Патріотичне виховання як аспект громадянського виховання | КТП. Історія України\nПатріотичне виховання як аспект громадянського виховання\nГолуб Лариса Василівна\nПосібник містить матеріали діяльності гуртка «Екскурсоводи музейної спадщини», спрямованої на формування активної життєвої позиції учнів, громадянське виховання, виховання патріотизму, інтересу до історії рідного краю. В посібнику подані матеріали про участь учнів Широківської СЗШ №1 в конкурсі музеїв, кімнат бойової, трудової слави, присвяченому 25-річчю створенню організації ветеранів України: проект «Дитинство, обпалене війною» та пошуково-дослідницька робота «Героїчний шлях партизанського за\nКомунальний заклад «Широківська середня загальноосвітня школа №1 –\nзагальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів»\nПосібник містить матеріали діяльності гуртка «Екскурсоводи музейної спадщини», спрямованої на формування активної життєвої позиції учнів, громадянське виховання, виховання патріотизму, інтересу до історії рідного краю. В посібнику подані матеріали про участь учнів Широківської СЗШ №1 в конкурсі музеїв, кімнат бойової, трудової слави, присвяченому 25-річчю створенню організації ветеранів України: проект «Дитинство, обпалене війною» та пошуково-дослідницька робота «Героїчний шлях партизанського загону Г. Седнєва».\nМатеріали посібника можна використовувати вчителям історії та класним керівникам.\nПРО УЧАСТЬ УЧНІВ ШИРОКІВСЬКОЇ СЕРЕДНЬОЇ ЗАГАЛЬНООСВІТНЬОЇ ШКОЛИ №1 В РАЙОННОМУ КОНКУРСІ МУЗЕЇВ, КІМНАТ БОЙОВОЇ, ТРУДОВОЇ СЛАВИ, ПРИСВЯЧЕНИЙ 25-РІЧЧЮ СТВОРЕННЯ ОРГАНІЗАЦІЇ ВЕТЕРАНІВ УКРАЇНИ\nНА КРАЄЗНАВЧИЙ МУЗЕЙ\nШИРОКІВСЬКОЇ СЗШ №1\nШкільний музей був заснований в 1975 р. до 30-ї річниці Перемоги у Великій Вітчизняній війні. Музей бойової слави – центр військово-патріотичного виховання в школі. При музеї діє гурток „Екскурсоводи музейної спадщини”, яким керує вчитель історії Голуб Л.В. Членами гуртка є учні 9,10 класів. При музеї створена рада музею. До якої входять учні Шишка Руслан,Каптур Діана,Шамбарова Єлизавета. В музеї постійно проводяться екскурсії, присвячені Дню армії України, річниці визволення Широкого від німецько-фашистських загарбників, Дню Перемоги. Екскурсії проводяться для учнів 1-11 класів.\n29 лютого – 1 березня, в день визволення Широкого, в школі проводяться урочисті лінійки для учнів 5-11 класів, на які запрошуються ветерани Великої Вітчизняної війни, учасники боїв за визволення Широкого.\nЗ нагоди річниці Перемоги проводяться зустрічі з ветеранами Великої Вітчизняної війни, уроки мужності, виховні години „Ніхто не забутий, ніщо не забуто”, „Будемо гідні слави героїв”, „Подвигу жити в віках”, „Про ,що мовчать солдатські могили”\nСпільно з директором шкільного музею бойової слави Голуб Л.В. та директором районного історик-краєзнавчого музею Бай Л.П. розроблено орієнтовні маршрути екскурсій та походів по місцях історичної та бойової слави Широківщини:\n1 клас – “Легенди Широкого “ Екскурсія по березі річки Інгулець, парку ім..\n2 клас – “Подорож у далеке минуле “ Екскурсія до скіфських баб, козацьких хрестів по центральній площі.\n3 клас – “Чи знаєш ти головну вулицю ?” Екскурсія по вулиці Леніна з коментарем, що тут і де було в різні часи.\n4 клас - “Пивоварний завод Штекеля та млин Левенштейна “Екскурсія до пивзаводу та комунгоспу (там був млин)\n5 клас - Екскурсія до районного історико-краєзнавчаого музею.\n6 клас – “Широківська залізниця” Екскурсія від биків і кринички до лікарні.\n7 клас – Мандрівка по історичних місцях Широкого:\n- будинок військкомату (синагога, Широківська СШ);\n- гастроном (ливарний двір Шубинського);\n- меморіальні дошки В.Біднову, П.Темченку;\n- пам’ятник жертвам голодомору;\n- меморіальний комплекс.\n8 клас “Ніхто не забутий, ніщо не забуто” Екскурсія в с.Інгулець (колонія)до місця розстрілу євреїв, пам’ятника жертвам фашизму.\n9 клас – „Широківська Хатинь “ Екскурсія в с.Радевичево до братської могили.\n10 клас – “Козацькими шляхами” .Екскурсія в с.Шестірня :козацьке кладовище, шкільний музей.\n11 клас – “Флора і фауна рідного краю” Екскурсія-похід в Кобильну балку.\nВ травні та вересні учні 8-11 класів здійснюють туристичні походи по цих місцях. Так вони побували в с.Радевичево, де в роки війни фашисти живцем спалили мирних жителів. Під час святкування річниць визволення Широкого від німецько-фашистських загарбників відбулися зустрічі учнів школи з ветеранами-визволителями. Ветерани поділились спогадами про героїчні роки Великої Вітчизняної війни. Для шановних гостей було дано концерт. Екскурсоводи музею разом з ветеранами здійснили екскурсію по залах музею бойової Слави.\nГуртківці зібрали матеріали про наших земляків – учасників Великої Вітчизняної війни, про долю широчан в роки війни. Так, зокрема зібраний матеріал (спогади, фотографії) про Заріцького Б.П., Шапаря П.П., Костенка Є.М, Шубу Л.М., Бобиря О.С., Положешного Г.Д.,Шелудька К.Я., Макаренка О.Д., Семенкова А.Ю., Медвєдєва П.К., Масляного С.А.\nПроводяться акції : «Забуті могили”, „Збережемо пам'ять про подвиг”, „Труд і турботу вам, чий подвиг безсмертний”.\nВ 2010 році учні школи взяли участь в історико- краєзнавчій акції «Шляхами подвигу і слави» присвяченій 65 річниці звільнення України від фашистських загарбників у Великій Вітчизняній війн і1941-1945р.р.\nГуртківці приймають активну участь у Всеукраїнській історико-географічній експедиції «Історія міст і сіл України». Результатом пошукової роботи стали «Нариси з історії Широкого» написані учнями 11-Б класу Протасовою Оленою, Драч Дариною, Кокулом Артемом.(2006р.) В 2009 р. учениця 11-А класу Шишко Катерина дослідила життя та діяльність нашого видатного земляка Василя Біднова, написала роботу «Василь Біднов- мудрий скіф», В 2010 р. учні 9-В класу Єременко Кирило та Хомулін Віталій написали роботу «Видатні постаті Широкого» про діяльність П.Лобановського та Ф.Штекеля. В травні 2011року учениця 9-В класу Каптур Діана дослідила творчість нашого земляка, видатного українського співака Григорія Гаркуші.\nДо Дня партизанської слави з 21 по 25 вересня щороку проходить тиждень партизанської слави. Проводяться конкурси малюнка «Слава героям – партизанам»,екскурсії до шкільного музею «Героїчна боротьба партизанського загону Г. Сєднева», «Діяльність загону Родіна»\nУчні Широківської СЗШ№1 взяли активну участь в акції «Шляхами подвигу і слави». Вони виконали проект «Дитинство, обпалене війною», зібравши спогади дітей війни. Учениця Сінчевська Аліна дослідила героїчний шлях партизанського загону Сєднєва Г.М.\nТакож були проведені заходи в рамках Всеукраїнської молодіжної акції «Пам’ятати. Відродити. Зберегти»: впорядкування братських могил, зустрічі з ветеранами, волонтерівська робота.\nМузей став основним центром військово-патріотичного виховання у школі. Він складається з трьох залів: краєзнавчого, бойової Слави, залу Пам’яті У залі бойової Слави обладнано експозиції. які розповідають про героїзм і мужність воїнів-визволителів і воїнів-земляків у роки Великої Вітчизняної війни.\nНа почесному місці знаходиться експозиція, присвячена легендарному подвигу нашого земляка Миколи Курила, який ціною свого життя, наслідуючи подвиг Олександра Матросова, знищив замаскований на висоті Суворова ворожий дзот, закривши собою амбразуру дзота. Іменем Миколи Курила названо вулиці в нашому селищі та в м.Бендери. Про нього розповідають матеріали в музеях міста Бендери, в селах Хаджимус, Гіски. Поряд – експозиція, присвячена 93 стрілковій девізії, де служив Микола, його однополчанам 129 полку, де Микола був комсоргом.\nПриваблює екскурсантів діорама „Переправа через річку Інгулець”, а також експозиція , на якій розміщено матеріали про 11 штурмову бригаду, воїни якої під шквальним вогнем ворога наводили переправу щоб визволити місто Інгулець.\nВ музеї розміщені матеріали, які розповідають про дивізії, що визволяли Широке. Наказ про визволення Широкого від фашистів одержала 57 стрілкова дивізія, якою командував Герой Радянського Союзу Шеменков. В музеї є фотографії багатьох Героїв Радянського Союзу цієї дивізії: Карнаушенка, Шульгіна, Шкарлєтової, Нєвежина, ще одна експозиція присвячена нашим землякам, хто визволяв Західну Європу від коричневої чуми. Серед них Батожок К.Т., Курило В.Г., Деменська М.В., Анохіна М.Г., Рибаков В.В.\nНаступна експозиція розповідає про партизанський загін „Родина”, що діяв на території окупованої Чехословаччини. Комісаром загону був наш земляк Мельник Г.М. В музеї зберігаються особисті речі героя, альбом з фотографіями побратимів по зброї з Чехословаччини. Особливо хвилюють відвідувачів експозиції залу Пам’яті . Вони розповідають про загиблих воїнів при визволенні Широкого. Усього за Широке загинуло більше 300 воїнів.\nДві експозиції присвячені народним месникам, партизанам з’єднання генерала Сабурова і загону Сєднєва, що діяв на територіях Широківського, Криворізького районів Дніпропетровської області та Казанківського району Миколаївської області.\nНа карті Європи червоними зірочками позначено де загинули широчани, несучи народам Європи визволення від фашизму.\nНайда Василь Васильович, учасник Великої Вітчизняної війни.\n22 червня 1941 року нашу країну Союз Радянських Соціалістичних республік настигла велика біда – без оголошення війни на нашу державу напала фашистська Німеччина.\nПрийшло велике горе і в наше село Верблюжка, що на Кіровоградщині. На початок війни мені було 13 років. З перших днів війни почалося для нас тяжке життя. Батько пішов на фронт, а я залишився з матір’ю.\nНа початку війни сили були нерівні. Ворог був краще озброєний, переважав силою. Це стало причиною відступу нашої армії. В цей час партією та урядом були дані вказівки: все що можна було вивезти в глибокий тил. Що і було зроблено – вивезено обладнання заводів, худобу, евакуйовано кадри, багато населення.\nБагато різного добра було вивезено і з нашого села: зерно, худобу, сільгосптехніку. Було спалено елеватор для зберігання зерна, зруйновано МТС та інші виробничі приміщення. Але не все вдалося вивезти. В колгоспах і радгоспі села залишилась частина зерна, худоба. Керівники району і села дали вказівку – все що залишилось забрати трудівникам села, щоб не дісталося фашистам.\nЖителі, що було можливо розібрали по своїх домівках. Будучи підлітком, я разом з іншими хлопцями розібрали худобу в радгоспі. «Третій вирішальний» і повели до своїх домівок. Я привів додому корову з такою метою, що як тільки вернеться радянська влада – вернути її в радгосп. Але довго користуватися коровою не довелося. Злі люди, були і такі, що раділи приходу німців, заявили німцям. Прийшли поліцаї і забрали корову, а разом з нею забрали курей, кролів та іншу живність.\nЗ перших днів окупації завели свої порядки. За їх виконанням слідкували місцеві поліцаї. В селі була організована комендатура на чолі з німцем – комендантом, жандармерія і поліцейська дільниця.\nНімці не гаяли часу. Вони мобілізували частину дорослого населення працювати в «держгоспах», а молодь,підлітків погнали працювати за 12 км від села відбудовувати дорогу, яка ішла на м. Кіровоград і була зруйнована військовою технікою під час бойових дій.На цю роботу забрали і мене разом з підлітками і дорослими. Працювали ми по тижню, а потім нас міняли інші люди.\nРобота була для людей важка, особливо непосильна для підлітків. Їсти нам не давали, додому по продукти не пускали. Кормилися ми тим,що принесуть рідні. Працювали ми від сходу до заходу сонця. По команді підйом і відбій. Ночували ми в приміщеннях, де були великі протяги, спали просто на підлозі без ніякої постелі. Охороняли нас, в основному поліцаї, щоб ми не потікали.\nПід час роботи німці і поліцаї відпочивати нам ні на хвилинку не дозволяли. Як тільки розігнувся, щоб передихнути, німці кричали «Арбайтен, арбайтен» і били нас прикладами зброї.\nВ 1944 році за село були тяжкі бої. Німці перед відступом зганяли все доросле населення і підлітків на будівництво оборони – копати окопи, траншеї, бліндажі. Разом з людьми і я працював на цих роботах. За незначну непокору били, особливо жорстоко поводили себе поліцаї.\nЖиття за окупації було не легке. Не було хліба, не було одягу. Жили продуктами із городу, якщо вроде, картопля, кукурудза. В селі була лікарня, але не було в ній ніяких ліків. Хворіти нам німці не дозволяли – заставляли тільки робити, робити…\nПеріодами німці з участю місцевих поліцаїв проводили «облави» більше в нічний час, коли населення і молодь відпочивали. забирали молодь, зганяли її в приміщення, а потім під конвоєм за 12 км. відправляли на станцію, грузили в товарні вагони і відправляли працювати до Німеччини.\nВ ці дні разом з друзями – однолітками і старшими хлопцями ми переховувалися в різних місцях:в глибоких балках, в чагарниках, які розташовані на пустирях навколо села, тікали в другі села за 20-25 км, а потім поверталися, коли нам повідомляли що облави закінчилися.\nНімці заставили нас – підлітків працювати на рівні з дорослими. Школи при німцях не було. Ми тільки думали, як нам вижити в цей скрутний час. Ось так ми жили до дня визволення в 1944 році доблесними воїнами Радянської Армії.\nГрицай (Бугасова) Ганна Андріївна\nДата народження 25 травня 1932р.\nВ 1941 році ми жили в районнім центрі – містечку Селидове Донецької області. Коли разпочалася війна, батька забрали на фронт, а ми з мамою і старшим братом Іваном на бричці степами поїхали в село Олексіївка до родичів. Через 2 дні в селі вже були німці. Ті чоловіки, які залишилися в селі, пішли в степ, в балки, там їх всіх німці розстріляли.\nНімці вели себе як господарі: забирали в людей сало, муку, яйця, молоко, курей. А людям нічого не залишалося. Ми ходили в степ, збирали колоски, а потім руками виминали зерно і товкли в ступі. Потім мама підсівала остюки, а із зерна варили кашу. А суп варили із різних трав. Восени ми ходили в степ, зламували стебла соняшників, зв’язували мотузками в оберемки і несли на спині, щоб було чим протоптати грубу. Але тепла з такого топлива було дуже мало .\nПри німцях я трошки ходила до школи. Запам’ятався ось такий випадок : Вчителька сказала, щоб принесли читанки і віддали їй. А в усіх книжках були портрети Сталіна. Я знала, що мій батько – комуніст і вирішила вирізати портрет Сталіна і заховати. Так само зробив і мій двоюрідний брат Іван\nМи з ним сиділи за однією партою. Здали ми читанки. А на другий день в школі зранку підходить до нас вчителька і говорить: «Держи руки!» і великою метровою лінійкою била мене по руках, а брата била головою об стіну. Ця вчителька вислужувалась перед німцями.\nЯк наше село звільнили від німців, захворіла мама: на ногах були рани, не могла ходити. Незабаром ми отримали трикутничок (лист) від батька. Ми всі плакали від радості, що батько живий. Адже весь час окупації – з листопада 1941р. по вересень 1943р. ми не отримували від батька жодної звістки, не знали, чи живий. Мама тоді написала батькові листа, де розповіла як ми живемо і про свою хворобу. Через деякий час батько прислав санаторну путівку в Бердянськ, і мама поїхала лікуватися. Мого старшого брата Івана 1927 р. народження, забрали в армію, я залишилася одна. А було мені тоді всього 12 років. У нас були добрі сусіди, їхня донька старша на 4 роки від мене, ходила до мене ночувати, щоб я не боялася.\nВлітку я працювала в колгоспі на току. Там я запряженими бичками відтягувала солому від молотарки. В колгоспі не було кому працювати: чоловіки на фронті, працювали жінки та діти. На наступний рік я вже з дівчиною старшою від мене, носила зерно від молотарки в ящику вагою до 40 кг. Закінчилася війна, але батька довго не відпускали, бо він був політруком – організовував демобілізацію солдат додому. А брат Іван служив в армії аж до 1952 року, служив в Західній Україні. Коли повернувся з фронту батько, життя поступово наладилося. Ми були дуже щасливі, що наш батько повернувся з такої страшної війни!\nГрицай Василь Євтихійович\n15 серпня 1941 року в с. Широке увійшли передові загони німецької мотострілецької дивізії, яка йшла з м. Кривого Рогу на Інгулець. Одна машина під’їхала до пам’ятника Леніна, зачепили тросом і зруйнували, Пам ’ятник тоді стояв на розі вулиці Леніна і Карла Маркса, де були поховані більшовики в роки громадянської війни. Німці почали встановлювати свої порядки: підбирали людей у волость,таких, які були проти радянської влади. В Широкому багато чоловіків працювали на руднику Інгулець, ось їх через деякий час відправили на роботу в Німеччину, а згодом і хлопців і дівчат, яким було 15-16 років. Німців, які були в резерві, та для наведення на місцях порядку розквартирували по хатах. У нас завжди стояли офіцери так, як в хатах була дерев’яна підлога. Коли німців було розгромлено, а зразу оточено в Сталінграді, то в розмові між ними було чути слово «Капут», і в небі на схід, кожного дня летіло багато літаків на допомогу оточуючим. У нас місяців 2 жив один противний німець на ім’я Цанде, заставляв мене то чоботи йому почистити, то принести їжу. Одного разу ніс в 2 казанках їжу,а в одному був фруктовий плов, і так пах, я рукою в казанок, щоб дістати яблучка, а німець був у нас в кухні і у вікно бачив як я ліз рукою у казанок, заношу я в хату йому, а він мене так вдарив, що я ледве не впав, та кричить «русіш швайне», а все одно поїв, бо мабуть їсти хотів.\nА коли вже відступали, то забрали у нас корову, зарубали двох гусей. 28 лютого в 11 годин вечора пролунали два потужні вибухи, то німці підірвали міст через річку і зірвали церкву, де зараз ПТУ. В школу при німцях я не ходив, був пастухом кіз та корів. Тримали корову, і я возив з колгоспу траву, збирав кирпич для топлива. Батько був інвалідом з дитинства, то в армію його не забрали, а так як шахти при німцях не працювали, то він працював у колгоспі їздовим, так званому, відділі по ремонту шляхів. Коні увесь час були у нас дома. Степи в той час не всі засівалися, було багато бур’янів, особливо буркуну, який ріс більше 3 метрів, ми його заготовлювали для топлива. У війну люди виживали, хто як міг.\nГолобородько Василь Григорович\nНародився я 8.10.1937 року в селищі Широке. Батько – Григорій Павлович працював на пилорамі, мати – Ірина Василівна – в колгоспі.\nКоли почалася війна, мені було не повних 4 роки. Пам’ятаю сильну стрілянину вночі, коли наступили німці. Було дуже страшно, ми не могли спати. Це був серпень 1941 року.\nПід час війни у нас у хаті на постої жили 2 німці. Жили ми на вулиці Білогірній теперішній Шеменкова. У нас на вулиці стояла автоколона німецьких машин. Серед німецької обслуги були жінки – кухарі, медики, машиністки.\nПам’ятаю, одна німкеня вийшла з машини, гукнула мене і пригостила цукерками.\nКоли німці почали відступати на початку 1941, була шалена стрілянина, відступали вони по залізничній колії і стріляли навмання. Загорілася сусідська хата. Трасуюча куля крізь вікно залетіла до хати і влучила батькові прямо у висок, наскрізь, потім вдарилася об стіну і впала на підлогу. Батько зразу впав. По суті батько загинув на моїх очах. Я тоді дуже злякався, кричав, і плакав. Вперше я побачив смерть , а було мені всього 6 років. Поховали батько прямо в городі.\nКоли вже наступили наші війська, німці були дуже злі, агресивні. Забирали все: курі, яйця. У матері вимагали молока, хоч корови у нас не було.\nВимагали, щоб мати йшла і в когось просила для них молока. Кричали: « Млеко, млеко!»\nОдного разу прийшли до хати злі, сердиті. Один німець вхопив мене за комір і викинув як кошеня з хати на мороз. Кричав: « Ти єсть маленький партизан». Я впав, боляче вдарився. Мати злякалась і відвела мене до родичів, де не було в хаті німців. Мати боялась, щоб озлоблені німці не вбили мене.\nКоли наступили радянські війська, бої йшли за кожну вулицю. Спочатку в селище увійшла розвідка. Зав’язався невеликий бій. У нас у дворі було вбито радянського солдата. Поховали його в городі.\nВ 1944 р. я гуляв з своїм старшим товарищем Славком Шульженком. Він десь у німців украв порох і капсулі. Заховали ми їх у лісі (кам’яній огорожі). Через декілька днів я зі своїм двоюрідним братом Василем Усиком пішли до тієї схованки, взяли капсулі і вдома в сараї почали бити молотком по тому капсулю, поки він не вибухнув. Мені поранило ліву руку, потім в лікарні мені ампутували 4 пальці. А у Василя пальці перестали згинатися. Так я став інвалідом дитинства.\nВійна забрала в мене батька і скалічила мене. А мені було неповних 7 років.\nСінькова Рената Семенівна\nНародилася 3 вересня 1930 року с. Широке (райцентр) в сім’ї службовця. В 1937 році почала навчатися в школі. В травні 1941 року закінчувала 4 клас,Здавали останній екзамен з історії, а тут війна. В нашій сім’ї було двоє дітей, батьки старалися, щоб ми навчалися, добре росли, розумово розвивались, багато читали, в нас була велика бібліотека. 22 червня 1941 року рано вранці, десь було 5 годин, почули дуже великий рокіт. Ми вибігли з хати і побачили німецький літак з хрестом, який летів так низько, а за ним наш винищувач, летіли вони з північного заходу на схід. В цей час зі сторони Херсону летів радянський літак – санітарний, і він повинен був сісти в степу біля нашої школи і ми, дітвора, побігли подивитися - було цікаво. НУ звичайно ми побачили поранених солдатів. З цього дня почалися страхи, вночі бомбили ст. «Червона» і Криворіжсталь, були видні заграви вогню, а незабаром днів через два в’їхала зенітна артилерія. Вдень появився розвідник, ми його назвали «Рама». Солдати зразу напоїли коней, нагодували і поїхали в сторону Нікополя, а вночі під’їхала санітарна машина, з пораненим капітаном, він дуже стогнав. Не знаю, чи довезли його до міста, ми нагодували солдат: мама дала їм їжу в дорогу, і бутель молока. Через деякий час заїхали на танках і мотоциклах німці. В нас на площі стояла трибуна і пам’ятник Леніну, вони зачепили його тросом, турнули і поїхали в сторону с. Олександрівка. Через два дні в Широке заїхали зі сторони Шестерні румуни каруцами, ці солдати почали ловити курей, поросят, заглядали в каструлі з їжею, вони видно були голодні, бо забирали їжу разом з каструлями. Через певний період встановили німецький порядок, почались обвальні вивози молоді до Німеччини, частіше всього це робили вночі. Було страшно, але ми діти ставали доросліші, стали розуміти, що діється в селі. В цей період появились люди, що виявляли протистояння владі німців, появилися партизани, що діяли на території України. Такі люди були в Інгульці, вони появились і в Широкому. В нашій сім’ї був радіоприймач з двома акумуляторами, батько віддав його партизану Білику Кузьмі, через це ми знали новини. Ми знали коли німців прогнали від Москви, коли був звільнений Сталінград, де наші війська звільнили області і райони. Був такий випадок, коли заїхали артисти, які давали концерти німцям (це був театр з Донецька). Був Новий 1942 – чи 1943р., я вже не пам’ятаю, зібрали в театр всіх високопоставлених офіцерів. Вночі почалась стрілянина. В цей час деякі артисти зникли разом з якимось полковником і його портфелем. На ранок був обшук будинків навколо театру. Нас поставили до стіни, німці шукали артистів, але не знайшли. Але через тиждень згорів будинок, де жили німецькі солдати, вони з переляку стрибали з другого поверху, але вияснилось, що вони самі себе підпалили (цей будинок двоповерховий був ветеринарного технікуму де зараз стоїть гастроном №16).\nЩе був випадок, коли ми дітвора гуляли в жмурка на вулиці, вона тоді називалася «Базарна», десь біля 5 годин вечора заїхали люди на конях – калмики, оточили будинок, вивели партизана Білика Кузьму і його жінку. (Результат був такий. Кузьму розстріляли, - жінка втекла). В 1944 р. нас було визволено.\nУчасника Великої Вітчизняної війни\nПриходька Василя Прокоповича\nЯ, Приходько Василь Прокопович, народився в с. Широке в 1926 році. З ранніх років працював у колгоспі до 1942 року. В 1942 році, таких, як я забрали в Німеччину. Везли нас у товарних вагонах, в дорозі нам давали з їжі сухий пайок, щоб тільки не померли з голоду. Скільки часу везли, я не пам’ятаю, знаю, що їхали довго. На станції мене і таких як і я хлопців і дівчат забирали так звані бауери. Мене разом з дівчиною , яка була з Західної України забрав один бауер, в якого був уже один поляк. В господарстві у нього було 8 корів, 4 коней і свині. Я доглядав корів, поляк коней,, а дівчина допомагала по господарству німкені. Харчувалися ми з однієї кухні , що їли господарі , те і ми. Молоко все вони здавали в план, навіть і самі не їли. До нас господарі відносилися доброзичливо. Коли німців розгромили під Сталінградом і був оголошений траур по всій Німеччині, господарі ще краще стали відноситись до нас , а старий господар все частіше став вживати слово «Капут». З дому я не отримував ніяких вістей. Коли нас звільнили в 1945 році, мене призвали до лав Радянської армії і повезли до міста Караганди, де я працював на шахті. Додому повернувся в 1947 році і працював на шахті «Центральна» на лісному складі. Ось таке у мене було дитинство у воєнні роки.\nБондара Миколи Сергійовича\nВ червні місяці 22 числа 1941 року німецькі фашисти розпочали війну проти Радянського Союзу. Всю країну облетіла ця страшна звістка.\nРозпочалася мобілізація всіх чоловіків з 1923 року і старших. Моя сім’я провела батька Бондаря Дмитра Сергійовича на війну, щоб захистити нашу Батьківщину.\nВ 1941 був гарний урожай і нам завезли повну хату пшениці. Через деякий час я з товаришами рішили піти в Запорізьку школу, де ми навчались. Коли ми вийшли за село Швейцарія, нині Дачне, зайшли в поле і побачили великий стовп пилюки, з боку росли соняшники, ми швидко заховалися в них. Побачили три мотоцикли, на них їхали озброєні німці, так я побачив живих німецьких солдат. Я зі своїм товаришем все ж таки пішли до школи. Класи були відчинені і ніхто не вартував їх.\nЗайшли ми в кабінет, де знаходилась зброя, взяли по учбовій рушниці і пішли знову додому зі зброєю в руках. На другий день я з братом Григорієм вийшли ранком у двір, де побачили декілька німців, які в сараї на сідалі курей забирали крашанки, а як увійшли в село то побачили дуже багато німців, машин, мотоциклів. Німці по селу ходили, в хатах забирали крашанки, молоко, масло та інші продукти. Такий новий «рай» «визволителі» принесли.\nТак почалася німецька влада в нашому селі. Хліб, що ми одержали за радянської влади, німці увесь забрали і почали видавати на членів сім’ї по 3 кг ячмінної муки.\nМені було 12 років, Всіх хлопців німецькі прихвосні примушували працювати на німців. Я з дідом возили снопи з поля, складав гарби і підбирав великими граблями де лежали снопи, возив німецьким солдатам разом з братом Григорієм воду на кухню, точив з дідом ножі для косарки, ганяв коней, запряжених в полілку під час прополки кукурудзи, соняшника, кавунів та інших культур. Кожного дня з ранку до вечора працювали безкоштовно на німців.\nЗима 1941 року була дуже холодна, то на 1942 рік німці завезли в школу села Дачне велику партію лиж і санок. Я зі своїм товаришем задумали викрасти для себе лижі. Цю мрію ми здійснили. Через вікно залізли в клас і один одному передавали лижі, котрі ховали в чагарник. Через деякий час ми їх переховали в кладовище, де хоронили тварин.\nЧерез декілька днів староста села Чередниченко Дмитро разом з німцями розпочав пошук викрадених лиж, але даремно – їх ніхто не знайшов. В 1944 році радянські війська активно наступили в нашому напрямку і в лютому наше село було звільнено від німців, але протримались дуже мало.\nПішов сніг, завірюха, німецька розвідка з боєм прорвала оборону радянських військ ї знову село Дачне захопили німці.\nБули запеклі бої і через 11 днів знову село Дачне було звільнено радянськими військами. Тили відстали від передових частин, боєприпасів не було. Тоді з нашого села всі, дорослі і малі, йшли в село Сергіївка (нині Апостоловського району) і на своїх плечах несли по 2 штуки мін на передову, щоб бити фашиста. Цю роботу і мені прийшлось виконувати. Ось таким було моє дитинство, яке обпалила війна.\n«Героїчний шлях партизанського загону\nЛюдям старшого покоління на все життя запам’яталася неділя 22 червня 1941 року: радіо передало звістку про віроломний напад німецько-фашистських полчищ на нашу Батьківщину. В цей день літаки з фашистською свастикою на крилах скидали бомби на мирні радянські міста. Так почалася Велика Вітчизняна війна.\nЗахоплені «проявленою доблестю» на Заході, гітлерівці кинули проти Країни Рад близько двохсот дивізій, тисячі танків і літаків. Радянські війська героїчно оборонялися, але під тиском до зубів озброєного ворога вимушені були відступати. 14 серпня окупанти з’явилися на території Широківського району. Почалися масові розстріли комуністів, робітників рудника «Інгулець». Фашисти знищили єврейське населення сіл Інгулець, Широкого і всього району. До Німеччини вивозилася молодь, яку там примушували працювати на тяжких, непосильних роботах.\nНарод не міг терпіти знущань і гніту окупантів. Люди почали згуртовуватися для боротьби з фашистами.\nШироківський райком партії залишив у тилу ворога для партизанської боротьби вчителя Інгулецької школи фабрично-заводського навчання Георгія Максимовича Седнєва, який народився 1904 року в бідняцькій сім'ї в селі Володимирівці на Миколаївщині. В кінці 20-х років він переїхав на Криворіжжя, став робітником. Одночасно продовжував навчання. В 1930 році вступив до лав Комуністичної партії. Напередодні Великої Вітчизняної війни був учителем історії в ремісничому училищі № 7 у місті Інгульці.\nВ той час він мав військове звання старшого лейтенанта саперних військ. Звичайно, був потрібний на фронті, але радянське командування у вересні 1942року направило його в тил ворога для налагодження опору окупантам.\nДля конспірації Седнєв переїхав у сусідній Володимирівський район Миколаївської області. Там поступив на роботу до управи інспектором шкіл для того, щоб вільно ходити по селах і збирати вірних людей.\n«Служба» Седнєва тривала недовго. Німці почали з підозрою ставитися до нього. Ризикувати він не мав права. Через кілька днів зник з села, викравши з жандармерії друкарське приладдя, з допомогою якого німці розмножували свої накази. Незабаром на будинках Інгульця та Широкого з'явилися листівки, їх друкувала вчителька О.Ковальова.\nВ 1942 році були створені групи підпільників. Велику допомогу подавали партизани громадянської війни: Є.Скірко, Ф.Манірка і О.Буднік. Дізналися, що в сусідніх районах – Володимирівському і Казанківському – створено партизанський загін, очолюваний Г.М. Седнєвим. Минуло небагато часу і представники підпілля трьох районів провели першу нараду, щоб домовитися про спільні дії проти ворога. Командиром об’єднаного загону та начальником штабу обрали Г.М. Седнєва, а Л.Ткачука – комісаром, секретарем парторганізації – Н.Є. Сюльдіну. Партизанські групи почали швидко розростатися. В Широкому групу очолив Погрібний, у Миколаївці – Є.Скірко, Інгульці – І. Басенко, Новосергіївці – О.Блинов і Г.Тимко, в Олександрії – М.Вакар і Ф.Гориславець, в Сафоново – М.Філатов.\nЖителька села Войкове Ганна Степанівна Маричева була активною учасницею діяльності партизанського загону Г.М.Седнєва. В обов’язок Ганни Степанівни входило організувати зустріч партизанів з жителями сусідніх сіл, періодично ходити на зв’язок до Інгулецької групи, котра мала рацію.\nПерші місяці роботи давали свої плоди. Партизанам почали допомагати Григорій Соловей, Денис Равков, Дем’ян Хлонь, Михайло Турков, Олександр Будник. Жителі сіл відчували активну діяльність партизанів, були обізнані із діяльністю на фронтах.\nА одного разу партизани одержали завдання зустріти парашутистів, які мали висадитись недалеко від села Широка Долина. Вночі ця зустріч з посланцями Великої Землі відбулася. Ганна Степанівна порадила товаришам змінити місце схованки, щоб уникнути підозри. Нагодувавши, десантників сховали в потаємну землянку. Кілька діб перебували тут парашутисти: виконуючи нелегке завдання. Потім хлопці пішли на з'єднання з іншою групою в селище Рахманово.\nТам парашутисти натрапили на ворожу засаду і, всупереч вимогам, довелося вступити в бій. Жорстокою і далеко нерівною була сутичка.\nБільшість парашутистів на чолі з командиром Дремлюгою полягли смертю хоробрих.\nНе зітреться з памяті Г.С. Маричевої один епізод. Вранці їй наказали негайно віднести «папірця» в Інгулець на квартиру Вусиків. Там на нього чекав інший чоловік. Шлях був успішно подоланий і зв’язкова спокійно йшла вулицями шахтарського містечка. Враз почула позаду німецьку говірку. За нею йшли двоє фріців. Кілька разів довелося повернути в побічні вулиці, а двоє з автоматами не відставали «Іти до потрібної квартири – ні в якому разі!..». «А що, коли заарештують і до рук ворога попаде документ? Ні! Тільки не це!» Майнуло в думці зв’язківця.\nІ раптом сталося чудо. Як з води виріс поруч сімнадцятирічний Борис Усик. Здоровенний німець, щось заволав на хлопця по німецькому, і всі троє попрямували до хати.\n-«Кінець!» - сказала партизанка.\nТа побачила у вікні сигнал, що можна заходити. Виявилося, що фріци були дотепними партизанами, що переодягнулися у німецьку форму. Не стримали товариші дружнього сміху від того, що трапилося.\nДикою ордою залетіли в наші краї зрадницькі загони калмиків. Працювати стало набагато важче. Намагаючись догодити фашистам, запроданці демонстрували свою жорстокість. Всіх підозрілих заарештували, катували середньовічними методами. А хто намагався зробити найменший опір, розстрілювали на місці.\nХоч страшніше було попереду. Ворогам стали відомі імена людей, які допомагають місцевим партизанам. Почалися масові облави, арешти, багатьом не судилося дожити до приходу Радянської Армії.\nПрізвище Ганни Маричевої також було в списках ворожої комендатури. Але заарештувати партизанку ворогам не вдалося. За кілька годин її попередив Ваня Жабський. Так і лишився він у пам’яті односельців вісімнадцятилітнім. Дізнавшись про зв'язок з партизанами, вороги розстріляли хлопця.\nАктивними учасниками підпілля були брати-інгульчани Борис та Микола Демиди. Борису було всього сімнадцять років, як прийшли на Криворіжжя загарбники, але це не стало на заваді. Декілька разів його разом з ровесниками забирали у Німеччину, але він щоразу тікав і переховувався.\nЗа допомогою лікаря Степана Жовтонога, Борису вдавалося пробратись у штаб німецької комендатури і викрасти радіоприймач. Разом з Миколою вони встановили його у стволі шахти «Магістраль» і приймали зведення Радінформбюро про дійсне становище на фронтах. Одержану інформацію хлопці переписували на окремі листівки і розповсюджували серед інгульчан, а також по селах, куди їздив у складі драмгуртка Микола.\nВороги довго не могли знайти слід партизанського загону Седнєва. Але наприкінці 1943 року почалися доноси. Вороги схопили Миколу і батька Федора Хомича, згодом і Бориса. Над ними знущалися 2 місяці. Тримали окремо: Миколу – в Новому Бузі, Бориса – в Казанці. Карателі сказали братам, що розстріляють 62 – річного батька, якщо вони не видадуть інших учасників підпілля. Хлопці мовчали, і вороги виконали свою обіцянку. Потім привели до братів матір, сестру Марію, думали, що мати вплине на синів.\nМати з трудом упізнала синів, такі вони були побиті. Після побачення вона підійшла до поліцая, який їх видав, і сказала:\n- Ти скажи своїм супостатам, хай більше не знущаються над моїми синами. Все одно вони нічого не скажуть.\nБориса розстріляли 25 січня 1944 року, а Миколу – 12 лютого.\n20 років сім’ю Демидів шукало повідомлення про те, що за мужність і стійкість проявлені у боротьбі з ворогом партизанів Демидів нагороджено медаллю «За відвагу»(посмертно).\nБула розстріляна ще до цього і Раїса Демида, яка за завданням райкому комсомолу займалася підпільною роботою в Нижньочирську Сталінградської області. Там же вона і похована.\nВ селі Троїцько - Сафоновому знаходився штаб партизанського загону. Якось сюди проліз зрадник. Стало відомо, що він вихвалявся поліцаям що може спіймати Г.М. Седнєва. Над усім підпіллям нависла небезпека. Було одностайно прийнято рішення: покарати зрадника, і його розстріляли.\nНе дрімали й вороги: провели арешти підпільників, яких згодом стратили.\nЖорстока розправа не залякала тих, хто сміливо виступив проти загарбників . Партизани перейшли до активних дій. Поблизу\nНововолодимирівки підірвали міст, знищили групу поліцаїв, звільнили колону військовополонених. За наказом партизанів в багатьох селах селянам роздали на збереження колгоспне майно. Партизани Широкого Г.М. Седнєв і М. Постугар вбили гебісткомісара м. Бердянська. Печатка і бланки, відібрані у нього, стали використовуватися для виготовлення документів.\nВ першій декаді жовтня 1943 року радянські танкісти зав’язали бої за визволення Кривого Рогу. Для координації військових дій і зв’язку з партизанським загоном було висаджено з літака парашутистів. Вони мали при собі зброю, радіостанцію і документи евакуйованих з поліцаїв.\nСеред розвідників були П.Дремлюга, Є.Морозов, В. Рябкін, О.Володін, В.Карамишев. Швидко встановили з ними зв'язок, і вони прибули до партизанського бліндажу поблизу села Новосергіївки. З допомогою рації передавали відомості про дислокацію та пересування німецьких військ. Після цього наша авіація бомбардувала станцію Новий Буг, де ворог мав велику кількість боєприпасів.\nПеред партизанським загоном радянське командування в кінці жовтня 1943року поставило бойове завдання – нанести удар по ворожих військах, які розташувалися в селі Рахманівці. Тут стояла батарея протитанкових гармат. Перед боєм Фросина Осика і Оксана Грабська пошкодили телефонний зв'язок між батареєю і спостережним пунктом німців. Це дало можливість танкістам захопити Мусіївський роз’їзд. Гітлерівці одержали підкріплення. Партизанам довелося відступити в штольні каменоломні, звідти вели вогонь. Ціною великих втрат ворог зумів підійти до каменоломні і завалити вхід. Мужні люди не розгубилися. Бій закінчився перемогою партизан. Захопили трофеї – автомашини, мотоцикли, зброю. Тільки вбитими ворог втратив 75 солдат. Під покровом ночі вони ввійшли через старі ходи і попрямували в Новосергіївські бліндажі. Незабаром сюди доставили Інгулецького лікаря С. Жовтонога, який надав допомогу пораненим.\nПідпільники продовжували активні дії. В селі Червоний Плугатар група Ф. Гориславця роззброїла взвод солдат власівців. Інші групи знищували в селах поліцаїв. Для боротьби з партизанами загарбники направили бандитів з Калмицької Кавалерійської дивізії. Тоді було схоплено і страчено багато учасників партизанського руху. Загинули лікарі А.Бурлака і С. Жовтоног, звязківець М. Лісова, бійці І. Жабський, О. Буднік. Жорстоко розправилися фашисти з беззахисним населенням села Войкове.\nТієї осені радянським військам не вдалося звільнити м. Кривий Ріг і наш район. Німецьке командування намагалося будь - що затримати наступ Радянської Армії. В район Кривого Рогу ворог спішно перекинув з інших ділянок фронту нові танкові і моторизовані дивізії. Нашим частинам довелося відступати. Звільнення рідних земель затягнулося ще на декілька місяців.\nВ населених пунктах , в степу, партизани знищували зрадників, окупантів, захищали населення від грабежу, звільняли військовополонених. Мінувалися мости і дороги, знищувався транспорт. Все це робилося несподівано для ворога то в одному, то в іншому місці.\nШпигуни посилено шукали партизанів. Штаб загону знаходився в бліндажах біля села Григорівка. Стало відомо, що в селі з’явилося двоє підозрілих. Однієї ночі Г.М Седнєв і група партизан у німецькій формі влаштували перевірку документів, щоб побачити справжнє обличчя ворогів. Виявилося, що підозрілі служили в поліції Донбасу. Один з них навіть був нагороджений німецьким орденом за те, що видавав радянських людей. Г.М Сєднєв наказав їх затримати. Зрадників судив партизанський суд.\nОднак, ворогу все ж вдалося довідатись про місце розташування партизанського штабу. Разом з командиром там було ще кілька чоловік. Цілий день тривав нерівний бій. Загинули смертю хоробрих Ф. Брайко, М. Богатов. Німці закидали бліндаж ручними гранатами. Поранених Г.М Седнєва, Ф. Осику, а Д. Ходіна схопили фашисти. 18 грудня 1943 року Г. М Седнєва розстріляли, а труп кинули в річку Висунь. Після визволення району тіло Г. М. Седнєва було знайдене і поховане в центрі Володимирівки. На його могилі встановлено пам'ятник. Народний месник посмертно нагороджений орденом Вітчизняної війни 1-го ступеня.Померли від катувань Ф. Осика, Д. Ходін, О. Козоброд.\nПісля загибелі Г.М Седнєва командування загоном взяв на себе Л.Ткачук. Начальником штабу призначили С.Д. Седнєва.\nВсе чутніше ставали постріли гармат частин Радянської Армії. Бойові дії партизан помітно активізувалися. 6 лютого 1944 року народні месники під керівництвом А.Банкова розгромили групу поліцаїв, які мали завдання спалити господарські приміщення радгоспу «Широківський». Було збережено 450 голів великої рогатої худоби, 2000 овець, 14 тракторів, 3 автомашини, 5 комбайнів, зерносховище, де зберігалося 150 тон зерна. Під селом Новоукраїнкою ця група знищила 12 гітлерівців, 9 поліцаїв, розбила 2 автомашини, захопила 12 гвинтівок, 2 автомати та 2 гучних кулемети.\nВ період з 7 по 14 лютого партизанські групи, очолювані П.Погрібним і О.Лещенком, підтримували наступ 4-ї гвардійської дивізії. Партизани вбили 65 фашистських солдатів, підбили 2 танки, знищили 4 кулеметних і 2 мінометних точки.\nВиконуючи завдання командування 4-ї гвардійської дивізії, партизани Є.Скірка і А.Нагорного звільнили селище Миколаївку та село Радевичево, і протягом цілої доби стримували фашистів. Активну участь взяли партизани у звільненні сіл Могилівка, Українка та Надія.\nНадовго залишиться в пам’яті бій в селі Надія. Народні месники непомітно з’явилися на вулиці, коли німці зібралися біля похідної кухні одержувати їжу. Під вогнем автоматів і гвинтівок багато загарбників було знищено. Потім партизани зайняли оборону. На допомогу їм прибув невеликий підрозділ наших військ. Прагнучи помститися, німці кинули проти партизан 3 важких танки, чимало піхоти. Відважно діяли в бою кулеметники Дідущенко, Шило, боєць Шелудяков. Та сили виявилися нерівними, довелося відступати до села Крива Балка.\nНедовго були німці в нашій місцевості. 29 лютого всю територію Широківського району радянські війська при активній допомозі партизан звільнили від ворога. Багато народних месників вступили до лав Радянської Армії, інші залишились відбудовувати народне господарство.\nМи віддаємо шану тим, кому не вдалося дожити до повної перемоги над ворогом. Смертю хоробрих загинули: О. Буднік, С. Жовтоног, М. Постугар, К.Білик, П.Півторак, С.Демченко, Осипов, Олійник, Басенко, юний партизан Вітя Храмов, Карпець, О.Лещенко та інші.\nНіщо не забуто, ніхто не забутий.\nПідготовка до ЗНО. Тренажер на знання історичних дат 2020. 1 частина.\nУрок узагальнення. 8клас Розділ III. «Національно-визвольна війна українського народу середини XVII століття.»\nПрезентація. Тематичне оцінювання 8 клас до розділу "Національно-визвольна війна українського народу середини ХVІІ ст."\nРоздатковий матеріал до теми: "Князь Святослав та його походи"\nПрезентація до уроку історії України в 5кл. " Наука та освіта. Школи та університети на українських теренах. Зростання ролі розумової праці"\nУрок. Тема: "Голодомор 1932-1933 років в Україні»


Робочий візит Голови Верховної Ради України Д.Разумкова до Королівства Бельгія, інституцій Європейського Союзу, НАТО та Великого Герцогства Люксембург. Зустріч з Головою Палати депутатів Великого Герцогства Люксембург Фернандом Етгеном.\nРобочий візит Голови Верховної Ради України Д.Разумкова до Королівства Бельгія, інституцій Європейського Союзу, НАТО та Великого Герцогства Люксембург. Зустріч Голови Верховної Ради України Д.Разумкова з Головою Палати депутатів Великого Герцогства Люксембург Фернандом Етгеном. Запис у книзі Почесних гостей


Де в Запоріжжя ховають домашніх тварин - Новости Запорожья\nВісь на таких стихійних кладовищах домашніх тварин поховані десятки улюбленців. Аби пам » ятати чотирилапих, на Набережну привозять іграшки собак та котів, їх мисочки та навіть надавати квіти. Ховають навіть кроликів та інших гризунів. Є надгробки зроблені з дощечок, є і кам’янко яні. Тут тихо, та навіть трохи моторошно, та поряд – автострада, яка швидко повертає до реальності. Одна з головних проблем таких місць – тісне людське сусідство та швидке засмічення. За теріторією не доглядають, тож тут все повільно заростає бур’янами.\nТа чи справді мертву тварину можуть кремувати в Запоріжжі? Адже офіційно жодних крематоріїв на території міста немає. Що ж відбувається з тілом, коли ви залишаєте його в клініці? Ми зателефонували до медзакладів із питанням, як і куди нам подітися із мертвою твариною. За легендою – собака 35 кілограмів, яка померла власною смертю. Важливо й те, що вона не мала нікого кусати при житті, у такому випадку потрібні додаткові обстеження. Отже вивезенням та захороненням тварин відає підприємство «Комунсантрансекології». Ветеринарії не дуже задоволені таким положенням речей. Люди ж продовжують ховати улюбленців на стихійних кладовищах, яких у Запоріжжі декілька – майже у кожного районі є таке місце. І вимагають привести до ладу хоча б одне, або ж побудувати невеличкий крематорій – власники тварин готові платити за його послуги.


Насіння огірок Хробрий F1, 1 г | Купити, ціна, відгуки в Інтернет-магазині УРОЖАЙ - agrogurt.com.ua\nНасіння огірок Хробрий F1, 1 г\nРослини з інтенсивним ростом, формують переважно квіти жіночого типу. Плоди правильної циліндричної форми, не деформуються, інтенсивно зеленого забарвлення, середньогорбкуваті, стійкі до пожовтіння, насінна камера незначна. Відношення довжини до ширини 2,7:1.\nВідрізняється високою стійкістью до парші гарбузових та борошнистої роси.\nВикористовується для консервування, споживання у свіжому вигляд, придатний до квашення.\nНасіння висівають після загрози заморозків по 0,5-0,8 г/м2 на глибину 2-3 см широкорядним способом (90-140 см), відстань між рослинами в рядку 15-20 см.\nТеги: Насіння, огірок, Хробрий, F1, 1, г


На Житомирщині перекривали трасу Київ-Чоп проти забруднення річок Случ та Хомора | Новини\nПонад 100 активістів перекривали трасу Київ-Чоп у Новоград-Волинському районі на Житомирщині з вимогою припинити забруднення річок Случ та Хомора викидами фабрики.\nУчасники акції підготували звернення до Президента, Прем’єр-міністра та генерального прокурора України щодо екологічного стану річки Случ, повідомляє відділ інформації та зв’язків з громадськістю Новоград-Волинської міської ради.\n«19 червня 2018 року представники громадських організацій, активісти, небайдужі жителі міста, депутати міської та районної рад перекрили рух автотранспорту на автомобільному шляху міжнародного значення Київ - Чоп. Основна вимога мітингувальників – припинити забруднення річок Хомора та Случ ТОВ «Понінківською картонно-паперовою фабрикою», - йдеться у повідомленні.\nНагадаємо, протягом декількох років триває переписка посадових осіб міської та районних рад щодо вжиття заходів з недопущення забруднень «водоносних артерій», що забезпечують водою кілька населених пунктів, в тому числі і Новоград-Волинський. Проте численні звернення не дають результатів. Саме це й спонукало людей вдатись до кардинальних дій.\nЗаступник міського голови Анатолій Легенчук поінформував, що влада міста підтримує громаду адже ситуація із забрудненням річок Хомора та Случ вже переросла в справжню екологічну катастрофу.\nПонад сто осіб, що вирішили привернути увагу центральних органів влади, протягом 45 хвилин пересувались пішохідним переходом в районі населеного пункту Перемога не даючи змогу проїхати автомобільному транспорту.\nЗа попередніми даними, внаслідок акції утворились кілометрові затори в обидва напрямки автотраси.\nВ ході акції незадоволені водії вступали в емоційні дискусії з учасниками акції. Пропустили мітингувальники лише військову колону з пальним.\n#житомир #траса #київ-чоп #мітинг #забруднення #картоннафабрика #случ


Гроші Колеснікова і Льовочкіна: екс-партнер Манафорта пояснив, як їм платили українські політики | Рубрика\n21:00 07 Сер 2018\nГроші Колеснікова і Льовочкіна: екс-партнер Манафорта пояснив, як їм платили українські політики\nПро це повідомляє УП з посиланням на The Washington Post.\n"Він (Манафорт – ред.) зазначив, що українські бізнесмени хотіли, щоб ми створили банківські рахунки на Кіпрі", – засвідчив Гейтс.\nЗа словами Гейтса, українські бізнесмени озвучили відповідну вимогу, бо вже мали там рахунки і, таким чином, могли легко переслати гроші.\nГейтс розповів, що Манафорту через кіпрські рахунки платили колишній екс-міністр інфраструктури Борис Колесніков і глава адміністрації президента Віктора Януковича Сергій Льовочкін.\nКолишній партнер Манафорта засвідчив, що Льовочкін контролював компанію Telmar Investments. Ця компанія була джерелом платежів Манафорту, які, як засвідчила раніше його адвокат Синтія Лапорта, були замасковані як дохід.\nГейтс пояснив, що українські політики створювали компанію на Кіпрі і використовували її для оплати іншій компанії, яку вже створив Манафорт на острові.\nВодночас офіційно українські політики та Манафорт не підписували жодних документів і не керували цими компаніями. Замість них були місцеві директори, які ставили свої підписи, за що їм і платили гроші.\nГейтс додав, що такі компанії нічого не продавали і не мали співробітників.\n"Цілями цих компаній було прийняття платежів і здійснення платежів", – пояснив він.\nМанафорт отримував мільйони доларів через ці компанії. Спочатку суми виплат складали 1,1 -3 мільйона доларів і доросли до 4 мільйонів, коли Янукович став президентом і призначив Манафорта своїм радником.\nОднак, коли Янукович втратив владу, Гейтс розповів, що гонорари Манафорта почали зменшуватися.\n"Він сказав, що деякий час Манафорт працював на "Опозиційний блок, але через те, що нова партія не мала влади, у неї було менше доступу до готівки, щоб заплатити Манафорту і його команді", – цитує видання слова Гейтса.\nВін зауважив, що вкінці 2014 року Манафорту надійшов останній платіж за роботу в Україні.\n"Це ключовий факт, бо прокурори стверджують, що саме припинення виплат за роботу в Україні призвели до того, що Манафорт вирішив зайнятися банківським шахрайством для підтримки свого розкішного способу життя", – наголошує The Washington Post.\n18 кві, 16:55\nУ Держекоінспекції назвали головні екологічні проблеми в Україні\n18 кві, 16:31\nАктивісти допоможуть українським школярам стати кураторами власної виставки\n18 кві, 16:28\nЄлизавета ІІ залишила прощальну записку на труні свого чоловіка\n18 кві, 16:15\nГіркін розповів, що Кернес і Добкін літали до Москви, аби обговорити створення "ХНР"\n18 кві, 16:04\nУкраїнські школярі зможуть навчатися в американській лабораторії\n18 кві, 15:51\n8-річна дівчинка зрізала волосся, аби віддати його онкохворим дітям\n18 кві, 15:22\nВ Ужгороді відновлять регулярні авіарейси\n18 кві, 15:13\nСупутник зафіксував масштабний військовий табір в окупованому Криму\n18 кві, 14:42\nВ Росії анонсували мітинг на підтримку Навального\n18 кві, 14:26\nПапа Римський відреагував на ескалацію військового конфлікту на Донбасі


Китай остаточно прийняв закон, який посилює спецслужби в Гонконзі\nПостійний комітет Всекитайських зборів народних представників (ПК ВЗНП, вищий законодавчий орган Китаю - ред) прийняв закон про національну безпеку Гонконгу - спеціального адміністративного району (САР) КНР. Про це у вівторок, 30 червня, повідомила служба громадського мовлення Гонконгу RTHK з посиланням на джерело.\nЗа його даними, законопроект одноголосно схвалили всі 162 члена ПК ВЗНП. Правовий акт набирає чинності 1 липня - в 23-ту річницю переходу колишнього британського анклаву під китайський суверенітет. Він закріплює найсерйозніші зміни для Гонконгу за цей більш ніж 20-річний період. Таким чином, постанова почне працювати до виборів до Законодавчої ради Гонконгу, призначених на 6 вересня. Повністю текст документа поки не оприлюднено.\nПрийняття нового закону мало на меті:\n"Ефективно запобігати, припиняти і карати дії, що загрожують національній безпеці", - раніше передавало інформагентство "Сіньхуа".\nЗокрема, "розкол країни, підрив державної влади, планування і здійснення терористичних актів, а також інші дії, які представляють серйозну загрозу національній безпеці". Крім того, наголошується, що Китай "рішуче виступає проти будь-якого втручання іноземних і зовнішніх сил в справи САР Гонконг і застосує відповідні контрзаходи".\nДжерела RTHK повідомили, що максимальне покарання, передбачене законопроектом, наприклад за сепаратистську діяльність, передбачає тюремне ув'язнення терміном істотно більше, ніж десять років.\nОфіційна назва документа - "Закон про створення правової системи і правозастосовних механізмів в спеціальному адміністративному районі (САР) Гонконг для захисту національної безпеки".\nПарламент Гонконгу був зобов'язаний, згідно його конституції, самостійно прийняти закон про безпеку САР. Однак цього не сталося. У 2003 році відповідна ініціатива влади вивела на вулиці півмільйона гонконгців, які виступили проти ослаблення автономного статусу.\nУ 2019-2020 роках Гонконг поглинула нова хвиля масових протестів проти посилення впливу Пекіна в автономному окрузі та прийняття рішень, що обмежують громадянські вільні його жителів. Ці виступи нерідко виливалися у вуличні заворушення і супроводжувалися зіткненнями з поліцією. Тепер іноземні спостерігачі та правозахисники побоюються, що новий закон буде використовуватися владою КНР для придушення демократичного руху в Гонконзі.\nЄвросоюз і США виступали проти прийняття подібного закону. Зокрема, Вашингтон вважає, що плани Пекіна йдуть в розріз з добре налагодженою правовою системою Гонконгу. У свою чергу ЄС пропонували провести консультації по спірній статті конституції Гонконгу про необхідність прийняти закон про безпеку.\nРаніше Український дощ писав, що 29 червня Рада Євросоюзу ухвалила рішення продовжити санкції щодо конкретних секторів економіки РФ ще на шість місяців – до 31 січня 2021 року.\nCopyright © 2019, req:48 sql:0.0163 s php: 0.0525 s time:0.0688 s mem:6 mb


У середині місяця почнуться продажі твердотільних накопичувачів OCZ Octane об'ємом 1 ТБ | Флешка\nГоловна > Новини > У середині місяця почнуться продажі твердотільних накопичувачів OCZ Octane об’ємом 1 ТБ\n02.05.2012 05.09.2012 0\nСерія твердотільних накопичувачів OCZ Octane була представлена восени минулого року. Продажі пристрою типорозміру 2,5 дюйма, оснащених інтерфейсом SATA 6 Гбіт / с, почалися в листопаді, але до моделі об’ємом 1 ТБ черга дійшла тільки зараз. Точніше кажучи, за даними джерела, накопичувачі OCT1-25SAT3-1T з’являться у продажу в середині місяця.\nУ накопичувачах Octane використовується 25-нанометровій флеш-пам’ять MLC NAND і контролери Indilinx Everest. Для підвищення продуктивності є кеш-пам’ять типу DRAM об’ємом 512 МБ.\nЗаявлена швидкість послідовного читання у випадку моделі об’ємом 1 ТБ дорівнює 460 МБ / с. У режимі послідовного запису пристрій розвиває швидкість до 330 МБ / с. Продуктивність, виражена в кількості операцій введення-виведення з довільним доступом блоками по 4 КБ в одиницю часу, дорівнює 24000 IOPS і 32000 IOPS в режимі читання і запису відповідно.\nПро ціну накопичувача OCZ OCT1-25SAT3-1T джерело не повідомляє.\nПозначений Octane OCZ techPowerUp накопичувач Твердотільні\n«Флешка» PNY Key Attaché добре вписується в компанію дверних ключів


Щоб прибрати підшкірний жир, необхідний час. Час і бажання його прибрати. Не просто хотіти, а й робити щось для того, щоб схуднути і позбутися зайвої ваги. Деякі вважають, що потрібно дотримуватися дієти, правильно харчуватися, тобто, обмежувати себе у високо калорійних продуктах харчування, а їсти навпаки, більш низько калорійні.\nДеякі вважають, що для того, щоб скинути зайву вагу, необхідно займатися спортом, фізичні навантаження отримувати, біг, плавання і таке інше.\nАле особисто я хочу сказати, що все потрібно поєднувати. Не можна схуднути, дотримуючись дієти, але не займаючись спортом, точно так само, як і займатися спортом, не обмежуючи себе у вживанні їжі.\nПравильне харчування допоможе організму швидше виробляти засвоєння їжі. Все потрібне вбирається, а не потрібне виходить, не затримуючись всередині вас і не утворюючи шлаки і таке інше.\nЯкщо ви не будете займатися спортом під час дієти, безумовно, ви схуднете, але шкіра залишиться висіти, як мішок. Тому потрібно обов'язково растряхівать жири, які ще залишилися у вас, а також качати прес, приводячи в форму вашу обвислі шкіру.\nТе ж саме можу сказати і про спорт. Чи не дотримуючись жодних дієт, але займаючись спортом, ви безсумнівно, накачаєте м'язи, прес і все, що потрібно, АЛЕ під ними все одно залишиться жир.\nСаме тому все потрібно поєднувати і тоді вашій фігурі можна буде тільки позаздрити . Пам'ятайте, що все відбувається поступово, за один раз ви ніяк не схуднете і повинно пройти набагато більше, ніж тиждень, перш, ніж ви самі собі сподобаєтеся. Удачи вам!!


Уривок з книги «Тато в декреті» Артема Чапая – Повага\nУривок з книги «Тато в декреті» Артема Чапая\n7 Вересня 2016 5 Липня 2021 02268\nВидавництво Vivat випустило книгу Артема Чапая «Тато в декреті». Як зазначає видавництво, ця книга — концентрат років особистого досвіду батька двох синів, зокрема року з гаком у відпустці з догляду за дітьми.\nЯк можна водночас відчувати ніжність і скреготати зубами від того, що тобі «виносять мозок»? Чому, навіть пішовши в декрет, чоловік лишається у привілейованому становищі порівняно з жінкою й чому Україна просто-таки створена для чоловіків із немовлятами? З гумором та іронією автор висвітлює різні аспекти декрету та ранніх стадій татівства.\nЦікаво, що вперше Артем Чапай опублікував свої думки про роль батька саме на сайті «Повага». Він написав колонку «А вам не важко з двома?», з чого й народилася ідея цілої книги.\nМи наводимо уривок з книжки Артема Чапая «Тато в декреті».\nПопередній текст, який можна офіційно вважати за вступ, спершу в іншій редакції вийшов на сайті «Повага» (povaha.org.ua). Рекомендую. А нові розділи починаю писати, здавши дітей бабусі на тривалі вихідні. Попереду велика робота, і хочеться бодай зробити перший ривок.\nТа ледь не зірвалось.\nУ день від’їзду молодший син прокинувся о п’ятій ранку, хоч мав би о восьмій. Розраховуючи на розклад дня, я допізна читав. Молодший ще посеред ночі переповз від себе до нас і зручно вмостився між Оксаною та мною. Йому — затишно. А я — сплю на краєчку ліжка. Спина поболює, але сяк-так сплю, і тут — сюрприз! Синочок о п’ятій потягнувся й задоволено дає знати, що чудово виспався! Оксана, видатний прокрастина- тор, до другої чи третьої ночі не спала, бо вписувалась у черговий дедлайн, — тож тепер вона підвелась, узяла ковдру й пішла у вітальню досипати на кушетці.\nМалий спершу нічого — мовчки смокче пляшечку. Спати, правда, не дає, бо ж я зобов’язаний пляшечку тримати, а він тим часом своїми тоненькими пальчиками лізе мені під нігті. Не те щоб дуже боляче, але, як би то сказати… проникливо.\nЗа півгодини синові стає нудно. Я хочу бодай валятись, а він уже сповзає з ліжка. Простягаю руку й висуваю йому шухляду комода з одягом — хай порпається. Давай, синку. Порядок має бути! Усе має опинитися в одному місці — на підлозі.\nЯ задрімав, здається, лише на секунду, а малий уже заповз до мене з картонною книжечкою. Умостився під пахвою:\n— У! У!\n— Ну яка книжечка, масю? Ще сонечко не зійшло!\nЯ не хочу читати. Я хочу спати. Чи бодай лежати із заплющеними очима. Але синок демонструє, як саме він зараз почне нити. А поруч спить старший, якого краще не будити, доки не час у садочок.\nІ що? Мружачи очі, у напівтемряві, напівпошепки читаю «Козу-дерезу». Рятує те, що знаю її напам’ять, не треба вдивлятись у літери.\nКазочка закінчилася? Нічого страшного, тату!\nПочинай усе спочатку! Show must go on! Станом на сьому ранку я в напівістеричному стані.\n— Фіг з тобою, встаємо.\nІду на кухню робити каву, і кава мені потрібна густа й тягуча, як сироп. Молодший із пляшечкою тупає слідом.\nНічого. «Спокойствие, Вася, только спокойствие». Увечері Оксана відвезе дітей до бабусі, ти виспишся, а завтра нарешті — нарешті!!! — почнеш писати, нормально попрацюєш.\nІ тут зі спальні лунає сухий кашель. Це старший син. Секунд двадцять або тридцять він кашляє й не може зупинитися, а потім, плачучи, сипить:\n— Тату! Я захволів!\nНу от, Васю, ти й попрацював. Ну от і пописав. Як казав один персонаж: «Жизнь, Вася, це така вєщ, Вася…»\nПохнюпивши голову, ти йдеш жаліти старшого сина. Молодший тупає за тобою.\n— Тату! Я хволий! — плаче старший син.\n— То нічого, маленький, то нічого… То трошки. — А сам теж ледь не плачеш, причому не тільки від жалю до малого.\n— Ми сьогодні не підемо в садочок?\n— Ні, маленький, не підемо.\n— Вула [ура]!— І розмазує сльози по щоках.\nПравда, щойно син дізнається, що сьогодні не йде в дитсадок, йому явно ліпшає! У нормальний день я таки повів би його, щоб розумний хлопчик раптом не просік, що можна користуватися хворобою. Але сьогодні не так. Краще один день побути з двома замість одного — зате мати надію відпоїти старшого сиропчиком і таки посадити ввечері на поїзд. Цинічні батьки колись уже відправляли бабусям не зовсім здорових дітей.\nУтім, цього разу сиропчик навіть не знадобився. Старший за день не кашлянув більше жодного разу. Ніби передумав хворіти. Таке й раніше траплялося.\nЯ панікував даремно. Мабуть, можна було й у садочок вести — та знають ще в яслах малі діти, що\n«луччє перебдіть, ніж недобдіти». Таж я так боявся вранці, що знову всі плани накриються мідним тазом, як це не раз уже траплялося. Оксана полюбляє фразу:\n— Батьки прєдполагають, а діти располагають. Увечері я таки посадив їх усіх на поїзд — але ще вдень, коли стало очевидно, що діти таки їдуть, мої емоції стали докорінно мінятися. Хочеться обіймати обох. Читаєш їм книжечку і млієш від щастя: два маленьких тільця вмостились у тебе під пахвами й туляться. Старший серйозний, лежить на бочку, підклавши обидві долоні під щоку, супиться й декламує разом із тобою:\nСколю тебе рогами…\nМолодший збуджений, тицяє пальцем у вовчика-братика, який прийшов проганяти козу-дерезу, і показує, як виє вовк:\nНе минуло й доби, як я пишу цей розділ і з ностальгією згадую, як на вокзалі подали по- тяг, вагони після гальмування випускають повітря, і старший хихотить, прикриваючи рот долонею:\n— Хі-хі-хі! Поїзд пукає!\nА молодший, уже в купе, сидить на колінах у мами й картинно простягає до мене ручки.\nВчора панікував, що діти не поїдуть, — а сьогодні сиджу вдома сам і сумую за малюками. І навіть те, що четвертий день не можу знайти правий кáпець і сиджу тільки в лівому, здається зворушливим.\nОця двоїстість почуттів — одне з основних вражень від декрету. Протилежні емоції не обов’язково надходять по черзі, вони можуть і накладатися. Наприклад, присипляти півторарічне маля, яке ти відучуєш від пляшки, дуже приємно. Воно до тебе лащиться, кладе твою долоню собі на щічку, а час від часу згадує свою пляшечку й канючить:\n— Кап-кап! Кап-кап!\nДовго крутиться, проте зрештою засинає в позі, у якій сплять лише дуже маленькі діти: на боці, оби дві ніжки й обидві ручки перед собою під прямим кутом до тіла, голову сильно закинувши назад.\nТи лежиш, обійнявши дитину, і танеш від ніжності:\n— Моє ти зайченятко.\nТанеш, так. Але водночас, якщо ти планував під час його денного сну за дві години закінчити термінову роботу, а зайченятко півтори години не засинало, — у тебе аж око нервово смикається, як у білочки з мультика «Льодовиковий період».\nТи можеш водночас скреготати зубами від того, що тобі «виносять мозок», і відчувати приплив любові. Можеш відійти на секундочку, три-чотири рази стукнутись об стіну головою, яка розколюється від стодецибельного ридання дитини, — а потім узяти маля на руки та притулити до серця, яке кров’ю сходить від жалю.\nПригадую, як Оксана пробує працювати на комп’ютері з екселівською таблицею, а молодший сунеться до неї під пахву, штовхає лобом під лікоть, збиває курсор мишки. Оксана гарчить: «Ляля!» — а він цієї миті тулиться до неї щокою, обіймає долонькою за шию, й Оксана, злісно почавши на першому складі «Ля», ніжно витягує другий склад.\nМоя мама тепер, сміючись, розповідає, як я ночами майже не спав, і вона з криком «Не можу більше!» жбурляла тримісячним мною в подушки (спеціально для цієї мети завбачливо розкладені на дивані). Кидала, підбирала й заколисувала далі. Нічо, ма, я не ображаюся.\nСам я до такого не доходив, бо в нашій сім’ї не Оксана, а я «тривожна мамочка» і трушуся над дітьми. Але траплялося — пробач, синку! — що воно, дев’ятимісячне, ридає, із соплями та нюнями повзе до тебе по коридору, а ти стискаєш скроні пальцями, переступаєш через нього й тікаєш до іншої кімнати:\n— Я ще не готовий!\n(Утім, таку поведінку можна собі дозволити, лише поки дитина не запам’ятає цього на все життя. Принаймні, так я думаю в теорії.)\nСекунд тридцять глибоко дихаєш, повертаєшся й береш на ручки:\n— Мій малесенький! Зубки? Ох ті нечемні зубки! І хочеться розчинити його біль у собі, щоб тільки синові стало легше. Думаєш: ну чому в старшого всі зуби вилазили так, що ми тільки: «О, ще один, і вже давно», — а молодшому доводиться мастити ясна спеціальним кремом?\nОдного разу, саме в момент, коли мені було особливо важко з двома, зателефонував друг:\n— Слухай, тут незабаром два класних кінофестивалі. Я тобі на facebook скинув програми, приходь.\nЯ на нього визвірився:\n— Слухай, туди-розперетуди, поки дехто шукає, чим би себе зайняти, — хтось третю добу не має часу в душ сходити!\nДруг образився та пробурмотів:\n— Стільки агресії… От і думай після цього, чи заводити дітей…\nЯ потім перепрошував.\nЗ людьми, які не розуміють, що таке декрет, часом важко спілкуватися через надто різні реальності. І це при тому, що моя ситуація — лайт-варіант. Он біолог Руслана Радчук досі згадує, як у дев’яностих народила першу дитину й чотири місяці сиділа вдома безвилазно:\n— По-перше, ми жили на столичних висілках і, щоб дістатися до цивілізації, потрібен був громадський транспорт, причому не один. А він був геть непристосований. По-друге, свіжа мама — це не що інше, як велика пляшка з молоком, яка має годувати щокілька годин, а в паузах прати пелюшки. Тоді підгузків іще не існувало.\nВідтак, «пробувши чотири місяці пляшкою» (її слова), Руслана геть здичавіла. Але змінилась пора року, їй треба було купити одяг, і родина вперше на годину відпустила її на базар саму.\n— Їду в автобусі, і мені здається, що всі на мене витріщаються. Приїхала на базар, вирішила спершу шукати ліфчика. Бачу — висять на мотузку. О! Набираюся сміливості поспілкуватись із людьми, підходжу й питаю: «Жіночко, а скільки коштує у вас отой ліфчик?» Показую пальцем. І тут жіночка подивилась на мене уважно. Мовчки зібрала весь товар у сумку і втекла від мене. Мабуть, інтонація вийшла чи то нахабна, чи то підступна — словом, підозріла. До людей довелося знову звикати.\nДивлячись на деяких знайомих у декретах, я розмірковую, що непогано б, якби існували бодай групи взаємної психологічної допомоги. Ну, знаєте, «Анонімні декретники». Збираються люди в коло:\n— Привіт! Я мама, і я в декреті три роки й сім місяців.\nІ всі плескають.\nЗвісно, є проблемка: імовірно, саме тим, кому психологічна підтримка найбільше потрібна, не буде з ким лишити дітей, аби приходити на збори. А може, насправді засідання «Анонімних декретників» уже відбуваються? Спонтанно, у присутності дітей, на ди- тячих майданчиках? Не дарма ж мами сідають тісними групками, про щось перемовляються й хихотять. З мого досвіду, найкраща психотерапія в декреті — це гумор і особливо самоіронія. Але й тут проблема: значно простіше жартувати, коли в тебе є співбесідник, і то не такий, для якого Вершиною Гумору є занесене з дитсадка слово «слюняка». Правда, один із моїх дорослих братів, почувши це слово, не може втри- матися від сміху, чим провокує трилітнього гумориста й надалі його вживати. Але якщо ти хочеш жартувати не про слюняку, доводиться розмовляти самому із собою — і від цього почуття гумору часом зраджує.\nВочевидь, у різних людей описана в цьому розділі двоїстість почуттів під час декрету виявляється різною мірою, доходить до різних екстремумів. От тільки бити дітей через власні нервові зриви не треба, добре?\nХай би як тобі зносило дах від браку спілкування з дорослими, від почуття втрачених можливостей чи просто від утоми й недосипання — ти не припиняєш любити своїх дітей. Хай би як ти любив дітей — часом хочеш відпочити від них, мати час на щось іще в житті. Це нормально. Навіть у самого князя Мишкіна траплялося, тільки в інших контекстах. Він це називав «двойные мысли».\nСловом, якщо в якомусь місці тексту здається, що я скаржусь, а в іншому — що ідеалізую декрет і дітей, — слід завжди пам’ятати про (не побоюся цієї фрази) єдність і боротьбу протилежностей.\nПроект жіночого політичного лобі у Житомирі\nФрагмент феміністичної книги для підлітків «Бути мною»\nКампанія проти сексизму в медіа й політиці "Повага" 8 Серпня 2016 5 Липня 2021\nКампанія проти сексизму в медіа й політиці "Повага" 10 Вересня 2018 5 Липня 2021\nКампанія проти сексизму в медіа й політиці "Повага" 16 Листопада 2021 16 Листопада 2021


CNN - Time Warner - Рятувальники евакуювали відомий телеканал після повідомлення про бомбу\nГоловна › Закордонна правда › Рятувальники евакуювали відомий телеканал після повідомлення про бомбу\nОдин з ведучих телеканалу встиг повідомити про це в прямому ефірі: "Нас евакуювали посеред моєї програми. Загроза вибуху. Ми пустили запис. Будьте в курсі"\nЯк передає НАРОДНА ПРАВДА, про це повідомили в Управлінні міської поліції.\nСпівробітники управління поліції провели огляд будівлі. Виявилося, що всередині абсолютно безпечно, вибухонебезпечних речовин не було. Правоохоронці відкрили прохід до будівлі, зняли обмеження на прохід пішоходів і проїзд транспорту в цьому районі.\nТелекомпанія NBC повідомляла про дзвінок невідомого, він повідомляв, що в будівлі закладено п’ять вибухових пристроїв.\nАгентство ТАСС нагадує, що наприкінці жовтня в цій будівлі вже оголошували евакуацію, прийшла посилка з саморобним вибуховим пристроєм. Пакет призначався колишньому директору ЦРУ Джону Бреннану (він часто виступає в якості гостя в ефірі CNN, він також працює коментатором у NBC і MSNBC).\nНагадаємо, напередодні в Одесі в будівлі залізничного вокзалу залишили підозрілу сумку, через яку довелося екстрено евакуювати всіх пасажирів і співробітників.\nЖартівники також зірвали роботу відразу двох будівель суду в Києві – Шевченківського районного та Деснянського районного.\nРегламентний комітет ПАРЄ вирішив, що у випадку поновлення санкцій проти делегації Росії у Парламентській асамблеї Ради


Цивільний захист населення на Тернопільщині просто відсутній!\nЦивільний захист населення на Тернопільщині просто відсутній!\nТернополянам не варто сподіватися на бомбосховища\nНаша держава протягом усіх років незалежності України економила на цивільному захисті. Дійшло до того, що в районах навіть немає людей, які б цими питаннями займалися. Відповідно мешканці Тернопільщини у разі надзвичайних ситуацій (сподіваючись, що до цього не дійде, стукаємо по дереву), пов'язаних з військовими діями на нашій території, залишилися один на один у питаннях власного захисту. І це не перебільшення. У сьогоднішніх реаліях чекати захисту немає від кого. Але, тим не менше, щоб не створювати паніки, населення має знати хоча б про той мінімум, яким держава його забезпечила…


Pandora Зеленського: журналісти виклали у відкритий доступ інформацію про офшорні компанії — Високий Замок\nPandora Зеленського: журналісти виклали у відкритий доступ інформацію про офшорні компанії\nЙдеться про 15 тисяч компаній, фондів та трастів, які доступні в базі даних ICIJ під назвою Offshore Leaks\nКолаж з сайту Букви\nМіжнародний консорціум журналістів-розслідувачів (ICIJ) виклав у відкритий доступ інформацію про понад 15 тисяч офшорних компаній, фондів, трастів та інших організацій. Вони доступні для перегляду в базі даних ICIJ під назвою Offshore Leaks.\nНе зважаючи на спротив Офісу президента Зеленського ЗМІ опублікували розслідування «Офшор 95», на основі матеріалів Pandora Parers. У цьому розслідуванні йдеться про те, що Володимир Зеленський та його соратники могли створити мережу офшорів у період 2012−2019 років, аби уникнути сплати податків в Україні, могли отримувати десятки мільйонів доларів від Ігоря Коломойського. Також розслідування виявило причетність президента і цих фірм до переказу на офшорні рахунки 40 млн доларів з ПриватБанку від структур, пов'язаних з олігархом Ігорем Коломойським.\n«Кожен має відповідати за свої вчинки. Нехай Зеленський відповідає за свої вчинки перед громадянами України. Нехай поверне гроші в Україну. Продасть квартиру чи продасть пару квартир… Нехай їх задекларує», — висловили обурення активісти тим, що Зеленський причетний до корупційних оборудок та приховував свої реальні доходи.\nЗокрема, опитування Київського міжнародного інституту соціології (КМІС) 15−18 жовтня 2021 року зафіксувало, що 56,9% українців вірять, що Володимир Зеленський та його бізнес-партнери володіють офшорними рахунками за кордоном, а Ігор Коломойський виводив кошти з ПриватБанку, в тому числі через «95 квартал».\nЧитайте також: Люди хочуть голосувати за Голобородька


Через коронавірус в Ірані з в'язниць звільнили 85 тис. ув'язнених - Лента новостей Львова\nКак передает Zaxid.net, З в'язниць Ірану з початку березня звільнили приблизно 85 тис. ув'язнених через поширення коронавірусної інфекції. Про це повідомляє Reuters з посиланням на речника судової влади Ірану.\nРаніше, 10 березня, спеціальний доповідач США з прав людини в Ірані Джавайд Рехман заявив, що він попросив Тегеран тимчасово звільнити всіх політичних в?язнів з переповнених тюрем, щоб допомогти запобігти поширенню коронавірусу.


Методи саморегуляції в умовах стресу | ДНЗ "Деражнянський центр професійної освіти" \nМетоди саморегуляції в умовах стресу\nРелаксація – це метод, з допомогою якого можна частково або повністю позбутися фізичного або психічного напруження.\nЗрозуміло, вона не розв’яже всіх проблем, але значною мірою послабить їхній вплив на організм, що є дуже важливим.\nОпановувати методи релаксації потрібно не тоді, коли, як кажуть, «смажений півень клюне», а завчасно. Тож скористайтесь наведеними вправами і правилами.\nСидіть спокійно близько двох хвилин, очі заплющені. Уявіть приміщення, в якому знаходитесь. Спочатку спробуйте обійти подумки всю кімнату (уздовж стін), а потім пересувайтесь по всьому периметру тіла — від голови до п’ят і назад.\nУважно стежте за диханням, дихайте носом. Зосередьтеся на своєму спокійному подиху упродовж 1-2 хвилин (немовби уп’явшись в одну точку). Спробуйте не думати ні про що інше.\nЗробіть неглибокий вдих і на мить затримайте подих. Одночасно різко напружте всі м’язи на кілька секунд, намагаючись відчути напруження в усьому тілі. На видиху розслабтеся. Повторіть тричі.\nЗробіть глибокий вдих і затримайте подих — грудні м’язи напружені. Відчуйте це напруження, а потім зробіть різкий видих, розслабте грудну клітку, повторіть тричі.\nЗлегка підніміть обидві руки, розчепіривши пальці якомога ширше начебто граєте на піаніно, намагайтеся охопити якомога більшу кількість клавіш. Фіксуйте це положення пальців упродовж декількох секунд, намагаючись відчути напруження. Потім розслабтеся, руки вільно опустіть на коліна. Повторіть тричі.\nPosted on 10.10.2016 24.10.2016 by adminPosted in Психолог, Психологічна служба\nPrevious Previous post: Поради психолога по підготовці учнів до ЗНО\nNext Next post: Правила самоорганізації уваги під час підготовки до іспитів


Констянтин Ліорек - "великий татко" українських мандрівників\nКонстянтин Ліорек – “великий татко” українських мандрівників\nЗ року в рік все більше та більше наших співвітчизників починають подорожувати. Дехто робить лише перші кроки, а кому вдалося відвідати уже пів світу, а то і більше. Одним із таких відчайдухів є Констянтин Ліорек, котрий відвідав уже понад 170 країн та збирається побувати у абсолютно всіх.\nМи разом подорожували з Костею країнами Західної Африки та відвідали разом Гвінею, Сьєрра-Леоне, Ліберю, Кот д’Івуар, а також Гану. А десь між тими усіма переїздами зуміли також записати для вас невеличке інтерв’ю, яке доступне у формті…\n00:54 Що таке списки ООН та ООН+\n01:00 Чому ти хочеш відвідати усі країни світу\n04:58 Як Косля Ліорек почав подорожувати\n06:38 Інші українські мандрівники\n08:32 Який твій стиль подорожей\n12:43 Звідки ти береш гроші на мандри\n17:24 Як ти шукаєш дешеві перельоти\n18:57 Де ти працюєш\nСподіваюся вам було корисно та цікаво. Не забудьте підписатися на Костю у фейсбуку. А також рекомендую до перегляду ще одне інтерв’ю з Констянтином Симоненко – першим українцем, який відвідав усі країни світу.\nSelfDevConf (день 4) - Констянтин Коптелов\nТрайк або "велочужий" на Українських дорогах\nitravel день2 - Андрій Мочурад, Ключові фішки для мандрів закордон + типові помилки самостійних мандрівників.


Видалення фіброаденоми молочної залози: операція і показання до неї, реабілітація - МОЄ ЗДОРОВ'Я\nВидалення фіброаденоми молочної залози — досить поширена операція в практиці хірургів-маммологов. Оперативне лікування цієї доброякісної пухлини вважається єдиним радикальним способом повністю позбутися від захворювання.\nФіброаденома є однією з найпоширеніших доброякісних гормонозалежних пухлин грудей. Найчастіше вона виявляється у молодих жінок і дівчат, причому, в більшості випадків самі пацієнтки знаходять її при обмацуванні органу.\nПанікувати, якщо в грудях виникло обмежене ущільнення, не варто. Цілком ймовірно, що це саме фіброаденома, видалити яку не складає великих труднощів. Проте, багато жінок тягнуть з візитом до лікаря, боячись почути невтішний діагноз. Поки потенційна пацієнтка мамолога не наважується показати освіту фахівця, пухлина росте, а шанси на малоінвазивної операцію стають все менше. Чим більше пухлина, тим ширший буде операція і тим більш вираженим може виявитися естетичний недолік.\nЗ огляду на, що фіброаденома з’являється при гормональному дисбалансі, для лікування пухлини призначається медикаментозна терапія, проте сподіватися, що хвороба пройде при цьому сама, не слід. Консервативне лікування спрямоване лише на нормалізацію гормонального фону і профілактику рецидиву пухлини, тоді як найбільш раціональним способом прибрати вже наявне утворення буде хірургічне втручання.\nВідео: фіброаденома молочної залози, показання до операції\nПідготовка до операції і способи знеболювання\nПісляопераційне відновлення і можливі ускладнення\nВідео: лікар про фиброаденоме молочної залози\nХірургічне лікування фіброаденоми необхідно, якщо:\nДіагностована листоподібна різновид патології з непередбачуваним в плані виникнення злоякісної пухлини і швидким зростанням;\nДіаметр освіти досягає 2 і більше сантиметра;\nМолочна залоза деформована новоутворенням великих розмірів;\nПухлина швидко збільшується;\nНеможливо повністю виключити малигнизацию;\nПацієнтка вагітна або хоче завагітніти в найближчому майбутньому;\nЖінка сама хоче позбутися від пухлини, яких би розмірів і будови вона не була.\nВагітним жінкам видаляти фіброаденому грудей радять не раніше, ніж після 12 тижнів гестації, коли органи і системи плоду сформовані, і вплив на них медикаментів і операційної травми не буде таким згубним.\nВ принципі, самої наявності вузлового освіти в молочній залозі може бути досить для того, щоб планувати хірургічне лікування. Більшість сучасних хірургів схиляються до нього як до оптимального і необхідного, відкидаючи вичікувальну тактику, яка призводить лише до збільшення розмірів пухлини.\nКрім оцінки показань, важливо проаналізувати можливі ризики і перешкоди до операції, якими можуть стати:\nВажкі захворювання внутрішніх органів — печінки, нирок, серця, легенів;\nГнійничкові та інші ураження шкіри в місці передбачуваних розрізів;\nЗлоякісна пухлина — операція проводиться, але в іншому масштабі і онкологом;\nВагітність в першому триместрі (на розсуд лікаря).\nПерешкодою до операції може стати небажання жінки піддаватися хірургічним маніпуляціям. У цьому випадку завдання лікарів — донести до пацієнтки інформацію про загрозу, яку може нести пухлину, не здатна самостійно розсмоктатися, чим би жінки не намагалася себе лікувати.\nЗнеболювання — обов’язкова умова при будь-якому хірургічному втручанні. У разі фіброаденом грудей воно може бути місцевим і загальним. З огляду на більш високого ризику ускладнень, загальний наркоз застосовується відносно рідко — в разі секторальних або тотальних резекцій, які мають на увазі достатню тривалість і високу травматичність операції.\nЕнуклеація вузлів, лазерне видалення пухлини проводяться в умовах місцевої анестезії, яка дає менше число несприятливих ефектів і більш швидку реабілітацію. Так, виписка після видалення пухлини під місцевим наркозом можлива в той же день.\nНезалежно від типу анестезії, пацієнтці належить передопераційна підготовка , Що включає стандартний список загальноклінічних та інструментальних обстежень, а також консультації терапевта, хірурга і вузьких фахівців. Якщо наркоз буде загальним, то аналізів доведеться здати більше через більш високого ризику ускладнень при недостатньо якісній підготовці.\nПри місцевому наркозі необхідні:\nАналізи на сифіліс, ВІЛ, гепатити;\nРезультат флюорографічного дослідження;\nУльтразвуковий огляд молочної залози;\nПункція новоутворення з результатом цитологічного аналізу.\nПацієнткам, чий вік наближається до 40 років, замість УЗД можуть призначити мамографію, що дає більш точну інформацію про стан залози у пре- і менопаузальном віці. Якщо операція буде проводитися під загальною анестезією , То крім перерахованих обстежень, потрібно буде додатково проконсультуватися у вузьких фахівців — ендокринолога, кардіолога і ін. Остаточний висновок дає терапевт.\nметоди діагностики фіброаденом\nПісля визначення стану здоров’я та з наявністю укладення терапевта жінка відправляється до хірурга-мамолога, який визначається з операційною технікою. Анестезіолог в ході бесіди з’ясовує інформацію про хронічної патології, наявності алергії, досвіді анестезії в минулому. Кроверазжижающие кошти, вітамін Е скасовуються мінімум за тиждень до операції, щоб уникнути кровотеч.\nУ призначений день жінка приходить в клініку, там переодягається, хірург ще раз її оглядає і в операційній завдає розмітку під контролем ультразвуку, що підвищує точність маніпуляцій на залозі. Далі піде знеболювання і власне операція.\nСпосіб видалення фіброаденоми грудей вибирає хірург виходячи з розмірів новоутворення, локалізації, морфологічних особливостей і ймовірності злоякісної трансформації. З огляду на, що пухлина в принципі доброякісна, а надмірне висічення тканин може спровокувати появу косметичного дефекту, по можливості вибирається найбільш щадна техніка.\nСьогодні застосовуються кілька різновидів операцій при фиброаденоме молочної залози:\nЛазерне видалення (абляція);\nТотальна резекція залози.\nХірургічний доступ визначається розмірами, розташуванням фіброаденоми і побажаннями пацієнтки. Самим косметично вигідним вважається параареолярний, коли лінія розрізу йде уздовж околососкового поля дугоподібно. Висічення сектора виробляють при розрізі в проекції новоутворення. Можливий також пахвовий доступ.\nПроходить операція видалення фіброаденоми планово, в умовах операційної, краще, якщо її буде проводити не звичайний хірург, а фахівець в області мамології або онколог, який має досвід роботи на молочній залозі. При місцевій анестезії жінка спить і може контактувати з хірургом, при загальній — спить під дією медикаментів.\nВ ході будь-якого виду операції на фіброаденому молочної залози хірург діє поетапно:\nОбробляє шкіру йодом або етанолом, вводить місцевий анестетик — в цей момент пацієнтка може відчути дискомфорт або навіть біль від проколу шкіри голкою;\nПісля повного знеболення виробляються розрізи і висічення патологічно змінених тканин;\nПошарове ушивання розрізів, що завершується установкою дренажу, накладенням косметичного шва і пов’язки.\nМетод енуклеація — один з найбільш малотравматичних способів позбавити пацієнтку від освіти, суть якого — висічення лише пухлинної тканини. Енуклеація можлива тільки тоді, коли немає ні найменших сумнівів у тому, що пухлина доброякісна, інакше такого обсягу операції може виявитися недостатньо.\nЕнуклеація проводиться під місцевою анестезією, не вимагає госпіталізації, і вже в до вечора дня втручання жінка може спокійно покинути клініку. Техніка вилущування вузла фіброаденоми включає:\nНанесення розмітки відповідно місцю розташування вузла або вузлів під контролем ультразвуку, що забезпечує високу точність у визначенні локалізації та розмірів січуть тканини;\nОбробка шкіри антисептиками, твір розрізу по околососковой лінії або в проекції фіброаденоми;\nВисічення пухлинної тканини електрокоагулятором або скальпелем, коагуляція кровоточивих судин;\nНакладення шва, обробка його антисептиком і укриття стерильною пов’язкою, при необхідності — установка дренажу.\nДля забезпечення гарного косметичного результату хірург застосовує доступ по околососковой лінії, так як післяопераційний рубець в цій зоні буде практично невидимий. У ряді випадків через один такий розріз вдається витягти не одну фіброаденому, а відразу декілька. Якщо зазначений доступ проблематичний, що трапляється досить рідко, хірург змушений буде робити шкірний розріз над самою пухлиною.\nДругий заходом, що дозволяє зробити рубець найменш помітним, буде накладення косметичних внутрішньошкірних швів. Внутрішні тканини зшиваються розсмоктується нитками, а шкіра — звичайними, що накладаються Внутрідермальний, при цьому забезпечується точне зіставлення шкірних країв. Шви на шкірі підлягають видаленню.\nСекторальна резекція більш травматична, так як має на увазі видалення цілого сектора молочної залози, в якому виявлено новоутворення. Зазвичай вона вимагає загальної анестезії і більш ретельної підготовки, ніж енуклеація.\nВидалення сектора грудей з фиброаденомой виправдано тоді, коли фахівці не можуть повністю виключити можливість злоякісного росту (по результату біопсії в освіті є ознаки атипії клітин), однак і раку як такого в грудях ще немає. В ході секторальної резекції (лампектомія) хірург видаляє тканину новоутворення і залози, відступивши до 3 см до периферії від фіброаденоми.\nТехніка секторальної резекції включає:\nНанесення розмітки під контролем УЗД, як і при енуклеація, обробка шкіри антисептиками;\nШкіра і підшкірна клітковина розкриваються напівовальним розрізами, додатковий розріз проводиться з іншого боку, відступивши 3 см від краю новоутворення;\nВисічення сектора молочної залози разом з фиброаденомой;\nРетельний гемостаз, пошарове ушивання рани, обробка антисептиком, закриття пов’язкою.\nсекторальна резекція при фиброаденоме молочної залози\nПісля секторальної резекції пацієнтка залишається в клініці на найближчі два-три дні для спостереження, шви знімаються традиційно через 7-10 днів. Як і в разі енуклеація, накладається Внутрідермальний косметичний шов, що забезпечує хороший естетичний результат.\nВарто відзначити, що видалення сектора може привести до асиметрії молочних залоз за рахунок висічення великого обсягу тканини, тому в подальшому жінці можуть бути запропоновані імплантація протезів, липофилинг і інші методи відновлення прийнятного розміру грудної залози.\nТотальна резекція грудей , або мастектомія , — найрадикальніший спосіб лікування фіброаденоми, показання до якого самий жорсткі. Мастектомія надзвичайно рідкісна при доброякісних процесах в грудях, однак хірурги змушені її проводити, якщо виявлений не один великий вузол, швидко зростаючий або виникнення злоякісної пухлини. У разі філлоідную фіброаденоми великих розмірів мастектомія — операція вибору.\nВ ході тотальної резекції через шкірний розріз січуть заліза з клітковиною, за свідченнями видаляються лімфовузли і навіть м’язи. Через значного обсягу видаляється тканини і високої травматичності тотальна резекція грудей проводиться тільки в умовах загальної анестезії і після ретельної підготовки пацієнтки, в тому числі — психологічної. При мастектомії завжди вирішується питання подальшого усунення зовнішнього дефекту — імплантація протезів, пластична реконструктивна операція, спеціальну білизну і т. Д.\nОдним з найновіших способів лікування доброякісних пухлин молочної залози вважається лазерна абляція . Вона використовується при будь-яких формах фіброаденом грудей, малоінвазивна та добре переноситься жінками. Діючи лазером, хірург досягає місцевого нагрівання тканин сфокусованим пучком світла, який і руйнує пухлину.\nТехніка лазерного видалення фіброаденоми молочної залози полягає у введенні джерела випромінювання крізь маленький розріз шкіри. Втручання вимагає обов’язкового ультразвукового контролю, який дає можливість точно направити світловий потік в пухлину без травмування здорової тканини. Знеболювання — місцеве.\nВажливою перевагою абляції лазером вважається прекрасний косметичний результат: після лікування залишається лише маленький ледь помітний рубчик, а віддалена пухлинна тканина відшкодовується здорової в найближчі пару місяців. Зрозуміло, що такий спосіб можна застосовувати лише при невеликих і абсолютно доброякісних пухлинах.\nЛазерне лікування вважається безпечним, дає мінімум ускладнень, супроводжується швидкою і безболісною реабілітацією. Недоліком його можна вважати хіба що відносно високу вартість процедури і необхідність наявності обладнання та навченого персоналу.\nПісляопераційний період у пацієнток, які перенесли видалення фіброаденоми грудей, зазвичай проходить сприятливо. У першу добу можлива хворобливість, яку знімають застосуванням анальгетиків і протизапальних засобів, за показаннями призначаються антибактеріальні препарати. Для зменшення набряку і профілактики гематоми на область залози прикладають лід.\nПротягом першого тижня на грудях можуть з’явитися синяки, особливо, в разі, якщо видалення піддалися декілька пухлин відразу. Цей симптом не повинен викликати паніки, так як проходить самостійно, але все ж не зайвим буде звернутися до лікаря для виключення більш серйозних ускладнень.\nЗ огляду на молодий вік переважної більшості пацієнток і важливість для них косметичного результату лікування, хірурги застосовують внутрішньошкірні шви з саморассасивающіеся ниток, які відрізняються надійністю, дозволяють приймати душ через кілька днів після операції.\nЗа втручання з параареолярного доступу залишається шов довжиною близько півтора сантиметрів, який практично не видно. якщо розріз розташовувався над пухлиною, то залишиться тоненький рубець. Для поліпшення естетики рубця можливе застосування консервативних методів і косметологічних процедур, що прискорюють розсмоктування рубцевої тканини.\nДо зняття швів, якщо вони накладалися із застосуванням нерассасивающіеся матеріалу, пацієнтка щодня обробляє рану антисептичним засобом і стежить за станом навколишніх тканин, дотримуючись максимальний спокій. У цей період і вдень, і вночі краще надягати підтримує бюстгальтер з бавовни. До 7-10 дня потрібно буде відвідати хірурга для видалення швів. Після цієї маніпуляції біль піде практично зовсім, можна буде не боятися приймати душ.\nВідновлювальний період триває близько місяця. В цей час жінці краще відмовитися від важких фізичних навантажень, бігу, відвідування лазні і сауни. Особливо не рекомендується ультрафіолетове опромінення грудей, будь то в солярії або на пляжі. Ультрафіолет здатний не тільки викликати небажану пігментацію рубця, але і спровокувати рецидив пухлини.\nТканина освіти, отримана в ході операції, обов’язково направляється на патогістологічне дослідження, щоб ще раз переконатися в доброякісності процесу і поставити остаточний діагноз. До зняття швів пацієнтці покладено лікарняний, але тривалість непрацездатності визначається індивідуально виходячи з складності операції і перебігу післяопераційного періоду.\nНаявність фіброаденоми або стан після видалення пухлини не суперечать бажанням жінки завагітніти, але лікарі застерігають: краще планувати вагітність після нормалізації гормонального фону і видалення пухлини. Якщо фіброаденома є, то позбутися від неї краще завчасно, так як на тлі вагітності вона, швидше за все, збільшиться, а при лактації може здавлювати протоки залози і викликати ускладнення.\nПісля операції зазвичай потрібно близько року для відновлення, після чого при відсутності рецидиву можна сміливо думати про дитину. На наступній продукції грудного молока видалення фіброаденоми ніяк не позначається.\nЯкщо болить груди після видалення фіброаденоми і біль посилюється, з розрізу виділяється якась рідина, кров або гній, підвищилася температура тіла, наростає набряклість, то слід негайно здатися хірургові, щоб виключити ускладнення . Серед останніх можливі:\nКровотечі і утворення гематом;\nСіроми (скупчення міжклітинної рідини) в області рани;\nПриєднання вторинної інфекції і нагноєння;\nОсвіта келоїдних рубців (иссекаются хірургічно);\nЧастина жінок промацують ущільнення після видалення фіброаденоми, яке може говорити про процес утворення сполучної тканини на місці посіченою пухлини. З іншого боку, виключити ймовірність ускладнень у вигляді гематоми або абсцесу без огляду лікаря проблематично, тому при будь-яких ущільненнях краще проконсультуватися у мамолога.\nСеред несприятливих наслідків — рецидив, ймовірність якого пов’язана не стільки з технічними особливостями операції, скільки з гормональними зрушеннями, які не були усунені консервативно. Рецидивні пухлини частіше ростуть в інших областях залози, а не на місці вже віддаленої.\nКрім того, специфічним наслідком може виступити косметичний дефект — асиметрія грудей, зміна форми і розміру. З цим явищем стикаються пацієнтки, що мали великі новоутворення при відносно невеликому розмірі грудей. Для корекції змін фахівці пропонують реконструктивні пластичні операції, установку імплантів, проведення липофилинга або введення гіалуронової кислоти.\nОперація з видалення фіброаденоми молочної залози може бути проведена безкоштовно в державній лікарні, проте багато жінок вважають за краще платне лікування, що дає можливість вибору клініки, хірурга і методики висічення пухлини.\nВартість видалення пухлини під місцевою анестезією за умови подальшого морфологічного дослідження становить близько 10-12 тисяч рублів, за висічення кожної наступної фіброаденоми потрібно буде доплатити приблизно 3000 рублів. Операція під загальним наркозом коштує вдвічі дорожче. У Москві ціни вище — в середньому 35 тисяч, а в окремих клініках вартість досягає 70000 рублів. Видалення фіброаденоми лазером обійдеться пацієнтці приблизно в 30 тисяч рублів.\nОперація при викривленні носової перегородки (септопластика)