podrazumevala politiku intervencionizma iliti ograničenog suvereniteta ostalih socijalističkih zemalja Varšavskog pakta. Svakoj zemlji Varšavskog pakta omogućeno je tada da slobodno odlučuje o sopstvenim unutrašnjim pitanjima, pa je ova spoljna politika šaljivo nazvana „Sinatrina doktrina“ (kao inspiracija je poslužila pesma Frenka Sinatre „Moj put“, eng. „My way“). Posledice su bile ubrzano rušenje socijalističkih režima u Istočnoj Evropi i pad Berlinskog zida (9. novembra 1989. godine).\nStvari su se i u Evropi i svetu, dakle, te 1989. godine tektonski promenile, a „rasklimana“ jugoslovenska federacija nije uspela da pronađe svoje novo mesto pod (novim) suncem. Tržište bivših socijalističkih istočnoevropskih zemalja počelo je da se otvara prema ostatku sveta, posebno prema Zapadu – što je značilo gubitak velikog dela tog tržišta za preduzeća iz SFRJ. Slična situacija je bila i sa tržištima zemljama iz Pokreta nesvrstanih, jer je ova organizacija neposredno posle završetka Hladnog rata gotovo izgubila na značaju. (Zatvorenost navedenih tržišta do 1989. godine „uspavala“ je jugoslovensku privredu, koja je odustajala od sopstvenog razvoja i često se oslanjala na sklapanje iliti asemblažu proizvoda po licenci kompanija sa Zapada).\nPouzdani pokazatelji političke nestabilnosti u relativno kratkoj istoriji socijalističke Jugoslavije (DFJ 1945, FNRJ 1945-1963, SFRJ 1963-1991) bili su donošenje čak četiri Ustava (1946, 1953, 1963, 1974), koji su zatim dodatno „popravljani“ amandmanima. Samo na Ustav iz 1963. doneto je 42 amandmana do donošenja Ustava iz 1974. godine, da bi na ovaj poslednji Ustav SFRJ (do raspada zemlje) usvojeno 48 amandmana. Poprilično „rasklimana“ zemlja održavala se na autoritetu Josipa Broza Tita, a u Ustavu iz 1974. godine „nedostajalo je samo uputstvo za razdruživanje,“ podvukao je publicista Pero Simić u emisiji „Svedok“ RTS-a od 19. maja 2010. godine.\n14.01.2019., 15:04 #8\nDrži bure vodu dok (vele)majstor ode\nGovoriti o Josipu Brozu kao bravaru i austrougarskom kaplaru je neumesno. Ova kompleksna ličnost, koju je teško opisati u nekoliko redova, ostavila je širok trag u istoriji dvadesetog veka i ostvarila gotovo sve lične ambicije. Tokom života obezbedio je sebi položaj na domaćoj i svetskoj pozornici koji je uveliko nadišao okvire njegovog porodičnog porekla i formalnog obrazovanja.\nFrancuski sociolog Rober Eskarpi (1918-2000) pisao je kako se o vrednosti bilo kog umetničkog dela koje nastaje u jednoj istorijskom trenutku, bez obzira koliko to delo bilo popularno i od kritike valorizovano, može govoriti tek trideset godina posle smrti autora. Odnosno, potrebno je da delo izdrži zub vremena iliti istorijsku „eroziju“ (fra. l’érosion du temps; videti ESCARPIT, Robert. L’écrit et la communication. Paris: PUF, 1973).\nKao što Jugoslaviju između dva rata treba porediti sa državama sveta njenog vremena, tako i socijalističku Jugoslaviju treba porediti sa njenim „savremenicama“. Kako je prošlo više od 30 godina od Brozove smrti (1980), možemo da se zapitamo šta je ostalo od njegovog „umetničkog“ dela i kako je birao „kadrove“? Gradio je državu u kojoj je u konfliktnim i kriznim situacijama upravo on bio jedina funkcionalna i „dejstvujuća institucija“. Radi lakšeg razumevanja stvari, pojednostavićemo presek stanja. Na unutrašnjem planu, Broz je sa svojim sledbenicima „negovao“ bratstvo i jedinstvo „svih naših naroda i narodnosti“, neodrživ politički sistem, radničko samoupravljanje i „federiranje federacije“, a na spoljnopolitičkom planu – nesvrstavanje. Dovoljno je sa ove istorijske distance podvući crtu na kraju 1989. godine i videti u kakvom su stanju još tada bile pomenute „građevine“ ovog neimara.\nNije daleko od istine ako sada izvučemo na prvi pogled paradoksalan zaključak – da je Broz bio iluzionista i političar svetskog formata, i istovremeno državnik ispod evropskog proseka. Jednostavno, iza njega nisu ostale funkcionalne državne institucije i relativno brzo su „potonule“ u ambis tekovine njegovog stvaralaštva.\nČudo koje je trajalo osam meseci\nEkonomska reforma jugoslovenskog premijera Ante Markovića (1989-1991) iz 1990. godine sprovedena je na tragu Vašingtonskog konsenzusa (1989) i uz savete američkog profesora Džefrija Saksa (1954), tadašnje ekonomske „megazvezde“.\nPrvi dan 1990. godine SFRJ je dočekala sa konvertibilnom valutom – izvršena je denominacija domaće valute, koja je zatim bila „vezana“ za nemačku marku (1 DM = 7 konvertibilnih dinara). Uporedo s tim, liberalizacija uvoza, započeta još koncem mandata Mikulićeve vlade (1988), već se tada (1990) odnosila na oko 88 procenata vrste robe, pri čemu je pomenutom liberalizacijom obuhvaćeno čak 94,5 procenata robe široke potrošnje.\nOtuda su tokom 1990. godine širom SFRJ otvarani „frišopovi“ (eng. free shop) u kojima su građani mogli da kupuju i nedovoljno kvalitetnu i relativno kvalitetnu uvoznu robu široke potrošnje za dinare (naročito se kupovala tehnička roba), što je i te kako uticalo porast popularnosti jugoslovenskog premijera. Međutim, dinar je bio precenjen, plate su rasle nominalno i izraženo u nemačkim markama (prema zvaničnom fiksnom kursu), ali je rasla i inflacija – posle prvih šest meseci 1990. skok cena bio je reda 80 procenata.\nSavezna vlada (SIV) tvrdila je da stabilnost kursa garantuju devizne rezerve koje su neprestano rasle – avgusta 1990. one su dostigle 10 milijardi (tadašnjih) dolara. Druga strana medalje je kako je do toga došlo. Jedan od razloga je i aranžman iz predostrožnosti sa MMF-om (potpisan 16. marta 1990. godine), ali i avans za robu koja će tek biti izvezena. Objašnjenje se nalazi u izveštajima organizacije GATT (preteča Svetske trgovinske organizacije, STO) iz 1991. godine:\n„Od početka 1990. godine devizne rezerve su porasle za 3.332 miliona dolara (…), zbog priliva stranog kapitala na račun uvezene robe sa odloženim plaćanjem i akontacije za buduće isporuke domaće robe“.\nVeć decembra iste godine devizne rezerve (koje nisu bile samo pod kontrolom centralne banke) su pale na oko 7 milijardi dolara i nastavile su da se „tope“ i u narednoj godini. Umesto planiranog suficita od 1,3 milijarde dolara, SFRJ je završila 1990. godinu sa deficitom tekućeg bilansa od 2,36 milijardi dolara, padom (zvaničnog) BDP-a od 6,5 procenata i stopom inflacije od 121,3 procenta, umesto projektovanih 13 procenata. Poslednjih dana decembra usledio je „upad“ Beogradske banke u platni sistem SFRJ, kada je emitovano oko 14 milijardi dinara.\nPolitičke tenzije su dramatično rasle tokom kampanja uoči višestranačkih izbora u jugoslovenskim republikama (1990), a već u januaru 1991. godine nije moglo da se govori o SFRJ kao o jedinstvenom ekonomskom prostoru – između većine republika gotovo su prekinuti finansijski tokovi, a produbio se problem finansiranja federacije.\nNećemo pogrešiti kada konstatujemo da su reformama Markovićeve vlade samo produbljene „rane“ rovite jugoslovenske ekonomije. Raspad države i rat delimično su „maskirali“ negativne posledice „čuda“ zasnovanom na uvozu novca, liberalizaciji uvoza, uslugama (posebno u trgovini uvoznom robom) i precenjenoj domaćoj valuti (koja je bila destimulativna za domaće izvoznike). Ipak, u nešto izmenjenim okolnostima, devastirana srpska ekonomija će se zaputiti dobro utabanom stazom 2001. godine – iako su i te kako postojala nagomilana, negativna svetska iskustva iz devedesetih o „činodejstvu“ konsenzusa.\nČlanak predstavlja skromni pokušaj autora da iscrta konture ekonomske politike socijalističke Jugoslavije (1945-1991). Koga ova tema zanima dublje i šire, dodatne informacije može potražiti OVDE (http://www.izjave.net/doc/Dejan-Barac-Dugo-putovanje.pdf)\nOno što je nekada važilo za drugu Jugoslaviju važi i za današnju Srbiju – hronični deficit tekućeg računa na kraju znači neslobodu.\nOvaj članak se samo delimično naslanja na članak od istog autora „Razgrađivanje supstance ekonomije – zašto smo tu gde smo,“ koji je objavljen na portalu NSPM dana 1. septembra 2012. godine.\n14.01.2019., 16:00 #9\nKratko i jasno Srbi se nedovoljno interesuju za privredu-već poznato.\n16.01.2019., 16:17 #10\npa uporedi GDP danas i tad\ntad je Austrija imala cca 3 puta veci GDP a danas 8 puta veci\nNorveska 3-4 puta veci a danas 15 puta veci\n16.01.2019., 16:19 #11\nIma li tema ekonomija Srbije , ako ima prebacite ovaj post.\n30.01.2019., 09:02 #12\nСјајна је та економија била,ех како се живело лепо док не дођоше капиталисти и пробудише самоуправљаче из дебелог сна...\n''Не можу да ме плате толико мало колико мало ја могу да радим''\n''Ала волем овај режим други ради а ја лежим''\n''Каква плата таква врата''\n''Идеш да радиш? - ''немо да се вређамо,идем на посао''\n''радио не радио свира ти радио''\n''идем сутра да отворим боловање,имам посла на њиви''\n30.01.2019., 09:15 #13\nIli "Druže Tito piši drugo pismo za nas koji krali nismo"\n06.02.2019., 09:17 #14\nBY PREDRAG RAJŠIĆ · PUBLISHED 24/02/2014 · UPDATED 06/07/2016\nPogledajmo šta nam istorijski podaci govore. Govore nam da su sve države koje su ovde prikazane, osim Mađarske i Bugarske, imale znatno veći rast BDP-a po glavi stanovnika nego Jugoslavija između 1947. i 1989. Dakle, možda se Jugoslavija herojski digla iz pepela, ali izgleda da su se Japan, Nemačka, Italija, Austrija, Grčka i Španija mnogo herojskije digle iz tog pepela\n06.02.2019., 09:33 #15\nMožda je vreme da revidiramo svoja uverenja o „herojskim uspesima” bivše nam domovine i priznamo da je, uprkos neprestanom rastu priliva stranih sredstava u vidu kredita bez pokrića, deviznih doznaka milionske dijaspore i politički motivisane američke ekonomske pomoći, jugoslovenska ekonomija beležila skroman rast. Ali, čak je i taj skromni rast bio neodrživ bez kontinuirane strane pomoći. Ono što se dogodilo osamdesetih i devedesetih, samo je otkrivanje stvarnog stanja jugoslovenske ekonomje. Kao kad hronični alkoholičar mora da se suoči sa realnošću svoje zavisnosti, tako smo se i mi, kad-tad, morali suočiti za realnošću nemoći jugoslovenske ekonomije da funkcioniše bez spoljnog dopinga.\n07.02.2019., 06:54 #16\njel imas ove brojke za period od 1990-2018?\n09.02.2019., 11:16 #17\nČoloviću, izjeli te vuci, šta ovo postavljaš? Prijaviću te Partiji pa ćeš ti na Golom otoku da pametuješ i skrnaviš borbu naših naroda i narodnosti!!!\n13.02.2019., 11:48 #18\nJadnik ima patnju zbog propasti ekonomije u sfrj inace bi je on postavio na pravi nacin da je bio sposoban ili ziveo u to vreme.\nNajbolji su generali posle bitke jos kada sporo pamte a brzo zaboravljaju sve ukazuje na to da su skoro pametni.\n13.02.2019., 11:49 #19\nBojim se da kolega Metronomi ima neku pizmu na mene...\nNeki kompleks niže vrednosti\n13.02.2019., 11:54 #20\nJos da tu ekonomiju nisu tvoji miljenici potkradali, prodavali i unistavali na drugi nacin ona bi opstale.\nMalo je bilo sto ste krali i unistavali nego je moralo i da se bombarduje.\nNaravno da tako mislis jer osim svog egoa drugo nista i nemas.\nKada bi evo na pocetku teme napisao zasto je tema ekonomije sfrj aktuelna i bitna za sadasnji trenutak\nne bih nista napisao o tebi, ali posto ti imas potrebu da analiziras, cuj analiza, malo smesno od nekoga ko ne moze da shvati da je postanaliza\nPoslednji put ažurirao/la Metronomy : 13.02.2019. u 11:56\nJAPANSKA EKONOMIJA SVE VIŠE LIČI NA EKONOMIJU BIVŠE SFRJ PERIODU 80ih\nAutor kristiansand u forumu Ekonomija\nPoslednja poruka: 18.02.2016., 16:40\nPoslednja poruka: 25.03.2015., 21:52\nSFRJ: Rat podelio, ekonomija spaja\nPoslednja poruka: 04.04.2011., 19:46


Bađo: Penal protiv Brazila? Ni danas ne spavam lepo. . .\nBEOGRAD – Proslavljeni italijanski fudbaler Roberto Bađo kaže da ni čak posle 25 godina ne može mirno da spava zbog promašenog penala protiv Brazila u finalu Svetskog prvenstva.\nNekada najbolji fudbaler sveta (1993) nalazi se u dvodnevnoj poseti glavnom gradu Srbije, gde promoviše italijanski kamp za devojčice i dečake od sedam do 14 godina pod pokroviteljstvom „Banke Inteza“.\n„Ni dan danas ne spavam kako bi trebalo. Nažalost, desilo se. Iz takvih neprijatnih situacija može da se izvuče pouka. Sanjao sam finale sa Brazilom, ali jedno je sanjati, a drugo stvarnost. Realnost je ono što nisam pomišljao“, rekao je Bađo na konferenciji za medije u prepunoj sali Italijanskog kulturnog centra u Beogradu.\nBivši napadač velike trojke Italijanskog fudbala – Juventusa, Milana i Intera, prisetio se kada je iz Fiorentine prelazio u Torino, a da nije od početka transfera upućen.\n„Najviše me je pogodila činjenica da je Fiorentina krila da je već dogovorila transfer, nista nisam znao o odlasku u Juventus. Patio sam zbog toga, samo sam hteo da priznaju“, objašnjava Bađo potez koji su mu mnogi u Firenci zamerili jer je prešao u redove rivala.\n„Vezan sam za sve timove, imao sam sreću i privilegiju da igram za pomenute klubove. U svakom sam mnogo naučio, imao razne ciljeve, od borbe za trofeje do za opstanak“, naveo je Bađo, uz priznanje da nikada nije imao želju da postane trener.\n„Srećan sam što je spasao Bolonju“, ističe Bađo, uz pohvale na račun srpskog reprezentativca iz Lacija Sergeja Milinković-Savića.\n„On je snažan, fizički i tehnički, a veoma mlad. Ima sve kvalitete da postane vrhunski igrač“.\nBađo se i prisetio polemike oko „desetke“ sa nekadašnji jugoslovenskim reprezentativcem Dejanom Savićevićem prilikom transfera iz Juventusa u Milan.\n„Uvek sam nosio broj 10, a kada sam stigao u Milan nosio ga je Dejan. Bilo je prirodno da mu prepustim da ga nosi. To je bio čin poštovanja prema njemu“, zaključio je Bađo, konstatujući da je ošišao prepoznatljiv „repić“ čim je završio karijeru.\nUz Bađa, koji gostuje u Beogradu u sklopu istog projekta posle Franka Barezija, Đanluke Zambrote, Fabija Ravanelija i Paola Rosija, današnjem događaju prisustvovao je ambasador Italije Karlo Lo Kašo, predstavnici „Banke Inteza“, organizatori kampa i drugi.


Makart | Knjiga: ORHIDEJA I MASLAČAK - Tomas Bojs | Internet knjižara | Drugačiji od drugih\nORHIDEJA I MASLAČAK, Tomasa Bojsa, pomoći će svakom roditelju da prepozna kom tipu ličnosti pripada njegovo dete – da li je nežna orhideja ili energični maslačak. Deca orhideje zahtevaju posebnu pažnju, kako bi u potpunosti mogli da razviju sve svoje kapacitete, a Bojs daje precizne instrukcije za njihovo rano prepoznavanje.\nFenomenalna knjiga koja otkriva duboke prenatalne i perinatalne faktore koji utiču na razvoj odojčeta i sazrevanje deteta. Autor ukazuje na specijalnu grupu dece – orhideje – koja se izdvajaju iz grupe koju čine deca maslačci. Deca orhideje su specifična i krhka i potrebna im je posebna nega da bi dostigli svoj pun potencijal i najbolje rezultate. Maslačci su robusniji i mnogo će lakše prevazic´i bilo kakve poteškoc´e i prepreke na koje će neizostavno naići tokom odrastanja. Po autoru, na svakih pet maslačaka, rodi se po jedna hipersenzibilna orhideja.\nORHIDEJA I MASLAČAKPreporuka na osnovu Vaše pretrage...


Plinski roštilj Weber Spirit II E-320 GBS | GrillShop\n122.490,00 RSD sa PDV-om Dodaj u korpu\nPlinski roštilj Weber Genesis II E-330 GBS 203.370,00 RSD sa PDV-om\nPlinski roštilj Weber Spirit II E-210 GBS 85.470,00 RSD sa PDV-om\n122.490,00 RSD sa PDV-om\nPlinski roštilj Weber Spirit II E-320 GBS količina\nPlinski roštilj Weber Spirit II E-320 je dizajniran da odgovara svakom životnom stilu, da okuplja prijatelje i porodicu. Pozdravljajući ovu vrstu kuvanja novim potrošačima i nudeći im još izvanrednija iskustva!\nWeber Spirit II E-320 roštilj na plin, poseduje opciju za iGrill 3 digitalni Bluetooth termometar koji nadgleda vašu hranu od početka do kraja, prikazujući temperaturu u realnom vremenu na vašem mobilnom uređaju. Kada preuzmete aplikaciju Weber iGrill, povežite iGrill sa Bluetooth-om i pokrenite do četiri sonde termometra sa roštilja na hranu. (Igrill 3 se prodaje odvojeno.)\nUz Weber Spirit II E-320 GBS roštiljem na plin, jednostavno okupite svoju porodicu oko roštilja i zapalite plamen. Neka GS4 sistem za roštiljanje preuzme vodeću ulogu dok se vi fokusirate na ono što je zaista važno: kvalitetno vreme sa ljudima koje volite, u udobnosti vaše bašte!\nBudite prvi koji će napisati recenziju za „Plinski roštilj Weber Spirit II E-320 GBS“ Odustani od odgovora\nŠifra proizvoda: 9724 Kategorija: Roštilji na plin WEBER Oznake: americki rostilj, bbq, cena, elektricni rostilj, rostilj, rostilj za dvoriste, rostilj za terasu, weber, weber rostilj\nPlinski roštilj Weber Summit E-670 GBS sa 6 gorionika Black\n563.400,00 RSD sa PDV-om Dodaj u korpu\n169.980,00 RSD sa PDV-om Dodaj u korpu


Grad Vršac pokrenuo radove na uređenju putnog pojasa - eVršac\nVremenski uslovi prethodnih dana, posle zimskog perioda, omogućili su izvođenje radova na terenu, pa je Grad Vršac započeo uređenje putnog pojasa u cilju odvođenja atmosferskih voda sa kolovoza i očuvanju minimalne širine slobodnog profila puta.\nGrad Vršac organizovao je radove na uređenju denivelisanih (nagojenih) bankina, čišćenju objekata za odvodnjavanje-putne rigole i sečenje šiblja uz kolovoz.\nRadovi se trenutno izvode na opštinskom putu broj 109 (Izbište – Potporanj) u dužini od 9.5 kilometara. Posle toga radiće se na opštinskom put broj 113 prema Malom Žamu, u dužini od 2.6 kilometara, kao i na opštinskom putu broj 101 (Vršac – Markovac) u dužini od oko 14 kilometara.\nRadovi se izvode u sklopu redovnog održavanja saobraćajne infrastrukture u okviru Ugovora o javno – privatnom partnerstvu koji Grad Vršac ima zaključen na period od deset godina. Apelujemo na vozače da na navedenim lokacijama posebno povećaju pažnju i poštuju propise i saobraćajnu signalizaciju u zoni izvođenja radova, izjavio je Dejan Čebzan, član Gradskog veća resorno zadužen za infrastrukturu.


Anketa za poslodavce Survey\nZa popunjavanje upitnika vam je potrebno 4 minuta!\n* 1. Molimo vas da odaberete kojoj privrednoj djelatnosti pripadate.\n* 2. Molimo vas da odaberete koliko godina Vam biznis posluje?\n* 3. U odnosu na prisutne trendove na tržištu i statusa vašeg biznisa, u kojim od dole navedenih segmenata imate najveće izazove da unaprijedite svoje poslovanje? (moguće više odgovora)\nPromocija i oglašavanje (sistemi za unaprijeđenje promocije i prodaje)\nRazvoj novih ili postojećih proizvoda (R&D - istraživanje i razvoj)\nUpravljanje ljudskim resursima (HR managment)\nDigitalna transformacija poslovanja (Razvoj digitalnih rješenja)\nDrugo (molimo upišite)\n* 4. Možete li nam reći šta mislite o osobama koje rade na kreiranju inovativnih poslovnih rješenja (pokretačima start-up)? (moguće više odgovora)\nPodržavam svaki oblik poduzetništva\nČini mi se zanimljivim\nNemam neki stav o tome\nVolio/la bih upoznati osobe koji rade na inovativnim rješenjima\nNe vjerujem da imamo zajedničkih interesa\n* 5. Da li biste sarađivali sa osobama koje kreiraju inovativna poslovna rješenja zanimljiva za unaprijeđenje vašeg poslovnog modela?


gradska cistoca : Južne vesti\nSamo dan nakon akcije čišćenja, izletište Ćoška u Vranju ponovo osvanulo pod smećem\n19:19, 25. 8. 2020.\nSamo dan nakon što su članovi Udruženja “Borino i evropsko Vranje” detaljno očistili jedno od najstarijih vranjskih izletišta Ćošku, sakupivši oko 60 džakova smeća koje je čest prizor na ovom mestu - isto izletište je opet osvanulo pod smećem. U JKP "Komrad" kažu da će pomoći svakom dobronamernom građaninu koji želi pristojnu okolinu i da će na izletištu postaviti kante za smeće.\nVranjanci čiste izletišta od smeća\n08:33, 21. 8. 2020.\nGrupa entuzijasta iz Vranja, nekoliko desetina njih koje je, kako kažu, okupila ljubav prema gradu iz kog su potekli, organizovaće u nedelju, 23. avgusta od 10 sati akciju čišćenja jednog od najstarijih vranjskih izletišta “Ćoška”.\nBabušničani sami čiste naselje od smeća\n14:07, 12. 2. 2020.\nNekoliko meštana babušničkog naselja Rašina Bara čistili su u utorak 11. februara i dan kasnije svoje naselje, a kako kažu, sakupili su skoro 20 velikih kesa raznog đubreta. Posle prvog dana akcije, iz Komunalca su odneli smeće koje su oni u džakovima ostavili pored kontejnera\nNastavljeno uklanjanje žvaka u centru Niša\n15:24, 7. 12. 2018.\nNakon što je aprila ove godine očišćen Trg kralja Milana od žvakaćih guma zalepljenih na behaton ploče, kako kažu u Javnom komunalnom preduzeću Mediana, sada se čisti glavna pešačka zona u Obrenovićevoj ulici, a to će se raditi i narednih dana. Ovo radi firma iz Novog Sada, a Nišlije su za ovu usluge platile oko 5 miliona dinara.\n10:33, 22. 5. 2018.\nDubinsko čišćenje i uklanjanje žvaka sa centralnih niških trgova, parkovskih staza i šetališta počelo je pre nekoliko večeri. Kako kažu u Javnom komunalnom preduzeću “Mediana”, planirano je da se očisti površina od oko 20.000 kvadratnih metara, a to će novcem svih građana biti plaćeno oko 4 miliona dinara.\nU pojedinim delovima Niša menja se dan odnošenja smeća\n13:46, 3. 3. 2017.\nUmesto da smećari u jednom danu idu sa jednog kraja grada na drugi, ubuduće će radnici Gradske čistoće smeće čistiti po regijama. Novu dinamiku sakupljanja otpada uveli su, kažu, da bi usluga bila brža i efikasnija, ali i da bi smanjili troškove. Ipak, tvrde da građani neće osetiti razliku.\n“Čist grad, duga ljubav”\n16:16, 27. 12. 2013.\n70 odsto Nišlija, prema rečima direktora JKP “Medijana” Bratislava Vučkovića, zadovoljno je higijenom u gradu. Ipak, Vučković kaže da bi jedan deo Nišlija trebalo da vodi više računa o čistoći u gradu.\nČišćenje deponije kod Elektronske industrije\n09:23, 14. 3. 2012.\nRadnici niške gradske čistoće od četvrtka će raditi na uklanjanju smeća koje je na parkingu ispred Ei ostalo nakon otapanja snega koji je tamo odlagan, najavljeno iz JKP Medijane.\nNiš: deponija na Bulevaru (foto)\n16:46, 16. 2. 2012.\nIz desetak kontejnera u Romanijskoj ulici, iza Zone 1, Medijana već danima ne odvozi smeće. Problem su, kažu u ovom preduzeću, automobili koji su parkirani pored.\n"Mediana u dugovima zbog Grada"\n14:07, 4. 10. 2011.\nDirektor JKP Mediana Niš optužio gradske čelnike da kašnjenjem u plaćanju za izvršene usluge, uništavaju najveće komunalno preduzeće.\nSmetlišta na niškim izletištima\n10:47, 26. 4. 2011.\nIako hiljade građana tradicionalno Uskršnje i prvomajske praznike provodi u prirodi, kanti za otpatke nema dovoljno a gradska čistoća u to vreme ne radi.


Trofejno veče Moravca | Srpska dijaspora | Vesti iz dijaspore i o dijaspori\nNaslovna Dijaspora Australija Trofejno veče Moravca\nTrofejno veče Moravca\nSvečanom priredbom i dodelom trofeja čuvari folklorne tradicije i narodnih običaja iz ansambla Moravac iz Kizboroa otišli su na zasluženi odmor.\nS nastupa na nastup: Ansambl na prolećnom vašaru u Rokbenku\nZajedno sa svojim koreografom Miletom Padežaninom folkloraši su pripremili tradiconalni program koji su izveli za publiku u Srpskom sportskom centru u Kizborou, gde inače redovno održavaju svoje probe tokom godine.\nU subotnjem programu posetioci su mogli da prate nastupe dece početnika, koja su tokom godine naporno vežbala da nauče što veći broj koreografija, ali i starijih i iskusnijih igrača, iz najstarije grupe, koji su inače prošlog vikenda imali i uspešan nastup i na prolećnom vašaru održanom u crkvi Svete Petke u Rokbenku.\nPored zasluženih trofeja publika u Srpskom sportskom centru sve učesnike programa nagradila je dugim aplauzima.\nЧланак Trofejno veče Moravca се појављује прво на Vesti online.


DraganD je Limundovac - Limundo.com\nČlan od 27. 10. 2008.\nPoslednja aktivnost: 25. 5. 2022. u 19:52\nTroškove transporta snosi kupac po važećem cenovniku Pošte:\n51-100 g: 92,00 dinara (preporučena tiskovina)\n101-250 g: 102,00 dinara (preporučen...\n2016 FIFA 365 album sa 603 sličice\nŠoljica čaja - Ejmi Efron\nBankarski portfolio menadžment - Uroš N. Ćurčić\nOsnovi hotelijerstva - Mirko Lončar\nOsam predavanja iz matematičke analize\nMala nemačka gramatika\nSolfeđo za III i IV raz. usm. obr. Zorislava Vasiljevi\nPraktikum iz više matematike - Marija Pržulj\nGajenje saksijskog i ukrasnog cveća u stanu\nŠkolski atlas istorije sveta Kreativni centar\nZrelost ličnosti - Sulejman Hrnjica\nThe Hamlyn Guide to ASTRONOMY - David Baker\nVodič za ponašanje potrošača\nWENDING SUCCESS SECRETS - How Anyone Can Grow Rich in A\nAukcija: 1.280 RSD\nKako biti konkurentan na globalnom tržištu\n1000 stvari koje treba znati GEOGRAFIJA - Džon Farndon\nMANAGEMENT 21 - Branimir Pavla Inić\nSve o ručnim radovima\nLANGUAGE IN USE - Self-Study Workbook,\nFizika II - Elektromagnetika i optika - Ivanović, Vučić\nKoncert za violončelo i orkestar Šostakovič\nKako crtati ljude - postupni vodič za početnike sa 10 p\nENGLISH B, OXFORD IB DIPLOMA PROGRAMME\nŠpanski kroz razgovor - Kolarčev narodni univerzitet\nEnciklopedija seksualnog odgoja 17 - 18 godina\nKnjiga vladara oblasti Šan- Šan Jan\nSofija i Beograd ARHEOLOŠKI BISERI\nOpšta istorija školstva i pedagoških ideja\nKikinda u NOR-u i revoluciji - Ljubomir Tabački\nTribunia 4 - Zavičajni muzej Trebinje 1978.\nZBORNIK Istorijskog muzeja Srbije 13-14\nOUT OF OUR MINDS - LEARNING TO BE CREATIVE\nRad na duši - Martin Walser\nMoja politička ispovest - Nikola Pašić\nPisanje, uređivanje, štampanje\nBankarstvo - Milutin Ćirović\nTalijanska gramatika s vježbama I - Josip Jernej\nPoznavanje materijala - Slobodan Stojadinovi i dr.\nŽivot Miloša Crnjanskog - Radovan Popović\nIgla i konac - Praktični priručnik ženskog ručnog ra\nKompanijsko pravo - Mirko Vasiljević\nSavremeni leksikon stranih reči - Ljubo Mićunović\nFenomen Južne Koreje - Miloje Popović\nNuma Rumestan - Alfons Dode\nIstorija novoga veka II\nAnatomija za umetnike - Jeno Barcsay\nAN ATLAS OF OLD SERBIA\nArheologija - Ronald Džesap\nNovinarstvo u 12 lekcija - Velimir Kostadinov\nOrah i leska - Miladin Šoškić\nO članu DraganD\n101-250 g: 102,00 dinara (preporučena tiskovina)\n251-500 g: 133,00 dinara (preporučena tiskovina)\n501-1.000 g: 144,00 dinara (preporučena tiskovina)\n1.001-2.000 g: 175,00 dinara (preporučena tiskovina)\n2.001-3.000 g: 261,00 dinara (paket)\n3.001-4.000 g: 281,00 dinara (paket)\n4.001-10.000 g: 311,00 dinara (paket)\nOcene člana DraganD\n414 pozitivnih i 0 negativnih (100% pozitivnih ocena)\n3.269 pozitivnih i 0 negativnih (računa se prva ocena dobijena od istog korisnika)\n10.464 pozitivne i 0 negativnih\nPitanje za člana "DraganD"


Geekvape Z50 KIT - Starter Kit - E-Cigarete\nDimenzije uređaja: 84.1 x 30.7mm\nBaterija: 2000mAh (Integrirana)\nIzlazna voltaža: 0.5-7.0V\nRaspon snage: 5-50W (podesivo)\nDimenzije: 25mm x 46mm\nKompatibilan s Geekvape Boost grijačima\n1 x Zeus Nano Tank (3.5ml)\n1 x Zamjensko staklo (2ml)\n1 x Boost Grijač 0.3Ω, 30 – 38W (instaliran)\n1 x Boost Grijač 0.6Ω, 15 – 25W\n1 x Pakiranje rezervnih dijelova\nCijena u trgovini 390,00 kn\nGeekvape Z50 KIT je svestrani sub ohm komplet koji nudi MTL i restricted DL način korištenja. Izrađen s elegantnim metalnim kućištem, napajan velikom integriranom baterijom od 2000mAh, Z50 kit pruža podesivu snagu do 50W s podržanom optimizacijom za dulje trajanje baterije. Opremljen najnovijim Geekvape Z Nano spremnikom, koji uključuje dinamičan protok zraka od vrha do dna s izvrsnim dizajnom otpornim na curenje. Kompatibilan s grijačima Geekvape B serije, Z Nano Tank pruža fini okus s jačim udarcem u grlo za cjelokupno zadovoljavajuće iskustvo. Ovaj svestrani komplet prikladan je za sve korisnike, od početnika do srednje-naprednih, i služi za MTL i DL način korištenja. Savjetuje se da MTL korisnici koriste ovaj uređaj na postavci niske snage i uparen s e-tekućinom visoke nikotinske snage, dok DTL vaperi koji žele proizvesti velike oblake trebaju upariti ovaj komplet s e-tekućinom niže razine nikotina kako bi proizveli jači udar u grlo pri većoj snazi. Z50 Kit također pozdravlja najnoviji rebrand Geekvape s njihovom najnovijom Z serijom. Odlikuje ih podebljano 'Z' utisnuto u spremnik koji predstavlja kombinaciju snage i jednostavnosti s dosljednošću izvrsnih proizvoda za vaping.\nRecenzirate: Geekvape Z50 KIT\nGeekvape Aegis Boost (0.4 Ohm)


EVROPSKA PRAVILA PROPAST ZA UZGAJIVAČE ŽIVINE: Samo 25 posto farmi može da kokoškama obezbedi bolje uslove gajenja\nostalima preti katanac\nmladen djordjevic\t 18.01.2020. 19:43h 19:49h\n- Da bi se sve živinarske farme prilagodile novim uslovima potrebno je između 50 i 60 miliona evra - ističe Škorić.\n- Svih ovih godina akumulacija gotovo i da ne postoji, zbog zatvorenog tržišta, jer naša jaja ne mogu da se izvoze u EU, jer država nije uradila monitoring na salmonelu, ali i zbog neusklađenih standarda držanja koka nosilja. Mnoge farme rade na ivici egzistencije, naročito zbog niske cene jaja. Ukoliko se ne odloži primena ovog Pravilnika, jaja ćemo morati da uvozimo, jer je sigurno da svi koji to ne budu mogli da ispune, od januara ili februara sledeće godine više neće moći da posluju.\nKako objašnjava naš sagovornik, da bi kavezi bili sređeni, potrebno je uložiti 10 evra po koki nosilji. U Srbiji je registrovano 900 živinarskih farmi samo za proizvodnju jaja. Tu se nalazi tih četiri miliona koka. Od tog broja, polovina kokošaka nalazi se kod 15 velikih kompanija. Srbija sada izveze između 45 i 50 miliona jaja u Makedoniju, Crnu Goru i Bosnu i Hercegovinu.\nDa mašu krilima\n(Kurir.rs/Večernje novosti, J.Subin)\nSVA JAJA MORAJU IMATI OVE OZNAKE: Novi pravilnik stupio na snagu 1. januara\nAPEL VETERINARSKE INSPEKCIJE: Hranu kupujte isključivo u prodavnicama i proveravajte rok upotrebe, ne rizikujte zdravlje\nOVIH 7 NAMIRNICA NE BIH POJEO NI U LUDILU! Stručnjak za trovanje hranom otkrio šta bi trebalo da IZBEGNETE!


Krajem studenog u Beogradu pokrenuta je Facebook stranica neformalne grupe ' Dugine porodice '. Inicijativa je pokrenuta prije nešto više od dva mjeseca a nastala je (...)\nUz slogan 'ne odričem se' održana Parada ponosa u Beogradu\nPod sloganom 'Ne odričem se', jučer je održana Parada ponosa u Beogradu koja je okupila nekoliko tisuća ljudi. Okupljeni/e su prošetali/e do najvažnijih (...)\nU Beogradu održan prosvjed zbog ubojstva LGBTIQ aktivistkinje Elene Grigoryeve\nGrupa nevladinih organizacija, predvođenih Ženama u crnom , prosvjedovala je u četvrtak, 25. srpnja, ispred Ambasade Ruske Federacije u Beogradu, zahtijevajući od (...)


Vesti online / Vesti / Srbija / Slobodan Milošević - lične i političke drame (15): Prijatelji okrenuli leđa\nKad je Hrvatska krenula u osamostaljivanje, Franjo Tuđman i njegovi, udarili su prvo na svoje Srbe, podseća Đuro Zagorac, novinar i publicista u knjizi "Slobodan Milošević - lične, političke i sudske drame".\n- Počelo je sveobuhvatno ruženje, ali i još gore - proterivanje Srba iz hrvatskog ustava. Srbima iz Hrvatske su poništena konstitutivna prava, kao narodu, koja su krvavo stekli u Drugom ratu, kada je stvorena Republika Hrvatska, jedna od šest članica druge Jugoslavije.\nJovo Rašković, vođa novoformirane Srpske demokratske stranke u Hrvatskoj, upeo se bio iz petnih žila da Srbi i Hrvati postignu politički dogovor, u miru. Zato je, kad je već počelo varničiti i oružje, otišao kod hrvatskog predsednika Franje Tuđmana i izložio mu svoje poglede na rešenje - srpska kulturna autonomija kao prirodno pravo.\nVojni puč ne bi uspeo\nI da se istorija ponavlja, Srbi su se mogli uveriti 1991. Povratila im se 1941. Samo što su ovog puta još više bili zbunjeni i dezorijentisani, nisu znali na koju stranu da krenu. Jedan ponosan narod doživeo je najveće moguće poniženje, ružen je najviše od onih kojima je omogućio "više nego što je mogao".\nSvoj "braći" iz okruženja, "omogućio" je da steknu svoje države, da obezbede nacionalna i ljudska prava...\nMože se reći da je internacionalizacija, koja se odvijala pod vlastitom kontrolom, nanela bolnije i dalekosežnije udarce srpskom prostoru i dhu, nego viševekovno potlačivanje od brojnih imperija. Iz srpske, proizvela je tri nove nacije, od jednog, tri nova jezika...\nKako JNA nije učinila više u očuvanju SFRJ, upravo je postala velika žrtva tog raspada?\n- Klasični vojni puč koji bi imao za cilj da primenom vojne sile održi Jugoslaviju na okupu, u jugoslovenskim prilikama kakve su ostale posle Titove smrti nikada nije imao izgleda na uspeh, osobito ako se misli o trajnom uspehu. Takav puč se svakako najlakše mogao izvesti odmah nakon Titove smrti. Razloga za to bilo je napretek ako su u pitanju dezintegracioni procesi koji su rušili Jugoslaviju... - govorio je Veljko Kadijević, prvi čovek JNA iz tih burnih vremena. Kritikovan je i osporavan Kadijević kao neodlučan vojnik, politički kolebljiv, ali mu je ljudskost, ipak neosporna, piše Zagorac.\nAmerički sekretar Džejms Bekera, govorio je pak, ali tek kad je postao penzioner sledeće: "...Mi smo znali da će doći do strašnog građanskog rata ukoliko se Jugoslavija ne raspadne mirnim putem. Upravo se to i dogodilo i to zahvaljujući jednostranim proglašenjem nezavisnosti Slovenije pa onda i Hrvatske. Ove dve su tim činom uzurpirale deo granica Jugoslavije, što je bio akt nasilja i akt narušavanja principa Helsinške povelje..."\nBejker je te ratne dane opisivao kao "krvavu jugoslovensku tragediju koja se odvijala pred našim očima".\nPrema njemu je, za tu tragediju odgovorna komunistička klika Josipa Broza Tita, koja je nametnula arbitrirani metod unutrašnjih granica.\n- Gazeći etnička osećanja, čak premeštajući silom etničke grupe. Ali, krivica pada i na zapadne lidere koji su, sa anđelskom naivnošću uzeli te granice ozbiljno i onda, na dati znak, požurili - i cigli dan ili dva - da priznaju postojanje nekoliko secesionističkih republika, čije nastojanje su oni, očigledno, ocenili kao povoljno za njih. Upravo su ti lideri gurnuli Jugoslaviju u mračne godine građanskog rata, a njihova pozicija zvanično oglašena kao neutralna, u suštini nikad to nije bila - govorio je kasnije Bejker.\nGlasoviti Aleksandar Solženjicin, ruski stvaralac i nobelovac pisao je i govorio, podseća Zagorac, da se ju-drama neće dugo prepustiti zaboravu.\n- Posle mnogo toga što se zbilo i što se već zna ideje o zajedničkoj državi na ovim prostorima, pa i Miloševićeve, predstavljaju svojevrsno herojstvo, ako ne i donkihotsko - govorio je Solženjicin\nMilošević nije bio zagledan u Ameriku, preko Rusije je bio okrenut Kini u kojoj je, za svoj politički naum, imao i jedino pravo uporište. Njegova politika ponosa i prkosa u Pekingu je imala bezrezervnu saglasnost. Tu je obezbedio i ekonomsku pomoć, ali nedovoljnu da bi podstakao razvoj i spasao zemlju od posledica sankcija. Od susreta s Jeljcinom bila je slaba vajda.\nSupruga Mira je povodom svojih knjiga i promocija, putovala po svetu i proveravala opredeljenja.\nPodršku, bar medijsku, imali su u Rusiji, Kini, Indiji..., a pojedinačno od nezavisnih intelektualaca širom sveta. To je zvučalo zavodljivo, ali je bilo nedovoljno da bi Srbija te svoje naume, odbranu nacionalnog i državnog dostojanstva i odbranila. Pomoć materijalna i podrška nisu mogli da podstaknu ekonomski razvoj, a još manje uticati na odbranu od vojne sile, kakva je NATO.\nRaskoli i deobe\nKada je SRJ uvela sankcije Republici Srpskoj, hermetički je zatvorila, Radovan Karadžić je u očaju, na Palama, prognozirao: Gotovi smo - neprijatelj je uspeo da nas podeli.\nRaskole i deobe nisu podsticali samo vladari i političari. Veliki greh se pripisuje i intelektualnim elitama. Iako im je stvaralačka moć skromna, preko diploma, titula, specijalizacija... uobraze se. Prvo što uoče je da im ne valja sopstveni narod.\nI onda, što je takođe preraslo u tradiciju, prihvataju razne novotarije iz sveta i počnu da "kuju zavere".\nGordost u nastupu\nSlobodan Milošević se ponašao, ponekad, kao da Srba ima više nego Kineza, i kao da je Srbija velika ko Rusija, komentarisali su neki Miloševićeve nastupe.\nOvo su bili refleksi na gordost kojom je srpski vođa nastupao na brojnim skupovima, na kojima je čitano opelo jednoj državi i međunarodnim arbitražama. Da je toliko uveličavao Srbe i Srbiju - bilo je preterivanje, iz straha i zavisti, ali da je nosio samouverenost, kao da iza njega stoje nepodeljeni svi Srbi, bilo je neosporno - piše Đuro Zagorac.\nSUTRA - Slobodan Milošević - lične i političke drame (16): Kosovo kao noćna mora


PoslovniSoftver.net - Vaš vodič kroz svet poslovnog softvera | PoslovniSoftver.net\nKoliko je teško doneti PRAVU odluku?\nPoslovniSoftver.net nudi pun set usluga u vezi sa procenom i nabavkom poslovnog softvera kompanijama i drugim organizacijama koje žele da maksimizuju iskorišćenje tehnologije.\nUspešni IT projekti počinju sa snažnom posvećenošću top menadžmenta, izborom pravog softvera, primenom strategija za upravljanje promenama i pravilnu pripremu implementacije. Kontaktirajte me da prodiskutujemo o proceni vašeg postojećeg softvera ili o projektu izbora novog.\nKrenimo od početka jer sudeći po Parouzziju: “Ako loše startuješ, nevolje rastu eksponencijalno“.\n1 kilogram prakse = 100 kilograma teorije\nLakše je sa iskustvom, ali ni teorija nije za bacanje!\nUtvrđujemo zajedno potrebe vaše kompanije. Neke od njih ne moraju da imaju nikakve veze sa softverom, a neke se ne mogu rešiti softverom.\nPregledamo ponudu mogućih rešenja i analiziramo najbolje za vas!\nPisani izveštaj sa pregledom analiziranih rešenja i preporukama. Komplet za i protiv!\nAko ste spremni da se upustite u istraživanje koji je poslovni softver najbolji za vas ili da pokušate da procenite trenutno iskorišćenje softvera koji koristite.\nPotreban mi je softver za poslovanje\nNa tržištu Srbije posluje preko 120 proizvođača poslovnog softvera Srbije.\nNeki od njih posluju preko partnerske mreže. To ovu brojku najmanje udvostručuje, a izbor dodatno komplikuje!\nIzveštaj: Pregled stanja i ponude poslovnog softvera na tržištu Srbije 2014\nDanas je nezamislivo poslovati bez bilo kakvog IT-ja. Ipak, negde postoji problem. Gde?\nPREUZMI IZVEŠTAJ ->\nŠta kupac poslovnog softvera u Srbiji može saznati sa veb sajtova ponuđača?\nNe mnogo. Sudeći po analizi koje sam sproveo krajem 2014. godine. Uverite se i sami.\nKvalitetna i na vreme plasirana informacija je jedina koja donosi novac u današnje vreme. Koliko je ova teorija primenljiva u praksi ponuđača poslovnog softvera u Srbiji?\nPREUZMI ANALIZU ->\nPriznanje e-Razvoj 2016 autoru sajta PoslovniSoftver.net Miodragu Ranisavljeviću\nObrazloženje dodele Priznanja e-Razvoj 2016 Miodragu Ranisavljeviću\nMiodrag Ranisavljević se kao IT stručnjak već dugi niz godina bavi rešavanjem problema u oblasti elektronskog poslovanja, analizom i primenom konkretnih poslovnih softverskih sistema, IT edukacijom i promocijom. Pobornik je intenzivnog razvoja informacionog društva u Srbiji i u tom smislu godinama daje konkretne i konstruktivne predloge. Miodrag svoj poslovni entuzijazam i veliko stručno iskustvo uspešno i nesebično prenosi i svima ostalima koji prate njegov rad i savete na portalu PoslovniSoftver.NET. Svojim ljudskim kvalitetima i specifičnom harizmom stekao je širok krug simpatizera i pristalica kako među svojim kolegama IT stručnjacima tako i među svima onima koji su imali prilike da ga upoznaju. Jedan je od prvih članova Udruženja e-Razvoj, a svojim aktivnim pristupom je u ovih 6 godina postojanja udruženja dao veliki doprinos njegovom organizovanju i radu. Od Miodraga se tek očekuju veliki poslovni rezultati i doprinosi, tako da će i ovo priznanje, nadamo se, dati dodatnu snagu njegovim stručnim i ljudskim nastojanjima da istraje na putu kojim je krenuo.\nŠta mislite koliko bi vam vremena trebalo da samo ukratko porazgovarate sa svakim ponuđačem pojedinačno?\nKoliko ponuđači poslovnog softvera imaju vremena da pričaju sa svakim kupcem detaljno i o svim specifičnostima? Da li imate novca da probate svako rešenje?\nKako proceniti da li je određeni poslovni softver adekvatno rešenje za vašu kompaniju?\nZnačaj procene poslovnog softver je vrlo važan korak ka izboru.\nProcena kvaliteta poslovnog softvera može biti ogroman zadatak prosto zato što postoji veliki broj faktora za razmatranje.\nDa li je pravljenje izveštaja jednostavan i lak zadatak? Da li tako generisani izveštaji sadrže relevantne informacije? Da li je u pitanju integrisan sistem ili morate unostiti iste podatke na više različitih mesta ili, čak, u više različitih programa?\nProvodite li više vremena u traženju podataka nego u samoj analizi podataka?\nPREUZMI VODIČ ->\nLjudski je grešiti, ali da se stvarno zabrlja potreban je kompjuter!\nKako da izbegnete najčešće greške pri izboru poslovnog softvera?\nRazmislite šta očekujete od poslovnog softvera. Napravite rang listu bitnih kriterijuma. Ocenjujte i rangirajte poslovni softver u skladu sa listom.\nKoje greške kompanije najčešće prave kada biraju poslovni softver?\nZašto nije dobro birati softver bez pravilne analize potreba?\nZašto ne postoji “magični” softver?\nZašto cena nije jedini parametar?\nVeć imate softver, a razmišljate o promeni?\nAko se pitate zašto posle X meseci implementacije, podešavanja i obuke i dalje ne možete da dobijete izveštaje koji su vam potrebni!\nKako ne upropastiti projekat promene poslovnog softvera?\nČesto se u praksi kompanije odlučuju za promene poslovnog softvera ne pitajući se pritom:\nDa li je promena neophodna?\nZašto i kako menjati poslovni softver?\nKako osigurati da promena bude uspešna i kako izbeći zamku opšteg mesta „najbolje iz prakse“?\nŠta firme zapravo kupuju kada kupuju poslovni softver?\nDa li je problem u pogrešnoj motivaciji, nedostatku vizije ili jednostavno u lošem softveru?\nIli razmišljate o prelasku na Cloud poslovni softver?\nAli niste sigurni šta je to “klaud” o kom svi pričaju, a ni šta time dobijate, a šta gubite!\nZa dobar početak, vodič kroz oblake!\nKad je lepo "sve može", kad je frka "važi samo što je napisano"!\nU kojoj god da ste fazi izbora, na kraju, ćete se obavezati na određene uslove, a za uzvrat ćete dobiti poslovno rešenje. Za svaki slučaj…\nIT ugovori za vlasnike i menadžere – objašnjeno normalnim jezikom\nOvaj priručnik nastao od serija tekstova, inicijalno objavljenih na sajtu PoslovniSoftver.net na temu „IT ugovori za vlasnike i menadžere“ nastalo je kao odgovor na rastuću potrebu vlasnika i menadžera da se na jedan jednostavna i lak način upoznaju sa ključnim elementima i vrstama ugovora koji se sklapaju, a tiču se informacionih tehnologija.\nU ovom priručniku pokušao sam da prenesem svoja iskustva tokom dugogodišnje prakse u poslovnim i IT vodama, a prateći šta su bila najčešća pitanja i dileme ljudi iz kompanija sa kojima sam sarađivao. Zato sam ovaj priručnik, pre svega, namenio vlasnicima, menadžerima i svima onima kojima ova tematika nije bliska, a u procesu su sklapanja nekog od ovih ugovora!\nZanima vas adekvatna primena poslovnog softvera?\nIznad prikazano je samo jedan mali deo. Izbor i primena poslovnog softvera ne mora da bude bolno i traumatično ISKUSTVO!\nRazmislite: da li ZAISTE koristite PUN potencijal svog poslovnog softvera i pogledajte zašto bi imalo smisla angažovati profesionalce!\nVaš napredak do sada, posle čitanja dostupnih vodiča, analiza i izveštaja:\nVaš napredak do sada 75%\nMoj pristup: 7 koraka do izbora poslovnog softvera\nRelevantna metodologija izbora poslovnog softvera je kritična za uspešnost projekta.\nBilo da tražite ERP softver, softver za kadrove i plate (HR), CRM ili bilo koju drugu vrstu softvera predlažemo da obratite pažnju i primenite ovu metodologiju kod izbora softvera.\nRelevantan proces izbora poslovnog softvera u 7 važnih koraka. Svaki od ovih koraka ima svoj jasno definisan cilj. Cilj svakog koraka predstavlja preduslov za sledeći korak.\nPredavanje na BizIT konferenciji u organizaciji PC Press-a\n3. novembar je bio lep dan. Ne samo zato što je vreme bilo toliko lepo da se moglo uporediti sa školskim primerom pismenog sastava „jesen u mom kraju“ već i zbog jednog veoma značajnog događaja. Tog dana je održana druga po redu BIZIT konferencija, najvažnija konferencija sa temom biznisa i tehnologija. Jedno bez drugog, danas očigledno ne može.\nImao sam tu čast i zadovoljstvo da otvorim i vodim drugu sesiju prvog dana sa temom: poslovni softver kao podrška odlučivanju, upravljanju i kontroli poslovnih procesa.\nZašto mi je bila čast, a zašto zadovoljstvo, pročitajte u nastavku teksta.\nKomplet vodiča za izbor poslovnog softvera\nNa preko 100 strana uputstva, saveti, detalji. Ne propustite!\nKomplet vodiča pripremljen specijalno za kompanije u procesu traženja, izbora i procene poslovnog softvera.\nPREUZMI KOMPLET VODIČA ->\nKomplet izveštaja: Poslovni softver 2014 Srbija\nNa blizu 50 strana podaci, analize, saveti. Ne propustite!\nKomplet izveštaja pripremljen specijalno za kompanije u procesu traženja, izbora i procene poslovnog softvera.\nObavezan inicijalni dokument za upoznavanje sa trenutnim stanjem na tržištu!\nPREUZMI KOMPLET IZVEŠTAJA ->\nO ugovorima za poslovni softver se može pregovarati. Softverske kompanije pišu ugovore da zaštite svoje interese – mi vam pomažemo da zaštitite VAŠE interese. Kao dodatak pregovorima o ceni, uobičajeno pronađemo klauzule u ugovorima koje bi trebalo promeniti da bi ugovor bio fer i korektan i predstavljao dobitnu (win-win) kombinaciju za obe strane.\nPoslovniSoftver.net nudi usluge nadzora i upravljanja projektom kako bi pomogli kompanijama u lakšem radu sa softverskim kompanijama ili implementacionim parterima radi uspešne implementacija u okviru dogovorenih rokova i budžeta. Naše usluge su vrlo fleksibilne što znači da vam možemo pomoći u raznim aktivnostima: od prostog nadzora projekta do pomoći u direktnom vođenju projekta.\nSveže sa bloga\nPC Press-ov pregled ERP rešenja, koji tradicionalno pripremamo u maju, ove godine ima sasvim drugačiji prizvuk. Umesto u budućnost, zagledani[...]\nŠta zapravo IT menadžer radi? Čime se bavi? Koja je njegova uloga u organizacijama? Na koji način pomaže? Da li[...]\nGodinama slušamo priče o kancelariji bez papira. Kada je prvi računar našao svoju primenu u poslovnom okruženju, moglo se čuti[...]\nKvalitetan CRM može da pomogne da se jaz između kupca i prodavca premosti. Poverenje u takav sistem i čitavu organizaciju[...]\nVeliki broj firmi ima tendenciju da pretera u definisanju sopstvenih potreba! “Gladne oči” zbog toga izazivaju gubitak jasnoće i usredsređenosti,[...]\nDa li već imate poslovni softver ERP kategorije i razmišljate o njegovom unapređenju? Ili tek nameravate da implementirate ERP radi[...]\nU predstojećoj godini želim Vam od srca sve najbolje i najlepše! Želim da Vam se sve želje ostvare i da[...]\nPre nego donesete finalnu odluku proverite da li ste odradili "domaći zadatak" i prešli bar minimalne tačke koje su neophodne[...]\nNagrade i priznanja - PoslovniSoftver.net\nPotvrda poslovne kompetentnosti\nPriznanje 2014 – Web Top 50