El Klasiko u prvom planu - Derbi koji odlučuje šampiona!\nNaslovna Fudbal El Klasiko u prvom planu – Derbi koji odlučuje šampiona!\nEl klasiko je tu, a Meridian donosi najveće kvote! (FOTO: Meridian)\nPred nama je dan kao stvoren za gledanje fudbalskih utakmica. Subota i najjače evropske lige na terenima. Pa, može li bolje od ovoga?!\nBorba za titule, opstanak, mesta koja vode u Ligu šampiona, Ligu Evrope… Nacionalna prvenstva se zahuktavaju, a u nastavku vam izdvajamo TOP 5 utakmica koje će obeležiti uzbudljiv vikend.\nEl Klasiko – i to kakav! Specifična situacija za obe ekipe, jer moguće je da će upravo ovaj derbi odlučiti šampiona, a da to neće biti ni Real ni Barselona.\n🏆 @LaLiga | Jornada 30\n#⃣ #ElClásico pic.twitter.com/ylafkCxrsK\nIako igraju u Madridu, Kataloncima se ovog puta daje prednost. Činjenica je da Barsa nije kompletna, ali povrede Ramosa, Azara i Karvahala, te pozitivan test na koronavirus Varana, veliki su problemi za Real.\nKvota na Barselonu je 2.40, a pobedom bi Lionel Mesi sa saigračima napravio veliki korak u trci za titulu. U tom slučaju, čekao bi se samo još jedan kiks Atletiko Madrida.\nTako blizu, a tako daleko je Mančester junajted iza prvoplasiranog gradskog rivala. “Crveni đavoli” su u drugom delu sezone podigli formu u Premijer ligi, takmičenju u kom su poslednji poraz doživeli u januaru.\nSa druge strane, Totenhem je na poslednja tri meča u elitnom rangu engleskog fudbala odigrao utakmice sa sva tri znaka – pobeda, remi, poraz.\nU međuvremenu su “Pevci” ispali iz Lige Evrope od Dinamo zagreba, pa se čak pričalo i o smeni Žozea Murinja. Videćemo kakvi će domaćini biti sutra, ali prednost je na strani gostiju gde je kvota na dvojku fantastična – 2.50.\nŠta više da kažemo o Seriji A ove sezone?! Ono što nam italijanski fudbal pruža je zaista neopisivo. Kiša golova “pljusne” gotovo u svakom novom kolu, a neizvesnost u samom vrhu još uvek traje. Iako se Inter, sa 11 bodova prednosti, osamio na liderskoj poziciji, borba od 5. do 2. mesta je u punom jeku. Svi su na bod-dva razlike.\nMeđu njima je i Atalanta koja sutra odlazi na (uvek) nezgodno gostovanje Fiorentini. “Viola” je ekipa koja i prima i daje golove, igra sa dosta oscilacija i često zna da bude jako nepredvidiva, pa će biti interesantno videti hoće li “Boginji” da zakomplikuje bitku za mesto koje vodi u Ligu šampiona.\nGosti jesu favoriti, ali ako želite da ovaj meč ispratite bez stresa, onda su golovi realna opcija – predlog: GG3+.\nInteresantan duel koji smo morali da izdvojimo. Iako na prvi pogled deluje da ovde nema prostora za dilemu, ipak, moramo vam skrenuti pažnju. Inter jeste prvi i važno mu je da do kraja sezone ne napravi kiks koji bi mogao da ga košta titule, ali treba imati u vidu i činjenicu da se Kaljari bori za opstanak i da se trenutno nalazi u “crvenoj zoni”.\nEvery single game. 😊\n⚫🔵 #FORZAINTER ⚫🔵 pic.twitter.com/hh1PP2biWu\nS obzirom da je reč o Italijanima, iskusniji kladioničari će ostaviti prostor i za veliko iznenađenje. Čak bi i bod gostima bio “veliki kao kuća”, te budite oprezni ako želite ovaj meč staviti na tiket. Zanimljivo – kvota na X je čak 6.00!\nDugo je Atletiko imao veliku bodovnu prednost i čak dve utakmice manje od najvećih rivala – Reala i Barselone. Ali, padom forme ekipa Dijega Simeonea je stigla u situaciju da ozbiljno razmišlja o tome da li je ovo sezona u kojoj će takmičenje završiti trofejom, ispred dva najveća španska kluba.\nSvaka utakmica u narednih devet kola, koliko je ostalo do kraja sezone je pravo finale za Atletiko, počevši od gostovanja Betisu, ekipi koja pokušava da izbori plasman u neko od evropskih takmičenja. Ako želi titulu, ne sme da kalkuliše – pobeda je imperativ, a OVDE je dvojka na Atletiko 2.45.\nDOKTOR KLAĐENJA! Tiket sa nižim ligama doneo pravo bogatstvo!\nPrethodni tekstKad nema velike trojke – dečija žurka u praznom stanu!\nSledeći tekstPRIČA O KOEFICIJENTIMA Srbija navija protiv Dinamo Zagreba i Sparte\nKiza 10/04/21 12:29 At 10/04/21 12:29\nOzbiljne tekme, očekujem goleadu na utakmicama Totenhem-Junajted i Fiorentina-Atalanta.\nDi maria 10/04/21 10:39 At 10/04/21 10:39\nOdlican vikend sa sjajnom ponudom i kvotama ,EL klasiko je nešto sto svi jedva čekamo da pogledamo danas


VLADA RS USVOJILA PREDLOG ZAKONA O PODSTICAJIMA U POLJOPRIVREDI I RURALNOM RAZVOJU\nVlada Srbije usvojila je Predlog zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju i uputila ga Narodnoj skupštini na usvajanje po hitnom postupku, saopštilo je Ministrastvo poljoprivrede.\nMinistar Goran Knežević ranije je izjavio da je reč o sistemskom i jednom od najvažnijih zakona, koji će u velikoj meri doprineti stabilnoj i predvidivoj poljoprivrednoj proizvodnji u narednom periodu.\n"Zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju stvorićemo stabilnu, dugoročnu i predvidivu poljoprivrednu politiku koja se neće menjati dva puta godišnje", objasnio je ministar na jednoj od javnih rasprava koje su bile organizovane povodom tog pravnog akta.\nPrema Kneževiću, biće omogućene srednjoročne i dugoročne investicije u agraru, unapređena konkurentnost i uvedena jedinstvena evidenciju o podsticajima uz bolje planiranje budžetskih sredstava i viši nivo usaglašenosti sa propisima Evropske unije.\nOn je ukazao i na to da Zakon o podsticajima ima tačno utvrđenu dinamiku isplate subvencija i istakao da će one biti isplaćivane u rokovima, koji su optimalni da bi se ostvarili najveći mogući prinosi.\nIzvor: Tanjug, 13.12.2012.


RTS :: Fosil očuvan kao Pompeja\nNauka Fosil očuvan kao Pompeja\nsubota, 02. apr 2016, 09:10 -> 10:23\nIzvor: RTS / Nature Communcations\nFosil očuvan kao Pompeja\nFuxianhuia protensa – pola milijarde godina stari beskičmenjak „očuvan kao Pompeja”, prikazuje prvi kardiovaskularni sistem.\nMeđunarodni tim istraživača iz SAD, Kine i Velike Britanije otkrio je nedavno najraniji poznati kardiovaskularni sistem, prvi koji jasno prikazuje sofisticirani kompletan sistem sa srcem i krvnim sudovima u fosilizoavnim ostacima izumrlog morskog stvorenja koje je živelo pre pola milijarde godina.\nOktriće da su prastare životinje nalik škampima imale „moderna" srca i krvne sudove baca novu svetlost na evoluciju organizacije tela u životinjskom carstvu i pokazuje da su čak i nastarija stvorenja imala unutrašnji sistem koji veoma nalikuje na one koji se nalaze kod modernih potomaka.\n„Ovo je prvi očuvani vaskularni sistem koji nam je poznat", rekao je profesor Nikolas Štrausfeld sa Odeljenja za nauronauke Univerziteta Arizona, jedan od autora studije objavljene u časopisu Nature Communcations. U prošlosti, Štrausfeld je pomogao u identifikaciji najstarijeg poznatog fosilizovanog mozga u drugačijem uzorku iste fosilne vrste.\nPronašao ga je koautor studije Peijun Cong. Pripada vrsti Fuxianhuia protensa, izumrloj liniji antropoda sa kombinacijom napredne unutrašnje anatomije i primitivnim planom tela.\n„Fuxianhuia ima relativno mnogo, ali svega nekoliko uzoraka pruža dokaze o nekim sitnim delovima mogućeg organskog sistema, o kompletnom organskom sistemu da sada nije bilo govora.\nŽivotinja izgleda jednostavno, ali njena unutrašnja organizacija je prilično bogata. Recimo mozak prima mnoge arterije, što je forma koja je veoma slična modernim ljuskarima. U stvari, vaskularni sistem Fuxianhuia je mnogo složeniji od modernih rakova, kao da predstavlja osnovnu formu iz koje su druge evoluirale", kaže Štrausfeld.\nPored toga što su izuzetno očuvani i srce i krvni sudovi, iscrtani kao tragovi ugljenika ugrađenog u okolne mineralizovane ostatke fosila, on takođe ukazuje na oči, antene i spoljnu morfologiju životinje.\n"Ovo je još jedan izvanredan primer očuvanog organskog sitema za koji niko ne bi verovao da može da bude fosilizovan", ističe Štrausfeld.\nOve arterije su bile sastavljenje od ugljenikom bogatih depozita i predstavljale su dugačke kanale, koji su, pretpostavlja se, dovodile krv u udove i druge organe.\n„Zbog dobro snabdevenih krvnih sudova u mozgu organizma možemo da pretpostavimo da je ovo bila veoma aktivna životinja sposobna da napravi mnoge različite izbore u ponašanju", rekao je Štrausfeld.\nIstraživači mogu samo da nagađaju o tome zašto su hemijske reakcije koje su se desile u procesu fosilizacije omogućile ovu neobičnu i retku vrstu prezervacije, i zašto su samo odabrana tkiva očuvana u nekolicini retkih i različitih uzoraka.\nU vreme kada je Fuxianhuia puzala na dnu mora ili plivala kroz vodu, život još uvek nije osvojio kopno.\n„Sigurno su se dešavale užasne peščane oluje, verovatno nije bilo nikakvih biljaka koje su mogle da zadrže zemlju. Staništa ovih stvorenja sigurno su bila preplavljena masivnim olujnim padavinama", kaže Štrausfeld.\nCunamiji su takođe mogli da budu uzrok izuzetne prezervacije. Moguće je da je samo jedan od hiljadu fosila imao tako dobro očuvan organski sistem.\n„Pretpostavka je da su uslovi morali da budu oni pravi. Mi verujemo da su ove životinje očuvane zbog toga što su bile brzo zakopane pod depozitima finog zrna tokom neke vrste katastrofičnog događaja, i posle toga su očuvane pomoću određenih hemikalija u vodi tokom njihovog izravnjavanja. To je verzija Pompeje kod beskičmenjaka", kaže Štrausfeld.\n(subota, 02. apr 2016, 15:41) - https://goo.gl/Qoz4ya [neregistrovani]\nBitno je i to da ima i mozak!\nIako većinu komentara pišem od sveg srca ali bez mozga ne bi bilo komentara!


U organizaciji Izdavačke kuće "Jerusalim", Udruženja "Umjetnost bez granica" i Pravoslavne Crkvene opštine Bar, u Parohijskom domu kod crkve Svetog Nikole u Starom Baru preksinoć je održana promocija knjige "Čast i vlast", autora hadži Vuka Vujovića.\nO Vujovićevom ostvarenju koje svjedoči o manje poznatim istorijskim faktima koji se tiču Crne Gore od 16. do prve polovine 18. vijeka, govorili su profesor Dragiša Šoć hadžija i otac Nikola Radović, a program promocije u punoj sali Parohijskog doma vodio je pjesnik Miladin Trifović.\nVujović, inače diplomirani pravnik, u knjizi koja zapravo predstavlja svojevrsni naučni rad, poziva se na veoma relevantne i kredibilne istorijske izvore.\n"Kao namjerno u najvećem dijelu javnosti prećutkuje se istina da je između Crnojevića i Petrovića za dva i po vijeka Crnom Gorom vladala plemenita loza Vojinovića (koja potiče od Nemanjića) starinom iz Vučitrna, sa Kosmeta, od kojih Vujovići vode porijeklo", kazao je Vujović pored ostalog.\nVašoj pažnji preporučujemo video zapis sa promocije održane u Starom Baru.


FOTO | Čapljinka Karla Krmek dobitnica Dekanove nagrade - Čapljina - hercegovina.info\nhercegovina.info » Čapljina » FOTO | Čapljinka Karla Krmek dobitnica Dekanove nagrade\nTagovi: dekanova nagrada Karla Krmek\nIvanu Tomiću iz Tomislavgrada po četvrti put uručena Dekanova nagrada!\n13:00. VIDEO: Akademski zbor Pro Musica iz Mostara pjevao na misi u Vukovaru\n12:51. Ljubić: Bosni i Hercegovini potrebno kvalitetnije visoko obrazovanje\n3. pretkolo Lige prvaka bijeli čaj BISKA Đovani Đoko Ćorić e mail Fashion Week hudson bond Ino Čutura Jade Jagger musaka od krumpira njega stopala obuća priče rudara proglašenje razlika Tayyip Erdogan utakmica vječni neženje vožnja


Inicijativa NSRS “o mogućim rješenjima za BiH” uz pravo na “samoopredjeljenje” - Čitaj.ba\nPočetna/Vijesti/BiH/Inicijativa NSRS “o mogućim rješenjima za BiH” uz pravo na “samoopredjeljenje”\n“NSRS želeći da ostvari ulogu u kreiranju boljeg i prosperitetnijeg života građana u RS, zahtijeva od institucija FBiH i ostala dva konstitutivna naroda da se uključe u politički dijalog koji bi rezultirao vraćanjem na osnovne principe i tekst Dejtonskog sporazuma, ističe se u inicijativi za razgovor o mogućim rješenjima za BiH. U slučaju ignorisanja stavova NSRS, srpski konstitutivni narod zadržava pravo na samoopredjeljenje, u skladu sa svim međunarodnim ugovorima”, navodi se u “Inicijativi za razgovor i dijalog između Republike Srpske i FBiH, kao i tri konstitutivna naroda Srba, Hrvata i Bošnjaka o mogućim rješenjima za BiH”.\nDodaju da je “izmijenjena dejtonska struktura BiH, i to na štetu entiteta, posebno Republike Srpske, i konstitutivnih naroda, posebno Srba i Hrvata”, te pozivaju “FBiH kao stranu i druga dva konstitutivna naroda – Hrvate i Bošnjake, da povedu miran i dostojanstven dijalog o mogućim rješenjima za BiH”.\n“Narodna skupština Republike Srpske odbacuje svako djelovanje koje je usmjereno na izmjenu izvornog Dejtonskog sporazuma i njegovog Aneksa četiri – Ustava BiH, koji je temelj postojanja i rada svih institucija i zvaničnika na nivou BiH, te će svako djelovanje koje nije u skladu sa Ustavom BiH u budućnosti imati odgovarajuće reagovanje iz Republike Srpske. Djelovanje suprotno stavovima Narodne skupštine Republike Srpske kao najvišeg zakonodavnog i ustavnopravnog organa Republike Srpske smatraće se ugrožavanjem suvereniteta i ustavnog poretka Republike Srpske”, zaključuje su u Inicijativi.


Vinjak Paun 5 | Tastebrandy Slivovitz Online Shop\n21 proizvodi, 8,329.16HRK\n1 x 12 x Rakija šljivovica Uspomena1 x 6 x Šljivovica Vojvoda1 x 3 x Rakija šljivovica Manastirska Simex1 x 6 x Rakija šljivovica manastir Kovilj1 x 2 x Rakija dunjevača Zlatna dolina1 x 3 x Rakija šljivovica Krunska1 x 3 x Rakija šljivovica manastir Kovilj1 x 2 x Šljivovica Vojvoda1 x 6 x Rakija šljivovica Uspomena1 x 6 x Rubin Vinjak VS1 x 2 x Šljivovica Vizantijski Plavo 12 godina stara1 x 3 x Rakija šljivovica Uspomena1 x 6 x Rakija šljivovica Manastirska Simex1 x Rakija kruškovača Destilerija 18041 x Vinjak Paun AA 10 godina1 x Zlatna dolina rakija viljamovka1 x Zlatna viljamovka1 x Viljamovka Paun1 x Rakija viljamovka Manastir Kovilj1 x Vinjak VSOP 5 Rubin1 x Skenderbeg brendi 0,7l\n166.25HRK PDV 25% ukljucen\nPRIMAG porodični podrum piće osnovao je 1988. godine prof. dr Radoslav Paunović, inicijator i prvi predavač katedre za alkoholna pića na Poljoprivrednom fakultetu u Beogradu, i jedan od najvećih profesionalnih autoriteta u ovom delu Evrope. Podrum „PRIMAG“ proizvodi visokokvalitetna jaka alkoholna pića iz kategorije voćnih rakija i vinskih destilata, koristeći sofisticiranu tehnologiju koju je stvorio profesor Paunović. U porodičnoj arhivi pića mogu se naći primjerci stari 20 godina.\nSkenderbeg brendi 0,7l\nObavesti me o novostima o Vinjak Paun 5


Fotoreportaža – Gornja Lastva – Montenegrina.net | Kultura, umjetnost i nasljeđe Crne Gore. Culture, Arts & Heritage of Montenegro.\nHomeFokusFotoreportaža – Gornja Lastva\nVrmac je poluostrvo koje razdvaja Kotorski od Tivatskog zaliva. Sa obje strane Vrmca, zbog niza povoljnih uslova, nikla su naselja od kojih su neka stara i po nekoliko vjekova. Promjena ekonomskih uslova, načina privređivanja i sl. uslovili su da su pojedina od tih naselja danas napuštena. To je karakteristika sa naseljima koja se nalaze na većoj visini u odnosu na obalni pojas. Gornji Stoliv i Gornja Lastva su najbolji primjeri za takvu vrstu naselja i ekonomskih migracija koje su se dešavale u prethodnom periodu. Stanovnici ovih mjesta su se selili ka obali, tako da od nekad gusto naseljenih, danas imamo naselja bez stanovnika.\nGornja Lastva je na domak Tivta, smještena na oko 300 metara nadmorske visine, a na nekih 3-4km od Donje Lastve koja je na obali mora. Selo je na južnoj strani Vrmca, zaštićeno od jakih śevernih vjetrova. Blaga klima pogodovala je za uzgoj raznih mediteranskih kultura, posebno masline, pa ne čudi da je u selu bilo više mlinova za masline, od kojih su neki sačuvani i do danas. Kao i u većini krajeva Crne Gore i ovđe je kamen bio tradicionalni građevinski materijal od koga su pravljene kuće, ali i staze, potporni zidovi, stolovi, posude za ulje… Jedan broj kuća podlegao je zubu vremena, pa su se djelimično urušile ili ih je prekrilo razno rastinje. Primjetno je da se zadnjih godina, mještani vraćaju i opravljaju zapuštene kuće i čiste svoja imanja. U selu je renoviran Dom kulture Ilija Marković u kojemu se održavaju razne radionice i kulturni događaji. Sredinom devetnaestog vijeka selo je imalo školu. Iz sela se pruža izvanredan pogled na Tivatski zaliv, Tivat, ostrvo Sveti Marko, Krašiće i dio Luštice.


Neke moje stvari - Blog: Štedite struju - Naravno ako je imate.\nŠtedite struju - Naravno ako je imate.\nCentar grada (A) - Đurevac (B)\nVeć sam ranije pisao o problemu (link) sa kojim se susreću žitelji prigradskog naselja Đurevac na svega 4.4 km od samog centra grada.\nOd kako je krenula ova energetska kriza stalno se poziva na štednju struje kako ne bi došlo do restrikcija.\nI treba da se štedi, ja sam se takođe priključio i štedim koliko je god to moguće.\nAli kako da štede oni koji uopšte nemaju struju ili je struja takvog kvaliteta da više od dva uređaja ne mogu raditi?\nZar nije to malo bezobrazno?\nBilo bi mi jasno da je to selo u planini gde iz kojekakvih razloga nije moguće poboljšati kvalitet struje, ali ovde se radi o prigradskom naselju koje je nadomak grada sa koga se pruža predivan pogled na grad i okolinu.\nPre samog naselja nalaze se oko desetak kuća koje nemaju struju jer kako kažu is EPS-a nepostoje uslovi za priključenje, a dalekovod se nalazi na nekih 10 m od prve kuće u toj ulici.\nRaspitivali smo se zbog čega ove kuće ne mogu imati struju i saznali smo da je potreban nov transformator kako bi se pojačala struja i omogućio priključak.\nОбјавио Miloš Miladinović у 10:56:00\nMeni nikako ne ide u glavu, a i ne može da mi uđe u glavu, da smo već vise od decenije u dvadesetprvom veku i da se mi ovde, u našoj zemlji zlopatimo sa strujom???? Bože, pa ima vise od veka da je Tesla istu izmislio, a mi još nismo uspeli da istu dovedemo u prigradska naselja, o selima da i ne govorim. Kakav smo mi to narod?\n22. август 2013. 21:17\nNe znam šta se dešava. Da li je narod izgubio onaj domaćinski način ponašanja prema svemu pa i prema državi ili su se do vlasti probili oni najgori među nama pa se dešava sve ovo što nam se dešava.\n23. август 2013. 09:25\nOvo drugo izgleda Miloše :( A kad dođu do vlasti, e onda je sintagma; use, na se, I podase: Baš ih briga za narod tj bazu iz koje su potekli I koja ih je dovela do vlasti. E, dok ima ovaca biće I makaza ;)\n23. август 2013. 11:50


Ana Jovović: Četiri sekunde do ostvarenja sna - Sports magazin - Magazin o dešavanjima na sportskim borilištima - Sportske vesti\nAna Jovović, devetnaestogodišnja rekorderka Srbije u paraplivanju na 400 metara kraul, ceo svoj mladi život ide težim putem, ali njena čelična volja, nenametljiva upornost, zdrava ambicioznost, inspirativna posvećenost, razoružavajuća vedrina i urođeni optimizam guraju je i preko naizgled nesavladavih prepreka. Kao kada je u zadnji čas pronašla novac za odlazak sa trenerom Bojanom Počučom na Svetsko prvenstvo u Londonu, koje će se održati od 9. do 15. septembra.\nMalo je nedostajalo da Ana i njen trener Bojan Počuča ne otputuju na takmičenje na kojem će mlada paraplivačica pokušati da izbori normu za Paraolimpijske igre u Tokiju, ali zahvaljujući reakciji ljudi dobre volje i velikog srca, dobila je priliku da pokuša da ostvari san.\n„Posle dva puta oborenog ličnog i nacionalnog rekorda u poslednja dva meseca od Tokija me dele još četiri sekunde. Malo ili mnogo, kako se uzme, a ja se nadam da ću pre ili kasnije ispuniti „A“ olimpijsku normu i otići na Igre, što mi je fikcija još od prethodnih OI u Rio de Žaneiru. London je prva prilika za to, a posle toga ostaje još nekoliko manjih takmičenja, zaključno sa Evropskim prvenstvom u maju“, precizna je osvajačica više medalja na Svetskom prvenstvu za juniore i Evropskim paraolimpijskim igrama.\nOpširnije o životnoj upornosti i sportskim rezultatima Ane Jovović možete pročitati u septembarskom broju magazina Sports...


PREDSTOJEĆE AKCIJE UDRUŽENJA BETE | ZR KLIK\nZrenjanin-Udruženje BETA u Zrenjaninu je osnovano 01. februara 2013. sa ciljem da doprinese poboljašnju života životinja u gradu i okolini. Svest ljudi podiže konstantno – samim njihovim radom i pružanjem dobrog primera, zatim tokom razgovora sa sugrađanima (na akcijama, telefonski ili putem facebook stranice), edukativnim tekstovima koje pišu i objavlju na facebook stranici udruženja i edukacijama koje održavaju za decu i mlade tokom školske godine.\n-Naša vizija je postizanje skladnog života ljudi i životinja (kako uličnih tako i vlasničkih) u našem gradu. Radimo, dakle, na rešavanju problema napuštenih životinja. Ka tome idemo tako što delujemo paralelno na dva koloseka – Prvo, podižemo svest građana, posebno mladih, edukacijom o odgovornom vlasništvu i drugim relevantnim temama. Drugo je pružanje dobrog primera radom na terenu i direktno saniranje posledica, odnosno spašavanje životino ugroženih životinja i sterilizacija uličnih i vlasničkih životinja- rekla je Gorana Belić.\nBeta u Zrenjaninu trenutno ima 4 aktivne članice koje svakodnevno rade sa životinjama, obilaze ih, vode veterinaru, hrane, vode facebook profil. Osim njih tu je još 5 volontera koji povremeno pomažu ili čuvaju pojedinačne životinje ili imaju neko specifično zaduženje po potrebi.\nBeta je volontersko udruženje, što znači da svi članovi i volonteri doniraju svoje slobodno vreme udruženju odnosno posvećuju ga životinjama. Stoga ne postoj ni „radno vreme“ udruženja, svako se uključi koliko može i kad može.\n-Ljudi često očekuju od nas da radimo na principu nekog servisa ili nas mešaju sa nekim državnim službama, te negoduju kada ne odgovaramo na poruke momentalno, kada se ne javljamo na telefone i slično, ali verujemo da će vremenom svi shvatiti na kojem principu mi „radimo“- objašnjava Gorana.\nUdruženje nema svoje prostorije, niti kancelarijske niti za smeštaj životinja, a novac prikupljamo po principu donacija i aukcija.\nDetaljnije o udruženju možete pogledati na ovom linku:\nPrikupljanje novca i hrane i drugih donacija\nNovac prikupljaju po principu donacija. Građani koji prepoznaju problem napuštenih životinja doniraju novac uplatama na žiro račun ili tako što ostave u nekoj Beta kasici koje se nalaze u Petshopovima i kod nekih veterinara.\nTakođe ručno izrađujuju BETA magnete sa životinjskim motivima i dajemo ih u zamenu za donaciju od 100 dinara. Takođe se nalaze izloženi u Petshopovima i kod nekih veterinara i redovno ih izlažemo na svakoj Beta akciji.\nViše o magnetima možete videti na ovom linku:\nAukcija nakita i raznih drugih sitnica – takođe način na koji prikupljaju novac. Ljudi doniraju svoj ručno pravljeni nakit ili nakit koji im ne treba više, koji mi fotografišemo, postavimo na facebook stranicu i pokrenemo aukciju tako što je početna cena svakog komada nakita 100 dinara, a ljudi zatim licitiraju i nadmeću se sa ponudama za svaki komad. Kada se aukcija završi, onaj sa najvećom ponudom uplaćuje novac a mi mu isporučujemo izlicitirani komad nakita.\nNajnovija aukcija je u pripremi, uskoro će krenuti.\nOsim novca prikupljaju i hranu za životinje, kao i sve druge potrebne stvari – ogrlice, povoce, krpice, jastučiće, sredstva protiv buva i krpelja, vitamine, lekove…\nHranu sakupljaju na redovnim akcijama na pijaci i/ili u centru (koje prethodno najavljuju na facebook profilu) a imaju par puta godišnje velike FoodPoint akcije kada imaju veliko prikupljanje hrane.\nGrađani i pored toga, uvek mogu ostaviti hranu u Petshopovima Pedigre, Gama i Sumo ili u Vet. ambulanti Taurus.\nUdruženje BETA svest ljudi podiže konstantno – samim nnjihovim radom i pružanjem dobrog primera, zatim tokom razgovora sa sugrađanima (na akcijama, telefonski ili putem facebook stranice), edukativnim tekstovima koje pišu i objavlju na facebook stranici udruženja i edukacijama koje održavaju za decu i mlade tokom školske godine.\nSavetuju i upućuju ljude u to na koji način pravilno da brinu o svojim ljubimcima ili na koji način da pronađu dom za životinju koju su pronašli na ulici, kako da pomognu životinjama u teškim situacijama, kako da othrane bačene mladunce koji još treba da sisaju i drugo.\nSavetuju uvek sterilizaciju, iako je ona na našim prostorima još uvek škakljiva tema i neki ljudi je ne prihvataju. Ipak, za naše prostore i za veičinu problema napuštenih životinja kod nas to je jedina efikasna metoda koja mora da se praktikuje uz učenje o odgovornom vlasništvu (sama po sebi je naravno besmislena). Sterilizacijom se obezbeđuje pre svega bolje zdravlje ljubimca, duži život i naravno, smanjuje se broj ulične populacije životinja.\nSpašavanje životinja i smeštaj\nSa ulice sklanjaju samo životno ugrožene životinje, budući da nemaju smeštajne kapacitete. To su životinje koje su povređene, bolesne ili još uvek treba da sisaju a nemaju majku (bačeni mladunci). Životinje se smeštaju u privatne smeštaje (besplatno) odnosno u kuće i stanove njihovih članova, volontera, prijatelja, poznanika.\nBudući da su ti smešti odavno popunjeni, apeluju na sugrađane da im pomognu i pruže smeštaj životinjama koje su na terapiji i/ili čekaju na dom, te se tako neki od sugrađana odazovu pozivu i prime ih kod sebe.\nNeke od njih potrebno je redovno obilaziti, voditi veterinaru, hraniti… tako da je to svakako svakodnevna obaveza.\nHranjenje mačića i kučića na cuclu je takođe zahtevan posao. Kada sugrađani naiđu na ovaj problem, pkušavamo da im što bolje objasnimo kako da to urade sami, ali često moramo tražiti hranitelje jer malo ko ima vremena i volje da to radi.\nŽivotinje koje oni spasu sa ulice, o kojima brinu i leče ih – na kraju udome. Udomljavanje se vrši uz potpisivanje ugovora o odgovornom vlasništvu. Prethodno se obavlja razgovor sa svim zainteresovanim udomiteljima tokom kojeg ga upoznajemo sa pojedinostima odgovornog vlasništva, dajemo savete i preporuke, posebno ako osoba nikad ranije nije imala ljubimca.\nNekada postoje posebni uslovi pri udomljavanju – ako je životinja invalidna ili ima neku posebnu potrebu, budući vlasnik treba biti u mogućnosti da odgovori na te potrebe.\nKada je reč o psima, uvek je neophodno imati ograđeno dvorište, kako pas ne bi pobegao.\nSterilizacija ženki je takođe neophodna.\nIzgled ugovora o udomljavanju možete videti na linku:\n-Nakon udomljavanja, sa većinom udomitelja se čujemo ili nam sami redovno šalju fotografije životinja i pišu nam o tome kako su. Nekada lično idemo da ih obiđemo. U svakom slučaju, maksimalno se trudimo da ispratimo i dalji život svake udomljene životinje- dodaje Gorana.\nTrenutno u Beti preko 50 njuškica čeka na svoj dom (pasa i mačaka).


Slomljen nakon smrti devojke: "Ne znam kako æu bez tebe, bili smo više od srodnih duša" - Sudbine - Super žena - na B92.net\nSlomljen nakon smrti devojke: "Ne znam kako æu bez tebe, bili smo više od srodnih duša"\nPoznati reper se prvi put oglasio nakon što je njegova bivša devojka s kojom ima troje dece pronaðena mrtva u svom stanu.\nSudbine | Super žena | ponedeljak, 19.11.2018. | 12:32\nBivša devojka repera Pi Didija, Kim Porter, pronaðena je prošle nedelje mrtva u svom stanu u Los Anðelesu, nakon što je doživela srèani udar.\nReper i Kim bili su u vezi od 1994. do 2007, sa stalnim prekidima. Zajedno su odgajali Kiminog sina Kvinsija iz prethodne veze i svoje troje zajednièke dece, sina Kristijana i æerke, bliznakinje, Dalilu i Džesi.\nDidi se do sada nije oglašavao povodom ovih tragiènih vesti, ali danas je odluèio da podeli svoja oseæanja sa obožavaocima na društvenoj mreži Instagram.\nKraj porodiène fotografije na kojoj Kim i Didi poziraju sa decom reper je napisao: "Odgajaæu našu porodicu baš kao što si me ti nauèila. Voleæu te zauvek. Ne mogu da poverujem u ovo s....“.\nI’ll raise our family just like you taught me to. Love you forever!!!!  I CANT BELIEVE THIS SHIT!!!!!! FUUUUUCCCKKKKKKK!!!!!! Smfh\nDidi je dodao još nekoliko Kiminih fotografija kraj kojih je napisao: "Reèi ne mogu da opišu. Uvek i zauvek. Beskrajno i iznad toga“.\nWords can’t explain FOREVER AND EVER AND EVER!!! Infinity and BEYOND!!!!\nA kraj njihovog zajednièkog videa na kojem poziraju za slikanje dok je Kim u drugom stanju reper je bio emotivan: "Poslednja tri dana pokušavam da se probudim iz ovog košmara. Ali nisam uspeo. Ne znam šta æu da radim bez tebe dušo. Puno mi nedostaješ. Danas æu da ti odam poèast i pokušaæu da objasnim našu neraskidivu povezanost. Bili smo više od najboljih prijatelja, više od srodnih duša. Bili smo neko drugo s... Nedostaješ mi mnogo“.\nFor the last three days I’ve been trying to wake up out of this nightmare. But I haven’t. I don’t know what I’m going to do without you baby. I miss you so much. Today I’m going to pay tribute to you, I’m going to try and find the words to explain our unexplainable relationship. We were more than best friends, we were more than soulmates. WE WERE SOME OTHER SHIT!! And I miss you so much. Super Black Love \n"Porodica nam je bila uništena nakon optužbi za zlostavljanje"\nNeverovatna sliènost: Princeza Šarlot i neæaka ledi Dajane su iste\nZajedno, još glasnije u borbi protiv nasilja nad ženama VIDEO\nŽene saglasne: On je najpoželjniji doktor FOTO\nNa sceni su bili velièanstveni, a van nje, kraljica rokenrola trpela je teško nasilje\nMajka desetoro dece izgleda besprekorno i sve stiže: Vidite njenu jutranju rutinu\nZašto je bolje biti "tatina æerka" nego "mamin sin"? 68\nDevet miliona proslavila izazovnim fotografijama 24\nKo je kriv za loš odnos? Ako muškarac nije u stanju da uradi samo jednu stvar 24\nZahvaljujuæi ovome slavna glumica ima savršeno izvajano telo 18\nHolivudska scena na "beogradskom moru": Ljubav je jaèa i od "oluje"? VIDEO 18


od .But Home Is Nowhere. taj Sre Jul 07, 2010 10:56 am\nEveret Stoun je mlad i uspešan biznismen i u vezi je sa Meridit Morton. On ju je pozvao da zajedno sa njegovom mnogobrojnom porodicom provedu Božić. Njegov plan je da zapravo zamoli svoju majku da mu odobri tradicionalno porodično venčanje i na Božić zaprosi svoju devojku.\nMeđutim, Meridit je malo više nervozna zbog susreta sa Everetovom porodicom, a stvari će krenuti nagore kada konačno stignu u gradić u kome je on odrastao. Meridit je kruta i pomalo uštogljena u kontaktu sa nepoznatim ljudima, dok su njegov roditelji, Sibil i Keli, slobodoumni ljudi koji su decu (izuzev Evereta) vaspitali da slobodno izražavaju svoje mišljenje. U tome prednjači najmlađa Ejmi, ali ni najstariji Ben i usvojeni Ted, koji je gluv i homoseksualac, ne zaostaju za mlađom sestrom.\nMeridit isprva nikako ne može da se uklopi sa Stounovima, naročito sa Sibil, koja je užasnuta činjenicom da će Everet zaprositi devojku prstenom koji je decenijama u porodici. Želeći moralnu podršku, Meridit poziva svoju mlađu sestru Džuli da sa njom i Stounovima provede praznike. Međutim, stvari će izmaći kontroli kada Everetovu pažnju privuče simpatična Džuli, a Ben shvati da se zaljubio u Meridit...\nUloge: Dermot Malroni, Sara Džesika Parker, Dajan Kiton, Kreg T. Nelson, Rejčel Mekadams, Luk Vilson, Tajron Đordano, Kler Dejns...\nRežija: Tomas Bazuka.\n» Najkrvaviji dijamant\n» Indijsko vajarstvo


Radončić: Samo kompromis vodi do dogovora u BiH\n07.09.2018 22:25 | Srna\nSrebrenica - Tribinom u Srebrenici SBB je počeo svoju predizbornu kampanju, a lider ove stranke Fahrudin Radončić poručio je da novoizabrani predstavnici u vlasti BiH treba da nađu kompromis jer samo tako može doći do dogovora i prosperiteta.\nRadončić, koji je kandidat za bošnjačkog člana Predsjedništva BiH, rekao je da je veoma značajno i neophodno da kandidati ove stranke osvoje što veći broj glasova i da stranka bude u vladajućoj garnituri.\n“Naša pobjeda je važna zbog relaksacije odnosa u BiH i saradnje sa Srbima i Hrvatima”, poručio je Radončić i istakao da se zalaže da BiH bude okrenuta prema Zapadu i da postane članica NATO-a i EU, a ne da postane porodična monarhija onih koji je ostavljaju u amanet /turskom predsjedniku Tajipu/ Erdoganu.\n“Poštujemo izbor srpskog i hrvatskog naroda i njihovi predstavnici u Predsjedništvu BiH imaće u meni sagovornika za izgradnju boljeg života i Srba i Hrvata i Bošnjaka”, poručio je Radončić, ističući da je cilj da odu oni koji su od 1990. godine na vlasti.\nNa tribini u Srebrenici predstavljeni su kandidati ove stranke za poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srpske, kao i Admir Čavka, kandidat za potpredsjednika Republike Srpske iz reda Bošnjaka.\nČlanovi i simpatizeri SBB-a došli su sa 15-ak autobusa iz raznih krajeva Federacije BiH, a skupu je prisustvovao manji broj srebreničkih Bošnjaka.\nUčesnici tribine su, osim stranačkih i zastava BiH, nosili i više ratnih zastava takozvane Armije BiH.


Održana konferencija za novinare povodom higijensko-epidemiološke situacije – UKC\nDanas je u Univerzitetskom kliničkom centru Tuzla održana konferencija za novinare na kojoj je prof.dr. Amer Čustović, načelnik Sektora za higijensko-epidemiološki nadzor UKC Tuzla govorio o trenutnoj higijensko-epidemiološkoj situaciji u Univerzitetskom kliničkom centru Tuzla.\nPrema riječima prof. Čustovića situacija je stabilna i pod kontrolom, a Univerzitetski klinički centar Tuzla je preduzeo mjere rane detekcije prema uputama Federalnog Ministarstva zdravlja, i do sada nema sumnjivih niti potvrđenih slučajeva obolijevanja od infekcije korona virusom.\nTrenutno u UKC Tuzla je hospitalizovano ukupno 14 pacijenata sa potvrđenom dijagnozom influence tipa A, od čega je 10 pacijenata smješteno na Klinici za zarazne bolesti, a po dva pacijenta na Klinici za dječije bolesti i Klinici za anesteziologiju i reanimatologiju UKC Tuzla.\nProf.dr. Amer Čustović je pozivao građane da se pridržavaju mjera prevencije u cilju smanjenja obolijevanja od gripa i drugih zaraznih bolesti i da poštuju odluku o zabrani posjeta hospitaliziranim bolesnicima u UKC Tuzla.\nSvjetska sedmica dojenja se i ove godine obilježava u periodu od 1. do 7. augusta...


HRT: Duvnjak protiv Gojuna i Mandalinića u finalu EHF kupa\n22:46 / 17.05.2019.\nFoto: Reuters/Kevin Domas\nNjemački klubovi THW Kiel i Fuchse Berlin izborili su plasman u finale završnog turnira EHF kupa koji se igra u Kielu.\nKiel je u polufinalu pobijedio danski TTH Holstebro 32:26 (16:14), dok je branitelj naslova Fuchse Berlin slavio protiv Porta 24:20 (12:8).\nTHW Kiel su do pobjede predvodili Niclas Ekberg sa šest golova te Hendrik Pekeler, Steffen Weinhold i Lukas Nillson sa po četiri gola, dok je hrvatski reprezentativac Domagoj Duvnjak zabio dva gola. Kod Danaca najefikasniji su bili Magnus Grubb Bramming sa sedam i Kay Smits s pet golova.\nRESULT: The fans were not disappointed - hosts @thw_handball reach their first AKQUINET EHF Cup Final since 2004 with a 32:26 win over TTH Holstebro\n— EHF European League (@ehfel_official) May 17, 2019\nU drugom polufinalu branitelj naslova u čijim redovima igraju Jakov Gojun i Stipe Mandalinić porazio je Porto 24:20. U redovima njemačkog sastava najbolji su bili Paul Drux sa šest golova, Hans Lindberg s pet, te Fabian Wiede sa četiri gola. Mandalinić i Gojun se nisu upisali među strijelce. Porto su predvodili Miguel Alves sa šest i Viktor Alvarez s pet golova.\nRESULT: After a fierce, fierce match @FuechseBerlin beat @FCPorto 24:20 to set up an all-🇩🇪 AKQUINET EHF Cup Final vs @thw_handball tomorrow night.\nFinale je na rasporedu subotu u 20.45.


Duhovno trpljenje je ushođenje ka oboženju\nPUTOVANJE K CARSTVU NEBESKOM\n„Slava Bogu, ovaj dan u kojem sam pretrpeo razne nevolje, to je jedan moj korak na putu ka duhovnom cilju, a to je Carstvo nebesko“.\nČesto će se desiti da mi zamišljamo da treba učiniti ovako ili onako, ali Bog projavi svoju volju na neki drugi način, i onda čovek razmišlja: „Zašto sada stradam? Zašto se to dešava?“\nSvi se sećamo kada smo bili deca, pa kada nam doktor prepiše injekcije, koliko nam je to bilo teško. Roditelji sa velikom mukom vode malo dete da primi injekciju, a ono plače, otima se i na sve moguće načine pokušava da svoje roditelje ubedi da ga ne vode. Međutim, roditelji, znajući da je to korisno za zdravlje njihovog deteta, vode ga gde treba. To isto radi Gospod u našim životima.\nMi ljudi smo često u duhovnom smislu kao mala deca nerazumni, i ne razumemo zašto nam se nešto dešava u životu, zašto nam Bog šalje neka manja ili veća stradanja, i onda pokušavamo na sve načine da se otimamo, plačemo, kukamo… Ali kao što roditelj vodi dete da primi injekciju, tako i nas Bog vodi tim putem manjeg ili većeg stradanja, ali koje nam donosi duhovno zdravlje i veliku duhovnu korist.\nMi smo ljudi samoljubivi i često najviše žalimo sebe. Tu takođe projavljujemo duhovnu nezrelost, duhovnu nerazumnost. Da ovo sagledamo iz pravog ugla može nam poslužiti jedan drugi primer. Jedan čovek krene iz jednog sela peške da stigne u drugo selo. Dan je vreo, on putuje, korača prašnjavim putem, sunce je upeklo, prašina mu smeta… S vremena na vreme, kada ugleda neki izvor on sedne u hladovinu, popije malo hladne vode, umije se, odmori se i osveži, ali ide dalje, jer zna – iako mu je lepo sedeti u hladovini i osvežavati se izvorskom vodom, dokle god sedi neće ispuniti ono što je namerio, neće stići do mesta na koje je krenuo.\nTako isto u duhovnom životu: kada nam se dešavaju teškoće, kada stradamo, bilo zbog bolesti, bilo povodom drugih iskušenja, kroz neke ljude pa nekada i najbliže, mi se u stvari približavamo našem cilju – spasenju. Jer, kroz stradanje se čistimo od strasti, čistimo svoje srce i pripremamo ga da bude izabrani sasud Duha Svetog; da primimo Duha Svetog, da se obožimo i da još ovde na zemlji počnemo da živimo Carstvo nebesko.\nSećate se kako je Gospod rekao da Carstvo nebesko nije tamo ili ovamo, nego unutra u nama. Mi bismo u duhovnom životu hteli da budemo kao neki putnik koji će da sve vreme sedi u hladovini i osvežava se izvorskom vodom, a da u isto vreme putuje. Naravno da to ne može. Kao što to nije moguće u ovom zemaljskom svetu, tako je još manje moguće u duhovnom. Zato, kada osećamo časove utehe, dane duhovnog mira i radosti, kada nam je lepo, treba da znamo da smo tada u hladovini, da nas Bog odmara od našeg puta i čim bude video da smo se odmorili On će nas ponovo podići da krenemo teškom stazom, ali stazom koja nas vodi ka spasenju.\nEto zbog čega ljudi, iako ispunjavaju zapovesti Božije, idu u crkvu, trude se da žive po Jevanđelju i pored svega toga često doživljavaju mnogo više neprijatnih nego prijatnih dana. Putujući ka Carstvu nebeskom mi smo slični tom putniku pešaku koji je izložen trudu, ali se raduje svakom koraku i raduje se tom svom trudu jer vidi da mu je selo u koje je krenuo sve bliže i bliže. Tako i mi da se radujemo svaki put kada nam se dešavaju teškoće, da kažemo: „Slava Bogu, ovaj dan u kojem sam pretrpeo razne nevolje, to je jedan moj korak na putu ka duhovnom cilju, a to je Carstvo nebesko“.\nDuševni mir je vrhunsko duhovno postignuće svakog čoveka\nDuhovno zvono: Antologija "Bogorodica Ljeviška u pesmama"\nLečenje Parkinsonove bolesti prirodnim putem, da li postoji…\nSlabo srce lečenje - koje lečenje je najbolje za vaše…\nPraćenje zaraženih u Evropi - kršenje privatnosti ili stvar…\nKako nastaje dijabetesno stopalo i lečenje dijabetičarskog…\nRođenje Svetog Jovana preteče, proroka i krstitelja\n2022-03-23T00:14:27+01:0027 марта, 2022|Duhovnost|


Medenica: Sat od pet hiljada maraka sam dobila od supruga, prema Zakonu nisam bila dužna da ga prijavim | Standard\nMedenica: Sat od pet hiljada maraka sam dobila od supruga, prema Zakonu nisam bila dužna da ga prijavim\nPredsjednica Vrhovnog suda Vesna Medenica reagovala je na tvrdnje Građanskog pokreta URA da nije prijavila Agenciji za sprečavanje korupcije sat vrijedan skoro 20 hiljada eura.\nMedenica navodi da pomenuti sat Roleks model Datejust posjeduje 23 godine, tačnije od 1997. godine, a dobila ga je, tvrdi, na poklon od supruga, koji ga je kupio na aerodromu u Pragu u frišopu.\n“Sat je bio plaćen pet hiljada njemačkih maraka. U tom periodu ona je obavljala funkciju zamjenice Višeg državnog tužioca u Podgorici. Zakon o sprječavanju sukoba intreresa, po kome je javni funkcioner bio dužan da podnese Komisiji izvještaj o svojoj imovini i prihodima, stupio je na snagu 2009. godine”; kazala je Medenica.\nOna je dodala da je Zakonom bila propisana obaveza prijavljivanja prava svojine pokretnih stvari čija vrijednost prelazi pet hiljada eura.\n“S obzirom na to da je sat u njenom vlasništvu, u tom momentu, već bio 12 godina, a uslijed proteka vremena vrijednost sata umanjena, nije postojala obaveza njegovog prijavljivanja”, zaključuje Medenica.


Novasloboda | Brzoklizači Branković i Bašić na Svjetskom kupu u Budumpešti\nSeniorski reprezentativci Bosne i Hercegovine u brzom klizanju (short track) Edin Branković i Nihad Bašić, uz podršku Saveza klizačkih sportova BiH i Olimpijskog komiteta BiH, u nedelju 24. septembra, putuju u Budimpeštu (Mađarska), gdje će od 28. septembra do 1. oktobra nastupiti na prvom od četiri Svjetska kupa. Nakon Mađarske, Edin i Nihad nastavljaju put za Holandiju, gdje ih očekuje drugi nastup na Svjetskom kupu od 5. do 8. oktobra u Dordrechtu.\nNakon kratke pauze, u novembru ove godine putuju u Aziju, gdje će nastupiti na Svjetskim kupovima u Shanghaiu (Kina) od 9. do 12. i Seoulu (Južna Koreja) od 16. do 19. novembra.\n“Ovi Svjetski kupovi su za naše i druge reprezentativce ujedno i kvalifikacioni za odlazak na ZOI u Pyeong Chang (Južna Koreja). Nakon završetka četvrtog Svjetskog kupa u Seolu i nakon što se zbroje svi rezultati, znati će se koji je brzoklizač i u kojoj diciplini (500, 1000 i 1500 m) izborio plasman za nastup na ZOI 2018.”, kaže Zikrija Đonko, predsjednik Saveza klizačkih sportova Bosne i Hercegovine\nNa ove Svjetske kupove, sa Edinom i Nihadom, putuje i trener iz Belgije Pieter Gusel i, po prvi put, i fizioterapeut Nedim Ćatibović, koga je Savez klizačkih sportova BiH angažovao kako bi naši reprezentativci imali do sada najbolje uslove za kvalitetnije nastupe.\nbrzo klizanje očekivanja Svjetski kup


Domaći i regionalni projekti | Gradnja- Part 7\nPojam luksuza u ovom projektu nije usmeren na skupe materijale, već na dobro osmišljene arhitektonske detalje kao i na pružanje kvaliteta života. Bračni par iz Slovenije odlučio je da proda…\nAnđela Aleksić, 24.04.2020. 0 2 min za čitanje\nSkelet ove kuće u Šumadiji napravljen je od čeličnih profila sa obostranom oblogom od čamovog drveta i izolacijom od Lupotherma i kamene vune. Porodična kuća za odmor se nalazi u…\nNakon 30 godina od svog osnivanja, po projektu Aleksandra Gušića, Galerija moderne umetnosti u Smederevskoj Palanci doživela svoj potpuni preobražaj. Zbog skromnih novčanih sredstava, Galerija moderne umetnosti, koja se nalazi…\nDragan Marković, 08.04.2020. 0 2 min za čitanje


Saksija Trio 3 u 1 pletena: Saksije, Žardinjere i Ćupovi Za Cveće: SveZaKucu.rs Prodaja, Cena, Beograd, Srbija\nSaksija Trio 3 u 1 pletena\nŠifra Proizvoda: 47080\nKarakteristike proizvoda: Saksija Trio 3 u 1 pletena\nIsporučuje se prazna.\nOpis proizvoda: Saksija Trio 3 u 1 pletena\nElegantna saksija 3u1. Čine je tri zasebna dela koji omogućavaju sadnju različitog cveća. Zamenite mesta delovima kako biste dobili nov aranžman!\nIzdiktirajte operateru šifru proizvoda - šifra ovog proizvoda je: 47080\nSifra 47080, kolicina (za 1 komad kucate 1, za 3 komada 3), Ime i prezime, Adresu isporuke, Poštanski broj, Grad, Kontakt telefon, e-mail adresu (e-mail adresa nije obavezna)\nPrimer: Sifra 47080, 2, Pavle Milosevic, Obalska 18, 11000, Beograd, 063123123, pavmi@szk.com


Objavljeno: 04.04.2013, 12:39:25 , 12:59:14\nNepostizanje dogovora Beograda i Prištine bilo bi dramatično za ekonomiju\nNepostizanje dogovora u dijalogu između Beograda i Prištine, odnosno obustavljanje evrointegrativnih tokova zemlje, dovelo bi do dramatičnih posledica po ekonomiju i životni standard građana...\nObjavljeno: 03.04.2013, 14:37:30 , 14:45:11\nZnatno povećana prodaja proizvoda iz socijalne korpe\nProdaja pojedinih namirnica iz socijalne korpe duplirana je u nekim trgovinama, a najviše se kupuje ulje, suhomesnati proizvodi i kućna hemija.\nObjavljeno: 01.04.2013, 19:30:26 , 09:31:01\nAfera "aflatoksin" prepolovila izvoz hrane\nSuficit u spoljnotrgovinskoj razmeni poljoprivredno-prehrambenih proizvoda za prva dva meseca 2013. godine iznosi 52,6 miliona dolara, što je za 57,4 odsto manje nego u istom periodu lane...\nObjavljeno: 01.04.2013, 19:05:59 , 19:08:19\nStanojević: Spekulacije da neko koči "Južni tok"\nPomoćnik ministra energetike Petar Stanojević je u izjavi Tanjugu nazvao spekulacijama tvrdnje da neko u vladi Srbije koči "Južni tok" i naglasio da je urađeno sve što je bilo do resornog ministarstva vezano za taj projekat.\nObjavljeno: 30.03.2013, 13:10:17 , 13:25:18\nSiva zona "pojede" zdravu privredu, hitna poreska reforma\nIzbegavanje plaćanja poreza i poslovanje u sivoj zoni veoma je prisutno u Srbiji, jer se gotovo trećina firmi, čak 28 odsto, bavi nekim vidom nelegalne ekonomije, a najviše je ima u građevinarstvu,\nObjavljeno: 30.03.2013, 12:51:56 , 14:01:55\nPrivrednici pozdravljaju skraćenje rokova plaćanja\nDomaći privrednici pozdravljaju stupanje na snagu zakona koji predviđa skraćenja rokova plaćanja države prema privatnom sektoru, 1. aprila, i to što su predviđeni adekvatni mehanizmi za njegovo


PODGORICA: NE MOGU DA PRONAĐU MILA ĐUKANOVIĆA – Volim Podgoricu\nPočetna » NOVOSTI » Društvo » PODGORICA: NE MOGU DA PRONAĐU MILA ĐUKANOVIĆA\nPODGORICA: NE MOGU DA PRONAĐU MILA ĐUKANOVIĆA\n21.04.2017\tDruštvo, NOVOSTI, PG INFO Ostavite komentar\nBivši premijer Milo Đukanović ni juče se nije pojavio u podgoričkom Osnovnom sudu da konačno odgovori – da li se osjećao ugroženo od komentara Luke Vukojevića, postavljenog na portalu Vijesti, maju 2015.\nSuđenje Vukojeviću se skoro dvije godine odlaže zbog nepojavljivanja doskorašnjeg šefa Vlade, a sud cijelo to vrijeme ne uspijeva da mu uredno uruči poziv.\nNi ovog puta iz suda nijesu uspjeli da mu uruče poziv ni kući, ni u DPS-u.\nSuđenje je odloženo za 8. jun.\nIz Osnovnog državnog tužilaštva, juče su “Vijestima” saopštili da se “postupak vodi pred sudom”.\nTo je njihov odgovor na pitanja – zašto Đukanović nije saslušan u tužilaštvu, kao i da li eventualno planiraju da odustanu od krivičnog gonjenja Vukojevića, s obzirom da se “oštećeni” ne pojavljuje skoro dvije godine.\nNiko iz tužilaštva nije se ni pojavio na jučerašnjem pretresu.\nTako da Vukojeviću, koji redovno dolazi na pretrese, ostaje da čeka da taj postupak zastari, što bi trebalo da se desi u maju 2019.\nĐukanovićevo obezbjeđenje prošlog puta reklo je dostavnoj službi suda da bivši premijer ne prima poštu na kućnu adresu, već u kancelariji DPS-a.\nSudija je još 12. oktobra pretprošle godine odlučio da se 30. novembra iste godine sasluša bivši šef Vlade, kako bi se izjasnio da li se osjećao ugroženo, ali se on nije pojavio ni na jednom zakazanom pretresu od tada.\nTužilaštvo je podiglo optužni predlog protiv Vukojevića, a da prethodno nijesu ni saslušali premijera i pitali ga da li se osjećao ugroženo, što je osnovni preduslov za postojanje ovog krivičnog djela.\nNjemu se sudi zbog komentara na tekst “Poruka buržujima: Opljačkali ste nas, ali nas nećete tlačiti”, u kojem je naveo “Žrtvovaću se. Za naciju… Znaćete me po imenu i prezimenu. Ubiću premijera. Tako će okončati moj život, ali i 20 godina robije. Barem nešto da uradim za svoju djecu kada izbori ne pomažu”. Iz Osnovnog državnog tužilaštva su Vijestima na pitanja zašto Đukanović nije saslušan u tužilaštvu, kao i da li eventualno planiraju da odustanu od krivičnog gonjenja Vukojevića, s obzirom da se “oštećeni” ne pojavljuje skoro dvije godine, odgovorili da se “postupak vodi pred sudom”.\nPrevious PLJAČKA U CENTRU GRADA: Odnijeli sve što se moglo odnijeti\nNext KIC organizuje treći kurs “Crnogorskog ora” za odrasle


Tiosav Purić, Author at Beogradska Nedelja\nHome / Author: Tiosav Purić\nISTORIJA ČOVEKA| Bog i filozofija: kontrast sudnjeg dana i vetrenjače tehnologije\nIz mog ugla 30 January Tiosav Purić\nOno u čemu se bog i filozofija kao fenomeni razlikuju, jesu njihovo matično polje duha iz kog izniču kao pojmovne kategorije. Objašnjen je u prethodnom tekstu, u onolikoj meri koliko je sa današnjeg aspekta moguće, nastanak boga kao fenomena, ili nekog protobožanstva, koji je u arhaično vreme bio odraz strahova i želja primitivnog čoveka (primitivnog – u značenju prvog, a ne priprostog kakvo je vulgarno značenje). Nije nemoguće i da je prvo božanstvo bila neka filozofska ideja nekog protomislioca. Međutim, bog iz kog se račvaju vera i religija, može biti da i sam biva raščlanjen na ono što je kolektivno i individualno – kolektivno, ono što su Grci nazivali doxa, kult, neretko vezan za društvene kategorije kao što su država ili kakva druga institucija, i individualno – vera, put katarze, sistem pogleda, etičkih normi i zakona. No, ostavimo se za trenutak toga. Bitno je sagledati nastanak filozofije. Filozofija ne nastaje iz strahova „ljudske rase“, već iz poriva ličnih razlika, u dokolici, u bogatijim kvartovima antičke Atine ili maloazijskih jonksih i eolskih kolonija. Ona nastaje u kontemplacionim procesima, upravo iz poriva, sa jedne strane, urođene različitosti da se diferencira jasno i nedvosmisleno, a sa druge, usled potrage za istinom. Filozofija kao takva odriče veru, tj. spaja je sa (i daje joj oreol) znanjem koje proizilazi iz čistog dokumentovanog korpusa činjenica. Jer, nije li na kraju krajeva Hristos ulitmativna istina koju traže filozofi. I opet, odriče li ko pravo filozofima da otkriju onda – ko u biti je Hristos?\nVidećemo kroz prošlost da bog neretko odgovara na društvene fenomene na način koji je potreban opstanku zajednice. Ukoliko je saznanje dotle da se pojma neko kultno božanstvo, onda vidimo preku potrebu da se božanstvima udovolji raznim formularnim i drugim ritualima kojima će se ostvariti interes zajednice (poljoprivreda ili odlazak u rat). Vidimo hrišćanstvo, koje kao da stoicizam (zadovoljenje datim) humanizuje. Stoicizam koji je naročito bio popularan među robovima, a nije stran ni caru Marku Aureliju, istovetan je hrišćanstvu koje nudi koncept „zahvalnosti“, te je stoga i razuđena ova vera među ženama i robovima. Sa jedne strane, hrišćanstvo daje verziju nekog humanizma nižim slojevima, ali sa druge, nalazi mesta i za oporo suprotstavljanje moćnoj Imperiji, u krajnjoj težnji da društvo humanizuje, jer u onolikoj meri koliko miri niže slojeve, utoliko ruši koncept vladavine nobiliteta u Starom Rimu. Hrišćanstvo je u onoj tački u kojoj ga neko oblikuje po svetonazorima stoicizma religija (danga na čelu mase), a u onoj gde je moralistička vrednost individue, koja može istina biti i stoička – vera. Videćemo i da Alah nudi konkurenciju Jahveu i Hristu na način koji je Arapima potreban da bi se oduprli moćnim Sirijcima (tada Vizantincima) i Persijancima (Muhamed je bio sklon u ranim danima svoje novootkrivene vere da potpuno priđe hrišćanima). Videćemo i da mnogi kanoni islama koji su do tada postojali, tipa onog tabua svinjskog mesa koji postoji još u drevnom Egiptu, ili zabrane konzumacije alkohola, vrše vrlo praktičnu ulogu u pustinjskim nomadskim zajednicama. Ne možemo, a da ne nađemo da deifikacija pojedinih vladara na Starom Istoku, koju naročito srećemo kod pojedinih vladara Mesopotamije i kod faraona, nužno vodi ka potrebi održavanja na prestolu i odžavanja jedinstva carstva, tada oličenog u distaniji. Kasnije, u hrišćanskoj Vizantiji srećemo koncept vere u to da je car jednak sa apostolima. U krunidbenoj crkvi u Remsu, u Francuskoj, vidimo kako se mase slivaju u crkvu gledajući nad sobom motive iz Biblije, koji nude francuskom kralju pravo na vlast. U protestantizmu vidimo jedan ekonomski zamah kojim se nudi ekonomska alternativa dotadašnjem feudalizmu. Dakle, neizostavno je da religija odgovara datom trenutku u državnom i društvenom razvoju i da igra veoma bitnu ulogu. Ona mora da udovolji po prirodi, kao jedna od najdemokratskijih društvenih kategorija, čitavom narodu u najvećoj mogućoj meri, jer predugo, ona je bila druga noga države, i to ona noga koja nema gde da se saseče i udari jer joj je „koren na nebu“, sve do Francuske revolucije. Ipak, nemojmo zaboraviti da ona čini ono što mora – podilazi narodnim manama da bi bila prihvaćena. Nisu li još jezuite rekle, a Marks prisvojio, da je „religija opijum za narod“.\nSa druge strane, nemamo nigde u filozofiji, do u duboku prošlost kod Pitagore npr., striktnost koju ima religija (opet, ima slučajeva i da je filozofija pretvarana u religiju – to je slučaj sa pitagorejcima, to je slučaj i sa komunizmom, i sa nacizmom koji suštinski filozofiju ni nema, ali dobro se služi raznim logičkim instrumetnima). Filozofija trivijalizuje pojam slobode, donekle. Ona za njom ne poseže. Filozofija, već smo rekli, veru stapa sa znanjem i neretko zalazi u metafiziku, ali samo onda kada je svesna da izlazi u „onostrano“. To onostrano, nije kao u religiji božje. To onostrano je samo crna rupa na spirali spoznaje, koja se svakim korakom nauke nanovo otkriva, dok filozofi svakako samo postavljaju hipoteze. Hipoteze koje moraju prirodno biti lične. Ne postoji tako nešto kao što je „ narodna pretpostavka“. U domenu neotkrivenog, filozofija se igra logikom i znanjem, intuicijom i iskustvom.\nZa to vreme, bog je (hrišćanski, a drugi) za verne, tamo gde znanja nema, i on je neupitan. On je zapravo samo ispunio onaj prostor koji su stoici ostavili da visi u vazduhu, hrabro se i uzvišeno suprotstavljajući budućnosti koja je poptuna nepoznanica. Neretko je tamo i gde znanja ima, ali narodne mane ostaju fakt koji je nepobitan. Mada, neosporno je da put do istine suštinski spaja i boga i filozofiju. Možemo Diogena uporediti sa nekim isposnikom na Svetoj gori. Svako hodi svojim putem. Hrišćanstvo je filozofija čiji je put do istine preko bogočoveka. Zato hrišćanstvo i jeste hrišćanstvo. Zato islam i jeste islam. Jer oni nude, kroz pojedinca, puteve ka istini. Kroz one koji su hodili zemljom. I to nužno vodi ka veri. Jer vera, bar ova naša vera od knjige (a neretko su i starim božanstvima u paganskoj veri davali ljudske mane i vrline), na kraju krajeva jeste vera u jednog čoveka. A filozofija odbija „veru u čoveka“, i vodi se skepsom i čuđenjem. Ona počiva na odbijanju vere u čoveka. Iz toga, niče sva dijalektika.\nAli najveći neprijatelj i filozofije i Boga nisu, kako su mnogi skloni da pretpostavljaju, oni jedno drugom, već ulitmativno znanje, tj. nadbiološka mogućnost opsega svega što je moguće i postojeće u okviru spoznaje. To je ono što čini tehnologija danas. U tom smislu je Marks neka dorada Ničea, koji se zadovoljio filozofijom poetike, i ne ide dalje od nje. Materijalizam Marksov, koji mnogi kritikuju, sofistički i pogrešno, iz čisto političkih razloga je tu najopasniji, jer on znanje instrumentalizuje, a čoveka kao duhovno biće, što je posvedočno u antici, podređuje čoveku kao objektu materijalističke dijalektike. I Marks danas trijumfuje. Dok je Niče mislio na smrt simbola, dotle Marks predviđa ubijanje ljudskosti čiji su iskonski oblici i bog, kao kolektivistička kategorija izvesnog sistema u svom obliku religije, ili individualističke vere, i filozofija, koja je originalno idniviudalna, ali videli smo tragične pokušaje u prošlosti da se od nje pravi religija. Zato je antika doba džinova. Jer je ona vreme hrabrih. Sokratovo „sad znam da ništa ne znam“ je svesni hod u strahote nepoznatog, sa stoičkim moralom i svetim predačkim običajima, sa svešću o lepoti nauke i poezije, i kao takva, suštinski je oponent vremenu koje se trudi da na sve načine popuni sve praznine mimo boga, često bez natruha svesti, samosvesti, etike, estetike, ili logike. Koliko je daleko Mesec na koji smo sleteli, toliko je daleko ljudskost od koje smo pobegli.\nISTORIJA ČOVEKA| Bog i filozofija- Čuđenje kao gorivo istorijskog pogona ljudske civilizacije\nIz mog ugla 21 December Tiosav Purić\nBog je verovatno jedna od najdivnijih stvari, koje je ljudsko bivstvo na zemlji proizvelo. I to ne govorim kao ispovednik pravoslavne, ili bilo koje druge vere, već u kontekstu metafizičkih granica ljudi. Druga najdivnija stvar je sigurno, filozofija. Boga je stvorila istorija odozdo, a filozofija je suptilni splet misli, koji su u dokolici stvorili najbolji izdanci najnaprednije civlizacije Starog Kontinenta – Stari Grci. A najveći neprijatelj čuđenja, je, svakako, ideologija. Naliči filozofiji, samo u tome što je filozofi stvaraju, ali ona nije filozofija. Ona je jedan diskurs mišljenja, koji oponira svemu što se od nje razlikuje, i u tom smislu možemo sagledati i religije, a dalje, ona predstavlja i ono što ljudima koji nisu skloni čuđenju, svakako jeste jedno od najpotrebnijih stanja: sigurnost.\nPokušajmo da zamislimo na obodima ekvatorijalnog pojasa jednog od prvih ljudi, kako stoji sa svojim drugom, i razmenjuje oskudan fond reči, govoreći o svom strahu od prirode, koja vetrovima lomi šume i gromovima pali pejzaž, čudeći se poreklu svih ovih velikih i moćnih prizora koji nisu u opsegu njegovih razumevanja. Zamislimo, sa druge strane, neke domorodce u Americi, koji stoje, zbunjeni, pred prizorom tornada, koji se čini da je u direktnoj vezi sa nebom samim, i vršlja po zemlji, bacajući u vazduh ogromne stene i sve životinje na koje naleti, kao prstom.\nViše, od samih prizora, priznaćemo, plaši taj osećaj nemoći koji su oni imali. Slabost njihova, morala je biti pretvorena u snagu. Izloženost daleko silnijem, morala je biti pretvorena u zaštitu silnijeg. A jedini mogući odgovor u tako postavljenim odnosima moći između prirode i čoveka, moralo je biti nešto natprirodno, što bi, naravno, išlo na ruku čoveka. Tako nastaju prvi duhovi, prvi totemi, i neka primitivna (prva) božanstva. Ona su, jer nemamo još uvek etiku kao sistem uzusa i normi, nalik ljudima samim, promenljive ćudi, koji su skloni osudi, afektnom ponašanju, koji žive u surovosti socijalnih odnosa, koji još uvek, naliče, životinjskim. Postepeno, uviđamo da sa uređenijim društvom, dolaze i humaniji bogovi. Što je veća mogućnost ljudi da se samoorganizuju, utoliko se više javlja mogućnost da bogovi, budu posvećeni, nečem drugom, što će u slučaju hrišćanskog Boga, biti organizovanje čitavog postojanja, u slučaju islamskog, borba protiv Šejtana, u slučaju nekih dalekih azijskih božanstava, biće to održavanje harmonije ili nirvane.\nElem, kada Niče kaže: „Kakva bi bila tvoja sreća, velika zvezdo, da nije ljudi nad kojima sijaš“, svakako proniče u samu bit porekla boga kao takvog. Dakle, on ne postoji bez ljudi.\nVreme antike, u klasičnom smislu, je vreme bogova, kakve najbolje opisuje Ksenofont, koji kaže: „Kad bi lavovi i konji mogli da govore i predstave svoje bogove, oni bi ih predstavili kao lavove i konje“. Dakle, vidimo, i kod Homera, da su ti bogovi, u potpunosti nalik ljudima, a ne samo da imaju ljudske osobine. Oni vole, mrze, vrše preljubu, lažu, kradu, ubijaju, svete se. Ali oni su i ideali, u smislu estetike, koja je među Starim Grcima bila veoma bitna, poput božanskog proviđenja. Na Bliskom Istoku, srešćemo bogove, koji su nalik onom Starozavetnom, ili islamskom Bogu, mnogo zatvoreniji. Oni nemaju onu crtu demokratičnosti, koju imaju grčki bogovi koji se rado spuštaju među ljude. Oni su oholi, skloni kažnjavanju, i svakako, mnogo iznad ljudi. Dakle, dok među indoevropskim narodima, srećemo bogove, koji se rado mešaju sa ljudima, što vidimo i u germanskim epskim sagama, ili slovenskom narodnom predanju, te u grčkim i rimskim klasicima, u Vavilonu, starom Jerusalimu ili Memfisu vidimo poklonike koji su u strahu. Ovo naravno, treba i tumačiti društvenim sistemima koji vladaju na tim mestima. Dok Sloveni i Germani žive u vojnoj demokratiji, Rim i Grčka u svojim složenim političkim zajednicama, sa raznim oblicima politeje, Bliski Istok ostaje zemlja despotija, u kojoj su bogovi nalik vladarima na zemlji (koji su neretko i sami bogovi), i kao takvi nedodirljivi. A od persijskog Zaratustre, preko Vizantije, možemo tražiti i korene najrasprostranjenije Jeresi, koju smo mi poznavali kao bogumile u Bosni, a koji su poštovali, onaj drevni sukob, gotovo heraklitovski, ili azijski, između dobra i zla. U prirodnosti ovog koncepta, treba tražiti razloge njegove rasprostranjenosti, jer on je esencijalno, u biti svake od religija, s tim što religija kao takva predstavlja filozofske sisteme koji odbacuju jednostavnost. I svi ti bogumili, katari, patareni, i drugi, zapravo, iznose jednu verziju hrišćanstva, koja je potrebna narodu srednjeg veka, narodu kome je čuđenje zabranjeno načinom života, koji je nestabilan, nesiguran, u kome je on vezan za zemlju na kojoj živi.\nNi nalik takvom dobu jeste doba klasične starine, u kome, u dokolici, ljudi, koji su već nadrasli spletke između bogova i mrak „homerskog doba“, postavljaju pitanja koja ih vode u filozofiju. Filozofija kao sistem mišljenja i erupcija svega najboljeg što ljudski um nudi, nalazi svoje korene u drevnoj Grčkoj, kada je najprogresivniji deo življa, imao mogućnosti da bude udubljen u misaone kontemplacije. Odatle se rađa sve ono što je oslonac i ovoj civilizaciji, a koja je bez antike, kao čardak ni na nebu ni na zemlji. Naravno, ne možemo, a da ne očekujemo reakciju na prirodu života mnogih koji se rađaju kao robovi, bez bilo kakvih prava. U tome nalazimo reakciju u hrišćanstvu, koje doduše, jeste prva internacionalna i „socijalistička“ religija, ali ujedno, i religija, koja ne ide dalje od toga da uči robove „zahvalnosti“ prema svojim gospodarima. To je, ujedno, i religija, koja se ubrzo pretvorila i u državotvornu doktrinu, nalik kakvoj ideologiji modernog doba, nakon što je 313. godine, Konstantin rekao da je njegova.\nDalje, religija, koja je i možda najpre vezana za čoveka kao takvog, čak i imenom, za jednog Proroka, jeste islam, koji je stvoren od strane Muhameda, koji je, kako kaže čuveni arabista Hiti, „jedini čovek u istoriji, koji je stvorio religiju, naciju i državu“. Za razliku od filozofije, koja i dolazi od nekog „višeg proviđenja“, vera, kao takva, dolazi od, najpre, vere u mogućnost egzistencije. Potreba Arapa, da iskoriste svoje potencijale, koje je Muhamed uvideo, kanalisana je u islamu. A jedan od Muhamedovih naslednika, Umar ibn al Hattab, čovek je koji je svojevrsni Sveti Petar islama – najveći konvertit i najveći musliman posle Proroka samog – je upravo onaj koji je, primera radi, najviše uživao u vinu, pre nego što ga je, odričući se poroka, ukinuo i samim sledbenicima islama.\nDakle vidimo, da vera, neretko proizilazi iz ljudskih slabosti, koji moraju biti pretvoreni u snagu. Dotle, filozofija prati duh jednog vremena. Kada bismo mogli filozofiju staviti u službu istorije, mnogo bismo bolje videli kakve su to dileme i strahovi, ljudi tog vremena, i mnogo lakše uočili, možda, izvesne greške, u samoj istoriji. Pragmatizam koji srećemo u SAD, kao poseban filozofski pravac, stavlja nas u mogućnost da nađemo korene uspeha ove sile. Na isti način, možemo razumeti marksizam, kao svojevrsnu „veru proletersku“, koja nastaje u vreme dehumanizacije, u vreme industrijske revolucije. Kada smo videli, da iako revolucionarna vera hrišćanstva, u svojim korenima, jeste vera, žena, dece i robova, ona uči zahvalnosti, koju možemo razumeti, imajući u vidu da su robovi u antici, bili u mogućnosti, da u zavisnosti od stepena svog obrazovanja, žive život identičan živtu svojih gospodara – kao vaspitači dece, kao filozofi, stoicizma naročito, a zanatlijski majstori, rame uz rame sa svojim gospodarima u zanatskim radionicama. Međutim, nemojmo se čuditi Marksovoj popularizaciji jedne jezuitske sentence, sentence klira: „Religija je opijum za narod“, naročito imajući u vidu protestantizam, koji je bio idealni ambijent za industrijsku revoluciju. Avaj, nijedno veliko delo ljudskog roda, nije stvoreno bez velikih muka, mnogih hiljada.\nAli, u takvim društvenim okolnostima, prirodna je pobuna ljudi, da se čude. Još od svog dečijeg doba. Oni koji to sačuvaju, ostaju filozofi. Filozofi koji odgovaraju na duh svog vremena. Oni ostaju teolozi, koji kroz prizmu vere, nalaze odgovore na svet oko sebe. Boga je stvorilo čuđenje. Epoha koja nam ide u susret, onemogućava nas da se čudimo. Informatičko doba je doba sterilne misli. Puka informacija, koja sustiže narednu, ne dozvoljavajući procesuiranje iste. Kontemplacija je odbačena kao zaludan posao. Molitva je reč usamljenih fanatika, koji su neretko tuda zalutali iz sopstvenih razloga, koji nisu sporni. Ali nasleđe, koje ćemo ostaviti generacijama, ostaje bez goriva civilizacije – čuđenja. A bez njega, ostaćemo i bez Boga i bez filozofije, koji su dve osnovne noge, čovečanstva koje nije životinjsko carstvo.\nIz mog ugla 05 December Tiosav Purić\nSkoro sam u jednoj polemici, koju sam vodio preko platforme “Moj Nedeljnik”, ustanovio, bez zadnjih namera, i potpuno spontano, jednu od anomalija, koja je, čini se, boljka omladine ovog vremena. Pored one koja dolazi od spolja, i tiče se toga da se više ne studira zbog znanja, i da Univerzitet, bilo koji u svetu, nije više zajednica studenata i profesora i Hram Lepog i Spoznatog, već korporacija koja fabrikuje radnu snagu za tržište zaposlenja. Naime, postoji druga, daleko ozbiljnija boljka, koja se tiče inertnosti mladog duha, koja je sublimirana u postavljenom mi pitanju, u toku pomenute polemike, a koje bi otprilike glasilo: “Ko si ti da negiraš Hegela”\nFukujama, evo nas!\nAjd’ na stranu što jednostavno razumem da Hegel nije u pravu, kao što razume svako ko se bavio istorijom i kulturom prekolonijalnog Novog Sveta.\nNe užasava me toliko intelektualna malodušnost, koja je na oltaru crvene petokrake (ne pod njenim nebeskim sjajem koja je obasjavala Majakovskog, već upravo na oltaru) prerezala grkljan mladalačkoj pretencioznosti još davnih godina – mada nam je taj akt podario nekoliko disidenata koji su patrijarsi naše inteligencije danas; koji su postali očevi svih promašenih Srbija pod rednim brojevima, od Ćosića, preko Pekića, do Perovićke – koliko činjenica da trendseting poprima ozbiljne obrise i u intelektualnim krugovima. Mi iz naftalina, na smenu vadimo toteme, malo Marksa, malo Hegela, malo… pa dobro, druge ne vadimo, osim Konstantinovića, ali za one koji ga vade, on je već religija. I u vremenu u kom ih prihvatamo – oni su neporecivi. Npr, ako Marks kaže “dijalektika”, sve će, od pekare do prestižnih časopisa nositi taj naziv. Setimo se scene, iz Andrićeve “Na Drini ćuprije”, kako religiozno bosanska omladina na Mostu, u svitanje XX veka brani svoje intelektualne toteme. To je odlika koprcajuće istorije. Međutim, ljudska vrsta je izgrađena na greškama, ogledima, postavljanju pitanja, guranju napred, protiv tabua. Negovanje ustaljenosti je obrazac jednog legalističkog duha, ne toliko po uverenju, koliko po mentalitetu. Naravno, za narod je preporučljivo ustanoviti društveno ustrojene norme, do mere dok njihovo kršenje ne postane perverzni ekskluzivitet elite, ali na drugoj strani, ono na šta oni, koji imaju želju da stasaju u intelektualnu elitu, ne smeju da pristaju, je slaganje. Neslaganjem se gradi kritička postavka, koja je suština progresa. U suprotnom, ispašće da je Fukujama u pravu sa “krajem istorije”, u pogledu mogućnosti takvog scenarija. Jer on će se neminovno desiti, onda kada pomislimo da je sve napisano. Da nema više potrebe za promišljanjem. A zapravo, niti mi šta znamo, niti su šta znali oni pre nas. Suština promišljanja stvarnosti je u obezbeđivanju preumljenja generacijama koje dolaze. U tom smislu, znanje nije toliko važno. Važno je razumeti. Važno je preispitivati. I naposletku, verovati. Ne dogmatski, nego idejno. To je u temelju evropske (pritom mislim i na rusku) filozofije, čiju kolevku ljulja Sokrat. “Sad znam da ništa ne znam”. Vera u ultimativnu ispravnost, ekskluzivitet je Boga i njegovog Sina/Proroka. Ali temelj racionalizma, i hod ka Razumu, kao utopiji racionalizma, ide potpuno drugačijim šinama, ali koje se, na prvom mestu ne isključuju sa Verom, a na drugom, podrazumevaju i polaze od ideje da čovek nije nužno u pravu. Onog trenutka kada, na intelektualnom planu, prestanemo da preispitujemo nečije delo, počinili smo gore svetogrđe, od toga da smo tog koga preispitujemo, spalili na lomači Novog. Kada Bulgakov u “Majstoru i Margariti” kaže: “Trebalo bi tog Kanta uhapsiti zbog takvih dokaza”, on ga, u međama epohe lišava autoriteta Kulta, ali istorijski, on obezbeđuje dalji Proces, hod u novo, nesputan lancima.\nKar u svojoj knjizi “Šta je istorija”, svojevrsnom bukvaru istorijske nauke, tumači da postoje, svojevrsna, intuitivna shvatanja istorije. Da spram shvatanja istorije kao konstantnog progresa, kakvo je npr. bilo zvanično tumačenje istorije u dobrom delu Evrope, od Berlinskog kongresa do 1914, stoji ciklično shvatanje istorije. Vera u mogućnost ponavljanja istorije. Ona je svojstvena diskursu onih društava, koja su u opštoj recesiji. Meni se čini, da to jeste osobenost datog istorijskog trenutka kod nas. Osveta raznih zaveta i odavanje počasti mitovima, tumači se doktirnarno i kanonski, umesto idejno i analitički. To nas sputava da pogledamo napred.\nIzvesno je da omladina mora biti ta koja će učiniti presudan korak napred. Opet, to novo ne sme biti čisto preskakanje prepona, na stazama kojima se trkamo svi mi učesnici u ovom jednom globalističkom poretku. Naprotiv, to podrazumeva, grešku u sistemu, koja može ostati na tom nivou, ali može i generisati novi proces.\nJa ne želim da se mojoj generaciji desi da Tijanić ostane dijagnostičar naših boljki. Ne želim da nekom padne na pamet da je RTS garant da svi muškarci moje generqcije neće postati zaštićeni svedoci, a devojke starlete, kako on kaže. Mi možemo i umemo bolje. Pitanje je, jesmo li spremni za taj odlučni korak? Da iskoračimo iz prostora u kom robujemo filijama i fobijama, raznim generalizacijama? Jesmo li spremni da napravimo razliku između nacionalizma i mlaćenja po stadionima, ili neprikosnovenog poltronskog podaništva kojekakvim silama, bilo da su to Rusija (samo jer se krstimo kao i oni, a i Bugari su se krstili, pa su žive drali srpske taoce), ili Amerika (koja je odveć poznata po delegiranju samoubilačkih demokratskih principa po čitavom svetu). Jesmo li spremni da napravimo razliku između Crkve i teretane, slobode i anarhije… Jesmo li spremni na pobunu? Ali ne da to budu rolne toalet papira i feminizam. Molim vas, to je deja vu, ask Stalin. Hajmo da budemo garant bilo kakvog procesa. Zar da na točku istoirje, baš ništa ne ostavimo svojim potomcima?! Razmišlja li iko o tome. Ne moramo biti oni koji će izgraditi zemlju snova za sve buduće generacije, ali možemo ostaviti bar pouku. To je veliko nasleđe generacija koje su stvorile Jugoslaviju. Pouka. A mi danas te milione izvrgavamo ruglu. Prekopavamo grobove penkalima. Biramo na bazi demagogije, filije, fobije.Gradimo filozofske koncepte na istom tom principu. I najgore, ostajemo u kavezu prošlog.\nNe želim da jedina naša zaostvaština bude to da smo znali da su postojali Dostojavski, Veber, Hegel, Tosltoj, Šekspir, Tven… Želim da uzmemo reč. Da krenemo, kako reče Bibilija, od početka. Ne želim da mislim da će moja generacija biti, u mozaiku istorije, predstavljena silikonskim krstom, tetovažom vladike Nikolaja na bicepsu i američkom zastavom na zidu tinejdžerske sobe. Mada, tako je sve krenulo. Od seljaka koji nosi plavo radničko odelo, i zelenu šajkaču na glavi. U industijski napraljevnim opancima. Jednostavno, na sve to se ne sme pristati.\nI uhapsite već jednom, tog Kanta! Hoću u Afriku.\nPoezija 30 November Tiosav Purić\nIspod dva sedefasta brega,\nI kad suza beži\nNiz kožu boje snega,\nTu stoji, središte sveta.\nTo je podizanje tereta druge duše,\nŠto miriše na istost,\nI sagorevanje u mislima\nŠto lebde van glave.\nOna je kap vode sred suše\nI u dve latice crvene ruže\nZakriljene vlatima srebrne trave severa\nPronađen odsjaj zvezda što retko kruže.\nVera je u noćnoj straži tvojih strahova\nI zanosu pogleda što nagriza epohe.\nU skrivenim radostima\nI tvojim sklopljenim očima,\nViše od sluha,\nA manje od vida.\nVera je u dokovima\nI rakovima što drže u kleštima zvuk talasa,\nNegde u mašti zamagljene noći,\nNa obalama gitare i žicama mora.\nU osvetljenoj oblasti.\nVera je u radosti\nJednog starog učenjaka što zapomaže\nZa prošlom strasti.\nVera je kad se ćuteći kaže.\nVera je simbol straha,\nI međa snova.\nOna je boja, i slom okova.\nTren spokoja. Drhtaj predaha.\nI ono što se ćuteći ište.\nPoezija 19 October Tiosav Purić\nKada se njujorške scene zatvore,\nI zaklope strane ruskih knjiga,\nKada se sklone Homerove metafore,\nI Hristova svetska briga,\nIma li čega?\nO, tad niče jedan svet vrli.\nJedno mesto oblakodera i hramova.\nVidi se crvena čoja duž koje rulja hrli.\nRavni zubi drečavih boja,\nI kuće na Mesecu, i nemi Kazanova.\nVidi se fiskalna potencija;\nTek gram fikcije,\nI mnoštvo odraza.\nTad trijumfuje onanistički mit poraza.\nHulje pevaju liturgije,\nDok im niz usne\nSažvakano zlato lije.\nPonizno me uhvati za dno moje duše,\nTo ne pripada meni, već je kraj,\nI kad vidiš da tamo,\nU groblju eona počiva dah prvih rudara,\nSpusti se niz te verige duha.\nAko me nadješ,\nNosi me odavde,\nPreko kraja horizonta,\nU njujorške scene i vreme prohibicije.\nU prostor melanholičnih stepa ruskih.\nU sunovrat ponosa i ambicije.\nU vreme harača turskih.\nMeđu prosjake i patricije.\nNeka taj početak, bude greška,\nJer nijedan početak, viđen nije,\nA sve je, znam, svetska vrteška,\nI sečivo vekova niz koje život lije.\nPoezija 27 August Tiosav Purić\nNi kule srebrne,\nNi poplavele srne,\nKoje lete vrh planina visokih.\nMoje misli nemaju kas konja krotkih.\nNe krstim, ne klanjam, ne sanjam.\nObrisi nasušnih vrednosti,\nŠto padaju pred trijumfima vojski,\nI o danima bezbednosti,\nFrenetične ekstaze što se napajaju iz pljoski,\nI duše u nosevima ljudi bez glava,\nSu pejzaž novog doba.\nAli ne sanjam.\nJoš za suzu njenu u oku,\nKatkad što se pojavi,\nK’o zvezdu visoku.\nŠto imam – imam na javi.\nIz jame drugosti izranjam,\nNa kapi bangladeške kiše.\nJa ne sanjam.\nMeni se ne sanja više.\nPostoje objektivni razlozi zbog kojih prošlost nije sadašnjost. Jer je prošla. Mrtva. Tek mermerni spomenik, kog se setimo na zadušnice. Osim za one koji se o grobovima staraju. Kada se celo društvo sračuna na brigu o groblju – ma koliko spomenici dični bili, onda možemo govoriti o depresiji, učmalosti, i odsustvu mogućnosti da se budućnost dosegne.\n“Narod koji ne poznaje svoju istoriju dužan je da je ponovi, bilo kao tragediju, ili kao farsu”. Uzeto na primeru Srba, tragedija bi posle NDH bila Oluja; farsa u odnosu na prvu, bila bi druga Jugoslavija. Dakle, istoriju nismo znali, a “moderne” snage, stalno nam spočitavaju, potrebu da izađemo iz prošlosti. Šta je problem? Problem je što mi nemamo jasne parametre da razlikujemo ideologiju od istine. Jugoslovenstvo, neizostavno, ideološki podrazumeva jedinstvo spram „balkanizacije“, na koju je čak i afrički lider Patris Lumumba opominjao pedesetih svoje sunarodnike, plašeći ih njome. Fenomen rascepkanosti je balkanizacija, a ideja snage i jedinstva je Jugoslavija. Istorijski, Jugoslovenstvo nije isto što je i njegovo ideološko značenje, jer istorijski podrazumeva promenljive odnose među južnim slovenima, a najpre dva kultur-nacionalna entiteta: Srba i Hrvata. Izbegavam reč “mit” . Mit je tek grudva vrh ledenog brega vladarske ideologije. Vidivdanski mit je tipično jezgro vladarske ideologije: jednom reanimiran od strane Njegoša, a drugi put u vreme Miloševića. Prvi put, nacionalizam bio je evropska mera modernosti, a drugi put mera zaostalosti. Dakle, mit, koji je omeđio diskurs, postao je imenitelj naše pobede, i našeg poraza. Izvesno švatamo, da devedestih, kada nam je bio potreban Miloš, vaskrsavamo Karađorđa. Dakle, istorija je korisna, ali zavisi kako se i na koji način koristi u javnom diskursu. Prah oca Srbije nije se još ohladio, a na tragu zaluđivanja njegovom slikom, mi smo razdali zemlju koju smo imali. Kada je bilo potrebno vasrsnuti mudrost Nemanjića, mi smo vaskrsli superherojstvo Lazara.\nSve vreme, na tim raskopanim leševima velikana, kao lešinari, gnezde se naši polupolitičari.\nKažu, da uporište u prošlosti, traže ili oni političari koji se bore za nacionalnu emancipaciju (taj posao smo obavili početkom devetnaestog veka zahvaljujući trojici voždova: Karađorđu, Milošu i Vuku) ili oni koji za vizionarstvo nisu spremni. Hrvatima 1848. godina nije povod slavlju, jer je ona istovremeno zenit narodnog nacionalizma, ali i zenit saradnje sa Srbima. Hrvatski ban i Srpski patrijarh bili su bečke uzdanice, protiv, usudiću se reći, ugarske političke emancipacije, koja je na temelju izgradnje “političke ugarske nacije”, bacila zametak onome što ćemo nazvati fašizmom. U izvesnom trenutku, reklo bi se posle 20 godina od 1848, Hrvati će se opredeliti za mađarski, umesto srpskog modela izgradnje društva, ideologije o državi itd, kada su sklopili Hrvatsko – ugarsku nagodbu. Problem je nastao kada su Hrvati posegli za nacionalnom emancipacijom devedestih, namećući sliku o svojoj nespojivosti sa Srbima, mi smo isto tako posegli za istim, iako smo taj posao obavili već dva veka pre toga. Razlog tome je što kvazikomunistička nomenklatura na vlasti nije umela da prepozna istorijski trenutak, niti je sagledavala istoriju iza 1945. Mi smo kao nacija tada bili zreli, dovoljno snažni za evropski internacionaliizam, dakle sa brodom koji je dovoljno jak i za oluju evropskog multikulturalizma, ali smo vratili sebe sa statusa nosača aviona na barku, samo da bismo mogli da uđemo u konflikt sa Hrvatima. Neko će reći, da je komunizam, prekinuo naš nacionalni kontinuum. Nije mogao. Slave su se i dalje slavile, budile su se neke stare tendencije koju su poput pajaca, iskrivili Šešelj i Drašković. Mi smo bili spremni na to, ali ne naše političke elite. One su htele obračun. U ime čega? Starih nepravdi? Žao mi je, ali priliku za osvetom proćerdali su oni koji su drugi put pristali na Jugoslaviju. Uprkos željama, istorija se ne da menjati. Mada se može tumačiti. Zato je paradoksalno što svi Miloševića vide kao nacionalistu, umesto kao etatistu. Iako je zadojen socijalističkim tradicijama, Milošević je bio bliži Habzburzima no Lenjinu. Ali ne razlikovati nacionalizam od etatizma ima isti koren, kao neuviđanje razlike između fašizma i nacizma, npr, komunizma i socijalizma. Danas traje stanje odustva kategorija i analize, i u tom kontekstu treba da sagledavamo savremene političke tokove, koji se naizgled napajaju iz istorije, a zapravo, napajaju se iz mantri njihovih tumačenja.\nNajslobodnijem i najopasnijem tumačenju, od strane dva politička klovna, prisustvujemo danas, u svetlu sukoba između dvojice ministara, jednog srpskog i jednog hrvatskog.\nOno što je anahrono danas, jeste ideja o tome, da se Drugi svetski rat nije završio. Svakodnevno pršte, sa one strane od ministra kulture, a sa ove od ministra za rad, socijalnu politiku, boračka i sva druga pitanja, među koja očigledno spada, površno bavljenje istorijom hrvatsko-srpskih odnosa, sa stanovišta čoveka koji nosi petokraku, a diskurs mu je radikalski. Ona strana nije moja, tako da neću da je komentarišem. A i dovoljno je reći „ustaški simpatizer“. Elem, Tomas Man je imao običaj da kaže da iz „istorijskog dela saznajemo više o istoričaru, nego o istorijskoj istini“. Kad političari požele da budu istoričari, i to da se bave jednom ozbiljnom naukom kakva je nauka o prošlosti, onda možemo, sigurno, mnogo više saznati o njima, nego o istorijskoj istini. Jer, ministar Srbije, ne može zaraditi političke poene na činjenici da je Stepinac nosio Solunsku spomenicu, i da je njegova karijera projekat kralja Aleksandra. Neko će reći: ali ni kralj Aleksandar nije bio nikakav Srbin! Sram ga bilo, i izdanog Aleksandra, i izdanog Principa! No, evidentno je da na istorijskoj istini ne može ni druga strana, da zaradi. Jer nijedna istina, nema kapacitet dodvoravanja, što glasačko telo zahteva. A istorija je opasna igračka. Setimo se Vidovdana 1989. Nikad ne verujte crvenoj petokraci, kada insistira na mitu. Ne verujte petokraci kakva je Vulinova, kada kuka nad Jasenovcem, niti verujte petokraci Slobinoj, kada gusla nad Kosovom. Petokraka je okrenuta ka budućnosti, i ima striktno, u svom iskonskom obliku, političko – ekonomski diskurs, sazdan na projekciji budućnosti bez utemeljenja u tradiciji i jadikovkama. No ni ona, ni ova petokraka, nisu imale vizionarstvo, pa su se okrenulo krnjim interpretacijama istorije. Zapravo, ni ta petokraka nije petokraka. Skrnavljenje je poistovetiti Vulina i Trockog ili Čea. Jer ni po čemu se istorija ne razlikuje od nuklearne fizike. Ukoliko želite da se njome bavite, naučite se metodama. Možete je iskoristiti radi obezbeđivanja jeftine energije, a i da biste napravili nuklearnu bombu. Jedina razlika između istorije i nuklearne fizike, jeste u tome, što se u nuklearnoj fizici, i za jedno i za drugo mora imati znanje, dok je u istoriji neznanje nužno, hod ka katastrofi. Naročito kada je ona medijski politički otirač, predstavnicima dva balkanska naroda, suprotnih vera. A na kraju krajeva, politika se gradi na budućnosti, sa znanjem o prošlosti, a istorija je se gradi na prošlosti, sa tendencijom znanja o budućnosti. To je ono što ih čini nespojivim u smislu plodova rada.\nJendo je sigurno. Da lažu. Sa obe strane Drine. Sigurno je da postoje tačke koje spajaju Srbe i Hrvate. Da zaista žele da nas pomire, isticali bi ih. Sigurno je da postoje i one koje nas razdvajaju. Ove prve, nikada nismo pomenuli. Lažu, jer su skloni laganju. A jednom laž, tako teška, ničim izazvana, može kao kancer, metastazirati i na one sfere koje izlaze iz okvira srpsko-hrvatskih odnosa. Rečeno prostim jezikom, briga ih je i za mrtve i za žive i Srbe i Hrvate. Jedina projekcija budućnosti, koju imaju političke elite u glavi, jeste projekcija „ja na vlasti – doveka“, i tome podređuju, i žive i mrtve, i istoriju, i sadašnjost – sve zarad njihove sigurne budućnosti.\nNapokon, postoje nedoumice još od Homera, da li je istorija poezija. Hajde da je tumačimo kao fiziku, u skladu sa strogim načelima njene naučnosti, a volimo kao poeziju, i da malo bolje nasleđe istorije, povijesti, historije, povesti, kako god, ostavimo budućim generacijama. Neka istorija budućim generacijama bude pesma, a ne oluja, jer, reče davno veliki Miljković: „Ko ne ume da sluša pesmu, slušaće oluju!“\nPoezija 14 July Tiosav Purić\nNemoj mi govoriti o pravdi.\nNapravio si idole od krhke stene,\nI od poganih zločinaca.\nSa vrha Tesline antene,\nTi osvetljavaš svet vratova i povodaca.\nNe pričaj mi o veri, mača dignutog,\nNad vratom dece.\nNe stidiš se imena, ni ordena skinutog.\nJerusalimski bazeni krvi vriskom ječe,\nGlasovima avramovskih bogova.\nNe pričaj o veri, đavole bez rogova.\nMaska ti je spoznata.\nŠume posečene za knjige besprizorja,\nOtvorile su vidike, i otkrile obzorja.\nTamo je pustoš, nemilost i glad.\nOd kipova si pretvorio iluzije,\nA krv si iz časti prelio u jad.\nNema smelih stihova na tvojim papirima.\nSamo presovanog lišća,\nI hlada za debele, otetog pastirima.\nDok rudari u jamama zveckaju,\nI velike mašine rovare po Africi,\nOd pomena tvog, pošteni se štrecaju,\nA novi Igoi postadoše jadnici.\nMilinom tvog mirisa,\nNapajaju se sinusi zmajeva komformističkog pakla.\nTi ugljenisani crvi što sunce zaklanjaju,\nProzirni su na dolapu istorije,\nKao da su od stakla.\nTvome se liku oblakoderi klanjaju,\nNa rubu avenije,\nPopločane dobrim namerama,\nOkružene blicevima i kamerama.\nKad daš izjavu za medije,\nOpet češ slagati.\nTvoj će kraj neminovno doći,\nI ujedinjeni narodi plakaće za tobom,\nDok ti perverzno otkrivaju leš pred grobom.\nStići ćeš u zlatnim kočijama do rake,\nNo, opelo ti neće držati.\nBez reči, spustiće te ogrubele grobarske šake,\nI možda ćeš nogom trzati.\nAli niko znati neće,\nJer si ih naučio da ne gledaju.\nU svim će ti bojama paliti sveće,\nA iz obližnjeg žbunja psi rata će da vrebaju.\nNad tobom, u davno otetom svetu.\nMeđutim, ti ne znaš da jecaš.\nTi duše pecaš,\nA sad tvoja grize udicu.\nKao mesiju, slaviće tvog ubicu.\nZato lezi u grob,\nSrpska državna ideja, ima izvesno trajanje, još od vremena pada srpskih zemalja pod tursku vlast. Naravno, ona je preneta na prostor južne Ugarske, gde je srpsko plemstvo prebeglo od turskih napadača, u nameri da izbegnu islamizaciju i zadrže privilegije, sredinom 15. veka. Poznato je da je još grof Đurađ (Đorđe) Branković, na razmeđi vekova, na prelasku iz 17. u 18. vek, radio protiv bečkog dvora, a u saradnji sa ruskim, zbog čega je utamničen, i osuđen, jer je uhvaćen u nameri da pokrene oslobođenje srpskih naroda, a u saradnji sa Rusima. Međutim, čini se da do samog sumraka 18. veka, ne postoje ozbiljniji pokreti, u našoj eliti, o konkretnom dejstvu protiv Osmanske vlasti.\nNegde pred kraj 18. veka, 1791, uoči kraja Kočine krajine, mitropolit Stevan Stratimirović, pokreće srpsko pitanje pred bečkim dvorom, u nameri da pokrene inicijativu, kojom bi počelo oslobađanje Srba, od turkse vlasti. Naravno, ovo pitanje nije naišlo na odziv u bečkoj eliti. Beč je imao, još tada, izvesni dogovor sa Petrogradom, zacrtan Grčkim projektom carice Katarine Velike. Naime, radi se o projektu, koji je utanačen 1782, a kojim je ustanovljena podela interesnih sfera na Balkanu. Viđenje je bilo da bi pravoslavne zemlje Besarabije, Vlaške i Transilvanije, bile okupljene u državu Dakiju pod ruskim protektoratom, dok bi se sprovela obnova Vizantije sa centrom u Konstantinopolju, sa grčkim etničkim karakterom, i ove dve zemlje bi bile pod ruskim uticajem, a u cilju spuštanja Rusije na topla mora. Zapadni delovi Balkana imali su da pripadnu Austrijskoj monarhiji.\nUpravo je ovaj Grčki projekat, zaslužan za karakter prvog projekta o ujedinjenju i oslobeđnju svih Srba. Memorandum koji je napisao mitropolit Stevan Stratimirović, 1804, u nameri da pruži podršku i definište kurs kojim bi trebalo da se kreću zahtevi Srpske revolucije, koja tada još uvek nije bila revolucija, nego je bila stritkno usmerena ka isterivanju dahija iz Beograda. Ovaj Memorandum¸ trebalo je da ubedi ruskog cara Aleksandra I Romanova, kako su grčki (tada još uvek romejski) karakter i ruski, isključivi, i kako Grci nikada nisu bili ljubitelji Rusa i ruske dinastije, i da će, naposletku, obnova Vizantije, podrazumevati smaknuće ruskog uticaja na Bosforu i Dardanelima, te da bi Ruska Carevina, kao jedine iskrene prijatelje na Balkanu, trebalo da podrži Srbe. Sava Tekelija, srpski plemić iz Arada, je insistirao na lingvističko-etničkim granicama, i insistirao je na „ilirskom“ karakteru ujedinjenja koje se imalo sprovesti (ilirski je u to vreme značio južnoslovenski, a sam termin ilirski je poistovećivan sa slovenskim Balkanom, jer zapadni dvorovi u to vreme, nisu poznavali Srbe i Bugare, Race i Romeje, ali im je sam termin „Ilirije“, koji se vuče od antičkog Balkana bio razumljiv i stvarao je kakvu takvu predstavu o neosmanskom Balkanu). Međutim, mitropolit Stratimirović afirmisao je versko-lingvističke granice, insistirajući da su samo pravoslavni Srbi – Srbi. Ova ideja, nije bila toliko ustrojena u praksi, sama po sebi, već bi se pre moglo reći da je bila na talasu odnosa koji su pravoslavci imali prema unijatima ili poturicama.\nOvaj Memorandum, bio je dugo usamljen kao neki vid plana, u državotvornoj misli Srba, do Vukovog političkog pamfleta Srbi, svi i svuda, koji je nastao 1836, a objavljen 1849. u Beču u knjizi Kovčežić za istoriju, jezik i običaje Srba sva tri zakona. Naizgeldni početak izgradnje nacionalnih okvira srpskog naroda, smenjen je, onim imperijalnim. Jer ova knjiga predstavlja studiju, u kojoj se Vuk bazirao, kao i Tekelija pre njega, na lingvističke granice, i ova studija koja se bavi etnografijom i kulturom, koliko i jezičkim pitanjima, i naglašava da je Srpstvo jezička kategorija, bez obzira na veru. Ove granice su one, koje je devedesetih pokušao da razradi Vojislav Šešelj, postavljajući granice na potezu Karlobag – Karlovar – Ogulin – Virovitica. Naravno, ove granice su devedesetih, bile potpuno anahrone. Ali Vuk tu iznosi tvrdnje da su svi koji govore štokavskim narečjem Srbi, oni koji govore čakavskim Hrvati, a kajkavskim govore Slovenci. Iako je kasnije dosta osporavan, u tom trenutku, ovaj stav podržavaju Jernej Kopitar i Pavle Šafarik. Ovaj spis poguraće dve potonje državotvorne ideje Ilije Garašanina i Konstantina Nikolajevića, koji nude ideje o ujedinjenju svih Srba sa Južnim Slovenima, i razrađuju opcije stvaranja velike države, u okviru kojih bi se okupili Srbi, Hrvati i Bugari. Činjenica ostaje da je lingvisitčki karakter, više elitistički i imperijalistički, nego narodni i nacionalni. Ostaje pitanje, koliko je čak i samo ujedinjenje Italije i Nemačke, bilo nacionalno, a koliko je bilo imperijalni konsenzus manjih oblasti, koje su svoj nacionalni rizorđiment gradile mnogo duže, kroz novo doba (koje su Srbi proveli u Osmanskom carstvu), da bi tek u jednom trenutku mogle da se afirmišu kao imperije, i krenu u “jagmu za Afrikom”. Može se reći, da su elite ovih naroda, težile ka ujedinjenju radi postizanja “konkurentnosti u imperijalnoj borbi”. I zato su možda, najpre, opstale Nemačka i Italija, zahvaljuću konenzusu elita. Da je takva elita postojala u Hrvatskoj, koja je bila naklonjena srpskoj strani, pitanje je kakva bi bila sudbina Jugoslavije. Volja naroda za oslobođenjem od Habzburga sa one strane bila je, doduše, autentično demokratska, kao što je i u Italiji i Nemačkoj bila autentična volja naroda za ujedinjenjem, ali nije ona bila odlučujući faktor. Da jeste, sve bi se to desilo ranije. Koliko god bila loša isključivost Stevana Stratimirovića, o tome da samo pravoslavni Srbi mogu biti Srbi, stradanje Srbije od svojih imperijalnih ideja, u okviru kojih svoje neprijatelje videla u Beču i Istanbulu, svakako je dovela do ovakvih postavki. Nacionalni preporod, da je tada sproveden, bio bi daleko plodotvorniji, ali se ipak okrenulo idejama stvaranja Južne Slavije Garašanina ili Sjedinjenih srpskih država, Konstantina Nikolajevića.\nKlice ovih ideja, koje su tada posejane, a koje će u političkom smislu, donekle pokušati da ostvari knjaz Mihailo, stvaranjem prvog Balkanskog saveza, šezdesetih godina 19. veka, koji je okupio Srbiju i Crnu Goru, kao autonomne države, Grčku, kao nezavisnu, i političke formacije iz Bugarske i Hrvatske, doživeće procvat početkom dvadesetog veka.\nMeđutim, Niška i Krfska deklaracija, „Četrnaest tačaka“ Vudroa Vilsona i napokon, taj 1. decembar 1918, doneo je trijumf svih ideja, u kojima su ovi koncepti, u ovoj ili onoj meri, ostvareni.\nOčigledno je odsustvo, u svemu tome, ideje, koja bi bila usmerena, na stvaranje države sa autentičnim srpskim identitetom.\nPitanje koje je u nekoj meri blasfemično, možda, jeste pitanje, kakva zaista svest postoji, kod nas. Da li je to nacionalna svest, zaista, ona koja definiše, narode Balkana?\nKroz devetnaesti vek, od 1848. i vijorenja trobojke u Berlinu, provlači se u Evropi nacionalni koncept, ideja stvaranja nacionalnih država. Period stvaranja nacija na Balkanu, bio je, nažalost, osujećen prisustvom Osmanlija. Ali i Bugari i Grci i Srbi, su svoj suton, u srednjem veku, dočekuju, ne kao kraljevi, već kao carevi, a u sačuvanim hrisovuljama, poveljama, kao što je na primer Hilandarska osnivačka povelja Stefana Nemanje, jasno se vidi da je svest o tome – koji je značaj cara, i to ne kao zapadnog imperatora, već kao istočnog vasilevsa, svedržitelja – prisutna. Stoga, bi se mogla postaviti teza, da je na tragu srednjevekovnog nasleđa, zapravo, postojao vizantijski obrazac, u sva tri naroda. Svaki je od ovih naroda imao tendenciju oslobođenja svoje carske prestonice, Prizrena, Trnova ili Konstantinopolja, a svest ovih naroda je postala, nanovo, ne nacionalna, nego imperijalna. Svet se u međuvremenu proširo, a Balkan vreme kreiranja nacionalne svesti, ili afirmacije imperijalizma, provodi u pećini Osmanskog carstva, u Miletskom sistemu fine islamske tolerancije, do one mere do koje je moguće u velikim carstvima, a svakako u mnogo većoj meri nego što je to bilo u Rusiji, Mletačkoj ili Austriji. Kada su u 19. veku države obnovljene, one su za uzore imale imperijalne tendnencije, sa svojim carističkim nasleđima, iz srednjeg veka, koji se, čini se, nije mogao kao takav prepoznati na Zapadu, već je na njega stavljena stigma „nacionalizma“, koji je postupno pretvoren u derivat nacizma (iako nemaju nikakve veze, već je to zaostavština savremenijeg doba). Balkanski narodi, a i Srbi među njima, čine se samodovoljnim. Oni nemaju želju da se prilagode novim tokovima, već imaju svoje, tvrdo zacrtane ciljeve, za uzore imaju svoje srednjevekovne careve, a kapaciteti, koje je imalo nekada Novo Brdo, u vreme kada je Srbija mogla srebrom da hrani Evropu, sada su bili muzejski relikt, a ne stvarnost. Kolonijalna prostranstva novih imperija, mlela su u žrvnju potencijale malih balkanskih država, a svest zapadnih i ruskih imperiijalističkih pogleda, bila je opravdana njihovim državnim kapacitetima, sa kojima se Balkan nije mogao nositi. Nama je ostala samo jaka identifikacija, o kojoj svedoči da je u prvoj zgradi Praviteljstvujušćeg sovjeta, na zidu, stajala obešena – ne zastava – već mapa Dušanovog Carstva.\nDakle, vizantijski podcvilizacijski krug, čija je kruna naizgeld preneta u Moskvu, naravno, nije bio prepoznat u Evropi. Grcima i Bugarima je, čini se, bilo lakše, da se razračunaju sa Turcima, jer je to delovalo kao „sukob malih imperija“ – posle poštene klanice, jednostavnom razmenom stanovništva, rešeno je pitanje manjina. Srbi su za protivnike imali Hrvate, koji su se borili za svoju nacionalnu emancipaciju, a ne imperijalnu. Jugoslavija je čini, se bila, ostvarenje, onog starog sna, o obnovi velike države. Teze koje su se javile, da je cilj bio da „svi Srbi žive u okvrima jedne države“, nikako nije bio pravi cilj elite, koja je želela oslobođenje prečanske braće, i da od jugoslovenske nacije načini faktor sa kojim se može računati. Ova teza, da je Jugoslavija zapravo kapa svesrpskog življa, kasnijeg je datuma, koja služi za deplasiranje Jugoslavije kao relevantne, održive ideje, te se označava kao „velikospska tvorevina“. Zapravo, čini se da balkanski narodi, poput velikih imperija zapada, insistiraju, tokom devetnaestog veka, na jezičkoj odrednici kao bazi stvaranja država. Jugoslavija se čini komonveltom čiji su ideolozi Vuk Karadžić i Matija Ban, Sava Tekelija i Josip Juraj Štrosmajer.\nAko je komunizam nečemu, naposletku, poslužio kod nas, to je onda sigurno, da nas je ubedio da smo „mali“ narod. On je postao filter za imperijalne ideje, ostavljajući niz malih nacionalizama iza sebe. Istu je svrhu imao Varšavski pakt u Bugarskoj, a Evropska unija u Grčkoj. Nastupilo je doba balkanskih nacija, a sprski komonvelt, razbijen je na male „nacije“, koje proističu iz avnojevskih državica. Divide et impera, možda, jeste naposletku jedini obrazac koji ovde medjunarodno pravo, soft law, afirmiše. U tom smislu, veliki hod, od, suštinski nacionalne, kape Stratimirovićevog Memoranduma, koji je napušten, da bi se tek 1985. i Memorandumom SANU, srpski narod, bar na tren vratio nacionalnim idejama, zapravo je hod u kome se srpki nacion, nedovršen, imao boriti sa habzburškim hrvatskim plemstvom sa jedne, i sa Bečom, Berlinom i Istanbulom, sa druge strane. Opet, elite su 1985, u ime održivosti Jugoslavije, i opasnosti nacionalizma, odbacile su ovaj Memorandum SANU, kao retrogradan.\nNacionalni rizorđiment, je od suštinske i ključne važnosti za sadašnje stanje srpske svesti. Iako rascepkana, partijski i blokovski, srpskoj naciji jeste potrebno osvežavanje svesti, najpre na „demokratskim i moralnim principima“, kako navodi Memorandum SANU, ali i na bazi revidiranja nacionalnih interesa. Jer, čini se da je naša svest u prošlom i pretprošlom veku, bila suštinski lišena osećaja sukoba na osnovama „narcisoidnosti malih razlika“, kakav je slučaj, na primer, sa hrvatskim austrijskim plemstvom, i srpska elita je bila razlomljena na liniji Beč – Istanbul, sa idejom da se unisonost jugoslovenskog karaktera podrazumeva, a da se prava opasnost nalazi severno od Triglava i jugoistočno od Ohrida. Ovaj stav, uistinu deluje naivno, ali je naivna, u istoj tolikoj meri, i naivna dosledna odbrana Jugoslovije.\nNa snazi su danas dve političke šine. Jedna, koja umesto nacionalne i kulturne samointegracije, pledira na politiku tolkinovske obnove Srbije kao velike sile, govori o nekakvoj “Velikoj Srbiji”, i ona nije vredna pomena kao takva. Međutim, druga šina vodi u pravcu potpunog odricanja od suvereniteta. Ovo je nažalost, zvanični koncept naše državne politike. Pre nešto više od veka, uspeh Srbije je bilo sticanje nezavisnosti. Danas, uspehom se činila Rezolucija 1244. Jugoslavija, koja je suštinski imperijalna ideja, naivna i avangardna, koliko i tradicionalistička, izmakla je prostor za izgradnju jednog jakog, srpskog, nacionalnog identiteta. Najzad, Srbija je svoju nezavisnost obnovila, poslednji put, 2006, time što se Crna Gora od nje odvojila. Gledajući, spram uspeha i podviga naših predaka, ovo je sramno – u ravni sa državnom izdajom.\nOvakva situacija, nije bez presedana. Možemo se setiti Španije, koja je u vrlo kratkom periodu, spala sa vrhunca najveće kolonijalne sile, na grane, sužene, nacionalne države. Godine 1492. ona je isterala muslimane iz Granade, a ujedno i Kristifor Kolumbo otkriva Novi svet. Čini se da će njena sreća, trajati zauvek. Ali već u 18. veku, njeni kapaciteti se pokazuju nedovoljnim, da kontorliše sve ono, što je kolonijalnim poduhvatima zahvatila. Zato je vrlo brzo, odlučila da se konsoliduje u nacionalnom smislu, i obezbedila stabilnost, koju su tek uspeli da naruše Francisko Franko i njegovi fašisti. Isti je slučaj sa Kemalom Ataturkom i Turskom.\nDakle, Srbija uporno preskače nacionalnu obnovu. Iz imperijalnih južnoslovenskih vizija, preko komunizma, u liberalizam, Srbija se odriče kontura svog naciona i razvodnjava sve više, skačući iz epohe u epohu, svoje nacionalno biće. Ukoliko uskoro nacionalna obnova, obnova identiteta, ne bude pokrenuta od strane, u prvom redu intelektualaca i umetnika, onda se ne možemo nadati, ni opstanku srpskog imena.\nNajzad, našim političkim elitama, ostaje zadatak da zacrta jasne političke smernice, koje neće biti politokratkse i tehnokratske, već državne. Ali samo iz jakog jezgra i jakog nukleusa, srpskog nacionalnog bića, čija bi čvorišta mogli da budu Vuk, Njegoš, Dositej, Paja Jovanović, Sava Šumanović, Mokranjac, Binički, Milanković i mnogi drugi.\nKao bludnice vrište,\nkao da orgijaju.\nJesu l’ zvezde, ili oči ljudske?\nIma li ičeg ispod ljuske?\nČitav je svet razlio obllike,\ni pesme pretvorio u krike.\nFali mi sklonište.\nJa još samo zamišljam\nnjen glas, koji razume\ni ne pomišljam gde je sad.\nJesu li joj grudi meke,\ni da li joj oči, radoznale, traže,\nSmakao bih noćni plašt sa zvezda,\nda otkrijem zoru jutarnjeg neba.\nMeni metafizika mraka ne treba.\nSamo glas njen što zna da čuje,\ni vetar blag da joj kosu miluje.\nČini mi se da je kasno za sreće,\ni zvezde deluju kao grobljanske sveće\na mesec, kao da nad glavom umrlom stoji.\nSve je sivo i gnjilo.\nZa mene samo njen glas postoji.\nTako će biti, jer tako je i bilo.