Тайно братство пази България в "Задругата" на Добри Божилов (откъс) - Статия в Дир.бг - 05.03.2019 | DobriBozhilov.com\nВсичко това можете да разберете от последната книга на Добри Божилов "Задругата", която излиза с печата на издателство "Лексикон" и която можете да намерите ТУК\nЙезуити, масони, тамплиери, Опус Деи, тайни общества и мистика... Ако сте чували толкова много за тях, то е, защото те са се... провалили. Няма по-голям неуспех за едно тайно общество от това всички да научат за него.\nТова е истинската философия на тайните общества, а всичко, за което сте чули, е бледо копие на реалността. Един не много сполучлив опит да се реализира частица от някакво познание, която случайно е попаднала у някого, без да разбира целостта и смисъла. Именно поради тази причина практически всички подобни общества на западната култура са се сгромолясали...\nДостатъчно е да зададем въпроса възможна ли е възвишена кауза, без да се убие алчността? Независимо тайна или явна, кауза, неозаптила човешката греховност, е обречена. Именно затова и всички знаем всичко за "тайните" общества на Западна Европа. Те са станали известни, победени от самата неовладяна същност на човека, и са разрушени, когато са изглеждали на върха си.\nЛишени от пълното познание, коренящо се в древността на Изтока и пренесено в Европа от конните народи, западните култури никога не са успели да създадат истинска тайна и ефективна организация, която да постигне конкретни цели и да функционира с векове. И когато му дойде времето, дори и с разкриването си да постигне реална цел...\nНо някои други са успели...\nОт Лондон през Истанбул и Виена до Москва, едно тайно семейство от безусловно верни помежду си българи превежда народа през най-тъмния период от историята. Тайна задруга, съществуваща векове, гради своето дело из всички кътчета на Османската империя. Братство, основано на пълната липса на алчност и себелюбие и на пълната отдаденост на мечтата за прераждане на България. Една тайна сила, за която за пръв път ще разберете, превръща поробения и унизен народ в доминиращ на полуострова...\nНоминираният за издаване в "Конкурс за исторически роман 2017" на издателство "Лексикон" "Задругата" е първият му роман.\nИма публикувани около 20 разказа в периодични издания, обединени в сборник със заглавието "Великият ум", разпространяван в интернет. Автор е на публикуваната в мрежата политическа сатира в реално време "Гай Балоний...".\n"Капитализмът ме принуди да съм предприемач и добър професионалист във високите технологии. Но вътре в себе си винаги съм знаел, че трябва да бъда писател..." - е в най-кратък вид философията на Божилов.\nИз: "Задругата" от Добри Божилов\n...за тази победа\nняма да разбере...\n- Това е краят - каза Шишман на съпругата си. - С Иван Асен идва и краят на България, краят на всички ни...\n- Винаги има надежда, вярвай в Бог, брат ти вярваше...\n- Вярвам, откакто съм роден. Направихме чудеса в неговото име. Шепа народ, разсипан от епидемии и алчни феодали, успя да удържи османците толкова дълго. Но всичко свърши...\n- Все още има надежда. Сърбите победиха веднъж. Василевсът е още в Константинопол...\n- Няма надежда. Който държи Средец, той държи целия полуостров. Константинопол е един обсаден град. Няма кой да го спаси. Единствената възможност бе да удържим Средец. Да го удържим сега, да го удържим утре, да го удържим още 20-30 години. Да го удържим, докато стане някакво чудо, докато дойде нова сила в народа ни, да се събере войска и да прогони поганците. Който държи Средец, държи всичко. Османците го държат. Сега всички сме обречени. И ние, и сърбите, и гърците, и василевсът...\n- Поискай помощ, съберете се с брат ти и с Лазар. Върнете града...\n- Всички заедно не можем надви османците, силни са. А какво остава да им отнемем такъв град? Те едва го отнеха от нас - слабите. Ние как ще им го вземем?\n- Поганец ли ще ставаш? Плачещите царе накрая стават поганци и паши на султана.\n- Платих скъп кръвен данък на султана. Колко царски синове и дъщери му дадохме да воюват за него и да му раждат деца. Унизихме се. Но аз поганец няма да стана.\n- Тогава не плачи. Предстои ти да загинеш геройски. Героите не плачат.\n- Няма да загина геройски, любима моя. Все още имам какво да направя. Имам и време, преди поганците да покорят България. И това нещо е по-важно от всичко друго, след като загубихме Средец.\n- Сигурна съм, че си роден, за да постигнеш велика победа в живота си, Шишмане... Винаги съм го вярвала... - каза просълзена царицата.\n- И аз ще я постигна. Просто за тази победа никой никога няма да разбере - отвърна царят и избърса последните сълзи в живота си.\n1. "Евреинът" Велко\n- Султанът пак се продаде на неверниците... - каза единият, очевидно без особено да се страхува от шпиони в самата столица на империята.\n- Е, ти пък сега, едно име. Не се е продал. Не му е дошло времето още явно - отговори другият.\n- Три века градът е наш и още носи християнско име. Срам и позор за Пророка - упорстваше първият. - Султанът никога няма да се освободи, докато взима заеми от неверниците.\n- Вярвай в Падишаха, той има най-голямата империя на света. Сигурно знае какво прави...\nТурците обсъждаха вечния вече въпрос, кога ще се смени наименованието на столицата. То още беше византийско, на името на основателя на града - римлянин и християнин. Турците си го наричаха Истанбул, а балканските християни - Цариград. Но официално нито един от султаните от XV век насам не беше го преименувал. А империята бе минала зенита на мощта си и с всяко следващо поколение ставаше по-слаба. Тоест вероятността името да се смени - по-малка.\nЕзра беше наясно, че така наречените "неверници" името слабо ги интересува. Западна Европа бе общество от търговци и манифактуристи. Вълнуваха се основно от богатствата на Османската империя и от търговските пътища. Името на столицата изобщо не беше въпрос, над който се замислят. Турците бяха прави, че султанът е затънал в дългове и това го прави зависим. Но никой никога не му бе поставял условие за името на Константинопол, нито пък някой би обърнал внимание, ако го промени. Истинските условия бяха за пристанищата, за тържищата, за концесиите. И разбира се - най-важният въпрос - за оръдията, пушките и мунициите, които Падишахът щедро купуваше, за да воюва с руския цар. Така онова, което интересуваше хората, на които дължеше пари, беше да купи въоръжението от тях, а не от съперниците им.\nСтаята беше добре подредена. Ваната - пълна и затоплена. Езра бързо свали дрехите си и се потопи в рая.\nЧас по-късно, в нови одежди, обръснат и освежен, евреинът се отправи към Златния рог. Кварталът на немюсюлманите, където кипеше основната част от търговията в града и носеше най-големите приходи на хазната. Домът, в който го чакаха, беше от по-първа ръка, но не от най-богатите. Задругата беше преценила, че това е най-доброто прикритие. Бедна и невзрачна къща привличаше точно толкова шпионите, колкото и твърде богата. Агентите знаеха, че дом "средна ръка" е предпочитано прикритие за всякакви тайни дела.\nОтвори му слугинята - надлежно забулена българка. Въведе го през познатия коридор, после в дневната, после през една дупка в пода - в подземието. Там го чакаха другите трима братя.\n- От Пловдив до тук толкова бързо! Чудехме се дали ще успееш, Велко. Уморил си кончето... - каза хаджи Петко, собственикът на къщата.\n- Умори се наистина. Но така можем да уредим работата с Мехмед паша още днес. Няма да се налага да ходя на султанския прием другата седмица.\n- Да, спести ни пари. Секретарят поиска петдесет златни, за да ти уреди покана - включи се дядо Неофит от Бачково.\n- Петдесет лири? За толкова ще си купим няколко нови коня... - възкликна Езра.\n- Излиза, че да преумориш кон е по-изгодно - забеляза пресметливо хаджията.\n- Нямахме време да се видим с Игумена. Изчезнал е някъде, сигурно не е и в България... - в разговорите помежду си членовете на Задругата използваха истинското име на страната си.\n- Значи ще решаваме сами - каза Езра.\n- Ние мислим да поискаме Кресна - намеси се хаджията, очевидно говорещ от името на останалите трима. - Но ти си евреинът, ти познаваш по-добре длъжника си.\n- Кресна е предпазливият вариант. Почти сигурно ще ни я даде. Хасково е по-добре, че е близо до Узунджово. Но може да ни помисли за алчни.\n- Кресна ще донесе поне тройно по-малко пари от Хасково - каза Неофит.\n- Ще ни трябват две години да покрием харчовете и едва след това ще спечелим - съгласи се Езра. - Но пък така има възможност в бъдеще пак да му дадем заем. Като му е евтино да го изплаща, ще вземе от нас.\n- Значи и ти си съгласен с нас - рече Неофит.\n- Мисля, че не трябва да се изсилваме. Хасково - може би друг път.\n- Това ще е решението - заключи хаджията. - Ще поискаш Кресна. Да прекараш приятно и да не сваляш много фереджета на везирските ханъми...\n- Какви ханъми, те половината са българки и сръбкини - подсмихна се Езра.\nЧетвъртият в стаята така и не каза нищо. Запази мълчание до самия край на срещата. Езра кимна и излезе. Знаеше, че баща му, истинският му баща, а не евреинът Йосиф Амар, чието минало бяха присвоили, не обичаше да говори много. Езра Амар - "синът" на Йосиф, богат еврейски търговец и лихвар, всъщност беше Велко, син на Иван от едно село край Пловдив. Иван почти не говореше, предимно действаше.\nПалатът на Мехмед Паша - везир на султана, считан за третия най-овластен измежду везирите - представляваше нещо средно между пищен ориенталски дворец и също пищен - европейски дворец. Мехмед обичаше разкоша, бе пътувал поне десетина години из Европа, преди да го закотвят на тази висша държавна длъжност в Константинопол. Злите езици твъдяха, че отдавна е загърбил мюсюлманската вяра и се е превърнал в разложен християнин. Говореше се, че карал жените си в харема да се обличат в европейски рокли, пиел вино и дори си похапвал сочни свински пържоли, тайно доставени му от християните прислужници.\n- Езра, стари приятелю, добре дошъл, откога не сме се виждали - поздрави го радостен везирът на шпаньолски . Подкупен и разгулен, този османски чиновник в никой случай не беше глупав. Знаеше няколко езика, даже този на хората, които владееха най-много пари на света.\n- Аллах да благослови всичките ни начинания - отговори му Велко на турски.\n- Ако те чуят твоите да говориш за Аллах, ще си загубиш печалбите, приятелю.\n- Аллах няма да остави никой гладен - мъдро отговори Велко.\n- Аллах не оставя никой гладен, но твоят Бог не оставя никой беден... - лукаво каза турчинът.\n- Твоят Аллах храни хората си, моят Бог прави хората си богати, а този на християните ги е направил само да работят и да плащат за всичко...\n- Да, гяурският Месия хубаво ги е наквасил. Подлагат и втората буза за шамар, плащат всички сметки, че парите си били на кесаря, и работят като волове от ранен до късен мрак.\n- Не е хубаво да си гяур - доволно каза Велко и обърна поглед към един от прислугата.\nТова толкова чисто и нежно лице, тънки ръце, изписани вежди, те не бяха на мъж. Велко погледна още един - също красавец, изписан като кукла. Везирът беше намерил нов начин да си живее по европейски насред сърцето на ислямския свят. Доставил жени, облякъл ги като прислужници, сложил им по една чалма отгоре - и да забавляват гостите. За няколко мига Велко загуби думи.\n- Забавлявай се истински, Езра. По-късно ще говорим по оня въпрос... - каза везирът, след което отиде да посрещне другите си гости.\nВелко се зачуди дали на някой от следващите празненства пашата няма да измисли и някакъв вид възползване от слугите. Всъщност, дали не го беше измислил още сега? Дворецът на един от най-видните хора в ислямския свят беше започнал да прилича на двореца на френския крал. До кога ли султанът щеше да търпи това...\nПред погледа му се мерна Арон - добър познат и добър съперник. Арон беше един от малцината, които се осмеляваха да дават заеми на Мехмед. Но неговият подход беше различен. Той посредничеше на французите, за да си купува от тях султанът оръдия. Парите бяха френски, даваше ги като заеми, които после опрощаваха - след като сделката минеше. В крайна сметка султанът плащаше всичко, защото така уредена доставка беше доста далеч от разумна и справедлива цена. Веднъж Арон уреди няколко десетки пушки и на Велко. И сетне Велко разбра, че си е купил оръжие приблизително три пъти по-евтино от цената, която плащаше Падишахът. Разбира се, Арон не подозираше за какво се купува това оръжие. Беше убеден, че приятелят му Езра го е продал на персийците. И мине, не мине време, все го притискаше да сподели кой е неговият човек там. Човек имаше, но той не предполагаше, че го смятат за купувач на оръжие.\n- Шалом леха, братко Амар - заговори пръв Арон.\n- Шалом леха, братко Арон - отговори почтително Велко.\n- Мехмед ще плаща ли скоро? - попита шеговито Арон.\n- Важно е, че винаги плаща накрая - отговори Велко, след което и двамата се разсмяха.\n- Напоследък изглежда не върви много търговията? - попита българинът, очевидно имайки предвид около 20-годишния период без война с Русия.\n- А, султанът си пазарува, дори без война. От страх. Империя се поддържа със страх и оръжието си върви. Но няма да е зле царицата да ни нападне - отвърна Арон.\n- Елисавета не се интересува от турците. Тя воюва в Европа. Скоро тук война няма да има.\n- Никой нищо не знае, Елисавета е доста стара вече. Говори се, че наследникът ѝ обичал немците.\n- Ако Петър обича немците, Русия няма да има с кой да воюва освен с южния си съсед - каза Велко.\n- И тогава ще настъпят отново добри времена... - алчно се ухили Арон.\n- Скъпи приятели, Аллах дълъг живот да дава на нашия Падишах, на миротвореца и покровителя на най-много народи по цялата Земя. Дълъг живот да дава и на нас - неговите верни слуги и неотклонни следовници на заветите на Пророка...\n- Радвам се, че днес сте тук да отпразнуваме настъпването на пролетта, да видим старите приятели и по възможност - да не говорим за политика. Нека се забавляваме, така както Аллах ще ни забавлява в Рая, като благодарност за това, че целият си живот сме посветили на него и на неговия пратеник на Земята - великия султан Мустафа. Забавлявайте се, бъдете щастливи и славете нашия водач. Изобилието, което виждате, дължим на него. Насладете му се, защото така доставяте наслада и нему. Слугите са готови да отвърнат на всяко ваше желание, тази вечер е ваша - завърши Мехмед паша.\n- Би било добре да бях султан, но засега изобилието се дължи на мен, без да съм султан...\n- Частично и на мен, и аз също не съм султан - отвърна Велко.\nВечерта се разви напълно според очакванията. Част от гостите се престрашиха и използваха пълноценно услугите на "слугите". Велко се срещна с още няколко приятели и висши сановници. Накрая дойде часът на истината. Мехмед го въведе в една странична стая.\n- Приятелю, имам малък проблем - започна по дълбоко познатия начин везирът. Велко мълчеше, слушаше внимателно.\n- Нали знаеш, че ми изтича един заем към Арон, твоя приятел - продължи Мехмед. - Та мисля, че с теб правим по-добри сделки и затова ще се откажа да взимам заеми от него.\n- Това е голяма чест, везире Мехмед - поласка го Велко.\n- Та сега ще платя на Арон, нали знаеш, аз винаги плащам. Но имам нужда от малка сума до края на годината. После султанът ще раздаде наградите за добра служба.\n- Ако имам везирската Ви дума, че няма да погледнете повече Арон и ще работите само с мен, мога да Ви направя още по-изгодно предложение.\n- Мисля, че мога да помогна на Империята, която има проблеми с приходите - продължи Велко. - Разбира се, най-малкото нещо е вашият заем. Има една възможност да донесем повече пари на Падишаха и едновременно вашият дълг да се изплати сам. Всъщност, този дълг е нищожна прашинка, сравнено с това, което можем да направим за султана...\n- Нали знаете, че чорбаджията на Кресненския вилает е син на гяурка...\n- Да, познавам го - Али ага.\n- Майка му има голямо влияние над него. Мнозина се съмняват, че и той е гяур, а само се преструва на мюсюлманин.\n- Не съм чул такова нещо. Трябва да проуча - отвърна везирът.\n- Досега лъгал ли съм те, Мехмед?\n- Ти си единственият честен евреин, който познавам, Амар...\n- Провери все пак, не те лъжа. Въпросът не е личен. Той засяга Империята. Приходите от този вилает са много под средните за района. Али ага очевидно се е наговорил с гяурските първенци и не събира дължимите данъци. Така губим хиляди грошове на султана всяка година.\n- Хиляди грошове? - възкликна Мехмед, чийто общ дълг към Велко беше около четиристотин гроша.\n- Аз съм евреин и, повярвай ми, пари мога да броя точно. Хиляди грошове се губят. Али ага си живее царски, а гяурите дават трохи на Падишаха.\n- Ако това е вярно, ще го пратя на бесилото! - изрева Мехмед.\n- Това не е необходимо. А и няма да е толкова разумно - отговори Велко.\n- Да не е разумно! Да помилвам престъпник, който краде от султана?\n- Помисли, Мехмед паша, какво ще стане, ако го пратиш на бесилото. Ще избухне страшна шумотевица. Ще се размърдат всички около Падишаха, ще пратят проверки. И най-важното - накрая не е ясно кой ще определи новия чорбаджия на Кресна.\nТурчинът се замисли. Усети на къде вървят нещата. Той беше везир, но имаше още осем такива. Имаше и Велик везир. Имаше и султан, имаше и десетки други висши чиновници. От голямата бъркотия не беше сигурно, че накрая именно Мехмед ще спечели...\n- Разбирам колко мъдро говориш. Мнозина от нас са синове на гяурки. Дори някои султани имат майки гяурки. Но вярата ни в Пророка ни прави истински хора. Гяури остават онези, които се съмняват в Пророка.\n- Точно това прави тази империя най-великата на света.\n- Каква идея имаш?\n- Познавам един истински правоверен. Служил е в армията, сега има чифлик. Хасан ага. Няма семейство, отдал е живота си на империята. Честен човек. С наша помощ ще увеличи чувствително приходите в хазната.\n- А какво да правя с гяура?\n- Той сам ще се оттегли, щом Хасан ага говори с него. Стига да има поддръжката ти. Този гяур е страхлив като всички гяури. Като разбере, че сме го разкрили, сам ще се махне, за да спаси живота си.\n- Ако разбирам правилно, искаш да пратя този Хасан ага на проверка при Али. Али ще се уплаши и ще поиска да се оттегли. Така ще назначим Хасан.\n- Именно. И никой в Константинопол няма да се усети, нито ще има време да реагира... Разбира се, добре е да известиш султана за този план - каза Велко.\n- Нищо не остава скрито от султана... - излъга безцеремонно Мехмед. Велко знаеше, че до султана нищо няма да стигне. Кресна беше подчинена на този паша и той отговаряше за назначенията надолу.\n- Явно се разбираме добре, паша. А и вашите дългове отново доказаха, че могат да се самоизплащат. Вие сте недостижим в управлението на пари...\n- Всеки си има способности. Важното е един другиму да си помагаме.\nВелко си тръгна облекчен. Задругата също щеше да е доволна. Доволен беше и Мехмед паша. В тази огромна империя понякога всички бяха доволни от всичко и всичко се пишеше на сметката на бъдещето ѝ...\n*"Задругата" на Добри Божилов можете да намерите ТУК


Автономните автомобили предпочитат бели цветове –\nАвтономните автомобили предпочитат бели цветове\nАвтономните автомобили ще бъдат едно от големите предизвикателства за автомобилната индустрия. Сервизите няма да бъдат засегнати от тази реалност. Те ще трябва да се сблъскат с промените в индустрията, за да гарантират постигнатите резултати и доходност.\nВъпреки това не само автомобилостроителите и специалистите по ремонт на автомобили ще трябва да се адаптират към огромните промени, които засягат развитието на автономните автомобили. В допълнение към промените в нормативната уредба, които трябва да бъдат предприети от правителствата за тяхното изпълнение, производителите на части и производителите на автомобилни OEM покрития трябва да направят своята част, за да отговорят на изискванията, поставени от тази нова технология.\nПовишаването на автономното шофиране ще засегне дори цветовете на превозните средства, които предстоят. Автономните превозни средства работят благодарение на използването на голям брой сензори, свързани в реално време между тях, с хора, инфраструктури и всякакви устройства. Пристигането на 5G, развитието на „интелигентните градове и интернет на нещата“ (IoT) също ще играят голяма роля в развитието на автономното шофиране.\nПравилното функциониране на автомобили без шофьор зависи от голям брой фактори, но с развитието им инженерите са забелязали нещо наистина важно: цветът на каросерията на автомобила може драматично да повлияе на начина, по който те работят.\nПричината е проста. Автономните автомобили се поддържат от множество сензори и информационни процесори, които помагат да се интерпретира обкръжението им, като им помага да се движат в правилната посока, с правилната скорост. Благодарение на тях тези превозни средства могат да открият дали автомобилът отпред ускорява или намалява скоростта си. Това е въпрос на безопасност и прецизност.\nРиск за пътниците на автономно превозно средство може да бъде заблуда на сензорите на автономния автомобил от неавтономните превозни средства и съответно неправилното му функциониране. В действителност много от превозните средства, които се използват по целия свят в момента са трудни за откриване и наблюдение от автономно превозно средство. И причината не е в друго, а в тяхното покритие.\nПо време на тестването инженерите са разбрали, че силно отразяващи се цветове са по-лесно откриваеми от системите LiDAR, устройства, които позволяват на автономните превозни средства да определят разстоянието от лазерния излъчвател до обект или повърхност с помощта на импулсен лазерен лъч. Лидар работи подобно на радара, но вместо да изпраща радиовълни, излъчва импулси от инфрачервена светлина и измерва колко време им е необходимо, за да се върнат след като са се ударили в близки обекти.\nПревозните средства с черни и сиви покрития поглъщат по-голямо количество инфрачервена светлина от тези в светли цветове, като променят действието на лазерните сензори. Ето защо черните автомобили намаляват отразените сигналите с 50% в сравнение с белите автомобили, което представлява проблем за автомобили, които се управляват самостоятелно.\nМатериалите също могат да повлияят на начина, по който тези сигнали се отразяват. Пластмасовите части, например, не благоприятстват отражението на импулсния лазерен лъч, което затруднява откриването на тези превозни средства от сензорите LIDAR, за разлика от алуминиевите и стоманените части. Това възпрепятства и сензорите за паркиране, което може да бъде проблем за пътната безопасност, а също така да се отрази на начина, по който се продават колите, тъй като тъмните цветове са доста популярни на много пазари и сегменти.\nАко в бъдеще всички коли са в светли цветове, цената на технологията за самостоятелно шофиране ще бъде по-евтина и колите вероятно ще имат нужда от по-малко сензори, но това не изглежда като опция. Клиентите ще продължат да придават голямо значение на дизайна и персонализацията при закупуването на нов автомобил. Тенденцията към персонализация ще продължи да нараства, независимо от развитието на автономната кола, а цветът ще продължи да бъде основен аспект.\nЗа да се справят с предизвикателствата, свързани с автономните автомобили и цветовете, индустрията разработва покрития със специфични слоеве, насочени към избягване на тъмни нюанси, които поглъщат сигнала, излъчван от сензорите. Ето защо производителите на автомобили и производителите на OEM покрития си съдействат в разработването на бои и специфичните покрития, които улесняват функционирането на сензорите на автомобилите с автономно управление, както и на сензори, насочени към подобряване на тяхната работа (например избягване на проблеми, възникващи от натрупването на мръсотия, сняг или лед върху тях).\n← Самоуправляващи се автомобили с неочакван враг: Автоматична автомивка


Джан Хайджоу – посланик на Китай: “В. Търново е прекрасен град с огромен потенциал“ | Официалният сайт на Велико Търново\nДжан Хайджоу – посланик на Китай: “В. Търново е прекрасен град с огромен потенциал“\nчетвъртък, 10 Авг., 2017, 13:34ч.\n2018-та година е обявена за „Година на туризма между Европа и Китай“\nЗаместник-кметовете на Община Велико Търново Снежана Данева-Иванова и проф. Георги Камарашев посрещнаха днес Джан Хайджоу – посланик на Китайската Народна Република в България.\nНегово Превъзходителство бе подробно запознат както уникалното културно-историческо наследство на града, така и с предимствата и възможностите за развитието на бизнеса и партньорските отношения в много сфери.\nПредставен бе както туристическият, така и бизнес ресурсът, заедно с богатите възможности, които предоставят двата университета, множеството филиали, колежи, училища, спортни бази на територията на града и региона.\n„Велико Търново е прекрасен град с огромен потенциал и възможности за развитие“, заяви Джан Хайджоу. „Туризмът е приоритет за двете страни и предоставя множество възможности за сътрудничество и взаимни контакти в тази област. Над 122 милиона китайски граждани пътуват с туристическа цел по света всяка година. Над 10 милиона посещават Европа. Все още сравнително малко – около 20 хиляди са китайските туристи, които посещават България. Има много какво да се работи и да се направи в насока на това този брой да се увеличи“, каза посланикът.\nТой сподели, че ключови сфери за подобряване на отношенията в областта на туризма са подобряване на рекламата, взаимното опознаване както на компаниите в туристическият бранш, така и между двете култури и хората, създаването на платформи за преки контакти между туроператорите, разработване на туристически продукти и маршрути са сред приоритетите в сътрудничеството в областта на туризма.\n„Китай партнира активно с Европа в областта на туризма и 2018-та е обявена за година на туризма между Европа и Китай“. Чрез формулата „16+1“ Китай поддържа тесни връзки и партньорство със страните от Централна и Източна Европа”, заяви още китайският посланик.\nИсторически градове в Китай проявяват интерес към подобряване сътрудничество към български градове с културно – историческо наследство. През месец септември на посещение във Велико Търново ще бъде делегация, водена от кмета на един от районите на Пекин, в който е съсредоточено голяма част от уникалното хилядолетно културно-историческо наследство на китайската столица. По време на срещата се очаква да се подпише споразумение за партньорство и съвместна работа в областта на опазване на културното наследство и на туризма.\nТимът на „Сребърна Янтра“ представи блестящо България в авторитетния конкурс „Music For Kids“\n[caption id="attachment_39835" align="aligncenter" width="300"] Младите таланти на България – Жаки, Преси, Марти, Яна, Криси и Николай Константинов, водени от директора…


Трима крадци в пловдивския арест - DC news\nТрима крадци в пловдивския арестКримиПловдив12.12.2015\nТрима крадци задържаха служителите на Трето РУ Пловдив, за извършени кражби, вчера.27-годишната С.И. от село Катуница е заподозряна в извършване на кражба на 08.12.2015г. Джебчийката откраднала портмоне с документи и 130 лева от пловдивчанка, която пазарувала в хранителен магазин на ул. “Васил Левски” в града.На 10.12.2015г. 23-годишен младеж от Айтос се е оплакал, че от питейно заведение на същата улица е изчезнал портфейла му с лични документи и сумата от 1800 лева. Проведените оперативно-издирвателни мероприятия на служителите довели до задържането на Д.Й. /26 год./ от Пловдив.Последният задържан е пловдивчанинът Ю.Ж. /29 год./. Той бил заловен при опит за кражба на мъжка чанта с пари и документи от лек автомобил “Фолксваген”, паркиран на ул. “Филипово”.Срещу нарушителите на реда са образувани досъдебни производства по чл. 194 от НК. Материалите са докладвани на Районна прокуратура Пловдив. Подобни статии\nDC news – Новини от Пловдив, Асеновград и регионаКрими Трима крадци в пловдивския арест


Митът за 10 ноември | Анархо портал\n10 ноември 1989 година. Дата на четвърт век назад във времето. Почти половин „средностатистически“ живот за нашите географски ширини и дължини. За някои хора е дори цял живот. Събитие, претопено в мит. И като всеки мит, съществува в двата си приказни варианта: на приказна история за ново начало или като трагедия за края на едно „светло минало“. Митът е толкова вторачен в себе си, че се самоиздига до значението на други дати. Най-често си мери самочувствието с 9 септември 1944 г., но се захласва да се изравни и с 3 март 1878 г. по важност.\nКолко много почести за обикновен партийно-държавен преврат! За от десетилетия готвено мероприятие по команда от „перестройващия се“ СССР, чиито вождове опитаха да поемат курса на Китай, но вместо това потрошиха империята на съставните ѝ части.\nНапоследък медиите повече от обичайното дъвчат темата за „началото на прехода“, оказал се безкраен. Жарки спорове в коментари под статиите в интернет, в радио и телевизионния ефир, по вестникарските страници – от близки до сериозното анализи, до жълти историйки. Жарки само според разбиранията на основните опоненти: носталгиците „живяхме по-добре“ и апологетите на „днес сме по-свободни“. Истински парливите мнения, че и двата „идеала“ пукната пара не струват от гледна точка на социалните свобода, равенство и справедливост, че „всяко правителство е заговор“, биват игнорирани или нападани с дружните усилия на иначе „непримиримите“ противници. Но когато никой не им пречи, опонентите се надпреварват да редят списъци „какво сме изгубили, какво сме получили“. Съществуването на държавността обаче не се поставя под съмнение. И така споровете се свеждат до препирните дали преди 10-ти, или след него държавата е била „по-добра“ за защитата на „националните интереси“, като „интересите“ се тълкуват как ли не. Наред с принципни съждения, обичайно валят аргументи за цените на киселото мляко и задължителността на празничните манифестации.\nВярно е, че от „битовизми“ като цената на киселото мляко и разнообразието на марките му в магазина е изтъкан целият ни живот. Вярно е, че има значение дали участието във всякакви обществени мероприятия е въпрос на избор, или по задължение. Но още повече е вярно, че изброените точки на препиране са следствия от базовото обществено устройство.\nПреди 10-ти собствеността беше изключително държавна, макар формално да имаше и други видове собственичество. Със собствеността се разпореждаше партийно-държавната бюрокрация.\nСлед 10-ти собствеността беше разделена между държавната многопартийна бюрокрация и частниците – повечето от тях не само че бяха стари кадри от номенклатурата на БКП, но бяха и тясно свързани с „бойния отряд на Партията“ – Държавна сигурност.\nПроизводството преди беше подчинено на измисляни от чиновниците „икономически планове“, корупцията цъфтеше, но край „задния вход“, редовно ѝ се заканваха да я „изкоренят“, за да не загрозява парадната фасада на „развития социализъм“; след 10-ти производството, доколкото е останало след приватизацията, е ориентирано не към нуждите на населението, а към реализиране на печалба, която, ако не може да се изтупа от вътрешния пазар, задоволява търсенето в чужбина. Разпределението по доходи пък се е влошило, разликата между ниските и високите е нараснала и расте. Работниците пак вземат малко, трудът им поевтинява заради безработицата, охраната на държавата – малко повече, най-много отново излапват ръководещите „лица“. Корупцията вече си дефилира без притеснение, само ще я „контролират“.\nНеразрешим остава въпросът кое е „по-добро“ – относително празни магазини при сравнително пълен джоб от държавна работническа заплата или изобилие от стоки в многобройните търговски обекти, за купуването на които обаче липсват налични пари, въпреки бачкане от зори до мрак за частника.\nИ преди, и сега, народът като цяло не решава нищо. Преди се е „доверявал“ на Партията да го води и командва (а тя – на ЦК, а то – на началството в Москва), сега народът е „делегирал права“ да го командват партийните обръчи около едрите бизнес групировки (а те се съобразяват с нарежданията пак от Москва, но, за „разнообразие“, и от Брюксел, и от Вашингтон; а не след много дълго – и от Пекин).\nЗатова можем да твърдим, че „промените след 10-ти“ не са съществени като цяло, а където все пак са заорали дълбоко, те никак не са подобрили живота на обикновените хора, дори напротив. Най-ценната „придобивка от демокрацията“ се оказа лекотата да заминеш на гурбет без завръщане, поне официално, с правно-наказателни последствия, вече не те пишат „изменник на родината“ за такава постъпка. Освен всичко друго, емигрантът ще се убеди, че западните капиталисти малко се различават от „комуняго“-богаташите у нас.\nКоето логично премахва ореола на 10-ти – и „светлата“, и „сатанинската“ му версии. Задачата за промяна на обществото не е решена, дори не е решавана, а мошенически подменена с частни задачки за задоволяване на паразитни интереси. •\n10-ти ноемвриБългарияДържавна сигурностдържавна собственостпартиясобственост\n„Собствеността е кражба“\n„Съзаклятието“ на Тодора\nПланът анархизъм турция Георги Константинов капитализъм бежанци Теория Настоящето Читатели Литература Само в Интернет солидарност работници власт криза избори Света Култура Франция Седмичник анархистката позиция Анализи Русия Гледни точки история свобода Китай протест Бакунин икономика Интервю общество анархисти анархистки идеали България протести История анархия ЕС анархизъм Гърция актуално анархизъм на практика Испания България САЩ бунт революция Новини държава


Отговори на проблемите на жените » Той и Тя » Цитрусови аромати за жени\nНотки на цитрусови плодове в пирамидата на аромат го правят по-свежа, понякога те придават сладост или кислинку. Цветя-цитрусови аромати в по-голяма степен предпочитат природата жизнерадостни, оптимистични и творчески.\nНай-цитрусови аромати за жени\nCatch Meот Кашарель\nЖенствена, леко на цветя-цитрусов аромат Catch Meот Cacharel избор на младите кокеток. Подобни на цветя-цитрусови аромати са най-подходящи за романтични срещи и годишен период.\nВръхни нотки: петитгрейн и мандарина.\nСредни нотки: италиански жасмин в съчетание с мароканския портокал.\nОсновни нотки: дървесни акорди резонира с амброй и бадемово молочком.\nEscale a Portofino от Dior\nЦветя-цитрусови парфюми Escale a Portofino от Dior въплъщават в себе си мистиката и красотата на средиземно море край. От всички цитрусови аромати за жени с по-женствен и мек, наситен с античния настроение, зелени градини и синевой морето.\nСредни нотки: аромат на бадеми.\nОсновни нотки: споразумение от кипарис, мускус и бележки кимион гальбанумом.\n"Хермес" Les Colognes Hermes Eau de Mandarine Ambree\nЦветя-цитрусови плодове парфюм Hermes Les Colognes Hermes Eau de Mandarine Ambree сравнително нови, издадени през 2013 г. Това на цветя-цитрусови парфюми, които принадлежат към ароматам унисекс.\nВръхни нотки: аромат на сочни мандарина.\nСредни нотки: маракуя.\nОсновни нотки: амбра.\nCentral Park South, от Bond No9\nСред цветя-цитрусови аромати за жени Central Park South, от Bond No9 се различава пролетната свежест и лекота.\nВръхни нотки: композиция от аромати на цветя от грейпфрут и касис.\nСредни нотки: комбинация от бележки от жасмин и момина сълза.\nОсновни нотки: дървесни акорди.\nFff Goutal Eau d ' Hadrien\nОт цитрусови аромати, за млади амбициозни жени трябва да се обърне внимание на парфюми на Fff Goutal Eau d ' Hadrien, които се отнасят до класически. Това е един от тези цитрусови плодове, пресни и аромати за жени, който успешно носен от жени на различни възрасти.\nВръхни нотки: сочен грейпфрут.\nСредни нотки: кора от лимон.\nОсновни нотки: споразумение от сив кехлибар и кипарис.\nДойде 2014 година и много Модни къщи представиха нови аромати. Какви са те, новости парфюмерного майсторство на тази година? Не е за изпускане!


За един успял млад мъж с неврокопски корени | Вестник Хроника\nПомните ли фурните в стария Неврокоп? Ония, покрай които ухаеше на топъл хляб с дебела долна кора и докато се прибереш в къщи половин самун вече беше излапан. Сигурно не… За един успешен неврокопчанин и неговите хлебарници, но в София, разказва Ема Иванова в сайта webcafe.bg\nНякога, преди много години, във всяко населено място е имало пекарна и когато хлябът се е вадел, е ухаела цялата улица… А вие яли ли сте вкусен хляб напоследък?\nДори за някого този въпрос да звучи смешно, то за доста хора най-вероятно е напълно резонен, предвид качеството на повечето масови хлябове, които се предлагат в магазините.\nАлек Дерижан и неговата съпруга предлагат пазарна алтернатива, която в най-голяма степен се доближава до спомените за качествен хляб.\nЧрез двете пекарни на фамилия Дерижан, обединени под името „ХлеБар“, занаятчийското производство на вкусен хляб в традиционна пещ се възражда по един модерен начин – и то в центъра на София.\nПравилно разтълкувахте името „ХлеБар“ – това е място, където освен да си купите хляб и други вкусни печива, можете да пийнете крафт-бира или да хапнете нещо вкусно от дневното меню.\nАко искаш хубав хляб – опечи си го сам\nСобствениците имат богат опит в гастро-бизнеса. Идеята за „хлебарница“ е именно пряко следствие на съществуването на „Бистро Комерсиал“ на ул. „Шишман“, когато Дерижан се изправят пред нуждата да предлагат хляб на клиентите.\nТочно както и Чърчил е казал: „Когато искам да прочета стойностна литература, сядам и си я написвам сам“, така и те решават, че ако искат хубав хляб, трябва да си го направят сами. Така се ражда бизнес, който вече е на над 6 години.\n„Живял съм в Мюнхен, където следвахме заедно с жена ми. Хлябът там е хубав и имахме някакъв опит като клиенти на малки занаятчийски фурни“, разказва Александър.\nТой уточнява, че техните печива се правят с фурна, облечена с камък, който се напича. Така се пече върху индиректна температура. Те не ползват ротационни или валцови пещи, които са по-ефективни, когато се търси количество.\nОбемът на производството на „ХлеБар“ все още е малък, всичко се продава на място и хлябът не стига, за да отговори на търсенето – което пък, от друга страна е добре – „Означава, че нашият продукт се харесва“, обобщава Алек.\nТой се надява ситуацията с „недостига на вкусен хляб“ да се промени след отварянето на собствен малък цех на „Цариградско шосе“, което предстои до дни.\nС цеха те ще могат да покриват по-добре нуждите на своите клиенти, както и по-успешно да подпомагат няколко ресторанта, един био-бар и няколко малки деликатесни магазинчета.\nИнтересното при семейния бизнес на фамилия Дерижан е, че техният хляб излиза към 12:30 – 1 часа на обед. Печенето продължава до към 4 часа следобед, като се вадят включително и други печива.\nРабота с финес, подходяща и за артисти\n„Работното време е интересен момент. Не печем вечер и не работим нощем, защото искаме при нас да работят хора, които се чувстват добре. Не е проблем да дойдеш в 6 сутринта, но нощем е трудно… Ако сте виждали например стари пекари – много от тях се алкохолизират или стават асоциални…“, коментира Алек.\nВ „ХлеБар“ засега работят около 25 човека, като във цеха ще има място за още 4-5 души. Повечето хора в производството и зад касата имат и други занимания, като – за разлика от други работодатели, Алек намира това за плюс. „Ако искаме хора, които да са по-качествени, с които може да се работи добре, обикновено те са хора на изкуството, които си помагат финансово. Плаща се почасово, както и в Германия“, обобщава политиката на заетост той.\nСебестойност и качество\nЦикълът на производство на един половин килограмов самун (умишлено не се предлага килограм, тъй като този занаятчийски хляб е много по-траен от заводския) е около 10-12 часа – от замесването до изпичането, като времето на втасване също зависи от температурата.\nОт предния ден се замесва закваска, основните теста втасват няколко часа, слагат се в ратанови кошници, облечени с лен, за да не залепват и така приемат формата на съда – пак втасват и едва след това влизат във фурната.\n„Като се пече с квас е така. Затова и хлябът ни не е евтин, той е между 2,60 лв и 3,80 лв за половин килограм“, коментира Дерижан.\nДруга причина за голямата разлика в цената е в качеството на суровината.\nБрашното, което използват от „ХлеБар“ е чисто, без примеси, без стабилизатори и фиксатори. Те работят с българско брашно от малка семейна фирма от село Балван, Великотърновско. Фирмата има собствена мелница и мели собствено жито и ръж.\nБаничките също имат по-висока себестойност (между 2,8 лв. и 4 лв) понеже се правят с домашно точени кори, чиито срок на годност е едва 2 дена! Освен това, вместо олио, се използва зехтин, който се внася от кооператив в Гърция. Освен традиоционна баница със сирене, от „ХлеБар“ предлагат и банички с картофи и манатарки, както и баница с тиква или ябълка, в която няма никакви животински продукти и е подходяща дори и за вегани.\nСамите хлябове са 8 вида засега, сред които пълнозърнест, с лимец, със сушени домати.\nДерижан определя своя бизнес, както и бизнеса на всички малки занаятчии като бизнес на „съмишленици“, а не на конкуренти, защото, според него, всички са, в известен смисъл, „от едната страна на барикадата“, срещу големите индустриални производства и вериги.\nАлек не вижда нищо лошо в хранителната индустрия „за масите“, но не му допада липсата на човешко отношение и морален елемент в корпорациите, както и вертикалната структура на този вид бизнес.\nТой смята, че малкият бизнес трябва да има абсолютно различен подход.\n„Ние отделяме фокус върху продукта. Нашият хляб реално няма какво да го мухляса, само губи влажност и става по-твърд. В пакетирания хляб се вкарва специален газ при пакетирането, за да не влиза кислород и да не мухляса, той може и да е на една седмица, като го отворите след максимум 2 дни вече хваща мухъл…“\nВ „ХлеБар“ също имат планове и срокове, които се следват, и – естествено – финансови разчети, но Алек заявява категорично:\n„Аз няма да сменя бурбонската ванилия с ванилин, защото ванилинът е 10 пъти по-евтин. Аз самият мога да ям абсолютно всеки продукт, който произвеждаме и без притеснения да храня децата си с него“.\nНие сме класически икономически субект, добавя Дерижан, и заключва:\n„Не съм лицемерен да кажа, че печем хляб „за добруването на народа“, по-скоро сме намерили начин за изкарването на средства и то така, че това да бъде в положителния икономически модел“.\nКъде можете да намерите „ХлеБар“?\nНа ул. Оборище 14 (вход откъм Васил Априлов), ул. „Шишман“ 27 и… във Фейсбук.\nМинимум 13 515 букета ще бъдат продадени днес от цветарите, колкото е броят на пълнолетните…\nВременни резултати от гласуването за герб на Мосомище


Начало > Дънки\nМъжките дънки преди\nДа се върнем на днешната мода\nВидове дамски дънки\nСтегнати или широки\nКакво е било преди да се появят?\nДизайнерски дънки за мъже са гореща модна тенденция и не изглежда, скоро това да се промени. До преди по-малко от век, ако някой забележи човек с дънки ще го погледне из под вежди. Това е било така защото те не са се смятали за една модерна статия каквато е сега тази. Тогавашното общество не е утолявало дънките за прилична и добре изглеждаща дреха. Дизайнерските панталони за мъже обикновено се състои от това, което ние днес наричаме изтъркана бизнес мода, която включва: панталони, спортен костюм от туид и др.\nМъжките модели започват живота си в Америка през 1800 г. като тежкотоварни работни панталони за мъже, за да се носят по време на работа на открито или в други фабрики с ръчен труд. Дамските се зараждат отново в Америка и стават популярни в началото на 20 век, особено когато жените започнаха да ги носят по време на работа във фабриките по време на Втората световна война. Тогава те са били провиснал и свободни предназначени за по-лесна мобилност и комфорт, а не мода.\nПрез 1950-те и 60-те години, дънките за мъже и жени започва да се развива като популярна изявление мода. По-младото поколение в полза дънки като знак на бунт срещу родителите си, които се смятат за по-добре облечени. Така че, макар и да започват да се разпространяват, те все още се далеч от горещата мода която им предстои. В действителност, някои обществени места всъщност са забранени да се носят дънки в техните помещения.\nОт 70-те и 80-те години, макар, дънки не са приемани само като небрежен стил, но дизайнерите започнаха да виждат потенциала в тях. Дизайнерските модни декорации се оказват в затруднено положение изглежда и разбират че те са синоним на дизайна на дънките. Тези дни те започват да става приемливи за носени почни навсякъде и във всеки стил и цвят.\nДизайнерските мъжки дънки продължават да се развиват. Някои мъже предпочитат по-широки и провиснал стил на дънките, докато други предпочитат по-стегната. Предпочитанията на стил, завиди най-вече от възрастта. Работните широки дънки са започнали да се произвеждат като по-тенис и стилни дрехи, които обаче не са предназначени за работа.\nМъжките дънки могат да бъдат един от най-трудните дрехи за купуване. Може да правите покупка след покупка и пак да не уцелите правилния чифт и размер. Ако знаете вашия тип тяло, и стилове, които му отиват най-добре, може да спести много време. Показани са различни видове.\nТе са вечна класика, които предлагат комфорт, както и стил. Обикновено стоят най-естествено, какво и правят краката и бедрата да изглеждат по-слаби и тънки. Този жанр е класически и ако сте свикнали с такъв модел или само те ви стоя най-добре, няма нужда да се колебаете при покупна на нов чифт. Ако желаете може да изберете дънки, които в горната част на бедрата са нарязани. Те също са удобни, а разрезите ги правят малко по-разчупени и модерни.\nОще за мъжки дънки\nДънки са най-разнообразни дрехи, тъй като нямат ограничение в каквото и да е. Можете да се обличаш в тях, когато излизаш да се забавлявате или лесно може да ги носиш на твоите ежедневни срещи. Това е един вид царя на облеклата, за мъже и жени. Можете се използва като официално или полуофициално облекло или просто случайно което обединява най-подходящия вид риза, тениска или пуловер с дънки. Понякога само един жанр може да се окаже спасителен за всички поводи, но са редки моменти, когато трябва да има няколко чифта в гардероба си. Когато ходя за дънки, често изпитаm любовта и омразата към тях защото хем искам нещо нови, по-хубаво и различни, но хем не знам какво да избера. Знам че дънките трябва да се съобразят по стил, вид и годни!\nЧесто видовете дънки, които отличават едно момиче са рязаните модели. Ако по-рано разберем точните модели които най-много ни подхождат, може да спестите време, пари и разочарованието, което се причинява при скитане в търсене на правилните дънки. Има различни разфасовки които обхващат формата на крака.\nИма видове, които са прави и еднакво стегнали по цялата дължина на крака, има такива, които са по-стегнати в бедрата, други са тънки и прави, които правят краката да изглеждат много слаби и четвърти са по-отпуснати, като в това число влизат и нарязаните дънки. Така че изборът е ваш, може да се чувствате комфортно с по-отпуснати модели или да наблегнете на извивките на тялото си със стегнати модели.\nОще за дамски дънки\nДънки, 10.0 out of 10 based on 1 rating


Дневен хороскоп за 23 август – Новини Разград\nМного Овни днес са готови да узаконят своята стара връзка. Близък човек, който се намира редом до вас, може да се нуждае от наставления и контрол.\nОкончателно си оправете старите неща и нахвърлете перспективите за бъдещето.\nДенят е най-благоприятен за счетоводна работа.\nГоляма е вероятността Телците да постигнат душевно равновесие. Любовните им отношения могат да преминат на нова спирала в развитието си. Неочаквано известие, нови задължения или домашни грижи искат от вас много сили и време.\nОбщуването с партньорите или ново познанство може да създадат основата за подобряване на материалното положение.\nБъдете внимателни при общуването с малко познати хора или при правенето на покупки – може да се опитат да ви измамят.\nБлагоприятни са усамотяването и съсредоточаването върху проблемите си. Възможно е известно време да бъдете принудени да живеете с неинтересни за вас хора.\nДенят е свързан със суетене, дребни проблеми и умора, което е особено тежко за Близнаците.\nВъзможно е всякаква инвестиция на финанси да бъде успешна и да донесе печалба.\nЗа днес не назначавайте срещи. Препоръчва ви се да прекарате вечерта сами. Пасивен ден, който няма да внесе сериозни изменения в живота ви.\nПридвижването ви в службата зависи от това дали се страхувате да поемете риск.\nНегативните промени в материалния живот трябва да възприемате като заслужени.\nСъществува вероятността от ново познанство с интересен човек. Осъществявайте деловите си срещи и контакти през първата половина на деня, тъй като през втората половина ви се налага да се заемете с домашни проблеми.\nВътрешната енергия и деловитостта на Лъвовете започват да растат, което позволява на мнозина да привлекат околните към реализацията на своите замисли.\nРешителните действия, натискът и целеустремеността водят до високи резултати.\nДевите могат да завържат познанства и да намерят нови източници за творческо вдъхновение. Нестандартният поглед върху нещата, известната ексцентричност и острота на съжденията на Девите могат да учудят хората, дори добре познаващите ги.\nНе преминавайте покрай дреболиите и всичко разнищвайте докрай.\nТова повишава вашите професионални и житейски навици. Вашите желания могат и да не съвпадат с възможностите ви.\nЕдинствената неприятност на този не съвсем лош ден може да бъде лекото несъгласие с любимия човек. Появява се възможността да се оцени или преосмисли изминатия път.\nТози ден обещава да бъде спокоен за Везните и да ознаменува нарастването на творческия им потенциал. Успехът във финансовата сфера зависи от умствените ви способности.\nВие можете да разчитате и предвиждате изменението на курса на ценните книжа, благоприятна може да се окаже вашата активност в промишлеността.\nМного Скорпиони няма да са способни да се концентрират върху вътрешните си усещания и могат да изгубят интерес към неотдавнашния обект на своята страст.\nСтарайте се да бъдете безупречни във всяко отношение и да спазвате правилата на поведение на обществените места. В работата си не трябва да разчитате на късмета, всичко зависи от вашата целеустременост.\nПостарайте се да се въздържате от твърде смели постъпки, решения и изводи. Не приемайте предложенията за лесни доходи.\nСтрелците могат да проявят благодушие и снизходителност към грешките на любимия си човек. През втората половина на деня са благоприятни активната почивка, развлеченията и разходките.\nСлужебните дела, отговорните срещи или оформянето на важни документи може да се подредят от добре по-добре, но много Стрелци се вълнуват от правилността на избраната насока на дейност.\nВъзможно е да се открият грешки или финансови загуби, недобросъвестност на партньорите или подчинените.\nПланетите може да окажат своето неблагоприятно въздействие в сферата на любовта и еротиката на хората, родени под знака на Козирога. Близките ви хора очакват от вас разбиране и изразяването на любов.\nЗвездите са готови да помогнат на Козирозите в опита им да постигнат и най-честолюбивите си замисли и цели.\nТрудовата дейност ви обещава добра печалба.\nОколните, които не се отличават с порядъчност, може леко да злоупотребят с вашата доверчивост. На мнозина благотворителната дейност обезпечава психологическа устойчивост и допълнителен стимул в живота.\nВероятно отборът от съмишленици, който действа заедно с Водолея, намира възможност за успешно продължаване на делото.\nДнес могат да бъдат удовлетворени исканията за всякаква финансова поддръжка.\nГлавна задача на първата половина на деня е умението да покажете на партньорите си своите възможности, своята надеждност и делови маниер – тогава можете да разчитате на тяхната поддръжка, не само морална, но и което е доста по-важно, материална. Не забравяйте тези, които се нуждаят от вас.\nСемейните дела са свързани с прекомерни материални изисквания на Рибите или на техните подопечни.\nПазете си всички бонове и квитанции – възможни са грешки в сметките.\nПредишна Предишна публикация: Малък самолет падна до Шумен\nСледваща Следваща публикация: Екологична катастрофа в Черно море заради мазута до Созопол


Да станеш медиум по-късно в живота... Да, възможно е - Блог\nДа станеш медиум по-късно в живота... Да, възможно е\nСнимка на пясъчна пътека с плажна трева от безплатни снимки от Pixabay\nАктуализирано на 30.12.2020 г\nНякои хора имат подаръци, други хора нямат подаръци и ми се иска да беше толкова изрязано и сухо.\nМедиумите се раждат на всяка възраст.\nСпособностите на човек могат да се отворят в различни моменти през целия му живот.\nВсички имаме капацитета за това, тъй като всички споделяме едно и също наследство, което произтича от една и съща изходна ДНК.\nСподеляме една и съща линия от звезден прах, просто някои имат по-голям интерес към нея от други. Някои имат отвор, докато други все още не са го отворили. И някои атрибути да станат медия, както и да сте на правилното място в точното време.\nСпособността за общуване с Духа може да започне да се проявява рано в живота, както в детството, или може да започне да се проявява по-късно в живота.\nИма два типа медии, които обхващат всички общества и народи и се наричат тип 1 и тип 2.\nИ двете са естествени и могат да се проявят естествено.\nМислете за това като за епигенетична ДНК, в зависимост от живота на човек, на какво е бил изложен и какви са неговите наследствени линии, определени тенденции могат да лежат латентни в изходния код, докато или когато нещо ги задейства да се отворят.\nТип 1 (начало в детството):\nТова е най-често срещаното и се случва, когато способностите ви да виждате, чувате и усещате тези в Духа започват да се проявяват в детството.\nАко имате спомени за бугимена, въображаеми приятели, страх да спите сами през нощта или кошмари, най-вероятно имате естествено медиумиране тип 1.\nПритежаването на естествена способност за медиумиране от Тип 1 не означава непременно, че развивате способностите си в този момент. Всъщност много хора с тип 1 медиумизъм изчакват до по-късен етап от живота си, докато успеят да обгърнат главата си около случващото се, за да развият своите способности.\nТова е медиумията, която стереотипно се счита за вида на медиумните способности, които трябва да притежавате, за да бъдете „добра“ и „естествена“ медия. Това не е точно 100% истината. Което ни отвежда до втория тип.\nТип 2 (начало при възрастни):\nТова е, когато вашите способности да виждате, чувате и усещате тези в Духа започват да се проявяват по-късно в живота, обикновено след духовно пробуждане.\nПоявата на способност за медиумиране при възрастни обикновено се случва в съвпадение с някакво духовно пробуждане, като например:\nИзживяване, близко до душата\nЗагуба или предателство, предизвикващо събуждане\nВъзрастните обикновено разкриват способностите си естествено за тези в Духа, когато Духът им започне да се отваря. Ако сте имали събитие, предизвикващо духовно пробуждане, от всякакъв вид - способностите за медиумиране често идват ръка за ръка с това.\nПри Тип 1 или Тип 2 имате работа с някой, който има естествени способности за медиум.\nТе просто се развиват и представят в различни форми, в различно време, по различни причини. Наистина всичко ще зависи от вашата житейска карта.\nИма много видове естествени среди. Ето списък на всички различни видове психически медии.\nМислите, че може да сте медиум? Вижте Набора от инструменти на Medium.\nДжо Бъдън GF\nКак можете да видите духове? Ръководство за духовно ясновидство\nНоволуние и психически способности: Развийте своите дарби с лунния цикъл\nКак да се чувствате комфортно с яснослушанието\n8 знака, че сте били психически медиум в минал живот\nкогато плячката се обажда\nмалки романтични стихотворения\nчаст от тялото на козирога\nсингъл мем за валентинки\nШон Мендес женен


По-малко от седмица след обновяването на централния парк - вандалска проява / Новини от Казанлък\nПо-малко от седмица след обновяването на централния парк - вандалска проява\n22 юли 2020, 17:10 коментара\t3591\nЗа по-малко от седмица след приключване на обновяването на централния парк в града са налице и първите вандалски прояви. Част от розите, разположени около паметника на „Обединена Европа“ са стъпкани и унищожени, а извършителят, потъпкал кътчето красота вече е установен и ще бъде глобен.\nМлад мъж на възраст около 25 години, жител на гр. Казанлък е разпознат като извършител и ще му бъде наложена глоба по чл. 36 т.3 от Наредба 2 на Община Казанлък за опазване на околната среда и озеленените площи и дълготрайната дървесна и храстова растителност, която гласи че „в общинските озеленени площи се забранява късането и изкореняването на цветя и повреждането на цветни фигури.“ Глобата, която ще трябва да заплати е в размер между 100 и 500 лв.\nСлучаят се разиграл в малките часове на днешния 22 юли. Група от 5-ма приятели прекарвали вечерта в градския парк. С добро настроение и танцова стъпка младият мъж обикалял около монумента. Около 03.20 часа се е включила поливната система в градинката, която е предполагаемата причина за потъпканите рози. След като се включила, единият от тях се ядосал, а резултатът от яда му – 15 потъпкани рози.\nГрадинката около монумента “Обединена Европа“ посрещна казанлъчани обновена\nОбновеният парк – градски оазис създаден от Лора Иванова\nВандали “убиха“ дървета и извадиха павета в Казанлък


Татуси с надписи - Lazara.bg\nHomeТатуировкиТатуси с надписи\nТатуси с надписи – модерни и уникални\nКакто всички знаем, правилните думи могат да вдъхновят хората да правят невероятни неща. Така че би било добра идея да ги носим със себе си през цялото време, за да ни мотивират. В повечето време, нашите татуировки с надписи могат да ни напомнят за отминали времена. Те също така биха могли да са просто израз на нашите собствени чувства или цитати от филми, които имат смисъл за нашето ежедневие. Дали метафорично представени или в буквалния им смисъл, татуировките съдържащи думи са едни от най-популярните видове днес. Те могат да бъдат поставени на гърба, раменете, краката и ръцете. Всъщност – навсякъде по тялото. Хилядите шрифтове са също един удачен начин да се подсигурите, че ще имате уникална татуировка. Днес, можете да разгледате на вдъхновяващите татуировки за жени по-долу!\nТатуировка с надпис „Je ne regrette rien“ от френски означава „Не съжалявам за нищо“. Това е цитат от емблематичната песен на французойката Едит Пиаф. Римите на думите отекват в ритъма на мелодията по типичния френски маниер. Преведено буквално, песента не е в състояние да поддържа вътрешната хармония на лириката и мелодията, на който и да е друг език. Думите от припева на Едит могат да бъдат мантрата на всеки, който живее на момента – щуро, интензивно, хедонистично. Всичко, което е сторил на момента е било истинско и правилно и в бъдеще не трябва да се съжалява за това. Друга гледна точка на „Je ne regrette rien“ е смисълът от самата песен – миналото, с всичкото си добро и лошо няма никакво значение. Важното е настоящето и бъдещето. Хубавите времена са отминали и няма нужда от болезнена носталгия, лошите са си там и няма да се върнат. Единственото, което ни остава е това, което се случва сега и това, което предстои.\nТатус с надпис „For you, a thousand times over“ („За теб и хиляда пъти“) е цитат от романа на Халед Хосейни „Ловецът на хвърчила“. Тези думи означават, че дори знаейки за последствията, които определено действие ще окаже върху живота ви, вие ще го направите за някого отново и отново. Цитатът олицетворява силната привързаност и отдаденост на двама души.


Златаровци честват своя патрон - Kardjali.bgvesti.NET\n11:01, 17 фев 2021 г.\n16 февруари, Професионална гимназия по туризъм – гр. Кърджали, отбеляза 136 години от рождението на своя патрон проф. д-р Асен Златаров. На днешния ден по традиция новопостъпилите ученици – осмокласниците – поднесоха цветя пред портрета на големия учен, общественик и белетрист и тържествено положиха Златаровска клетва.\nПрограмата за отбелязване на патронния празник започна седмица преди това с конкурса „Открий таланта/ твореца в теб” за рисунка, есе, фотография и презентация на тема „Аз и моето училище”. Много от учениците откликнаха на предизвикателството и се включиха активно, като изразиха идеите си в рисунки и фотографии, и показаха творческия си потенциал в писането на есета и изготвянето на презентации.\nИнтерес сред гимназистите предизвика и проведената онлайн викторина, свързана с историята на училището, както и живота и дейността на Асен Златаров. В рамките на няколко дни, преди честването на патрона на училището, в началото на всеки първи учебен час учениците получаваха по два въпроса. Критерии за оценяване бяха точността на фактите и събитията и времето за отговор. След първия ден всеки следващ беше очакван с огромен интерес и желание за получаване на следващите два интригуващи въпроса и изпращане на правилните отговори.\nМероприятията по случай Патронния празник продължиха и със състезанието за домашно приготвени сладки на тема „Свети Валентин”. За младите хора това бе начин да покажат своите умения в сферата на сладкарството и да изразят въображението си по необичаен начин. Празникът стана повод за учениците от XII б клас, професия „Хлебар-сладкар” да приготвят за осмокласниците атрактивно украсени сладки с формата на сърце. Милият жест докосна сърцата им и ги изпълни с радост.\nВсички изявени участници в конкурсите и състезанията бяха наградени от директора на ПГТ инж. Марияна Стратиева. На всички ученици, учители и служители на учебното заведение тя пожела много здраве, съзидателност и новаторство в личен и в професионален план.\nЗлатаровци с етнографска изложба и изложба от минерали по случай патронния празник 12.02.2021\nУспешен старт за златаровци 19.12.2020\nЗлатаровци отново на Канарските острови! 30.09.2020\nПрофесионалната гимназия по туризъм в Кърджали отново отвори врати 16.09.2020\nЗлатаровци в действие! 15.02.2020\nЗлатаровци честват своя Патронен празник 12.02.2020\n— Кой може да поправи радиостанцията на бронетранспортьора?\n— Г-н Старшина, станцията на радиолампи ли е или на транзистори?\n— За особено глупавите повтарям – на бронетранспортьора!\nУченик от Кърджали е установен с COVID 19, родителите здрави


Задържаният за убийството на рейнджърката направил самопризнания — Action-News.bg\nЗадържаният за убийството на Десислава Стоянова е направил частични самопризнания. Работи се по всички версии и не се изключва неуредени финансови отношения или сексуално посегателство. Мъжът е криминално проявен. Това стана ясно по време на извънреден брифинг на окръжният прокурор на Пловдив Румен Попов и директорът на МВР-Пловдив старши комисар Атанас Илков.\nТялото на жената е било открито в дом на Светослав Каменов, като сам е разкрил къде е сложил трупа. Тялото е престоял 8 дни в ракла под диван. При първоначалния оглед са констатирани наличие на множество удари по лицето, счупване на врата, а трупът бил поставен в ракла. Тепърва ще се установява дали тя е бил поставена в шкафа още докато е била жива или след нейната смърт.\nТой е бил задържан не във връзка с убийството, а защото е бил последният човек, който е бил с нея преди да изчезне. Бившият военен се укривал във врачанско село. Малко преди да бъде задържан, служителите на полицията установяват, че лицето се намира в Северна България и се е свързал с полицай. Той поставя условия на неговия роднина, че трябва да отиде при него в гората, а ако не дойде сам ще „стане страшно“. В крайна сметка лицето е задържано, обясни Румен Попов. „Има данни за неуредени финансови отношения между двамата. Нямаме информация да са били в интимна връзка“, добави той.\nПредстои да му бъде повдигнато обвинение за убийство.\nФутбол по телевизията днес, 08.12.2018г.


Блог - Розово злато\nИзвестно е, че чистото злато е много мек и лесен за износване и надраскване благороден метал, поради което в бижутерията най-често се използват негови сплави. Съчетаването му с други метали променя цвета му и повишава неговата твърдост. В зависимост от наличието на определени метални примеси са познати различни благородни сплави. Бялото злато е с примеси на никел или паладий. Благородният метал се оцветява в синьо при съчетаването на злато с желязо или индий. Зеленикавите нюанси на златото се придобиват при съчетаването със сребро. Червената златна сплав пък се получава при наличието на мед.\nРозовото злато е цветна сплав, която се получава като смес на благородния метал с други метали, като мед, сребро и паладий в различни пропорции. Традиционно производството му се основава на съчетаването на мед и злато. Червеникавото оцветяване и по-плътните розови тонове се дължат на добавянето на по-големи количества мед. Сплавянето с паладий пък придава на благородния метал червено-кафяво оцветяване.\nЗа никого не е тайна, че розовото злато завладя дамските сърца и се утвърди като класически благороден материал, използван при различните видове бижута. Не от вчера нежнорозовият благороден метал е желана част от пръстени, колиета, брошки, обеци и гривни. Със своите необичайно нежни и романтични нюанси благородният метал подчертава инкрустираните в бижутата камъни по неповторим начин. Днес бижута с розово злато са част както от ежедневния гардероб, така и от официалния делови костюм на съвременните дами.\nВсъщност благородни златни сплави с розови и червени нюанси са познати на хората още от Средновековието. Розовото и червеното злато е популярно в Русия в началото на XIX в., а през XXI в. се налага като популярен ювелирен материал за сватбени бижута. Модният възход на цветната розова сплав набира скорост през 2006 г, когато започва да се появява по-често в бижутата на известни дизайнери.\nДнес много дами искат техните бижута да са от злато в женствени розови цветове (дори заради това, че заради наличието на мед тази благородна сплав е по-евтина от жълтото и бялото злато). Предпочитани са и някои необичайни нюанси между розовите и жълтите тонове. Няма съмнение, че то е (и вероятно ще продължи да бъде дълго) постоянна част от съвременната дамска визия. Нежният, топъл и страстен на цвят метал украсява много дамски аксесоари – чанти, портмонета, очила и обувки. Златният метал с розов цвят е част от корпуси и циферблати на маркови часовници.\nЦветното злато в различни розови нюанси се радва на голяма популярност. Според някои модни експерти през последните години любовта към бижутата с розово злато (или златно покритие) започват да изместват дори търсенето на сравнително евтини украшения. Меките розови тонове на благородния метал завладяха съвременния дамски маникюр и педикюр. Страстният и съблазнителен розов цвят е предпочитан за лакове, гримове и червила.\nОсвен в бижутерията, със своя деликатен и женствен цвят розовото злато очарова и привлича интереса на дизайнери и производители в много други области. Нежният цвят на благородния метал навлезе и в света на технологиите – днес дамите се радват на смартфони (включително марки като iPhone и Samsung), таблети и слушалки в приятни за окото розови тонове. С него днес се украсяват различни декоративни предмети. Позлатени с благородния розов метал са дори предмети от бита като вилици, лъжици, ножове и ножици.\nЗасега по всичко личи, че модната тенденция, свързана с употребата на розово злато, скоро няма да отмине. Така, че заложете на класическия благороден метал в женствените тонове и колекцията от вашите дамски бижута винаги ще бъде актуална!\nцветни благородни сплави\nбижута с розово златно покритие\nДамски обеци "Спайкс" с бял циркон и 18К розово златно покритие. Код: BV296.\nДамски пръстен с австрийски кристали и 18К розово златно покритие. Код: PS92.


Лоис Макмастър Бюджолд — Хоризонти (2) — Моята библиотека\nДокато слизаха по стълбите към Удавената махала, Бери се обърна през рамо и се усмихна щастливо на Фаун. Бяха си сменили местата и сега Уит и Бери вървяха първи и се държаха за ръце. Фаун също стискаше ръката на Даг, макар и не толкова силно. Бар и Ремо бяха зад тях. Когато стигнаха едно по-широко място, Бар стисна Даг за рамото и изръмжа.\nДаг спря и се загледа безизразно към реката. Фаун също спря, стресната от тона на Бар. Ремо даде знак на Уит и останалите да продължат.\n— Ти използва убеждение за писаря — каза Бар, щом останаха само четиримата.\nДаг притвори очи, после вдигна поглед, сякаш се опитваше да подскаже на младежа, че няма намерение да спори. По този начин обаче можеше единствено да го подразни. Фаун покри устните си с ръка. „Помислих си, че се случва нещо такова.“ Макар тя да не можеше да усети кога някой използва усета си за същност, Бар и Ремо можеха. Ремо не й се стори ядосан колкото Бар, но и той явно бе разтревожен.\n— Три ми сол на главата, задето онзи път се опитах да използвам убеждение при капитан Бери, а то дори не се получи! — възмутено възкликна Бар.\nДаг мигна отново и продължи да чака търпеливо и напълно спокойно. Не отрече обвинението.\n— Защо ти да можеш да използваш убеждение при фермерите, а на мен ми е забранено?\n— Онзи си седна на задника — намеси се Ремо. — Нали не искаше глупостите му за земя, наследство и така нататък да съсипят венчавката?\n— Не, но… не е там работата. Не, може би е точно това. Убеждението е позволено, когато е за нещо добро, нали? Ами и аз го използвах за добро! Просто се опитвах да накарам Ремо да се върне в Пърл Рифъл с мен, нали затова ме бяха пратили. Освен това не беше просто добро дело, беше ми задължение! Ако ще създаваш правила, които съм длъжен да изпълнявам, а след това ще ги нарушаваш, как да ти имам доверие?\n— Може би не трябва — отвърна сухо Даг.\nФаун се намеси, за да не даде възможност на Бар да продължи с разпалените обвинения.\n— Даг, нали не си оставил нещастния човек омаян?\n— Значи си поел част от неговата същност.\n— Просто ще я добавя към колекцията, Искрице.\nФаун се замисли за частиците чужда същност, които Даг бе поел през изминалите месеци, за да не позволи на фермерите да останат омаяни, също и по време на необичайните си експерименти с храна и животни и дори когато бе разкъсал същността на ренегата Крейн.\n— Колекцията ти става доста странна.\n— Ами да… така е.\nБар понечи да продължи с обвиненията, но партньорът му го стисна за ръката и поклати глава. Фаун не беше сигурна какво премина между двамата, макар да стана ясно, че стигнаха до безмълвно съгласие.\n— Можем да поговорим по-късно — каза Ремо. — Дайте сега да настигнем останалите. Нали не сте забравили, че днес е и рожденият ден на Фаун.\n— Освен това трябва да довърша вечерята — вметна нетърпеливо тя.\nБар погледна вбесено другите двама Езерняци, но на Фаун се усмихна.\n— Права си. Сега нито е времето, нито пък мястото да обсъждаме този въпрос. — И добави малко заканително: — Ще ни трябва повече време и много повече място.\nРемо кимна доволно. Даг продължаваше да мълчи, макар да бе стиснал устни. Заслизаха по стълбите. Фаун си мислеше: „Този път съм съгласна с Бар“.\nФаун не се измори много, докато приготвяше вечерята по случай сватбата и рождения ден, защото всички се включиха да помогнат и се въртяха около огнището в задната част на „Завръщане“. Както обикновено тя сервира шунка, картофи и лук, но имаше и прясна морска риба, сладки картофи, ароматни портокали и сушени сливи, също и миди, приготвени с последното солено масло. Подаръкът на Бо беше буре бира, която се оказа много по-тъмна и по-силна от бирата в долина Грейс. Може би тъмният цвят все пак не се опитваше да скрие мътната греймаутска вода, защото бирата беше вкусна и помагаше чудесно да преглъщаш храната.\nТортата по случай сватбата и рождения ден беше ябълкова. Последва кратък спор за свещите, задължителни за всяка торта за рожден ден, докато сватбената торта трябваше да бъде украсена с цветя. Хоторн се примоли за свещи единствено за да види как Даг ги пали, така че Фаун бодна свещи от пчелен восък в средата, а края обточи с цветя. Когато Даг замахна с куката, деветнайсетте свещи пламнаха с тихо свистене и едва не изгориха веждите на надвесилия се над тях Хоторн.\nФаун беше толкова заета с подготовката на празненството, че беше забравила да си намисли желание. Видя как Уит и Бери се усмихват един на друг и си помисли дали да не им пожелае много щастие, но пък желанието трябваше да си е лично за нея. Свещите бяха в нейна чест.\nПое си дълбоко дъх и си каза: „Искам у дома“.\nНе че й бе мъчно за фермата на родителите й в Уест Блу, защото последното й желание беше да се прибере там. Животът на лодката беше вълнуващ, неповторим, но „Завръщане“ приличаше на грубо скована барака, а и пътешествието идваше към края си. Фаун искаше истински дом, построен на твърда земя, нейна и на Даг. Искаше да си има истинска печка. „Искам си бъдещето.“ Искаше тези хора да са част от него — вдигна очи и ги огледа — Даг, Уит и Бери, Ремо и Бар, Хоторн и Бо, дори Ход, готов да изръкопляска, когато тя духне свещите. Проряза я остра болка, когато си каза, че иска и нови лица, децата, които двамата с Даг все още нямаха. „Искам всички да се приберем живи и здрави у дома. Където и да се окаже, че е истинският ни дом.“ Пое си дълбоко дъх, затвори очи и духна пламъчетата. Когато всички изръкопляскаха, отвори очи и се усмихна.\nСлед тортата идваше ред на подаръците, както за рождения ден, така и за сватбата. Даровете за младоженците обикновено бяха практични, за да са от полза в дома на младата двойка — или пък шатрата, ако бяха Езерняци, но идеята беше една и съща, каза си Фаун. Само че на Уит и Бери им предстоеше дълъг път до спорната къща в Клиъркрийк. Затова подаръците им трябваше да са малки, за да могат да ги пренесат. Бар беше намерил, незнайно откъде, нови обувки от червеникавокафява алигаторска кожа за Бери и Фаун, които дори им бяха по мярка — хитрият младеж бе занесъл на пазара по една тяхна стара обувка. Хоторн и Ход гордо подадоха на Фаун семейна книга, подвързана на същото място, откъдето Уит беше купил своята, но значително по-малка, за да може да се побере в дисагите и да не надвиши бюджета им.\nФаун подари на младоженците долни гащи, тъй като бе открила чудесен памучен плат на пазара, при това значително по-евтин, отколкото в Олеана. Стори й се толкова хубав, че й стана жал да го подмине. Правите шевове и простичките върви не й създадоха никакви проблеми, а и тя бе шила гащи за Уит и преди — леля Нати я бе научила да шие много отдавна. Уши и за сирака Ход, който избърса една сълза с ръкава на ризата си и веднага се скри в един от тъмните ъгли на каютата, за да си ги обуе. Тъй като се чувстваше неловко, не посмя да се похвали, но повика Уит да ги види, преди отново да си обуе панталоните. Уит имаше странно изражение, когато се върна, и приглади замислено своите, преди да ги сгъне грижливо, нещо напълно нетипично за него, тъй като досега беше приемал работата на Фаун за даденост.\nУит и Ремо се измъкнаха навън. Фаун и Бери останаха да седят, а другите се заеха да вдигнат масата. От всички подаръци този ден Фаун най-много ценеше новата си сестра. Бери също бе расла без сестри — а скоро след раждането на Хоторн беше останала и без майка — и не бе могла да разчита на женска компания както Фаун на майка си и леля Нати. Разказа на Фаун, че когато била още малка, разни братовчедки въртели къщата в Клиъркрийк. Но една година, когато дошло време да пуснат лодката на вода, нямало кой да дойде, затова татко Клиъркрийк взел и трите деца на половингодишно пътуване. За удивление на целия род нито едно от децата не паднало през борда и не се удавило, така че той започнал да ги води със себе си всяка година. На Фаун този живот й се стори интересен и разнообразен, но пък на товарните лодки рядко се намирала женска компания, както каза Бери. Фаун подозираше, че за Бери тя е най-ценният й подарък от Уит.\nПо палубата се чу трополене и всички се изсипаха навън. Уит държеше юздите на дребна петниста кобила, а зад него се подсмихваше Ремо, доволен, че са успели да опазят тайната. Жребецът на Даг, Копърхед, който съжителстваше с козата Дейзи, наостри ревниво уши, но Даг начаса го успокои. Фаун ахна, когато Уит й подаде юздите.\n— Заповядай — ухили се той. — Това е за компенсация, че остави твоята в Уест Блу. Бери ти купи седлото и юздата, а дисагите са от Ремо. — Такъмите бяха втора ръка, но личеше, че са добре поддържани и че някой ги е почистил. — Обаче ако знаех какви са цените на конете в Греймаут, щях да доведа Уорп и Уефт, за да ги продам тук!\n— Уит! Ремо! Боже…\n— Всичко е наред — продадох стъклата за умопомрачителна сума — призна Уит и се измъкна смутен от прегръдката й. — Бери беше права, когато ме накара да ги задържа чак дотук. — И се усмихна на съпругата си — негов капитан, — а тя кимна доволно.\n— Чакай — обърна се Фаун към Ремо, — това не е ли от конете на Езерняците от Ню Мун?\n— Да. Заведох Уит по-късно — заяви доволно младежът. — Не се притеснявай, кобилата е без грешка. Много е пъргава. Искаха да се отърват от нея, защото била прекалено дребна, за да я използват за патрула.\nКобилата наистина изглеждаше така, сякаш трябва да тича двойно по-бързо до дългокракия Копърхед, но по всичко личеше, че няма нищо против. Фаун протегна ръка и я погали, а Бери, която малко се плашеше от коне, докосна предпазливо гривата й.\n— Освен това научих пълните имена на момичетата. — Ремо бе изключително горд.\n— Какви момичета? — попита Бар.\n— А бе… едни момичета. Вече си заминаха.\n— Хм. — Бар го погледна подозрително, но след малко, също като останалите, насочи вниманието си към кобилата. След като я поязди по калния бряг под критичния поглед на Даг, Фаун позволи на Хоторн и Ход да пробват подаръка й. После я вързаха до Копърхед и им дадоха сено. Фаун се опита да й измисли име. Първото черно-бяло животно, които й дойде наум, беше скункс, но скунксът бе неприятно и неблагодарно създание. И миризливо. Трябваше да помисли повече.\nВсички се настаниха с халби пред огнището. Фаун въздъхна доволно и тъкмо се канеше да помоли Бери да им посвири на цигулка като подарък, когато Уит се обади:\n— Я кажи, Даг! Ти какво подари на Фаун за рождения ден?\n— Хм — започна Даг и сведе поглед към халбата, обзет от неудобство. — Исках да я изненадам, но не се получи. — Отпи глътка и продължи: — Нищо.\n— Хайде, кажи! — подкани го нетърпеливо Фаун. Тъй като имаше само една ръка, едва ли й беше изработил нещо. Тя се сети за друго: сигурно говореше за създаване, за Езерняшко създаване. Магия, както биха казали фермерите, въпреки че Фаун почти бе свикнала да не употребява тази дума. По всичко изглеждаше, че опитът му се е провалил и че той не е доволен, особено след като Уит й подари кобилата. — Понякога трябва да се откажеш от изненадата. Помниш ли твоя рожден ден, когато ти подарих ръкав от пуловер?\nДаг се усмихна и докосна вече завършената дреха, която обличаше, за да го пази от студа вечер.\n— Помня, Искрице, но работата е там, че ти знаеше, че ще го довършиш. Не ти се е налагало първо да измислиш плетенето.\n— Сега вече трябва да кажеш какво си бил намислил — настоя Уит. — Не можеш да закачиш стръвта, а след това да прибереш въдицата.\n— Хайде, Даг, казвай — настоя съненият Бо. — По някои места хубавият разказ е като парите.\n— Ами… — Даг пъхна с нескрито нежелание ръка в джоба си, извади черен орех, все още с черупката, и го остави върху един от камъните на огнището. Фермерите го зяпнаха недоумяващо, но Бар и Ремо се наведоха напред, което веднага разпали любопитството на Фаун.\n— Даг, какво, за бога, си направил на нещастния орех? — попита Ремо. — Същността му… блести.\nДаг докосна твърдите ръбчета с пръст, търкулна зелено-черното топче по камъка, след това се отпусна отново на мястото си и го погледна нещастно.\n— Черупката защитава и пази живота. Стори ми се подходящ символ. Също както създателят на ножове влага нещо в споделящия нож, въпреки че в него се съдържа смърт, това щеше да побере в себе си… нещо друго.\nДаг беше направил първия си споделящ нож преди няколко седмици, непосредствено след преживяния в пещерата на бандитите ужас, и Бар и Ремо бяха силно впечатлени; Фаун беше не по-малко изненадана, още повече че познаваше брата на Даг, Дар, също създател на ножове.\n— Мислих дълго — продължи Даг — какво може да защити фермерите по същия начин, по който заслоняването защитава патрулните.\n— Отсъстващи богове, Даг, как е възможно фермерите да се заслоняват? — попита Ремо. — Все едно да поставиш същността си напряко на света. Когато се учех, стигах до припадъци. Знаеш, че не всички Езерняци успяват да овладеят това умение.\nДаг кимна и каза:\n— Виждате ли… Фаун не ме усеща през брачната връв, както аз я усещам през моята, както е при женените Езерняци, но миналото лято успях да направя подсилване на ръката й и тя чувстваше нещо подобно, поне докато нейната същност не пое чуждата. Не беше същото, но постигна същата цел.\nФаун закима енергично.\n— Беше дори по-добре. Катагус каза, че при обикновените върви не можеш да определиш посоката, само разбираш дали съпругът ти е жив, или мъртъв. Но аз знаех в каква посока се намираш. Най-общо.\nБар изви вежди.\n— Малко повече от сто мили — уточни Фаун. — Не знам дали усещането щеше да се стопи при по-голямо разстояние.\nРемо също я погледна недоверчиво.\n— Работата е там — продължи Даг, — че абсолютно никой не се опитва да работи със същността на фермерите. Само от време на време ги лекуват, и то когато им дожалее, така че да няма омайване, нито пък нежелано… — той прочисти гърлото си — убеждаване. Най-силните създатели рядко излизат от лагерите си, а патрулните не се заемат със сложна и отговорна намеса в същността.\n— Ако проявиш истински талант на създател — обясни Бар, — не те изпращат като патрулен. Как си се промъкнал между капките, Даг?\n— Бях… труден младеж. — Даг се почеса по главата, намръщи се, но не обясни нищо повече, въпреки че осем души очакваха разказа му с нетърпение. — Не знам какво не се прави, защото е невъзможно или защото никой не е опитвал досега. Може да е пробвано, но да е пазено в тайна, или пък знанието да е открито, а по-късно отново да е изгубено.\n— Това обаче не обяснява защо си решил да подариш на сестра ми орех за рождения й ден — обади се Уит.\n— Мислех, че може да го сложи на връвчица и да го носи като накит.\n— Би могла. Също както ти носеше онази глупава сламена шапка, дето ти я направи.\n— Беше много практична — опита се да я защити Даг.\n— И за какво се използва орехът?\n— За нищо. Искаше ми се да направя нещо, което да защитава същността й.\n— От какво? — попита Фаун.\n— От всичко. От хора като Крейн.\nФаун се въздържа да изтъкне, че ренегатът я бе заплашил с най-обикновен нож, а не с магия. „Какви объркани мисли се въртят в главата ти, съпруже?“\n— Може би някакъв щит, който да замъгли или да смекчи същността на фермерите, за да не въздействат така тежко върху същността на Езерняците — продължи Даг.\nНаправил го беше, за да не й се налага да ходи с напълно разголена същност пред Езерняците. Така присъствието й в Езерняшки лагер нямаше да притеснява никого.\n— С други думи — заяви тихо Бери, — си намислил нещо, което да служи като тенджерите и тиганите на Бар, само дето при него не се получи.\nБар се намръщи и изломоти:\n— Беше просто глупава шега. Вече се извиних.\nПо лицата на насядалите се появиха усмивки — всички помнеха вълненията в Пърл Рифъл, където Бар бе накарал група моряци да повярват, че могат да се защитят от магията на Езерняците, като си сложат метални „шлемове“. Тъй като на лодките не се намираха железни шлемове, но пък имаше тенджери, резултатът се оказа доста интересен, поне за известно време. Фаун си каза, че ако Бар попадне отново на тези хора, ще трябва да тича много бързо.\n— Боже, Даг! — Очите на Уит блеснаха. — Ако искаш да измислиш нещо, което Езерняците да продават на фермерите, вече си готов. Омагьосваш орехите и можеш да ги пробутваш на каквато пожелаеш цена!\n— Да бе — обади се Бо. — А на следващия ден, не по-късно, ще започнат да се продават и фалшиви. Това си е жива лудост. — Той се замисли. — Но пък човек може да направи страшен удар, ако прецени времето както трябва.\n— Отсъстващи богове! — Даг избърса челото си с ръкав и в очите му заблестя страх. — Не бях помислил за това. Прав си. Просто исках да защитя Фаун. Създателите не биха… но ако… няма значение, просто няма значение. И без това няма да се получи.\n— Даг — намеси се Фаун, — ако става въпрос за моята същност, не трябва ли да работиш с нея? Както когато подсили ръката ми?\n— Да, но едва ли ще е съвсем същото. А и да продаваме защита на същността на фермерите е доста необичайно… — Усмихна се насила. — Трябва да се свърже с човека, който го носи. Все едно се прави по поръчка. Също както споделящите ножове са свързани със същността на донорите — обясни той на останалите, въздъхна нещастно и добави: — Само че засега успях единствено да направя орех, който не може да се счупи.\n— Наистина ли? — попита Бери невярващо.\nХоторн, запален от обещанието за още Езерняшка магия, скочи, за да донесе чук и да пробва твърдението. По-късно, след като от камъните около огнището се разхвърчаха искри и Бар и Ремо също пробваха да счупят ореха, всички единодушно се съгласиха, че орехът не може да бъде счупен.\nУит се почеса по главата и погледна малкото почерняло топче.\n— Напълно безполезен е. Сега дори не става за ядене!\n— А бе не знам аз — обади се Бо, — но с него могат да се печелят басове. Подхвърляш на яките мъжаги, че не могат да го счупят, и пиячката ще потече като река.\nИ погледна многозначително Уит.\n— Даг, ако не ти трябва, може ли да го взема? — попита младоженецът.\n— Не! — изкрещя Фаун. — Даг го е направил за мен, нищо че не е точно това, което иска. Както и да е, вие с Бо нали нямате намерение да обикаляте кръчмите тази вечер?\nБери подръпна лекичко косата на Уит и той се подсмихна.\n— Няма — заяви тя. — Никъде няма да ходи.\nФаун взе ореха и го пъхна в джоба на полата си. Навън вече притъмняваше. Есенните сватби имаха едно преимущество — вечерите настъпваха рано. Бо сложи нов плавей в огнището, а Бери се надигна да запали фенера. Фаун забеляза погледа на Даг и му даде знак с брадичка.\nКакто се бяха разбрали, Даг се надигна и покани екипажа на „Завръщане“ в близката моряшка пивница, за да почерпи. Никой не обърна внимание на Хоторн, който им напомни, че все още имат бира, и Ход и Бо побързаха да го изведат навън. На излизане Фаун прегърна Бери и младата булка прошепна: „Благодаря!“\n— Няма защо — отвърна Фаун. — Предполагам, че няма да ни има цяла вечер, а Хоторн и Ход ще се погрижат Бо да не остане навън цяла нощ. Не се тревожи за нас. — И добави: — Ще вдигнем достатъчно шум на връщане.\nОстави Бери и Уит хванати за ръце. Младоженците се поглеждаха с притеснени усмивки и хвърляха погледи към новото си общо легло. Досега капитанът, също като другите от екипажа, спеше на една от тесните койки край кухнята, три една над друга, но сега брачното ложе бе отделено със завеса. Предишната вечер Фаун и Бери го бяха наместили в складовата част, където досега се намираше част от товара. А след това се качиха на покрива и проведоха дълъг разговор. Бери обясни, че имала нужда от лоцман, който да я преведе през плитчините и наносите на брачното легло. Тя може и да беше смел и опитен капитан и две години по-голяма от Фаун, но Фаун беше омъжена от цели шест месеца, така че се постара да й обясни всичко. Когато слязоха, Бери се усмихваше доволно.\nМеждувременно Уит отиде на дълга разходка с Даг и се върна пребледнял и ужасен. Фаун повика съпруга си и зашепна:\n— Ако ставаше въпрос единствено за Уит, щях да те оставя да му пробутваш хумора си на патрулен, но не забравяй за Бери.\n— Не се притеснявай, Искрице, бях сдържан — увери я Даг и очите му заблестяха със златни искрици. — Не беше лесно. Леле, двама девственици!\n— Наистина ли? — Фаун погледна изненадано Уит, който си топлеше ръцете на огъня. — А пък аз си мислех, че Танси Мейапъл… О, няма значение!\n— Ще се справят — успокои я Даг.\nСега, докато вървяха в тъмното след останалите и Фаун се обърна да погледне отблясъците от фенера на кърмата на „Завръщане“, Даг повтори същите думи:\n— Ще се справят, Искрице.\n— Надявам се. — Днешната сватба беше коренно различна от онази, която Бери бе планирала в Клиъркрийк за мъртвия си годеник Олдър. Добре поне, че нищо не й напомняше за него. Лошите спомени си оставаха, но хубавите щяха да я наранят най-силно.\nПивницата беше препълнена и шумна, така че след като Даг поръча за всички, Фаун остави недокоснатата си халба на масата и го изведе да се разходят в мрака. По средата на стъпалата към Горния град Фаун откри мястото, което бе зърнала през деня. Промъкна се под парапета и тръгна по влажната пътека, която едва личеше на бледата лунна светлина. В самия й край върху два камъка беше поставена греда за сядане. Оттук можеха да гледат притихналата река, посребряла от нощната мъгла.\nФаун предположи, че през лятото тук идват влюбени, за да се усамотят. Но дори за северняци като тях с Даг времето не бе подходящо за ухажване на открито. Тя се сгуши до съпруга си. Гледката може и да беше романтична, а Даг я даряваше с топлина, но беше очевидно, че не е в романтично настроение. Беше притеснен, обичайното му състояние от дни, дори седмици.\nМладата жена докосна ореха в джоба си и попита тихо:\n— Какво те измъчва, Даг?\n— Нищо ново. — И след дълго колебание, докато Фаун чакаше обяснението му, добави: — Точно това е лошото. Мислите ми непрекъснато се въртят около едни и същи проблеми, а не стигам доникъде.\n— Едни и същи пътеки винаги водят до познати места. Хайде, разкажи ми.\nПръстите му потънаха в къдриците й, сякаш за да намерят утеха или смелост, след това той я прегърна.\n— Когато в края на лятото с теб си тръгнахме от лагера Хикори… когато ни прогониха…\n— Когато си тръгнахме — поправи го настойчиво Фаун.\n— Тогава си мислех, че ако тръгна по света с широко отворени очи, може би ще успея да открия начин фермерите и Езерняците да работят заедно срещу злините. Защото един ден патрулът няма да успее, злината ще се измъкне и това няма да се случи в пустошта или в селце като Грийнспринг, а в някой голям фермерски град и това ще ни засегне всички. Ако обаче Езерняците и фермерите действат заедно, преди да се случи неизбежното… тогава имаме шанс за победа.\n— Според мен „Завръщане“ е добро начало — подхвърли Фаун.\n— Добро е, но… това е нещо съвсем дребно, Искрице! Осем души, в това число и ти. За цели шест месеца, посветени на опити.\n— Това означава шестнайсет души на година. Сто и шейсет за десет години. След четирийсет години… ъ-ъ-ъ… — Последва колебание, докато Фаун тайно броеше на пръсти, скрити в полата. — Шестстотин или седемстотин.\n— Ами ако кризата се разрази догодина, а не след четирийсет години?\n— Тогава няма да е по-зле, отколкото ако не беше опитал. Както и да е… — човек би казал, че отчаянието е любимото му състояние, — от тази сметка няма смисъл. Ти разговаря с всичките ми роднини в Уест Блу, с кочияшите от Гласфордж, с Крес, дето я излекува в Пърл Рифъл, и с близките й, с лодкарите, които срещахме. Ами всичко, което постигна в пещерата на бандитите и Крейн! Даг, те ще разказват за всичко това точно толкова дълго, колкото ще нахлупват и глупавите тенджери заради Бар. Имам чувството, че тази река е всъщност село — има си улица, дълга две хиляди мили. Мястото е чудесно, за да разкажеш, каквото трябва. Истината е, че хората тук обичат да клюкарстват. Понякога променят мнението си, без дори да се намесиш.\n— Единствено отсъстващите богове са наясно каква пътека съм прокарал през долината Грейс, защото аз нямам представа. Дали съм запалил огън, или съм съсипал всичко и то е потънало в мрак.\n— Изборът ти не е всичко или нищо — сопна се Фаун. — Според мен…\nДоловил решителността в гласа й, Даг сведе поглед и сви вежди.\n— Според мен се опитваш да носиш двоен товар. Решил си да поемеш целия свят на раменете си. Нищо чудно, че си изтощен. Започни с нещо по-малко.\n— По-малко! Колко по-малко? — Даг посочи брега на реката и Фаун реши, че говори за скромната им лодка. Но пък отговорът му беше риторичен, затова не му обърна внимание.\n— Ами собствената ти същност. Знам, че е истина, защото сам ми каза, а ти никога не ме лъжеш: първото, на което един създател трябва да обърне внимание, е самият той. Само че никой не е казал, че трябва да го направи сам.\n— Какво се опитваш да ми кажеш, Искрице?\nТя не обърна внимание на остротата в гласа му.\n— Слушай сега. Истина е и за готвенето, и за шиенето, и за строенето на лодки, и за правенето на хомоти, и за майсторенето на стрели, затова няма как да не е истина и за същността. Преди да се захванеш с нещо ново, първо трябва да си подготвиш инструментите, да ги почистиш, наточиш и да ги подредиш, за да посегнеш към тях, когато ти потрябват. Основният инструмент при работата с усета за същност е твоята същност. А в твоята, от всичко, което знам по този въпрос, предполагам, че цари пълна какофония. Според мен ти трябва друг създател. Не някое фермерско момиче, независимо колко силно те обича, не две готови да ти помагат с всички сили момчета от патрула, защото и те не са наясно, нищо че горят от желание да те подкрепят. Говоря за хора като Хохари или Дар. — Фаун си пое дъх, обзета от паника, когато разбра, че Даг, за разлика от останалите членове на семейството й, я слуша. Мисълта, че един толкова силен мъж може да промени нещо благодарение на казаното от нея, й се стори страшна. По времето, когато напразно се надяваше някой да я чуе, дори не си беше представяла, че ще дойде ден, когато ще носи някаква отговорност. „Ето, че се случи.“ Тя преглътна. — Та аз… поразпитах. Говорих с всички Езерняци, които срещнах на пазара, и ги разпитах кой е най-добрият лечител в този район. Посочиха различни имена, но най-често говореха за Аркади Уотърбърч. Намирал се в Езерняшкия лагер Ню Мун Кътоф, на по-малко от трийсет мили на север, малко встрани от Северния път. Копърхед ще хвръкне дотам за един ден. — И добави: — Наричат го лечител на същности, каквото и да означава това.\nДаг я гледаше учудено.\n— Наистина ли? Толкова ли е близо? Ако… — Потри чело с лявата си ръка и се усмихна криво. — О, богове, Искрице! Не е ли по-добре просто… само че няма да се получи. Пак ще стане същото както с Дар и Хохари, не разбираш ли? — Стисна зъби при неприятния спомен. — Веднъж, може би два пъти съм патрулирал там. Езерняците от Юга се отнасят към фермерите по същия начин като онези от Олеана, да не говорим, че си пазят земите още по-ревниво, тъй като лагерите им са в райони, които фермерите обработват. А тъй като в тези райони рядко се появяват злини, фермерите не проявяват към патрулните дори частица от благодарността, която познаваме на север. Въпреки че когато южен патрул попадне на някое от онези изчадия, а това се случва веднъж в живота, човек би казал, че отново избухва Вълчата война, а как само… няма значение. Съмнявам се, че в Ню Мун Кътоф ще ни приемат по-добре, отколкото на езерото Хикори.\n— Може да ни приемат, може и да не ни приемат, важното е да им дадем да разберат, че сме за кратко. Имам чувството, че единствено твоите роднини смятаха, че съм проблем, с който трябва да живеят.\n— Можеш да отидеш без мен. Поне се виж с него и го попитай. Аз ще остана при Бери и Уит.\n— Ти си моята светлина, Искрице. Никъде няма да отида без теб. — Блясъкът в очите му й напомни за отражението на фенера върху ножа на Крейн, когато го притискаше до гърлото й точно преди… преди онова.\n— Тогава ще отидем и двамата и аз ще се справя с всичко. Ако положението е същото както на езерото Хикори, а по-зле няма начин да бъде, ще го преживея. — Тя извади ореха от джоба си и го стисна. — Както виждаш, онова, което се опитваш да направиш, не се получава. Ако някой от останалите можеше да ти помогне, досега да го е направил. Време е да пробваш нещо ново. Помисли разумно, Даг! Ако този Аркади не успее да ти помогне, просто ще го зачеркнеш от списъка и продължаваме напред.\nЗабеляза как лицето му се сгърчи. Съмненията му бяха толкова силни, сякаш го прорязваше болка.\n— Не мога да съм щастлив, когато на теб не ти е добре.\n— Знаеш, че не можем да тръгнем веднага, защото трябва да почакаме студовете да отминат. Ти спази всичките си обещания, показа ми и реката, и Греймаут, и морето. Сега можеш да ми покажеш Ню Мун за десерт. Ако там не е толкова хубаво, колкото на морето, поне ще видя нещо ново, а това е чудесно. — Тя кимна решително и той се усмихна.\n— Щом така мислиш, Искрице, ще пробвам при този човек.


Ябълков сладкиш | Кулинарни мисли и разни други неща\nPosted on октомври 19, 2009\nБързам да споделя тази уникална рецепта с вас.\nоколо един пакет бисквити Закуска с какао\n1 и 1/2 кутия локум\n3 обелени и нарязани на дебели парчета ябълки\nоколо 50 гр. млечен шоколад, нарязан на парчета\nОставих маслото на стайна температура докато се размекне. С по – голямата част от него намазх тавичката. Наредих бисквитите Закуска и върху тях поставих почти равномерно остатакът от маслото. След това парчетата ябълки, стафидите и парченцата шоколад. Най отгоре наредих малки парчета локум.\nРазбих добре яйцата, добавих захарта и продължих да разбивам до като тя се разтопи. Към сместа прибавих пресятото брашно заедно с бакплувера. Продължих да разбивам. Накрая добавих ванилията и малко канела.\nС пандишпанената смес залях, това което поставих в тавата: бисквити, ябълки и прочие. Пекох в предварително загрята фурна на 200 градуса, като внимавах да не изгори отгоре. След като сладкишът изстина поръсих с пудра захар. Получи се следното творение:\nТози сладкиш направих в тавата за мусака, т. е. доста голямо количество. Тази сутрин като станах установих, че е останало по – малко от половината, която съвсем се сви като почерпих и баба Мара! 😉\nС прикачен етикет: сладкиш, сладкиш с ябълко, ябълки\n← Мекици или пържени питки със сирене!


Бирма: Петима журналисти са осъдени за "разкриване на държавни тайни" | Новини | Marginalia\nБирма: Петима журналисти са осъдени за „разкриване на държавни тайни“\n17.07.2014 17.07.2014 Marginalia\t17Граждански права, Свобода на изразяване\nПетима журналисти от Бирма бяха осъдени на 10 години затвор за „разкриване на държавни тайни”. Според Амнести Интернешъл това е „черен ден за свободата на изразяване” в страната и представлява „смазване” на развиващата се преса в Бирма.\nПолицията арeстува журналистите от „Юнити Джърнал” между 31 януари и 1 февруари тази година. Това стана след участието им в журналистическо разследване на предполагаем химически завод за оръжие в областта Магуе. Обвинението срещу тях е за нарушение на Закона за официални тайни на Бирма. Сред осъдените са четирима репортери, както и главният редактор на вестника.\nХвърлянето на петимата журналисти в затвора се случи въпреки обещанието, дадено от президента Ю Тейн Сейн преди година, че в Бирма повече няма да има затворници на съвестта. Амнести Интернешънъл отбелязва, че арестите и затварянето на мирни активисти и защитници на човешките права все още продължават.\nХюман Райтс Уоч (ХРУ) припомня, че по подобна схема миналия месец в Кайро бяха осъдени за продължителен период трима служители на Ал Джазира. Това стана след процес, на който прокурорите не представиха никакви достоверни доказателства за нарушаване на закона. Директорът на английското бюро на Ал Джазира – Мохамед Фами, с двойно канадско-египетско гражданство, беше осъден на седем години затвор. Същият срок лишаване от свобода получи и кореспондентът от австралийски произход Питър Гресте. Бахер Мохамед, египтянин, получи десет години затвор.\nОбвиненията срещу журналистите от Ал Джазира включват монтиране на видео материал, който „дава погрешната представа, че Египет е в гражданска война”, ползване на оборудване за разпространение без лиценз и членство, и „подкрепа за терористична организация”. ХРУ прегледа представения от прокурорите материал в съда и разговаря с независими наблюдатели, които са следили процеса и не са откри никакви доказателства за престъпно поведение.\nТези присъди, според Хюман Райтс Уоч, са последната стъпка в погазването на свободата на словото в Египет и категорично отричат постигнатото с революцията от 2011 г.\n← Парламентът прие на първо четене изменения в НК, които въвеждат цензура\nЗаспали в мравуняка →\nПровал на неонацистите в Хановер целящи да сплашат критичните журналисти\n24.11.2019 24.11.2019 Marginalia\t65неонацизъм, Хайко Маас, Хановер