Методична скарбничка - Первомайський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №17 "Казка" первомайської міської ради Харківської області\n• сприяти гармонійному вихованню дітей на основі дотримання родинних традицій;\n• збагачувати досвід доброзичливих взаємин з однолітками, турботливого ставлення до рідних та близьких людей, дотримання моральних та етичних норм під час різних видів діяльності;\n• розвивати здатність до оцінювання й самооцінювання, критичного ставлення до власної поведінки; уміння обмежувати свої бажання, дотримуватися встановлених норм поведінки, у своїх вчинках керуватися позитивним прикладом.\nПід час занять педагоги збагачують словник дітей формулами ввічливості, виховують скромність, чуйність, бажання бути справедливим, надавати допомогу іншим.\nОсновними формами роботи, яка проводиться з дітьми, є:\n• розв'язання проблемних ситуацій;\n• ігри — дидактичні, сюжетно-рольові, рухливі, театралізовані;\n• свята й розваги.\nНабуті знання діти закріплюють під час самостійної діяльності.\nВ роботі з дітьми не завжди працюють правила та усталені стереотипи. Дорослі мають відчувати прагнення дитини, орієнтуватися на її інтереси та потреби. Саме любов до дітей має бути рушійною силою виховного процесу, основною метою якого сьогодні є засвоєння дітьми загальнолюдських цінностей, формування у них моральних якостей та загальної культури особистості.\nСтановлення особистості неможливо забезпечити без опори на традиції духовності, якими багата історія та культурна спадщина України. Виховання дітей на традиціях народної етики сприяє формуванню у них інтересу до народного мистецтва, рідної культури, потреби керуватися духовними цінностями рідного народу.\nЕфективними засобами духовно-морального виховання є:\nПрактика свідчить, що значно легше виховувати у дитині духовність та навчати критично оцінювати власні й сторонні вчинки із позицій добра і зла за допомогою народознавства.\nПрофесійна релаксація передбачає підбиття педагогами підсумків та аналізування досягнень проведеної роботи. Результатом духовно-морального виховання дітей має бути засвоєння ними вічних цінностей: милосердя, співчуття, совісті, прагнення правди, добра, християнського ставлення до ближнього.\nДошкільний період життя є визначальним для формування духовно-моральної культури особистості, адже саме в цьому віці дітям притаманна надзвичайна пластичність психіки та значна емоційна чутливість. Тож педагоги й батьки мають об'єднувати зусилля на шляху до цілеспрямованого й послідовного виховання свідомої особистості, якій притаманні високі духовно-моральні цінності.\nДля того щоб підвищити психолого-педагогічну компетентність батьків з питань духовно-морального виховання дошкільників, необхідно активно залучати їх до освітньої роботи, обговорення й спільного розв'язання проблем і завдань цього аспекту виховання. Педагоги, організовуючи роботу з батьками, сприяють обміну найліпшим досвідом сімейного виховання, формуванню довірчих стосунків та демократичного стилю спілкування дорослих з дітьми у родині, а також наголошують на важливості узгодження вимог сім'ї та дошкільного закладу в інтересах дитини.\nЕфективними є різні форми роботи та взаємодії з батьками, зокрема:\n• загальні та групові батьківські збори;\n• анкетування й тестування;\n• консультації фахівців;\n• психолого-педагогічні тренінги;\n• організація та проведення спільно з батьками свят, розваг, вистав, днів іменинників тощо.\nГоловне — зацікавити батьків, зробити їх своїми однодумцями у пошуку шляхів збагачення духовно-морального досвіду наших вихованців.\nЕМОЦІЙНО - ЧУТТЄВЕ СПІЛКУВАННЯ ДИТИНИ З ПРИРОДОЮ\nЖити у злагоді з довкіллям та у злагоді із самим собою — мистецтво і наука, які дитина має опановувати поступово з перших років свого життя.\nПеріод раннього й дошкільного дитинства — це час пробудження інтересу і любові до природи, пізнання її через конкретні об’єкти та явища. Саме вони, впливаючи на емоційно-чуттєву сферу дитини, можуть викликати в неї бажання спілкуватися і взаємодіяти з довкіллям.\nЗаглиблюючись у світ природи, вбираючи його звуки, запахи, барви, насолоджуючись його гармонією, дитина вдосконалюється як особистість.\nОсновна мета пізнавального розвитку людини в період дошкільного дитинства полягає в оволодінні засобами пізнання та формуванні їх мотиваційних основ. Щоб інформація про об’єкти і явища природи, яку дорослий дає дитині, не набувала теоретизованого характеру і була цікавою, доцільно подавати її у процесі нескладного експериментування. Екологічні знання при цьому є засобами, що вводяться у діяльність і мотивують її.\nЗавдання нескладного експериментування - викликати емоційний відгук на різноманітні явища та об’єкти природи, розвинути пізнавальні процеси дітей та озброїти їх засобами пізнання.\nПошуково-дослідницька діяльність дошкільника в природі є основою емпіричного пізнання довкілля, джерелом знань та стимулом до розвитку пізнавального інтересу. Розпочинається вона в ранньому віці і продовжується все життя людини. Найбільшого значення набуває в період інтенсивного освоєння дитиною довкілля та набуття нею життєвої компетентності — у віці від 3 до 10 років.\nПроблема формування екологічної компетентності дітей дошкільного віку набула нового звучання в умовах розвитку постіндустріального суспільства. У суспільну свідомість увійшло розуміння взаємозв’язку людини і природи, їхньої взаємозалежності та взаємозумовленості існування. Доведено факт, що основи світогляду особистості закладаються у дошкільному дитинстві. Тож ознайомлення дітей з природою — невід'ємна складова освітнього процесу в дошкільному навчальному закладі.\nРеалії сучасного життя підтверджують: у значної частини населення нашої країни ще не сформовано екологодоцільну поведінку. Про це свідчать бруд на вулицях, засміченість парків, лісів, водойм та їхніх берегів після відпочинку громадян, нераціональне використання природних ресурсів, емоційна байдужість більшості людей до проблем довкілля, їхнє безвідповідальне ставлення до власного здоров’я. Причина — не стільки брак знань, скільки відсутність належного ставлення до природи, почуття відповідальності за неї як за свій власний життєвий простір, неусвідомленість духовної і фізичної єдності людини і природи.\nРаніше природнича освіта дошкільнят грунтувалася на прагматичному підході, або практицизмі, у ставленні до природи, декларованому у фразі: «Природу треба любити, бо вона нас годує, дає матеріали для житла, одягу тощо». Як бачимо, такий підхід себе не виправдав. Конкретність мислення не дає дитині дошкільного віку змоги осягнути й простежити ланцюжок взаємозв’язків між людиною та природою. Адже діти бачать, що годує їх мама, у дитячому садочку є кухар і няня, яка приносить їжу, одяг купують у магазині, воду очищують спеціальним фільтром тощо.\nПоказовою щодо цього може бути фраза, яка пролунала з вуст п’ятирічної дитини після заняття з теми: «Свійські тварини» в одному дитячому садку. Дівчинка поскаржилася виховательці: «У мене вдома є киця. Я її доглядаю-доглядаю, годую, а вона мені чомусь не дає ні м’яса, ні молока...». Таким чином, здобуті знання дитина тут-таки перенесла у площину життєвої ситуації. Висновок, якого дійшла дівчинка за результатами навчання: свійська тварина корисна тим, що «дає» щось людині. А якщо нічого не дає? То чи варто її тоді «доглядати та годувати»?\nВзаємодія дитини і природи: сучасні орієнтири\nМи хочемо, щоб дитина любила природу. Враховуючи наочно-дійове сприйняття дійсності і конкретність мислення дошкільника, даючи йому знання, маємо щось показати і спрямувати здобуте знання у дієве русло. Що ж здатна дитина побачити у природі такого, що змусило б її душею пригорнутися до неї і не дозволило б ніколи завдавати їй шкоди? Насамперед — красу і тендітність. Маємо сформувати у наших вихованців естетичне ставлення до природи, вміння помічати її красу, милуватися об’єктами та явищами природи, відчувати свій фізичний та емоційний зв’язок з нею. Краса пробуджує моральні, тобто власне людські риси, а знання про унікальність і тендітність природи, взаємозв’язки та залежність спонукають до дій, спрямованих на її збереження, відновлення, поліпшення.\nОсвітню лінію «Дитина у природному довкіллі» в оновленому Базовому компоненті дошкільної освіти структуровано, як і в попередньому варіанті, за двома розділами: «Природа планети Земля» і «Всесвіт». За обсягом і змістом інформації їх дещо спрощено. Зокрема, знято інформацію про те, що навколо Сонця обертається вісім планет. Дошкільняті не важко засвоїти ці знання, як і назви планет, але вони не пов’язані з потребами дитини й тому досить обмежитися знанням про те, що навколо Сонця обертаються планети, і назвати окремі з них, зокрема Землю.\nУ розділі «Природа планети Земля» матеріал структуровано за підрозділами: «Явища природи», «Форми життя», «Життєдіяльність людини у природному довкіллі». Даючи дітям загальні знання про нашу планету, природні умови України: грунти, води, клімат тощо, маємо враховувати: природне довкілля менше знайоме сучасній дитині, ніж предметне. Вона орієнтується в ньому лише з допомогою дорослого. Динамічність природного довкілля вабить, але його причинно-наслідкові зв’язки зі своїм власним буттям дитина самостійно визначити не може.\nУ ранньому та дошкільному віці діти інтенсивно набувають знань та чуттєвого досвіду, завдяки яким розрізняють природний і штучний світи й відповідно діють у них. Спираючись на конкретні відчуття дитини, пов’язані з природними явищами, дорослі можуть допомогти їй пізнати природу в певній системі, одним з компонентів якої є краса, — тобто, збагнути, відчути, полюбити.\nСходинки до формування в дітей любові до рідної природи — це розвиток їхніх сенсорних відчуттів, формування системи знань про об’єкти та явища природи, вміння переносити набуті знання у сферу практичної діяльності, бо ж не можна любити те, чого не знаєш, не розумієш, боїшся.\nЗауважу: особливість сприйняття дітьми довкілля полягає в тому, що вони сприймають його крізь призму ставлення дорослого. Самостійно малюки мало звертають увагу на більшість об’єктів «неживої» природи та рослинного світу. Їх зазвичай цікавлять лише рухомі, цікаві за зовнішнім виглядом та поведінкою тварини і рослини. Тож треба допомогти дитині помітити хмари, грунт, траву, дерева, навчити розрізняти й пізнавати їх у практичній діяльності, грі, казці.\nУ дошкільників виникає безліч запитань, пов’язаних з природою. їхній інтерес важливо своєчасно задовольняти. Адже цей період найсприятливіший для того, щоб навчити дитину не лише ставити запитання, а й бути уважною до відповідей на них. У процесі пізнання діти навчаються повідомляти про свої спостереження й робити найпростіші висновки. Дошкільнята здатні до нетривалих спостережень. Тому найдоцільніше організовувати спостереження в природі під час діяльності малят - гри, праці, навчання.\nСеред методів ознайомлення з природою варто надавати перевагу безпосереднім — грі, експериментуванню, праці, та словесним, що допомагають зрозуміти незрозуміле, розкривають грані невидимого, пояснюють доцільність і спрямовують на відповідальне ставлення.\nЦіннісне ставлення дитини до природи проявляється насамперед у ії природодоцільній поведінці: емоційно позитивному й виваженому ставленні до рослин і тварин, готовності включитися в практичну діяльність, дотримуватися правил природокористування.\nЗастосовуючи наочні методи — бесіди за картинами чи ілюстраціями, доцільно звертатися до таких прийомів:\n— входження у картину, тобто дитині пропонують уявити свою присутність у пейзажі чи на місці події, зображеної на картині, та описати, що вона бачить і відчуває;\n— розповідь за фрагментом картини: вихователь пропонує дітям вибрати фрагмент, котрий їм найбільше сподобався, описати його та пояснити, чим саме він їх привабив;\n— роздуми про настрій картини - спільна творча діяльність дорослого і дітей з визначення ознак настрою художнього твору, який хотів передати художник.\nРекомендації щодо організації роботи з екологічної освіти дошкільників:\n1. Створювати сприятливі умови для всіх форм навчально-пізнавальної діяльності з формування у дітей екологічної культури.\n2. Створювати в дошкільних групах ЗДО природниче розвивальне середовище (куточок природи, дитяча лабораторія, квітник, сад, город, куточки лісу).\n3. Забезпечувати умови для організованої життєдіяльності, що сприяють розвитку самостійного активного пізнання навколишнього світу, становлення компетентної особистості через належно створене розвивальне середовище.\n4. Широко використовувати різноманітні форми роботи з дітьми: заняття природничо-екологічного спрямування, екскурсії та прогулянки в природу, трудову діяльність, природоохоронні акції типу «Посади своє дерево», «Допомога птахам» тощо.\n5. З метою розвитку пізнавальної діяльності, творчості, самостійності, здатності пізнавати об’єкти та явища природи в їх динамічній взаємодії широко застосовувати в роботі з дітьми спостереження, досліди, нескладні експерименти.\n6. Збагачувати теоретичний і практичний досвід дитини; формувати розуміння причинно-наслідкових зв’язків, уміння робити узагальнення та висновки.\n7. Виховувати емоційно-ціннісне ставлення до тварин, рослин, людей засобами різноманітних методів: наочних, практичних, словесних та прийомів: показу, пояснення, порівняння, малих форм усної народної творчості, театральної діяльності.\nЗавдання педагога при ознайомленні дитини з природним довкіллям:\n• Збагачувати естетичні враження малюка.\n• Розвивати інтерес до природного оточення.\n• Зближувати дитину зі світом об’єктів та явищ, серед яких вона перебуває щодня.\n• Розвивати сенсорні відчуття та збагачувати чуттєвий досвід.\n• Сприяти розвитку мислення та мовлення, формувати систему початкових знань про доступні об’єкти та явища природи.\n• Розкривати можливості для самостійного, вільного застосування набутих знань у грі, праці, нескладному експериментуванні.\n• Сприяти формуванню моральних почуттів.\n• Викликати потребу в дбайливому ставленні до природи.\nПроблема підготовки дитини до шкільного життя ніколи не виходила з рангу актуальних. Сьогодні її значимість підсилюється ще й особливим розумінням ролі дошкільного дитинства у становленні особистості. Життя переконливо стверджує, що це той віковий період, який забезпечує саме загальний розвиток дитини, що є фундаментом для надбання надалі будь-яких спеціальних знань, умінь, навичок і оволодіння різними видами діяльності. Звідси і відповідна значимість повноцінної реалізації завдання дошкільного виховання — всебічне сприяння розвитку дитячої індивідуальності, забезпечення розвитку тих психічних новоутворень, які є основою саморозвитку дитячої особистості. Саме вони і забезпечують їй нормальне входження у наступний – тривалий, важливий і складний – період шкільного навчання.\nПідкреслюю: дошкільне дитинство — оптимальний період для розвитку пізнавальної сфери. Це, насамперед, значно вищий порівняно з іншими періодами темп розумового розвитку, тож ціна промахів і помилок, яких припускаємося, формуючи передумови до розкриття здібностей, буває надто високою. Вирішального значення набуває формування в дошкільнят активно-пізнавального ставлення до навколишньої дійсності, вміння орієнтуватись у розмаїтті предметів і явищ, здатності довільно регулювати власну пізнавальну діяльність. Це і є ті внутрішні передумови, які забезпечують продуктивність розумової діяльності дитини, визначають легкість і швидкість засвоєння нової інформації, здатність до її творчого використання у житті.\nВчені довели, що для успішного навчання в школі вирішальну роль відіграє розвинуте образне, а не логічне мислення. Адже саме образне мислення забезпечує дитині можливість розв’язувати пізнавальні задачі, уявляючи їх умови, намічаючи спосіб дії, виходячи з особливостей конкретної ситуації.\nДалеко не все захоплює нас однаковою мірою. Тому ставлення до навколишніх предметів та явищ вибіркове. Наш інтерес насамперед пов’язаний з тим, у чому відчуваємо потребу, що має для нас особливе значення. Лише коли той чи інший предмет, явище, подія, вид діяльності уявляються важливими, значними, тоді з особливим захопленням пізнаємо його або віддаємо йому свою увагу. Якщо хтось, прагнучи заглибитись у сутність предмета, віддається пошуковій діяльності, такий інтерес розглядають як пізнавальний. Тут пошук невідомого, непізнаного спирається на вже сформовані знання. Бажання пізнати нове, пояснити незрозуміле, заглибитись у сутність предметів і явищ свідчить про наявність пізнавальних інтересів. Формування їх слід починати саме з дошкільного віку, оскільки вони активно взаємодіють із системою ціннісних орієнтацій, з метою та результатами діяльності, відображають інтелект, волю, почуття особистості, а також є необхідною передумовою готовності до навчання у школі.\nФормуючись і розвиваючись, пізнавальний інтерес переходить ряд етапів, які належить враховувати у роботі з дітьми. Динаміка його розвитку така.\nПерший етап. Пізнавальний інтерес має споглядальний характер. Переважає емоційний структурний компонент. Завдання вихователя: викликати інтерес, зацікавити дитину.\nДругий етап. Пізнавальний інтерес має оцінний характер. Переважає пізнавальний компонент. Завдання вихователя: розширювати обсяг інформації.\nТретій етап. Пізнавальний інтерес має дійовий характер. Переважає вольовий структурний компонент. Завдання вихователя: розвивати свідоме ставлення до пізнання.\nПроблема розвитку пізнавального інтересу у дітей нині є однією з найважливіших у дошкільній освіті. Щоб освітній процес сприяв становленню особистості, необхідно пробудити у дитині ключове джерело її розумової діяльності — пізнавальну потребу, яка є витоком пізнавальної активності і лежить в основі розвитку пізнавального інтересу людини.\nДо кінця дошкільного віку в дитини формуються основи ціннісного ставлення до навколишньої дійсності, зокрема - пізнавальні цінності. Передаючи дитині вироблені людством і зафіксовані у культурі засоби пізнання світу, дорослий навчає її самостійно набувати знання і використовувати їх у житті. При пізнанні себе, свого внутрішнього світу, своїх можливостей у дитини формуються нові форми світосприймання, елементи довільності у розв'язанні пізнавальних завдань, інтерес до знань, що у цілому і вибудовує культуру пізнання.\nПізнаючи навколишній світ, постійно шукаючи відповіді на запитання «що це?», «як?», «чому?», дитина дошкільного віку задовольняє свої пізнавальні потреби, свій інтерес до навколишнього світу.\nІнтерес – емоційний вияв пізнавальних потреб людини, дуже важливий для формування різних навичок та інтелекту.\nПізнавальний інтерес – це емоційно-пізнавальне ставлення до предмета або безпосередньо мотиваційної діяльності, ставлення, яке переходить за сприятливих умов у емоційно-пізнавальну спрямованість особистості.\nІнтерес впливає на поведінку дитини, стає основою її активності і самостійності. Наявність у дитини стійкого інтересу до діяльності свідчить про такі риси її характеру, як добросовісність, наполегливість, акуратність. Відсутність такого інтересу свідчить про лінощі, недбалість, поспішність.\nНеобхідно розрізняти короткотривалий і довготривалий прояви інтересу в дітей.\nКороткотривалий інтерес називають реакцією зацікавленості. Зацікавитися — означає відчути, усвідомити інтерес до когось або чогось.\nДовготривалий інтерес — це вже інтелектуальне почуття, позитивна емоційна установка на пізнання певного об'єкта.\nЦікавість і допитливість є проявами пізнавального інтересу. Обов'язковою ознакою пізнавального інтересу є стійке позитивне емоційне ставлення дитини до об'єкта, тобто потреба у переживанні пізнання особливостей цього об'єкта та відношень з іншими, жага до позитивних емоцій.\nЯк же правильно організувати пізнавальну діяльність дошкільників?\nМи звикли, що пізнавальна діяльність дітей дошкільного віку будується за принципом «повтори за мною». Іншими словами, розумним вважається той, хто зможе повторити все сказане вихователем. За таких обставин дитина використовує лише свою пам'ять, а не своє мислення, розум. Вона оволодіває певним набором алгоритмів (схем) розв'язання тих чи тих задач і при зіткненні з новим, нестандартним завданням стає безпомічною, не знає як вчинити. Це — репродуктивна пізнавальна діяльність.\nЗовсім по іншому відбувається процес при продуктивній пізнавальній діяльності, яка спрямована на розвиток дитини. Під час неї дитина, стикаючись з новою проблемою, може використати свій досвід під час пошуку шляхів розв’язання проблемної ситуації. Тобто поява нової проблеми – не глухий кут, а спосіб продовжити свій розвиток.\nОдним із завдань дошкільного виховання є створення умов для розвитку пізнавального інтересу в малюків. Дошкільників називають «чомусиками», вони все хочуть знати, все спробувати, потримати своїми руками. І дорослим, які знаходяться поруч, потрібно докладати неабияких зусиль, щоб своїми «правильними» відповідями не згасити вогник дитячої допитливості, а вміло підтримувати і «роздмухувати» жагу пізнання.\nТож організовуючи пізнавальну діяльність, необхідно ставити перед дітьми проблему, яку вони можуть розв'язати, використовуючи свій досвід, спостерігаючи за тими чи іншими явищами і подіями. Дуже важливо ставити запитання дітям так, щоб вони мали змогу висловити свою точку зору, а не просто відтворити раніше почуте. Це запитання типу: «чому?», «навіщо?», «як ти вважаєш?». Такі запитання спонукають дітей до аналізування обставин, напрацювання своїх особистих, значимих для них позицій.\nВодночас дорослий повинен створювати умови, за яких діти мають постійно звертатися до власного досвіду, висловлювати свої думки та доводити свою точку зору. Щоб пізнавальна діяльність дітей була успішною, дорослий має чітко уявляти собі їхні можливості. Слід з'ясувати, який спосіб роботи для кожної дитини найбільш зручний і продуктивний. Адже створюючи ситуацію успіху, дорослий пробуджує у дитини почуття задоволення від спільної праці, усвідомлення особистісної успішності та значимості, спонукає до пізнавальної активності. Дитина стає розкутішою, впевненішою, навчається вільно висловлювати свої думки.\nДля того щоб ефективно активізувати суб’єктивний досвід дитини, варто використовувати такий алгоритм запитань:\n· ЩО? – що це?, що ти про це думаєш?, що ти відчуваєш, бачиш, чуєш?\n· ДЕ? – де ти міг це бачити, чути?\n· КОЛИ? – коли ти з цим стикався, за яких умов?\n· ЧОМУ? – чому це важливо знати, використовувати?, чому про це необхідно говорити?\n· НАВІЩО? – навіщо тобі це потрібно?, навіщо це потрібно твоїй сім’ї, батькам?\n· ЯК? – як це можна використати?, як ти використовуватимеш це у своєму житті?\nЦей педагогічний прийом ставить дитину в центр взаємодії. Він стимулює прояв особистісної активності дитини, викликає радість і задоволення від того, що з нею рахуються, що її думка є важливою.\nЩе одним ефективним прийомом побудови взаємодії дорослого з дитиною є продуктивний діалог: «дорослий-дитина», «дитина-дорослий». Важливо надати дитині можливість звернутися до суб’єктивного досвіду дорослого, створити умови для рівноправного продуктивного діалогу, який можливий лише за умови довірчих стосунків, коли дитина вважає себе цінною та значимою, і думає, що інші люди також є цінними та значимими. У дітей починають формуватися пізнавальні цінності. Тому дуже важливим є ведення діалогу з дошкільниками не з авторитарної позиції, а з позиції рівноправного партнера, який запрошує до співпраці.\nЗагальновживані звертання педагога до дитини при взаємодії:\n- Давай разом обговоримо,\n- У тебе обов’язково все вийде,\n- Може спробуємо зробити це разом?\n- Чи хотів би ти отримати допомогу? Чию – мою, чи когось із дітей?\n- Мені потрібна твоя допомога,\n- Цікаво, чи не так? Завтра повторимо це знову.\nРозвиваючи пізнавальний інтерес дошкільників, важливо використовувати завдання різного типу:\n1) Узагальнювальні – завдання, які активізують і закріплюють найпростіші механічні навички виконання завдання (пригадайте і скажіть, подумайте, як можна відповісти на це запитання);\n2) Розвивальні – завдання, які створюють передумови для розвитку інтелекту (порівняй між собою предмети, опиши предмет за схемою);\n3) Мотиваційні – завдання, які підтримують інтерес до предмету, розвивають творчий потенціал і уяву (намалюй ілюстрацію до вірша, створи проект дитячого садка твоєї мрії).\nДобре, якщо дитина має право вибору, яке завдання, з ким і як виконувати. За таких умов дошкільники відповідальніше ставляться до виконання завдань, виконують їх із задоволенням, зацікавлено.\nДорослим, які працюють з дітьми, слід пам’ятати, що для формування і розвитку пізнавального інтересу в дітей необхідно:\n· Підтримувати у кожній дитині віру в себе, у свої сили, заохочуючи її довірою, позитивними оцінками;\n· Забезпечувати рівноправні, партнерські позиції вихователя і дитини, виховуючи у неї почуття власної гідності;\n· Створювати умови для реалізації творчого потенціалу дитини.\nДошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 17 «Казка»\n«Організація роботи з пізнавального розвитку дітей старшого дошкільного віку в процесі підготовки до школи»\nТворчість вихователя: як її розвивати\nПоняття творчість педагога здебільшого вживається як саме по собі зрозуміле утворення, коли йдеться про впровадження інноваційних ідей у педагогічну діяльність. Специфіка ж творчої діяльності вихователя дошкільного закладу в літературі лише окреслена окремими штрихами в зв’язку з розвитком здібностей дітей.\nПсихолог Т. Піроженко зазначає: кожний педагог, кожна група і кожна окрема дитина переживає, усвідомлює і проявляє творчий процес своєрідно, що зайвий раз доводить неможливість застосування одного універсального підходу до розвитку дітей. На думку С. Тищенко, творення особистості вихованця й самотворення педагога — сторони єдиного процесу й нерозривні, як рух правої й лівої ноги при ходьбі.\nРезультатом творчості вихователя дошкільного закладу є зростання його професійної майстерності та особистісний саморозвиток.\nТворчість вихователя – це здатність винаходити в процесі повсякденної професійної діяльності щось нове, комбінувати й видозмінювати, адаптувати відоме до вікових та індивідуальних особливостей конкретної дитини; гнучкість у виборі адекватних засобів впливу на малюка; пошук нестандартних способів розв’язання освітніх завдань; оригінальне доцільне застосовування засобів стимулювання творчої ініціативи вихованців та їхньої пізнавальної активності.\nІнакше кажучи, педагогічна творчість — засіб і водночас результат діяльності вихователя у подоланні себе вчорашнього, процес оновлення, вдосконалення, сходження до ідеалів і цінностей у професійній діяльності.\nУ міру того, як розкріпачується творча енергія та оновлюються її запаси, зазначає К. Роджерс, знижується рівень тривожності й стресу, інтегруються в єдине ціле наші інтелект, тіло, емоції та дух, роблячи нас сильнішими і даруючи почуття радості та надії. Коли на нас накладаються обмеження, ми стаємо напруженими, починаємо хворіти. Творчість — це процес трансформування, зцілення. Відчувши хоча б одного разу радість творчого піднесення, вихователь вже не може працювати без цього.\nПозитивні почуття й емоції, що сповнюють людину в процесі творчої діяльності, не лише підтримують, спонукають до подальшої творчої активності, а й відволікають від концентрації на стресогенних чинниках професійної діяльності, тим самим оберігаючи від стресів і запобігаючи виникненню синдрому професійного вигоряння.\nОсобливості творчості вихователя\nОсобливість творчості вихователя дошкільного закладу полягає в тому, що він налагоджує стосунки з кожним малюком як з творчою особистістю в процесі їхніх спільних багатократних ігрових, пошукових дій і варіацій співтворчості в різних сферах діяльності.\nРозмірковуючи про специфіку творчості вихователя, насамперед зазначено: продуктами творчості є не лише результати творчої діяльності у вигляді конспекту, нового дидактичного матеріалу, методичної розробки тощо, а й результати творчої взаємодії з вихованцями у вигляді художнього виробу, придуманої казки, інсценованої ситуації тощо.\nТворчість не можна нав’язувати. Її відшліфовує сам педагог. І для цього потрібна справжня свобода діяльності. Щоб мати творчих педагогів треба, насамперед, надавати їм можливість бути вільними в організації своєї роботи.\nВодночас педагогічна творчість потребує підтримки та заохочення, чому сприяють відповідне середовище та культивування її в колективі. Тож керівник дошкільного закладу має дбати про створення певного конструктивного діалогу в системі “творче середовище — творчий педагог”. Поряд з розвитком творчості в педагогічному колективі загалом, варто підтримувати та розвивати творчість кожного працівника зокрема, виробити переконання в кожного члена колективу: “Я можу творити”, “Я здатен до творчості”.\nДля запуску творчих механізмів максимально значущими саме на початкових етапах є яскраві враження, події, явища, піки позитивних емоцій, пов’язані з особливою роллю творчості в житті педагога.\nПсихологічні чинники розвитку творчості\nПерша група чинників стосується формування готовності педагога до творчості в професійній діяльності. Це відбувається через зняття “антитворчих” бар’єрів, зумовлених невірою педагогів у власні можливості, страхом перед невизначеністю, нерозумінням потреби або небажанням витрачати сили на пошук нових форм взаємодії з дітьми.\nЕфективний чинник підвищення рівня індивідуальної та колективної творчості — професійна потреба в оволодінні секретами майстерності. Педагогічну творчість стимулюють нетрадиційні та інтерактивні форми організації роботи.\nПрагнення вийти за межі умовностей та консервативних правил теж є спонукою до творчості. Яскрава розповідь колеги про застосування нетрадиційних прийомів, особливо, якщо той виступає емоційно, його міміка, жести, сила голосу, які випромінюють позитивні почуття, енергію та впевненість, активізують учасників, заряджають їх на творчість. Особливо добрий ефект буває, коли педагоги-новатори, не лише розповідають про свої досягнення, а й залучають усіх присутніх до спільного творчого пошуку. Якщо кожен може покластися на толерантне ставлення колег, то сміливо висуватиме найфантастичніші творчі ідеї, що сприятиме особистісним відкриттям, стане поштовхом до активізації творчого пошуку його самого і колег.\nНапрями творчої діяльності вихователя\n1. Моделювання процесу взаємодії вихователя з дітьми.\n2. Удосконалення відомих або розробка нових педагогічних методів і прийомів.\n3. Збагачення ігрового та розвивального середовища.\n4. Оригінальне розв’язання проблем методичного характеру.\n5. Пошук неординарних форм співтворчості з дітьми.\n6. Вибір ефективних засобів стимулювання творчої активності дітей та їхніх батьків.\n7. Підтримка процесу співтворчості з дітьми.\n8. Допомога дитині у пізнанні власного творчого потенціалу, здатності розуміти й створювати красу навколо себе.\n9. Упровадження сучасних педагогічних ідей у практику своєї роботи.\n10. Опанування нових освітніх технологій.\nАлгоритм вправляння у творчості\nЗрозуміло, що творчість потребує натхнення. Однак вихователь не може сподіватися на спонтанне, некероване натхнення, надто відповідальна й складна його робота. Ось чому подекуди так важко приживаються інновації на педагогічній ниві. Вони набувають життєвої сили лише тоді, коли педагог творчо осмислює їх.\nХоча творчий педагогічний процес глибоко індивідуальний, існують “рецепти” емоційного налаштування на творчу діяльність, певний алгоритм вправляння у творчості.\nНа першому етапі вихователь готується і налаштовується на творчу взаємодію з дітьми. Він ознайомлюється з навчальним матеріалом, прагнучи (чи змушуючи себе) захопитися ним, і тим самим збуджує в собі бажання творити й учиться керувати процесом засвоєння матеріалу, а відповідно, й діяльністю, яка для цього передбачається.\nОскільки педагогічна творчість неможлива без співпереживання дітям, які зазнають труднощів, то педагог має багаторазово повертатися до давно засвоєних ним понять, щоб подивитися на них очима вихованця, знайти емоційно привабливу “родзинку” в старому, добре відомому, щось нове в самому матеріалі або у власному ставленні до нього.\nЯкщо педагог не здатен зробити педагогічні завдання привабливими для себе, то йому не вдається зацікавити й вихованців, і, навпаки, захопившись, він викликає зустрічну творчу активність дітей.\nНа другому етапі творчого пошуку педагог має знайти в собі самому і поза собою духовний матеріал для творчості. Тут у пригоді стане прийом відсторонення, широко відомий у мистецтві. Він допомагає стимулювати творче самопочуття й інтерес до майбутньої діяльності та допомагає віднайти щось особливе в добре відомому матеріалі. Суть його полягає в “переломленні” звичного крізь призму сприйняття “людини, яка не розуміє”.\nТретій етап полягає в тому, що вихователь створює подумки внутрішній і зовнішній образи майбутньої взаємодії з дітьми, цілісний образ майбутньої співпраці з ними, засоби й результати стимуляції їхнього творчого самопочуття.\nПобачити можливу модель майбутньої співтворчості, чіткіше уявити її структуру педагогам допомагає прийом поділу робочого дня на етапи. Детальна творча розробка кожного етапу, визначення його завдань дає вихователеві можливість продумати майбутню діяльність: у цілому і на тому чи іншому відтінку роботи, поєднати різнопланові завдання в єдиний педагогічний процес.\nНа четвертому етапі вихователь втілює свою творчу ідею у видиму оболонку: план, конспект, наочність, дидактичний матеріал.\nП’ятий етап творчості вихователя — вираження ним свого емоційного ставлення до матеріалу, щоб викликати у дітей бажання творчо реалізувати педагогічне завдання, розвиваючи й доповнюючи його.\nШостий етап — втілення в практику педагогічної ідеї, повне злиття власного творчого піднесення і творчої активності вихованців. Обидва процеси мають відбуватися одночасно, породжуючи, підтримуючи та розвиваючи один одного. Емоційне занурення педагога та дітей у творчість супроводжується емоційним піднесенням: вихователь, отримавши від дітей зворотний заряд емоцій та енергії як результат співтворчості, налаштовується на новий творчий пошук. Цей позитивно забарвлений емоційний стан залишається в підсвідомості, фізіологічній та емоційній пам’яті, що надалі слугуватиме мотиваційним базисом у творчості.\nСьомий етап творчості вихователя — рефлексія процесу та результатів взаємодії з дітьми: “прокручування” у думках подій робочого дня (відзначення досягнень та проблем, ефективних і неефективних прийомів роботи), робота перед дзеркалом над мімікою, виразом обличчя, очей.\nСистематичні вправляння у професійній рефлексії актуалізують творчий потенціал вихователя та його вихованців.\nІндивідуальна робота з педагогами\nПсихологія педагога має не замикатися на власних проблемах професійної діяльності, а спрямовуватися на серйозну, творчо зорієнтовану активність. Тож особливої актуальності набуває проблема пошуку нових форм співтворчості, гармонізації відносин окремої особистості з іншими членами колективу та психокорекція, що ґрунтується на новому розумінні сутності діяльності та залежить від індивідуально-психологічних особливостей конкретного вихователя.\nЗ огляду на цю обставину, психокорекційної роботи потребують невпевнені у своїх можливостях вихователі, аби домогтися змін у їхньому саморозумінні, “поліпшити” образ себе та підвищити самоповагу, забезпечити успіх у тому чи іншому виді діяльності. Водночас головне — не сам успіх, а реакція на нього тих, хто навколо.\nТому для вихователя, якому бракує віри в себе, дуже важливе позитивне ставлення педагогічного колективу та заохочення з боку керівництва.\nХарактерна особливість співробітництва з таким педагогом — відсутність зовнішніх проявів домінування керівника як ведучого, відхід від жорсткої субординації, надання педагогові більшої свободи, перехід від прямих вказівок до обговорення та спільного пошуку можливостей розв’язання професійних проблем.\nУ цьому аспекті ефективними виявилися такі прийоми.\n♦ Щоб подолати невпевненість педагога у своїх можливостях, методист, завідувач та психолог надають йому своєчасну психологічну й методичну підтримку в розробці планів, конспектів, узагальненні матеріалів, підготовці до самоаналізу, виступів на педагогічних радах тощо.\n♦ Педагога запевняють, що він домігся добрих результатів, навіть у тому разі, коли насправді вони були середніми або незначними. Це повідомлення надається у формі сугестивного вселяння, тобто з певним емоційним впливом: подання руки, обійми, поцілунок тощо від найбільш авторитетної для нього людини.\n♦ Педагогові надають можливість закріпити враження про позитивні результати. Наприклад, аналізуючи певний творчий прийом, керівник відзначає, що він був використаний вдало, але це було інтуїтивно, епізодично, якщо ж використовувати цей прийом усвідомлено і системно в інших ситуаціях, можна досягти ще кращих результатів.\nДуже важливо також, щоб керівництво вчасно помічало позитивні зміни в особистісному розвитку та професійній діяльності вихователя. Неабияку роль при цьому відіграє публічна позитивна оцінка чи визнання навіть незначного успіху вихователя в тій чи іншій сфері діяльності. При цьому важливо, щоб педагог усвідомив: успіх є результатом постійних зусиль, а невдачі — тимчасові, тож не варто концентрувати на них увагу. Ці чинники істотно впливають на розкриття творчого потенціалу та життєвий тонус вихователя.\nВодночас актуалізується інша проблема: як закріпити досягнуті позитивні зміни? Адже не варто сподіватися, що вихователь раптом зможе відразу, постійно й безупинно творити. Тут важливі підтримка колег у колективі, координація зусиль керівника, методиста, психолога, батьків і, як не дивно, дітей-партнерів, ставлення яких до вихователя і є найчутливішим барометром результативності педагогічної творчості.\nЯкщо вихованці емоційно відгукуються на пропозицію дорослого щодо діяльності, проявляють пізнавальну і творчу активність, вербальне чи невербальне позитивне ставлення до навколишнього, демонструють прагнення бути схожими на улюбленого вихователя, то це є свідченням високого рівня його професійної майстерності.\nЕфективно взаємодіяти з дітьми, реалізувати особистий потенціал, уникнути синдрому професійного вигоряння, життєвих невдач та розчарувань допоможуть “Двадцять правил успішного педагога”, апробовані й адаптовані до особливостей діяльності вихователя дошкільного закладу. Зберігайте ці правила і час від часу повертайтеся до них, щоб черпати наснагу для подальшої успішної діяльності.\n1. Частіше згадуйте та проговорюйте позитивні відгуки про себе, запишіть їх на аркуші паперу, читайте їх у хвилини невдач, розчарувань і труднощів — вони допоможуть відновити віру в себе, а це — запорука подолання всіх життєвих негараздів.\n2. Вправляйтеся у вербальному й візуальному викладі творчих ідей, проговорюйте, записуйте, замальовуйте все, що спадає на думку з проблеми, над якою розмірковуєте. Це відкриє незнані раніше можливості творчої діяльності.\n3. Прагніть до співробітництва з колегами, налаштовуйтеся на спільну творчу діяльність, шукайте в досвіді кожного цінне, цікаве, корисне.\n4. За жодних особистісних обставин і переживань не знижуйте трудову активність, бо це звужує ваші можливості. Постійно й свідомо формуйте себе як активну, ініціативну особистість.\n5. Пам’ятайте: в кожному з нас закладені фізичний, психічний і духовний “реактори”, які лише варто запустити, і вони допоможуть злітати над рутиною, підніматимуть на висоту справжньої величі, здобутої працею, наполегливістю, освіченістю та порядністю.\n6. Якщо ваше творче натхнення спіткала криза, спробуйте “переключитися”: зустріньтеся з друзями, відверто поговоріть з кимось, послухайте гарну музику, погуляйте на свіжому повітрі, відвідайте церкву, займіться фізичною роботою, впорядкуйте свої речі, виконайте комплекс фізичних вправ тощо. І рішення прийде саме собою, ніби “випливе” з підсвідомості, “осяє”.\n7. Починайте день з фізичної розминки на свіжому повітрі, в місці, де є хоча б кілька дерев. Це відновить почуття єдності з природою, розуміння скороминущості всіх життєвих негараздів, дасть заряд бадьорості та позитивно налаштує свідомість на весь день.\n8. Вчіться бачити себе очима дітей, намагайтеся викликати у них захоплення і бажання бути схожими на вас.\n9. Частіше всміхайтеся дітям і дорослим. Усмішка — це свідчення того, що вам приємно спілкуватися, разом творити, працювати.\n10. Будуйте спілкування з дітьми не “від себе”, а “від них”, тоді дитина буде в радіусі вашого педагогічного впливу, що зробить можливою міжособистісну співтворчість.\n11. Прагніть, щоб під час взаємодії діти частіше чули від вас схвалення, похвалу, заохочення. Завдяки цьому маленькі партнери зв’язують з вашою особистістю власні позитивні переживання, що підвищує їхню довіру до вас, стимулює бажання спілкуватися з вами.\n12. Вислуховуйте кожну дитину до кінця, не перебиваючи. Винагорода за терпіння - мовленнєві перлинки, несподівані злети дитячої думки.\n13. Уникайте у взаємодії з вихованцями штампів, стереотипних реакцій на їхню поведінку, формальної оцінки результатів діяльності різних дітей.\n14. Прагніть подолати в собі негативні установки щодо деяких дітей, намагайтеся помітити позитивне в кожному і постійно нагадуйте собі це, реагуючи на їхні вчинки.\n15. Постійно вдосконалюйте своє мовлення, збагачуйте його новими образними висловами, викорінюйте слова-паразити, росіянізми, діалектизми.\n16. Якщо трапилися неприємності, не зациклюйтеся на них, не “прокручуйте” їх в уяві знову й знову. Проаналізуйте ситуацію, зробіть висновки, щоб не повторювати подібних помилок у майбутньому. Якщо не вдається заспокоїтися, влаштуйте собі маленьку радість чи зробіть приємний подарунок: насолодіться спокоєм, розслабтеся, роздивіться навколо, щоб помітити щось таке, чого не помічали раніше. Якщо дозволяють кошти, пройдіться по крамничках і придбайте приємну дрібничку. Перегляньте свій гардероб, укомплектуйте його по-новому, це допоможе відвернути увагу від важких думок, подарує приємні хвилини оновлення. Сходіть до перукарні, в театр, кіно, музей, на виставку тощо.\n17. Якщо якийсь “внутрішній голос” постійно нашіптує, що життя важке, праця невдячна, а здоров’я вже не те, щоб щось змінити й подолати, відшукайте у скарбничці пам’яті приємні моменти. Не забувайте, що ваша робота дуже важлива й значуща, бо пов’язана з великою місією — формування Людини. Якщо до професійного розчарування призвів конфлікт з кимось із батьків вихованців, не переносьте цю образу на малюка, пам’ятайте, що він ні в чому не винний.\n18. Сильна людина, справжній Педагог на все, що відбувається, реагує мудро, сприймаючи подію як сигнал до усвідомленої адекватної реакції, а не привід впадати у відчай. Тож важливо поставити перед собою дві основні мети: стати сильним духом і навчитися бути щасливим. Людина, що дотримується таких поглядів, позбувається неприємних думок, не очікуючи, поки вони самі полишать її. Але не тікає від страху, подекуди може й надуманого, а намагається зрозуміти, чого можна очікувати за найгіршого варіанту плину подій. Це буває дуже неприємно, зате допомагає позбутися тривоги, викликаної невизначеністю, підсвідомим страхом.\n19. Шукаючи вихід з будь-якої скрутної ситуації, не втрачайте свою гідність і не принижуйте чужу.\n20. Вдумливо читайте і беріть на озброєння те, що співзвучне вашим відчуттям, думкам, принципам. Не зупиняйтеся у своєму розвитку ні на хвилину, бо за зупинкою чатує регрес в особистісному розвитку й професійній діяльності.\nТрадиції та інновації в освітній діяльності\nБагаторічний досвід доводить, що оновлення змісту дошкільної освіти та процес його реалізації має спиратися на теоретичні знахідки та передбачення науковців і практиків минулого, на елементи традиційних педагогічних методик і технологій, що апробовані десятиліттями та мають позитивні очікувані результати.\nВодночас нерідко між традиціями та інноваціями виникає дисбаланс, що виявляє себе або в тяжінні до застарілих підходів (пригадайте, як часто ми повторюємо помилки, не маючи змоги вирватися зі звичного «зачарованого кола» і спромогтися на щось якісно нове), або в прагненні розпочинати щоразу з чистої сторінки, багаторазово «винаходжуючи колесо» за наявності безлічі його вдосконалених варіантів.\nРозмірковуючи над цією проблемою, можна згадати про природну інерцію педагогічного мислення, про недостатню розвиненість альтернативних систем навчання дошкільників — і це буде правильно, хоча й не розкриє істини. На думку спадають слова Олександра Чацького, героя роману Олександра Грибоєдова «Лихо з розуму», про фамусовську Москву: «Будинки нові, а забобони старі». Іншими словами, зовнішня для дошкільної педагогіки соціально-політична ситуація може докорінно змінитися, але тип мислення педагогів залишається незмінним. Безумовно, нова історична ситуація потребує нового педагогічного мислення. Утім, найпростішим способом усунути невідповідності між традиційною наукою і сучасним станом педагогіки для певної групи фахівців видалася ідея відмови від дидактики. Мовляв, не варто витрачати дошкільне дитинство на заняття. Проте життя швидко переконало, що це рішення — абсолютно безглузде. Проблема не в застарілості традиційної ЗУНівської (знання — уміння — навички) дидактики, а в її «забобонах», у тому, що її зумовлює. Тож традиційна дидактика має бути збережена як важлива наукова традиція, як частина загальної педагогічної культури. Натомість перехід до нового педагогічного мислення може бути здійснено за допомогою висунення нового наукового принципу, на основі якого це мислення може бути організоване. При цьому йтиметься не про протистояння інноваційних і традиційних підходів, а радше про конструктивний, систематичний, науково вивірений розвиток нової дошкільної педагогіки і дидактики, зокрема у творчому продовженні наукових традицій.\nТрадиції – це елементи соціальної та культурної спадщини, яка передається з покоління в покоління, зберігається в певному суспільстві, соціальній групі впродовж певного часу. Традиції зазвичай мають ознаки наступності, спадкоємності.\nВідомо, що розвиток особистості завжди відбувається у двох планах, а саме як-от:\n• актуальний — розгортається у межах конкретної предметної діяльності, тобто в системі предметних мотивів, цілей, завдань;\n• віртуальний — є можливим, прихованим, проте здатним виявитися в будь-який момент.\nЦі плани характеризуються, відповідно, поняттями «навченість» та «научуваність».\nНавченість — це ті характеристики розвитку дитини, що склалися в результаті попереднього навчання. Навченість містить у собі водночас:\n· запас знань,\n· сформовані способи й прийоми здобуття нових знань — уміння вчитися.\nНавченість — це характеристика актуального розвитку дитини, тобто того, що в дитини вже є. Вона є певним підсумком попереднього навчання (організованого або стихійного) та набутого в минулому досвіду, тобто тим, на що можна й потрібно спиратися педагогу в роботі з дошкільником.\nНатомість научуваність— це характеристики психіки дитини, що становлять резерви її розвитку, потенційні можливості. Це сприйнятливість до засвоєння нових знань і нових способів їх здобуття, готовність до переходу на нові рівні розумового розвитку, тобто характеристика потенціального розвитку дитини.\nУ традиційній системі освітньої роботи склалося хибне переконання, що навчання можливе лише під час спеціально організованих занять, коли діти приймають навчальне завдання, поставлене вихователем, і засвоюють способи його розв'язання. З одного боку, це справді так — адже, скажімо, рольова гра не містить у собі необхідності засвоювати нові знання, вони є «побічним продуктом» ігрової діяльності. З іншого боку, навчання — це специфічний вид діяльності, що відбувається за безпосередньої участі і під керівництвом дорослого. Роль навчання для розвитку дитини дуже важлива. Ефективність навчально-пізнавальної діяльності, на відміну від інших видів дитячої діяльності, залежить від того, наскільки дитина розуміє і приймає навчальне завдання — навчитися чогось нового.\nВиокремлюють такі форми навчальної діяльності дошкільників:\n• навчання в процесі повсякденного життя;\n• заняття на вибір дітей;\n• обов'язкові (спеціальні) заняття.\nВважаємо, що на практиці часто відбувається звуження поняття «навчання дітей дошкільного віку».\nБезумовно, у дитини дошкільного віку формуються лише передумови навчальної діяльності. Водночас відмова від занять як основної форми навчання в дошкільному навчальному закладі й використання лише ігрових форм роботи негативно позначаються на розвитку дітей і підготовці їх до школи.\nЩе педагог-класик Костянтин Ушинський писав, що дитину можна навчити читати і рахувати під час гри, але що довше ми оберігатимемо її від серйозних занять (навчання), то важчим потім буде перехід до них. Уперше ж про навчання дітей дошкільного віку висловився Ян Амос Коменський у праці «Материнська школа». На думку видатного дидакта, головна мета дошкільного навчання — засвоєння дітьми різноманітних знань про довкілля, моральний розвиток і підготовка до школи. Після цього дивно читати заяви сучасних науковців про «відкриття в науці» та «наукову новизну» щодо обсягу знань сучасного дошкільника, адже все це було сформульовано чотири (!) століття тому. Тож визнаймо чесно, що ми — лише «наукові нащадки» педагогів-провидців минулого й намагаємося перенести пропоноване іншими на сучасний матеріал.\nСучасні проблеми в організації та проведенні занять\nСеред проблем навчання дітей дошкільного віку чільне місце посідає заняття як форма організації навчальної діяльності, а також побудова цього заняття, тобто його структурна організація.\nНагадаємо, що у слова «заняття» є два значення1, а саме:\n• заняття — те, чим хто-небудь займається (справа, праця, робота);\n• заняття — урок, лекція і навчальна праця загалом.\nОтже, дати йтиметься і про заняття, і про заняття з дітьми дошкільного віку.\nНасамперед наголосимо, що не поділяємо думку деяких сучасних науковців щодо «застарілості» заняття як форми організації навчання. Разом з тим, аналіз спостережень за освітнім процесом у дошкільних закладах дає змогу виокремити певні проблеми в організації і проведенні занять, які напряму залежать від способу мислення педагогів. Серед цих проблем:\n· віддання переваги традиційній структурі заняття;\n· надмірне використання ігор та розваг;\n· залежність від готових «рецептів».\nІнновації в освіті — це сукупність послідовних, цілеспрямованих дій, що мають на меті її оновлення, модифікацію мети, змісту, організації, форм і методів навчання та виховання, адаптацію освітнього процесу до нових суспільно-історичних умов.\nВодночас є ще одна проблема, що стосується роботи найбільш творчих педагогів-майстрів: часто керівники не в змозі об'єктивно оцінити їхню творчість.\nРозглянемо кожну проблему докладніше.\n1. Віддання переваги традиційній структурі заняття.\nЧастина педагогів — назвемо їх «класиками» (26%) — віддають перевагу навчанню дітей на класичних (традиційних) заняттях із усталеною структурою: постановка мети, зразки дій, стандартні методичні прийоми, спрямовані на засвоєння змісту програми. Спільна діяльність педагога з дітьми та вільна самостійна дитяча діяльність відбуваються за стандартним сценарієм, а саме:\n• нетривалі ігри за рекомендацією вихователя;\n• гурткова робота, яка має всі ознаки уроку;\n• дитяча діяльність, обмежена «блуканням без мети» груповою кімнатою.\nОсновна проблема цього підходу полягає в тому, що зміст занять не пов'язаний із життям дітей, їм нічого переносити в самостійну діяльність.\n2. Надмірне використання ігор та розваг.\nЧастина педагогів, яких умовно назвемо «гравцями» (12%), перекладають функції навчання на ігрову діяльність дітей, перенасичують освітній процес елементами розваг, які підвищують емоційний фон і настрій дітей. Проте це призводить до перекручування і спотворення закономірного розвитку дітей, «зачіпає» їхнє право на гру. Заняття перетворюються на дидактичний «каламбур» — веселу, дотепну гру, після якої мало що залишається в голові, душі й серці дітей. Результатом застосування такого підходу є низька пізнавальна активність дітей — у них превалює цікавість, постійне бажання розважатися.\n3. Залежність від готових рецептів.\nБільшість педагогів є, умовно кажучи, «рецептурниками» (53%) — у їхній педагогічній діяльності наявна так звана «методична залежність» від готових «рецептів» (конспектів занять, заходів тощо). На перший погляд, такі педагоги видаються ледь не новаторами, адже щоразу використовують щось «новеньке», намагаються вводити до структури типового заняття елементи пошуку та експериментування. Проте після аналізування повсякденної діяльності таких педагогів стає очевидно, що часто вони некритично ставляться до друкованої продукції, перенасичують заняття невивіреними методичними прийомами, завданнями однакової складності. До того ж ці педагоги не завжди адекватно аналізують ступінь самостійного розв'язання дитиною завдання, намагаються нав'язати свою допомогу дитині там, де вона не потрібна, не враховують вікових та індивідуальних особливостей дітей.\n4. Неможливість об’єктивно оцінити педагога-творця.\nПослідовним прибічникам особистісно орієнтованого підходу — «творцям»(9%) — притаманне розумне моделювання освітнього процесу, продумування методів і прийомів роботи з дітьми, урахування вікових та індивідуальних особливостей кожної дитини, застосування вивірених новітніх технологій, чітке перспективно-календарне планування діяльності мінімум на місяць. Утім, і у цього підходу є недолік: у більшості випадків керівники дошкільних закладів не в змозі об'єктивно оцінити діяльність «творця» через відсутність оцінного критерію, який не вкладається у позиції «правильно-неправильно».\nФорми й види навчання\nФорма навчання як дидактична категорія позначає зовнішню сторону організації освітнього процесу, пов'язану з кількістю дітей, часом і місцем навчання, а також порядком його здійснення.\nФорми навчання бувають:\n• конкретними — спеціально організовані заняття й заняття на вибір дітей;\n• загальними — повсякденна життєдіяльність дітей.\nУ контексті конкретних форм навчання організаційно-педагогічний процес у дошкільному закладі можна розглядати у трьох блоках:\n• спеціально організоване навчання у формі занять;\n• спільна діяльність педагога з дітьми;\n• вільна самостійна діяльність дітей.\nДо видів навчальної діяльності науковці відносять, зокрема, латентне, реальне й опосередковане навчання.\nЦей вид навчання є накопиченням чуттєвого та інформаційного досвіду, який складає базу ясних і неясних знань дитини (за термінологією Миколи Поддьякова). При цьому накопичення саме спонтанного досвіду дитини педагог може організувати за допомогою:\n• збагаченого предметно-просторового середовища;\n• спеціально мотивованої самостійної діяльності;\n• творчої продуктивної діяльності;\n• пізнавального спілкування дитини й дорослого.\nРеальне навчання грунтується на спеціально організованій пізнавальній діяльності однієї дитини або окремої групи дітей. Така діяльність передбачає різноманітність форм організації занять із дітьми. Саме тому деякі фахівці дедалі частіше наголошують на поверненні терміну «заняття» його первинного значення — займатися з дитиною чимось цікавим і корисним для її розвитку. Зазначимо, що навчання дітей у формі занять доцільно розпочинати з третього року життя.\nОпосередковане навчання передбачає практичне використання принципу співпраці, що охоплює такі аспекти, як:\n• особистісно орієнтоване спілкування — задоволення потреби дитини в особистому контакті з педагогом, моральна підтримка, повага до кожного вихованця, визнання його людської гідності, гармонізація його «хочу», «можу» і «треба» тощо;\n• збагачення змісту освіти емоційним, особистісно значущим матеріалом;\n• діалог між дітьми і педагогом як форма спілкування, що домінує, — педагог не озброює знаннями, не передає їх, не повчає, а організовує діяльність, стимулює, співпрацює з кожною дитиною;\n• багатоваріантність, гнучкість форм організації різних видів діяльності дітей.\nНавчальна співпраця з дітьми дошкільного віку має бути спрямована на загальні для всіх людей способи мислення і дій, а не на унікальність і неповторність кожної людини. Саме в цьому (а не в кількості усмішок і пестощів, запропонованих дитині) полягає різниця між безпосередньо-емоційним спілкуванням та навчальною співпрацею. Вона спрямована на результат, яким є нові способи дії, засвоєні дитиною.\nЯк у навчальній діяльності, так і в повсякденному житті дошкільника мають бути всі форми співпраці дитини з дорослим:\n• безпосередньо-емоційне спілкування;\n• імітація дій дорослого;\n• спільна побудова ігрового задуму та його реалізація.\nЖодна форма співпраці не повинна зникнути впродовж усієї діяльності.\nПроте не слід змішувати процес навчання із грою, адже у грі дитина переважно оволодіває засобами спілкування, закріплює вміння і навички.\nТакож не варто зводити навчання дітей лише до одного виду діяльності.\nНасамкінець у відповідь на традиційне запитання: «Що робити?» є для всіх педагогів-«дошкільників» порада: не обмежуйтеся готовими «рецептами». Знаходьте власний спосіб «балансувати» між традиціями та інноваціями у педагогічній практиці. Використовуйте навчальний і розвивальний потенціал різних форм і видів навчальної діяльності, аби підтримати й розвинути в дітей пізнавальний інтерес, жагу до знань, сформувати в межах вікових можливостей базові компетентності дошкільників, передбачені Базовим компонентом дошкільної освіти.\nКомпетентність і компетенції\nПитання про співвідношення понять «компетенція» і «компетентність» спричинює чимало дискусій серед педагогів, психологів та інших фахівців. Тож спробуємо визначити ці терміни загалом та в контексті дошкільної освіти зокрема.\nПоняття «компетентність» відображає прикінцевий результат, який свідчить про ефективність роботи людини, її здатність як фахівця досягати мети у своїй діяльності. Оцінювання компетентності засноване на професійних стандартах, здатності людини справлятися зі своїми посадовими обов’язками. Для того щоб продемонструвати власну компетентність, люди повинні проявити свої компетенції — моделі поведінки, що дають їм змогу бути компетентними.\nТобто компетентність — це загальний оцінний термін, що позначає здатність до діяльності. Компетентність зазвичай характеризують як вміння розв'язувати робочі завдання, а компетенції — як стандарти, що забезпечують цю здатність.\nЯка людина компетентна?\nКомпетентність можлива лише у якій-небудь діяльності. Так, компетентність у тій чи тій діяльності — це набір знань, умінь та навичок, що дають змогу людині успішно її виконувати. Але без досвіду виконання діяльності бути компетентним у ній неможливо.\nНаприклад, якщо у вас є лікар, якому ви не боїтеся довірити своє здоров’я, юрист, який допоможе виграти справу в суді, сантехнік, здатний полагодити кран або бачок, отже, вам дуже пощастило, бо ви маєте справу з компетентними людьми. Компетентним працівником називають людину, яка завжди знає, як, що і коли слід робити, щоб отримати потрібний результат. І це стає можливим завдяки поєднанню її професійно важливих якостей, здібностей та досвіду.\nКомпетентність буває різна. Адже це поняття існує абсолютно у всіх сферах людської діяльності. Результати одного наукового дослідження засвідчили, що успішних і компетентних фахівців характеризують такі дев’ять якостей:\n• інтелектуальна ефективність;\nТоді як для некомпетентних людей властиві нетерпимість, самовпевненість, нездатність до самореалізації, імпульсивність і впертість.\nКомпетентнісній підхід у сучасній освіті\nКомпетентнісний підхід в освіті є спробою відмовитися від книжково-абстрактного знання як центру і сенсу будь-якої освіти. Він передбачає визнання того, що справжнє знання — індивідуальне і формується завдяки досвіду власної діяльності. Тож у контексті компетентнісного підходу завдання освіти не в тому, щоб «нашпигувати» дитину тими чи тими знаннями, а в тому, щоб зробити її діяльнісно успішною, навчити знаходити індивідуальну дослідну компетентність у будь-якій справі, яку вона робить.\nОднак на практиці частіше використовують інший підхід до оцінювання компетентності претендентів на вакансії або під час атестації педагогічних працівників. Для цього всі необхідні для кваліфікованого виконання тієї чи тієї роботи знання, навички, уміння, якості та здібності позначають як «компетенції» — цеглинки, із яких складається компетентність.\nОволодіння ключовими компетенціями - запорука успішності\nКомпетентність — це не сума чогось, що можна освоїти, як, наприклад, знання, уміння і навички; нею не можна оволодіти. Але компетентність може формуватися у процесі освоєння того чи того виду діяльності і проявлятися в тому, наскільки успішною буде освоєна людиною діяльність.\nВиникає запитання: чому й унаслідок чого хтось виявляється більш компетентним за іншого? Так відбувається завдяки заздалегідь накопиченим знанням? Звісно, ні! Тоді що впливає на компетентність? Що слід формувати в дитини, щоб вона з максимальною швидкістю та ефективністю стала компетентною й успішною в тих чи тих галузях людської діяльності? І як допомогти дошкільнику стати потенційно компетентним у будь-якому виді діяльності, з яким він може зіткнутися в житті?\nВідповіді на всі ці запитання можна звести до однієї: найважливіше — формувати в дитини так звані ключові компетенції — особливі здібності, які й дають змогу людині максимально ефективно ставати компетентним у тих чи тих галузях діяльності. Іншими словами, ключові компетенції — це ключ до становлення компетентності. Сформованість ключових компетенцій означає, що людина має якийсь особливий ресурс досягнення високого рівня компетентності в будь-якому виді діяльності.\nНині питання поліпшення якості освіти все частіше розглядають як питання забезпечення компетентнісного підходу в освіті. Розуміючи якість дошкільної освіти як співвідношення між запитом і ступенем його задоволення, ми повинні враховувати, що індивід, суспільство і, нарешті, держава по-своєму формують запит до системи освіти. При цьому запит стосується, передусім, нових універсальних здібностей особистості та її поведінкових моделей, а не вимог до її конкретних знань.\nПроте слід зазначити, що в сучасних дошкільних закладах має місце невиправдане захоплення предметним навчанням, що обумовлено цілою низкою причин:\nпо-перше, батьки як замовники послуг дошкільної освіти трактують підготовку дитини до школи як навчання читання та письма (часто адміністрація дошкільного навчального закладу та шкіл розуміє цей процес так само);\nпо-друге, більшість програм державного рівня містить чітко вибудувані завдання навчання, тоді як інші аспекти дошкільної освіти, на жаль, не опрацьовані там так само детально;\nпо-третє, педагог має недостатню кваліфікацію.\nПринципи організації дошкільної освіти, методи, засоби й форми такої організації повинні забезпечити наступність у розвитку дитини. Дошкільна освіта має бути спрямована на формування елементів ключових компетенцій, які стануть підгрунтям для роботи системи початкової освіти в цьому напрямі.\nСформовані ключові компетенції дають змогу індивіду:\n• вивчати — уміти розв’язувати проблеми, самостійно навчатися, отримувати користь з власного досвіду, упорядковувати свої знання і пов’язувати їх між собою;\n• шукати — опрацьовувати різні бази даних, консультуватися з експертами, одержувати й обробляти інформацію;\n• думати — встановлювати взаємозв'язок між минулими і поточними подіями, критично ставитися до того чи того аспекту розвитку суспільства, уміти протистояти, займати певну позицію в дискусії, формулювати свою думку, оцінювати погляди інших;\n• братися за справу — включатися в проект, нести відповідальність за свою роботу, уміти організувати її;\n• адаптуватися — уміти використовувати нові технології та комунікації, знаходити нові варіанти розв'язання питань.\nКомпетенція = знання + досвід\nМи нерідко чуємо, що компетенції — це ті ж самі знання, уміння, навички (ЗУН). По суті, це припущення недалеке від істини, але все ж неточне. Звернімо увагу на те, що зміст поняття «компетенції» все ж ширше, ніж ЗУН, і не вичерпується тільки ними. За основу слід узяти досвід. Його елементами і складовими є:\n• знання про довкілля, способи дії;\n• власне досвід, який можна поділити на матеріалізований (практичний) і той, що формується під час мислення;\n• досвід емоційно-ціннісного ставлення до дійсності, який містить все, що стосується мотивації.\nВарто згадати й глибину освоєння досвіду.\nЗнання, які ми даємо дошкільникам, не відчиняють перед ними дверей у цьому житті. Тож необхідно змінювати систему освіти, щоб дитина на виході могла сказати: «Я це можу!», «Я це вмію!», «Я хочу!».\nКомпетенція — це можливість діяння, активна позиція, за якої дитина знає, може й хоче щось зробити.\nУ європейських країнах компетенції поділяють на ключові, активні і основні. Серед ключових вирізняють такі:\n• робота з числами;\n• робота зі знаковими системами;\n• самонавчання і самопрезентація;\n• робота в команді;\n• здатність розв'язувати проблеми.\nУніверсальними компетенціями людини є робота з інформацією, комунікації та робота зі знаковими системами. Вони невіддільні одна від одної під час діяльності.\nДослідження вчених свідчать, що найважливіші професійні компетенції закладаються в дошкільному віці і полягають в умінні працювати в команді й адекватно сприймати будь-яке завдання. З огляду на це якість дошкільної освіти є основою економічного розвитку будь-якої країни. Формування в дітей універсальних умінь і здібностей — ключових компетенцій — має стати головним завданням дошкільного закладу.\nОсобливо значимим для нас є розуміння того, що компетенція — це особисте надбання дитини, тому найуспішнішим буде формування компетенцій лише в особистісно орієнтованому освітньому процесі.\nПерелік ключових освітніх компетенцій дитини дошкільного віку визначається на основі головних цілей, що постають перед дошкільною освітою, структурного представлення соціального та суб'єктивного досвіду особистості, а також основних видів діяльності дитини, що дають їй змогу оволодіти соціальним досвідом, отримати життєво важливі навички в практичній діяльності.\nВиди ключових компетенцій\nМовленнєва компетенція охоплює знання необхідних мов, оволодіння способами передачі інформації, уміннями слухати й розуміти іншого. Тобто ми розуміємо мовленнєву компетенцію як психологічну систему, що містить два основних компоненти: мовленнєвий досвід суб'єкта і знання ним мови. На думку більшості вчених, мовленнєву компетенцію слід розглядати як критерій готовності дитини до шкільного навчання.\nІнформаційна компетенція спрямована на формування умінь самостійно шукати, аналізувати й добирати необхідну інформацію; організовувати, перетворювати, зберігати і передавати її за допомогою реальних об'єктів, як-от телевізор, телефон, комп'ютер тощо. Ця компетенція забезпечує формування способів отримання дитиною інформації з різних джерел і її зберігання, а також навички діяльності дитини щодо сприймання інформації, що міститься в навколишньому світі й освітніх галузях.\nСоціальна компетенція містить способи взаємодії з оточенням, співпрацю під час групового спілкування, навички роботи в групі, здатність брати на себе відповідальність, регулювати конфлікти.\nКогнітивна компетенція — це сукупність компетенцій дитини у сфері самостійної пізнавальної діяльності, що містить, зокрема, елементи логічної, аналітичної діяльності, співвіднесеної із реальними пізнавальними об'єктами. Когнітивна компетенція містить навички самостійної роботи з інформацією; застосування отриманих знань для розв'язання нових пізнавальних і практичних завдань; уміння самостійно ставити мету, планувати; навички аналізування, рефлексії, самооцінювання пізнавальної діяльності. Дитина опановує навички продуктивної діяльності щодо досліджуваних об'єктів: отримує знання безпосередньо з реальності; володіє прийомами креативних дій у нестандартних ситуаціях, евристичними методами розв'язання проблем. У межах цієї компетенції дитина опановує навички розв'язання проблеми, самостійного конструювання знань.\nЗагальнокультурна компетенція позначає обізнаність дитини з особливостями національної та загальнолюдської культури — духовно-моральними основами життя людини й людства, культурологічними основами сімейних, соціальних, суспільних явищ і традицій тощо.\nКомпетенція особистісного самовдосконалення спрямована на самореалізацію дитини в діяльності та оволодіння способами саморегуляції, саморозвитку, самопідтримки. Реальним суб'єктом у сфері цієї компетенції є сама дитина. Вона опановує способи діяльності у власних інтересах, що виражається в її безперервному самопізнанні, розвитку особистісних якостей, культури мислення та поведінки. До цієї компетенції належать турбота про власне здоров'я та безпеку життєдіяльності, внутрішня екологічна культура.\nВарто зауважити, що сучасні програми розвитку, навчання і виховання дошкільників містять зміст освіти, спрямований на формування ключових компетенцій дитини. А отже — на досягнення стандарту дошкільної освіти як системи вимог, яка забезпечує високий рівень розвитку дітей кожного психологічного віку і забезпечує рівні стартові можливості для продовження освіти в початковій школі.\nОтже, дошкільна освіта, проектована на цій основі, забезпечує компетентнісну освіту, у якій компетенція дитини відіграє метапредметну роль. І виявляється це не лише в дошкільному закладі, а й у сім'ї, колі однолітків, серед інших людей.\n"Самоменеджмент як важлива складова\nСучасне суспільство створює стійкий попит на особистість, здатну до новаторства, самовизначення, самоорганізації, самореалізації, самотворення, здатну аналізувати та прогнозувати життєву перспективу. І неабияку роль у формуванні такої особистості відіграє самоменеджмент, завдяки якому педагог може отримати низку переваг.\nСлово «самоменеджмент» складається з двох основ:\n• займенника «сам» — вживається разом з іменником або особовим займенником на означення особи чи предмета, що безпосередньо є джерелом або об'єктом дії, стану;\n• іменника «менеджмент» (англ. — керувати, управляти) — означає, діяльність, що спрямована на досягнення поставленої мети за допомогою планування, організації, координації використання людських і матеріальних ресурсів, реалізації завдань та контролю за їх виконанням.\nОтже, самоменеджмент — це, буквально, менеджмент, спрямований на самого себе.\nОволодівши прийомами самоменеджменту, можна досягти самоорганізації, набути вміння управляти собою та керувати процесом управління у найширшому розумінні цього слова — у часі, просторі, професійному спілкуванні тощо. Адже часто трапляється, що творчий вихователь недостатньо проявляє, організованість, обов'язковість, нераціонально використовує робочий час. Частково це можна пояснити значним потоком різнорідної інформації, зростанням кількості обов'язкових щоденних справ. Проте цим обставинам можна успішно протистояти.\nСамоосвіта як основа самоменеджменту\nСамоменеджмент потребус постійної, систематичної і послідовної праці над собою, ключовою ланкою якої с самоосвіта. Для будь-якого педагога самоосвіта с одним із чинників підвищення професійної майстерності, основою саморозвитку та самовиховання. Професійний успіх кожного вихователя безпосередньо пов'язан зі свідомим прагненням пізнавати нове, розкривати свої сили та здібності. Водночас самоменеджмепт передбачає не лише здобуття нових знань, а й постійне використання їх на практиці. Адже головний принцип самоменеджменту — впроваджувати перевірені у повсякденній практиці методи роботи для оптимального та усвідомленого використання особистого часу.\nТак, використання знань на практиці дасть змогу вихователю:\n· набувати здатності керувати собою та впливати на інших людей;\n· формувати власні цінності, навички розв'язувати різноманітні проблеми;\n· визначати чітку мету діяльності;\n· проявляти винахідливість і схильність до інновацій;\n· підвищувати фахову майстерність, спрямованість на постійно особисте зростання;\n· відчувати радість і задоволення від якісно виконаної роботи.\nОсновні функції самоменеджменту\nОсновними функціями самоменеджменту є:\n3. Прийняття рішень.\n4. Організація та реалізація.\nТакож важливою функцією самоменеджменту є функція інформації та комунікації, що полягає в пошуку та обміні інформацією, здійсненні комунікаційних зв'язків. Без цієї функції неможливе виконання всіх інших функцій самоменеджменту. Адже володіння інформацією дає змогу варіювати мету, змінювати та актуалізувати плани, приймати правильні рішення, організовувати свою діяльність, контролювати й аналізувати її результати.\nЧітко визначена мета — запорука успіху. Тим паче в освіті, де поняття успіху важливо розглядати і в короткотривалій, і в довготривалій перспективах. Тому успіх сьогодні важливо постійно трансформувати в успіх завтра. Щоб сформувати мету своєї діяльності, вихователь має попередньо проаналізувати освітню діяльність, визначити слабкі й сильні сторони, перспективність чи безперспективність будь-якого напряму діяльності тощо.\nВажливо визначити конкретні плани щодо їх виконання і строки реалізації. Як правило, планування здійснюють за такими рівнями:\n- перспективний — на кілька років;\n- річний — на навчальний рік;\n- поточний — на день, тиждень або місяць.\nВихователь має бути готовим відповідати за рішення, які він приймає, а отже — і за результати своєї діяльності. Ця функція самоменеджменту дає змогу запобігти фрустрації, що часто стає перешкодою на шляху до досягнення мети.\nФункція організації та реалізації у самоменеджменті передбачає складання розпорядку дня та організацію особистого трудового процесу. Щоб швидко та якісно виконати визначені завдання й досягнути мети, потрібно правильно організувати діяльність. Ця функція тісно пов’язана з функцією планування.\nФункція контролю передбачає самоконтроль і контроль результатів. Лише за допомогою постійного самоконтролю вихователь здатен організовувати свою діяльність, мотивувати її. Тому самоконтроль гарантує успішне оволодіння самоменеджментом.\n• формувати уявлення про поняття «самоменеджмент»;\n• розвивати навички раціонально використовувати час та розставляти пріоритети;\n• ознайомлювати з правилами постановки цілей;\n• сприяти усвідомленню власних можливостей щодо досягнення мети;\n• формувати відповідальність за свої дії та рішення;\n• навчати педагогів керувати власним часом.\nТренер вітається з учасниками та пропонує спробувати знайти спосіб керувати собою у часі.\nВправа «Правила учасників тренінгу»\nТренер пропонує учасникам обговорити та встановити правила роботи у групі для того, щоб створити комфортні умови для комунікації.\nІнформаційне повідомлення «Самоменеджмент у педагогічній діяльності». Тренер описує сутність поняття «самоменеджмент», його значення у професійному і особистому житті педагога:\nСамоменеджмент у педагогічній діяльності — це здатність максимально використовувати власні можливості, свідомо управляти плином свого життя й долати зовнішні проблеми, як на роботі, так і в особистому житті. Перший крок зробити досить важко через відсутність мотивації. Всім відомо: якщо людина хоче — вона працює, якщо не хоче — шукає причини, щоб не робити.\nПедагог XXI століття — це професіонал, однією із ключових компетентностей якого є самоменеджмент. Самоменеджмент допомагає ліпше організувати працю, зменшити завантаженість, поспіх і стреси.\n· організація часу;\n· отримувати високі результати в роботі;\n· зменшувати поспіх і стресовість;\n· уникати помилок;\n· отримувати задоволення від своєї роботи;\n· зберігати інтерес до професії;\n· знижувати завантаженість роботою;\n· виділяти час для відпочинку.\nВправа «Притча мудрого вчителя»\nТренер розповідає притчу про підходи до організації роботи Учителя й Учня. Пропонує учасникам почергово прокоментувати, чого саме навчає притча, зробити висновки.\nНа березі стрімкої ріки учень, спитав учителя: «Учителю, як тобі вдається так багато робити справ і при цьому ще мати багато вільного часу на відпочинок і розваги?». Учитель наказав учневі наповнити велику бочку. Учень швидко заповнив бочку всім підряд: піском, камінням різного розміру. Вчитель наказав учневі висипати все, що помістилося у бочку, а потім став сам наповнювати її. Спочатку кинув у бочку великі каменюки, потім — менші, які помістилися між великими брилами. Відтак учитель, висипав гальку, а після неї — пісок. У самому кінці, коли бочка була вщент заповнена, вчитель улив у неї ще декілька відер води. І сказав учневі: «Роби і ти так, тоді твоє життя наповниться високими досягненнями і буде час для відпочинку й розваг».\nВправа «Поглиначі часу»\nТренер пропонує учасникам переглянути список найпоширеніших «поглиначів часу», проаналізувати та позначити такі, що притаманні їм.\n- неправильний розподіл часу на щоденні справи;\n- нечітка мета роботи;\n- інтернет, телефонні дзвінки;\n- відсутність самодисципліни;\n- невміння закінчити справу;\n- синдром «відкладання справ»;\n- особиста неорганізованість, квапливість, нетерплячість;\n- намагання занадто багато зробити за один раз;\n- неочікувані гості;\n- балаканина на приватні теми;\n- тривалі наради;\n- надмірне вживання кави.\nВправа «Ярмарок якостей»\nТренер пропонує учасникам обміняти ту особистісну якість, яка є у надлишку або заважає, на ту якість, яка потрібна в професії, якої по вистачає.\nпозитивні — оптимізм, посидючість, поступливість, почуття обов'язку, почуття гумору, співчуття, правдивість, привітність, принциповість, пунктуальність, працездатність, розкутість, рішучість, самостійність, стриманість, серйозність, спостережливість, терпимість, уважність, усміхненість, цілеспрямованість, чесність, чуйність, щедрість.\nнегативні — балакучість, байдужість, безвідповідальність, боягузтво, брехливість, впертість, грубість, запальність, замкнутість, лінь, неуважність, невитриманість, недоброзичливість, нервозність, нерішучість, нетерпимість, невпевненість, непосидючість, неуважність, образливість, песимізм, повільність, надмірна швидкість.\nВизначаємо ефективність використання робочого часу\nТест для педагогів (за Надією Букатар)\nІнструкція: визначте ступінь відповідності наведених тез вашій діяльності. Позначте потрібний варіант у графі таблиці. Кількість відповідей «завжди» помножте на -4, «часто» — помножте на 2, за відповідь «іноді» поставте 0. Підрахуйте бали й дізнайтеся, чи ефективно ви використовуєте свій час.\nТези Завжди Часто Іноді\nЯ щодня складаю план того, що потрібно зробити\nЯ виділяю у своїх планах найбільш важливі й термінові справи\nЯ виконую заплановане\nЯ регулярно оновлюю робочі та особисті плани\nМоє робоче місце охайне та оптимально організоване\nЯ кладу кожну річ на своє місце\nЯ можу ефективно працювати, навіть якщо мені заважають\nЯ можу без особливих зусиль знайти необхідні документи у власному архіві\nЯ надійна та впевнена у собі людина\nЯ можу виділити протягом дня час для праці без сторонніх перешкод\nЯ витрачаю на телефонні розмови оптимальну кількість часу\nЯ легко запобігаю проблемам\nЯ ефективно застосовую свій час\nКоли визначаю терміни виконання справ, я резервую час на розв’язання непередбачуваних проблем\nЯ запізнююся на роботу, наради, інші заходи\nМої вихованці працюють з ентузіазмом над завданнями, які я перед ними ставлю\nЯ одразу продовжую свою діяльність після того, як мені завадили\nЯ щодня роблю щось, що наближує мене до поставленої мети\nЯ легко розслабляюся у вільний час і не думаю про роботу\nМої колеги знають, де і коли мене можна знайти\nЯ виконую найважливіші справи, коли відчуваю найбільшу фізичну та розумову активність\nУ разі моєї відсутності мої обов’язки можуть якісно виконати інші\nЯ починаю й закінчую заплановане в чітко визначені терміни\n81-100 балів — ви вмієте керувати своїм часом і тримати ситуацію під контролем.\n61-80 балів — ви непогано вмієте керувати своїм часом, коли справді цього хочете. Будьте послідовнішим і частіше використовуйте методи організації роботи, які заощаджують час.\n41-60 балів — обставини часто керують вами. Почніть застосовувати техніки економії часу.\n21-40 балів — ситуація вийшла з-під вашого контролю. Визначте, що заважає вам дбайливо використовувати свій час. Упорядкуйте своє життя. Наведіть лад у думках і в почуттях, а вже потім освоюйте техніки ефективного використання часу.\n0-20 балів — ви пригнічені й не можете чітко визначити власні інтереси, реалізувати заплановане. Спробуйте виявити причини стресу та усунути їх. Упорядкуйте, врешті-решт, думки і почуття.\nРефлексія «Пісковий годинник»\nТренер з'ясовує, чи реалізовані очікування учасників щодо тренінгу. Пропонує, передаючи одне одному пісковий годинник, висловити свої враження від тренінгу та завершити речення:\n• «Сьогодні мені сподобалось...»;\n• «Сьогодні я дізналася...»:\n• «Для мене було корисним...»;\nТренер підбиває підсумки тренінгу та оголошує про його завершення.\nКiлькiсть переглядiв: 3214


Оперативна інформація про водогосподарську обстановку та гідрологічний режим на річках Закарпатської області на 16год. 30 грудня 2017 року « Басейнове управління водних ресурсів річки Тиса\nОперативна інформація про водогосподарську обстановку та гідрологічний режим на річках Закарпатської області на 16год. 30 грудня 2017 року\nНа території області зберігаються погодні умови що сприяють утриманню підвищеної водності та паводкової ситуації – на фоні підвищення температури повітря до +80 тепла пройшли опади 1 – 8мм, переважно дощі, на високогір’ї – сніг.\nНа більшості річок відмічались невеликі коливання рівнів води. На ділянці р.Тиси Тячів – Вилок пройшла невисока паводкова хвиля з верхів’їв з підвищенням рівнів до 0,7м.\nВ нижніх течіях Боржави (В. Ремети) на фоні підвищеної водності сформувалась паводкова хвиля з амплітудою +0,88 м з досягненням ІІ ступеню захисту – початковий вихід води на заплаву.\nПротягом доби очікується хмарно з проясненнями, місцями невеликі опади, на річках буде утримуватись підвищена водність з повільним зниженням рівнів води\nПрацівники водогосподарських організації Закарпатської області продовжують працювати в посиленому паводковому режимі роботи.\nПродовжують роботу по перекачуванню паводкового стоку 12 стаціонарних насосних станцій Латорицької та Берегівської осушних систем.\nВсього у період грудневого паводку працювало 24 стаціонарні та 3 пересувні насосні станції, які перекачали понад 40 млн. м3 паводкового та місцевого стоку, з початку року 80 млн. м3 паводкового стоку. По мірі спаду рівнів у річках шлюзи у водозахисних дамбах відкриваються – паводковий стік відводиться у водоприймачі гравітаційно.\nПоступово після спаду рівнів міжрайонними управліннями водного господарства розпочато обстеження технічного стану гідротехнічних споруд після потужного на них навантаження під час трьох хвиль останніх паводків грудня 2017, складаються дефектні акти.\nВ с.Липча Хустського району на місці прорану правобережної дамби р.Ріка для вирішення питання попередження подальшого розмиву та підтоплення території села працювала комісія в складі керівництва БУВР Тиси, Виноградівського МУВГ, районного підрозділу ДСНС та представників РДА. Відповідно до рішення комісії приступили до спільних дій по закриттю прорану. Приватним вантажним автотранспортом мешканців села та ДП «ХУСТСЬКИЙ АВТОДОР» для заповнення прорану завезено негабаритний камінь. Для спільного влаштування сільською аварійною бригадою та аварійною бригадою Виноградівським МУВГ локалізаційної лінії завезено 300 мішків та сипучі матеріали.\nВ с.Вонігово Тячівського району на місці прорану правобережної дамби р.Теребля для вирішення питання як найшвидшого закриття прорану, який збільшився під час грудневого паводку і став причиною підтоплення території села, працювала комісія в складі керівництва БУВР Тиси, Тячівського МУВГ, представників РДА та ПрАТ «ПМК-240». Роботи вирішено провести в найближчий час під гарантії оплати робіт Тячівською РДА.\nПо мірі надходження інформації, ситуація на території області буде уточнюватися.\nОбрати рік публікації 2021 (75) 2020 (273) 2019 (323) 2018 (228) 2017 (367) 2016 (245) 2015 (193) 2014 (210) 2013 (226) 2012 (169) 2011 (105) 2010 (112) 2009 (107) 2008 (163) 2007 (108) 2006 (91) 2005 (28) 2004 (4)


Всесвітня історія. Новітні часи » Болгарія.\nАрхів категорій Болгарія.\nЦе не в останню чергу спричинило посилення позицій СДС. Читати повністю…\nМіж тим гостре політичне суперництво СДС і БСП тривало. На виборах до Народних зборів, що відбулись у вересні 1991 p., обидва угруповання одержали майже однакову кількість голосів, причому ні одне, ні друге не мало більшості в парламенті. Читати повністю…\nПід впливом політичних подій у Польщі, Угорщині та НДР болгарське керівництво зважилося на зміну свого лідера. З боку Москви заперечень не було, і 10 листопада 1989 р. пленум ЦК БКП усунув Живкова з поста генерального секретаря. На наступних пленумах із складу керівництва було виведено найбільш скомпрометованих діячів. Було вжито заходів щодо демократизації державного ладу, зокрема: скасовано закони, що обмежували громадянські права і свободи, анульовано статтю конституції про керівну роль БКП, ліквідовано політичні органи у збройних силах і міністерстві внутрішніх справ, реабілітовано громадян, що зазнали політичних переслідувань. Читати повністю…\nДиктатура Т. Живкова. ІІ Частина\nОднак болгарська економіка, сформувавшись як планово-бюрократична за своїм характером, успадкувала всі притаманні цій системі вади. З 80-х років стали спадати темпи промислового виробництва. Гострі проблеми виникли і в сільському господарстві. Ще на початку 70-х років з метою концентрації виробництва кооперативні землеробські господарства, держгоспи, а також підприємства харчової промисловості були об’єднані в аграрно-промислові комплекси. Одержувані ними прибутки розподілялися централізовано, а селяни-кооператори по суті перетворювались у сільськогосподарських робітників, мало зацікавлених у результатах діяльності підприємств. Читати повністю…\nДиктатура Т. Живкова. I Частина\nПолітична «відлига» в СРСР позитивно вплинула на Болгарію. У 1954 р. керівництво БКП очолив Тодор Живков, змінивши на цьому посту прихильника жорсткої лінії В. Червенкова і поступово витіснивши останнього з правлячої верхівки. У квітні 1956 р. Живков став по суті єдиновладним правителем Болгарії. Нове керівництво дещо пом’якшило попередній курс, зокрема в аграрній політиці. Проте воно не відмовилося від проведення колективізації й до 1958 р. завершило цей процес -раніше, ніж в усіх інших країнах «народної демократії». Читати повністю…\nФормування тоталітарної системи. V Частина\nБуло ліквідовано залишки багатопартійної системи. Як і в інших країнах регіону, Соціал-демократичну партію «очистили» від «опортуністичних елементів», а відтак у 1948 р. її приєднано до компартії. Інші партії змушені були саморозпуститися. Єдиною з них, яку комуністи з тактичних міркувань вважали за доцільне зберегти, був БЗНС на чолі з Г. Трайко-вим. Однак це угруповання було позбавлене всякої самостійності й стало чисто фасадовою структурою. На з’їзді Болгарської комуністичної партії (БКП) наприкінці 1948 р. проголосили, що її стратегічною лінією є побудова соціалізму. Читати повністю…\nФормування тоталітарної системи. ІV Частина\nЦього разу у виборах взяли участь й опозиційні партії, зокрема БЗНС, очолюваний Николою Петковим, і СДП на чолі з Костою Лулчевим. Комуністи та їхні прихильники одержали на виборах 70 % голосів. Новий уряд очолив лідер компартії Георгій Димитров, який восени 1945 р. повернувся до Болгарії з московської еміграції. У лютому 1947 р. було укладено мирний договір з Болгарією. США і Велика Британія нарешті визнали болгарський уряд. СКК, в якій були й представники названих держав, припинила своє існування. Тепер комуністи могли остаточно розправитися з опозицією. Читати повністю…\nФормування тоталітарної системи. ІІІ Частина\nПісля того як комуністи позбулись опозиції в парламенті і сформували цілком підлеглий собі уряд, вони отримали можливість розгорнути наступ на економічні позиції заможних верств населення. У 1946 р. було експропрійовано 2300 підприємств, обмежено розміри земельної власності (великого поміщицького землеволодіння в Болгарії не було), встановлено прогресивний подоходний податок. Не влаштовувало комуністів й існування, навіть формальне, монархічної форми правління. Восени 1946 р. було проведено референдум з питання про державний лад Болгарії - залишатися їй монархією, чи стати республікою. Переважна більшість учасників референдуму висловилася за ліквідацію монархічного ладу. Держава одержала назву Народна Республіка Болгарія (НРБ). Читати повністю…\nФормування тоталітарної системи. ІІ Частина\nСпираючись на органи державної безпеки і внутрішніх справ, комуністи з перших днів після захоплення влади розгорнули тотальний терор проти представників поваленого ладу і взагалі проти всіх потенційних політичних противників. Багато з них - колишніх регентів, міністрів попередніх урядів, депутатів Народних зборів, генералів - було розстріляно. Розправившись з противниками, компартія прагнула обмежити політичний вплив своїх партнерів по ВФ. їй вдалося розколоти впливову селянську партію Болгарський землеробський народний союз (БЗНС), а також Соціал-демократичну партію (СДП) Читати повністю…\nОпорою нового уряду стали радянські військові власті. Наприкінці жовтня 1944 р. було підписано перемир’я з державами антигітлерівської коаліції. Відповідно до його умов, Болгарія вступила у війну з Німеччиною. Нагляд за виконанням угоди про перемир’я здійснювала Союзна контрольна комісія (СКК), очолювана радянським генералом. Читати повністю…\nВи дивитесь архів сайту, категорію Болгарія.


Волю Стерненку. Сьогодні протестують в Ужгороді, Херсоні, Чернівцях та інших містах (фото) - Главком\n27 Лютого, 14:06 glavcom.ua\nЗахист Стерненка заявив про намір якнайшвидше подати апеляцію на вирок активісту\nВ Україні розпочалася безстрокова акція «Справедливість Стерненку – справедливість усім!»\nУ суботу, 27 лютого, відбувається всеукраїнська акція протесту проти вироку політичному активісту Сергієві Стерненку, якого засудили до семи років та трьох місяців ув'язнення з конфіскацією половини майна.\nНа акцію «Свободу Стерненку» вийшли сьогодні ужгородці. Розпочалася вона о 12 годині на площі Театральній. За словами організаторки Надії Ваць, вимагають звільнити Сергія Стерненка, також реформувати судову та правоохоронну систему. Про це пише Суспільне.\nАкція протесту в Ужгороді. Фото: Суспільне\nУ Запоріжжі на майдані Героїв також пройшла акція на підтримку Сергія Стерненка та інших активістів. Із прапорами, плакатами та парасольками в центрі Запоріжжя зібрались близько півсотні жителів міста, які прийшли підтримати Стерненка, засудженого до семи років і трьох місяців ув’язнення. Про це інформує Укрінформ.\n«Це продовження акції на підтримку Сергія Стерненка та інших активістів. Сьогодні ми вийшли попри дощ і надалі будемо виходити, будемо чекати рішення апеляційного суду», – сказав організатор акції, голова ГО «Солідарна молодь Запоріжжя» Віктор Дерев’янко.\nПротест у Запоріжжі. Фото: Укрінформ\nУ Чернівцях 27 лютого також відбулася акція на підтримку Стерненка. Активісти вважають його політичним в'язнем.\nУчасники акції тримали у руках плакати з написами: «Сьогодні –його, а завтра усіх нас», «Ні корумпованим судам», «Волю Стерненку». Це вже друга акція в Чернівцях на підтримку засудженого.\nСтерненка підтримали в Чернівцях. Фото: АСС\nХерсонські активісти, які брали участь в акції, в своїх виступах говорили, що рішення суду щодо Сергія Стерненка є політично мотивоване і є небезпечним прецедентом, оскільки може покласти початок переслідувань проукраїнських активістів за надуманими підставами.\nПротест у Херсоні. Фото: kherson.life\nУ Харкові також проходить акція на підтримку Стерненка. Захід розпочався на Майдані Конституції, пише Суспільне. Учасники акції вимагають перегляду справи проти активіста. Вони також планують пройтися ходою до Головного управління Національної поліції Харківщини.\nУ Харкові активісти вимагають свободи не тільки для Стерненка, а і для Антоненка. Фото: depo.ua\nУ суботу, 27 лютого, поблизу будівлі Офісу президента в Києві відбувається акція протесту проти вироку політичному активісту Сергієві Стерненку. Спочатку понад чотири тисячі людей зібралося біля Офісу президента. Згодом протестувальники запалили фаєри та пішли до Офісу генпрокурора.\nВ Одесі 27 лютого кількадесят людей зібралися під слідчим ізолятором, де утримується активіст Сергій Стерненко. Організаторами акції виступили молодіжні організації партій «Європейська солідарність» і «Демократична сокира», але виступали і активісти з інших організацій.\nПриморський райсуд назвав активіста Сергія Стерненка винним у викраденні у 2015 році жителя Лиманського району, колишнього депутата Комінтернівської райради Одеської області Сергія Щербича, а також розбої та незаконному зберіганні вогнепальної зброї (ст. 246, 187 та 263 Кримінального кодексу України). Сам Сергій Стерненко заперечує причетність до інкримінованих злочинів.\nЧитайте також: Стерненку дали сім років. За що?\nТеги: Харків Запоріжжя акція активісти Україна Херсон Чернівці молодь Сергій Стерненко\n«Ні репресіям!». У Києві протестують через вирок Стерненку (відео)\nСтерненко зараз перебуває у СІЗО – прокурор Одещини (відео)


В першу чергу Нова Зеландія "смарт" готель'\nГлавная » В першу чергу Нова Зеландія "смарт" готель'\nЗамість цього, Мі-килимок просто завантажити "Мія" — дуже власне додаток готелю — на їх телефоні або пристрої, а потім використовувати його, щоб розблокувати свої двері і майже все інше від керування освітленням опалення на замовлення обслуговування.\nМі-майданчик, з видом на озеро Вакатіпу і навколишні гори пропонує 57 сучасних номерів на шести поверхах і тераса на даху з прекрасним видом, всього в одному кварталі ходьби від Квінстауна. Фото: Мі-Килимок Квінстаун\nУ той час як високотехнологічні смарт-готелі користуються популярністю в Азії, що недавно відкрився Мі-майданчик розташований на Південному острові туристичною Меккою Квінстаун-перший "наступного покоління готелі" для цього регіону,\nпоєднуючи безпрецедентний рівень технології та інтелектуальні функції з сучасним елегантним інтер'єром.\nГості можуть навіть регулювати освітлення в кімнаті з їх смартфонів. Фото: Мі-Килимок\nЯк один з Мі-майданчик перших гостей, мій легкий скептицизм цей Hi-Tech концепція гостинності зник секунд після прогулянки в кімнату. Мене відразу зачепило — раптово зацікавився функцією програми МІА декоративне підсвічування, яка дозволила мені колір моєї кімнати будь-якого відтінку веселки я побажав.\nДодаток може використовуватися як ключ від номера, або встановити освітлення, почитати, що діється в Куїнстаун, повідомлення інших гостей та багато іншого. Фото: Мі-Килимок Квінстаун\nЗ номером тільки світяться в спокійних відтінках фіолетового і синього, я був радий, коли МІА зробила зазвичай складне завдання регулювати кімнатну температуру без зусиль, потім встановити "не турбувати" світ за дверима. Як самотній мандрівник, МІА швидко став моїм новим кращим другом.\nШвидкий і простий у використанні, він дозволить мені зробити багато чого: перевіряти і виходити в будь-який час дня і ночі, управління освітленням, поверніть вгору тепла, того, свіжі рушники, повідомлення інших гостей, знайти ресторан або прогноз погоди і багато іншого.\nЕкономія простору-ще одне починання на Мі-килимок Квінстаун, де в кожному номері є розкладний стіл під Chromecast з підтримкою телевізорів. Фото: Мі-Килимок Квінстаун\nМІА могла б навіть допомогти мені завести нових друзів через свій власний сайт соціальної мережі з чату та обміну фотографіями.\nМі-килимок, звичайно, є команда (виключно доброзичливий і чуйний) персонал, але в поєднанні з МІА, тут гості мають безпрецедентну автономію за їх перебуванням.\nСоціального простору модно оформлені. Фото: Мі-Килимок Квінстаун\n"Розумні" номери з безкоштовним Wi-Fi і розкіш смартфона, автоматичний датчик світла в туалет і душові кабіни, багаторазові контейнери органічне мило і шампунь в\nванні кімнати з метою мінімізації відходів, і навіть випрямлення, а також фенів.\nУтилізації бункерів сидіти під раковиною, льоду і відра, заправляюся на автомати з льодом на кожному поверсі, використовуються замість холодильників.\nМі-килимок гостей тераса з зручними кріслами і живою стіною заповнено близько 500 рослин. Фото: Мі-Килимок Квінстаун\nУ фойє сидить гігантські вікна від підлоги до стелі екран — "соціальні стіни" — показуючи все від снігу на місцеві заходи. Гості, які свої фотографії хештегом #mipadqueenstown можете навіть побачити їх роботу на соціальній стіні.\nЯк сексуально, як Мі-Pad інтелектуальних функцій є його стильний дизайн інтер'єру та приглушеній кольоровій гамі. Шести-поверховий, 57-кімнатний готель пропонує кілька затишних зонах загального користування — стильно мебльовані вітальня з подушкою, покритої дивани і затишні кидає, читальним куточком, плюс робочі з великою кількістю USB-портів.\nЗначення закутки і затишні лаунджі вбудовані в готелі. Фото: Мі-Килимок Квінстаун\nТераса на даху з вбудованим газовим каміном і довгі столи з видом на озеро Вакатіпу Квінстаун і вражаючий гірський хребет Ремаркаблс ідеально підходить для насолоджуючись пляшку\nзнаменитого регіону вина і кафе на винос.\nВідкритий космос спорт великі зручні стільці, сидячи на амоувлажняемые зелена стіна наповнюється близько 500 рослин.\nБагаторазові пляшки з органічним милом, шампунем і зволожуючим засобом. Фото: Мі-Килимок Квінстаун\nГості можуть привезти на винос в готель. Фото: Мі-Килимок Квінстаун\nЯк жвавого центру міста буквально за рогом, Мі-Pad був спеціально розроблений без ресторану і кафе було в Мі-килимок для громадських приміщень вітаються.\nТоргові автомати на кожному поверсі розподілити все, від кави і чаю на сніданок кашу і пряний чай латте.\nНемає монет? Торгові автомати приймають кредитні картки. Смарт.