Хто не виїхав, той - колаборант? Болюче питання для тих, хто залишився в окупованих містах і селах — Тексти.org.ua\nГасити пожежу й рятувати людей в окупованому Бердянську — це зрада? А приймати пологи? А навчати дітей математики?\nМи поспілкувалися з пожежником, учителькою й лікаркою з Бердянська, які люблять Україну і чекають на прихід ЗСУ (двоє з них залишилися в окупованому місті). А також попросили експертів пояснити, де пролягає межа між виживанням, професійним обов’язком і колаборантством на окупованих територіях та чому в реальному житті її складніше визначити, ніж на папері. Кримінальна відповідальність за співпрацю з російськими окупантами, відповідно до ч. 6 ст.111-1 Кримінального кодексу України, — позбавлення волі на 10-15 років.\nУ соцмережах і медіа часто пишуть про те, як не можна робити, але ніде не пишуть – як людям вижити в умовах окупації.\nПід час окупації на вулицях Бердянська з'явилося багато російських вйськових\nДві тисячі гривень за посилену службу\nАндрій Смірнов (ім'я та прізвище змінено) від першого дня війни разом з колегами чергував у посиленому режимі – добу через добу (у звичайному режимі – доба через три). Кожна робоча зміна забирала чимало нервів.\n— До нас постійно приходили військові зі зброєю, ми знали, що в них є наші дані та номери телефонів, — розповідає він. — Також напружувало те, що окупанти зайняли телевежу біля пожежної частини і звідти з автоматами слідкували за всім, що відбувалося на території рятувального управління.\n— Якось уночі вони забігли до частини, покликали начальника, приставили до нього пістолет і наказали показати всю частину, – розповідає чоловік. – Їм здалося, що на нашу територію заїхала підозріла машина. Умови, в яких ми опинилися, вимагали великої сили волі, ми майже не спали й не розуміли, на що сподіватися: керівництво між собою про щось розмовляло, особовий склад губився у здогадах.\nНаприкінці березня бердянське керівництво частини повідомило: хто не хоче працювати з окупантами, має або звільнитися з роботи, або поїхати з міста, де буде надано інше робоче місце. На виїзд давали лише добу.\n— Того ранку, коли в бердянському порту горів "русский военный корабль" (24 березня), офіцери ДСНС разом з сім'ями виїжджали в українське Запоріжжя, — пригадує Андрій. – За кілька годин сталася пожежа на другому поверсі дев'ятиповерхового будинку. Ті, хто залишився в місті, постали перед вибором: ігнорувати пожежу чи не дати вогню захопити верхні поверхи. Я був серед тих, хто вибрав допомогти людям. Відтоді колеги з області вважають нас зрадниками.\nЗа словами Андрія, багато колег мають поважні причини залишатися в окупованому місті.\n— У мене старенька мати з хворими ногами (вона майже не ходить), а я її єдина дитина, – пояснює він. – Їй потрібні ліки, яких у бердянських аптеках уже немає, потрібні продукти, які українські пенсіонери на звичайну пенсію в окупації не можуть купити (ціни зросли в рази). Дружину та дітей я відправив на вільну українську територію, а сам залишився доглядати за мамою й тещею, а також охороняти нашу квартиру (вже відомі випадки, коли в порожні будинки й квартири заселяють окупантів, процвітає мародерство). І, звісно, я й далі роблю свою роботу.\nУ наступні дні після від’їзду керівництва бердянська пожежно-рятувальна частина постала перед гострою нестачею працівників. Ті, хто залишалися весь квітень, працювали через добу, навчали добровольців пожежної справи, покликали на службу пенсіонерів ДСНС. Бердянське управління під час окупації очолив пенсіонер ДСНС Анатолій Псьол.\nЗ окупантами домовилися, що пожежники працюватимуть на волонтерських засадах і усуватимуть лише "мирні" надзвичайні ситуації (не виїжджатимуть на військові об’єкти).\n— У 20-х числах квітня ми мали отримати зарплату, але замість неї нам скинули на картки по 2 тис. грн, — розповідає Андрій. — Від колег із сусідніх окупованих міст дізналися, що вони отримали повні зарплати. А що не так із Бердянськом? Багато хто це сприйняв так, наче обласне керівництво здало нас окупантам.\nУ 20-х числах травня бердянські пожежники зарплат від України не отримали.\nЗа словами Андрія, через постійні хвилювання в колег почалися проблеми зі здоров’ям, почав стрибати тиск. Напруги додавало ще й те, що у травні російські окупанти забрали одного з них до колонії за телефонні перемовини з обласним керівництвом (усі зрозуміли, що розмови пожежників прослуховують). Полоненого довго тримали, катували, забрали його машину.\nЗараз бердянські пожежники не виїжджають на військові об'єкти й носять українську форму, хоча на частині вже висить російський прапор. Проте не розуміють, як робити свою роботу й водночас не отримувати грошей.\n"Змушують визначитися до початку червня"\nОфіційно навчальний рік у школах Бердянська завершився 2 травня. Педагоги, які зараз у відпустці, до 3 червня мають визначитися з подальшою роботою в окупованому місті.\nНаталя Степанова (ім’я та прізвище змінено) 20 років пропрацювала у школі, досягла певних успіхів у кар’єрі та не уявляє себе в іншій сфері.\n— Є два варіанти: або написати заяву й погодитися співпрацювати, або йти в підпілля – не працюєш, тоді від України обіцяють платити 2/3 від зарплати, — розповідає вона. – Хто співпрацюватиме, то має від 1 вересня викладати за російською програмою. Дуже жаль, що з окупантами тепер співпрацює весь міський відділ освіти. Я поїхала з міста від гріха подалі. Тут дуже хитка грань: один крок — і ти колаборант.\nУ міському відділі освіти сьогодні дві керівниці: від окупантів – Галина Шадуріна (СБ України в Запорізькій області винесла їй підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 6 ст. 111-1 КК України, що передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 12 років), а від бердянської, проукраїнської, – Тетяна Фурманова, яка переїхала до Запоріжжя й звідти підтримує працівників освіти.\n— У нас на неї вся надія — каже Наталя. — Дотримуємося її розпоряджень (часто про них дізнаємось із телеграму) і завдяки їм ще отримуємо зарплату. Якщо й надалі отримуватимемо нехай навіть 2/3, то недоречно буде говорити, як мені годувати сім'ю (про що зараз усі говорять). Усі ці місяці ми отримували зарплату, навіть ті, хто виїхав чи не ходив на роботу. Я не знаю, чи вистачатиме цих грошей. Але є речі, важливіші за гроші. Шадуріна сказала, що тих, хто не погодиться співпрацювати з окупантами, виженуть. А вихователів і нянечок у дитсадках начебто вже змушують визначатися й виходити на роботу.\nОтже, для педагогів окупованих міст літні канікули-2022 — час великих надій на звільнення територій і можливість повернутись у школи й навчати дітей за українською програмою.\nПрацювати не заважають, але вимагають повернути трудові книжки\nПодальша робота Марії та її колег-медиків тепер залежить не від якості виконання обов’язків, а від рішення, чи співпрацювати з новою владою\nМарія Спіріна – акушерка-гінекологиня Бердянського пологового будинку. Разом з іншими лікарями вона приймає вагітних і породіль не тільки з Бердянська та найближчих сіл, а також з Маріуполя та півдня Донецької області, Розівського району, міста Пологи. У перші дні війни під час повітряних тривог медики брали немовлят і разом з породіллями й вагітними спускалися в підвал. Після важких операцій деякі лікарі залишалися поруч з пацієнтками в коридорах між несучими стінами.\nПід час війни вона ще й психологиня: багато розмовляє з пацієнтками, заспокоює їх, консультує вагітних телефоном.\n— У перші дні був шок і страх, багато хто постарався виїхати, — пригадує Марія. — З шести лікарів пологового відділення залишилося двоє. Потім протягом тижня кадровий склад відновили (запросили фахівців з інших відділень), пологовий будинок почав працювати в нормальному режимі. Така сама ситуація була і в анестезіологів, і в педіатрів. Спочатку медикаментів не вистачало, але потім з підконтрольних територій України почала надходити гуманітарна допомога та з'явилися медикаменти, необхідні для роботи хірургічного стаціонару й пологового будинку. Зараз ми можемо надавати допомогу цілодобово та в повному обсязі.\nУ середині квітня в Бердянську призначили нового проросійськи налаштованого головного лікаря – Сергія Прохорова, а начальник відділу кадрів і головний бухгалтер звільнилися. Нова окупаційна влада вирішила об’єднати первинну медичну ланку із вторинною (тобто міську лікарню з поліклінічною службою), а також приєднати до цього підприємства тубдиспансер, психоневрологічний диспансер і швидку допомогу. Але поки що ці зміни лише "на папері".\n— Старі банківські рахунки та печатки ще залишилися, — каже Марія. – Виконувати свої обов'язки окупанти нам не заважають, але вимагають повернути трудові книжки — напевно, щоб ми погодилися працювати в новому лікувальному закладі. До 1 червня ми маємо визначитися, а до середини червня обіцяють підготувати новий штатний розклад. Нині договір з Національною службою здоров'я в нас не розірвано й ми повністю отримуємо зарплату та медикаментозне забезпечення. Якщо окупанти ліквідують підприємство БТМО (КП "Бердянське територіальне медичне об'єднання" – авт.), то ми не знаємо, що буде далі.\nПодальша робота Марії та її колег залежить від рішення співпрацювати з новою владою чи ні.\n— І тут постає питання: хто більший зрадник — той, хто поїхав, чи той, хто залишився рятувати своїх громадян? — каже вона. – Кількість пологів у нас не зменшилася. На початку війни я, як і інші медики, не мала морального права кидати людей під час повітряних тривог. Зараз багато хто з персоналу залишиться, бо наївно чекати й сподіватися, що Україна надасть рівносильну роботу та безплатне житло в іншій області. До того ж багато в кого тут хворі родичі (мами, тати, бабусі, дідусі), яких і залишити важко, й вивезти неможливо. Ці співробітники працюватимуть за будь-якої влади.\nВона не вважає злочинцями людей, які надають допомогу громадянам свого міста.\n— Якщо не їздитимуть водії маршруток, якщо не торгуватимуть продавці, якщо не привозитимуть товар підприємці, то життя зупиниться. І вулиці треба прибирати, і пожежі гасити – місто має й далі функціонувати, — вважає вона.\nЗа нашими даними, до кінця травня мають визначитися зі своєю позицією й робітники відділу культури окупованого міста. Інші мешканці, які зараз не мають ані роботи, ні грошей, не знають, чи можна погоджуватися працювати, щоб хоч якось виживати в умовах окупації. Отже, тисячі людей наразі перебувають у складному моральному та фінансовому становищі.\nКолаборант чи патріот?\nКолабораційна діяльність — це публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України та публічні заклики підтримувати рішення держави-агресора, співпрацювати з нею, не визнавати державний суверенітет України на тимчасово окупованих територіях України (ст. 111-1 Кримінального кодексу України). Межа між патріотом, який не покинув своє місто у важкі часи, та колаборантом, змушеним працювати в окупованій зоні, — дуже тонка. Лікарі, пожежники, вчителі, комунальники, підприємці цікавляться: якщо вони залишаються вдома та обслуговують своїх громадян, чи є вони зрадниками?\nТЕКСТИ розпитали про це в експертів.\nСергій Данилов: “Виконання службових обов’язків не є колаборантством”\nЗа словами Данилова, зараз у Верховній Раді розглядають законопроєкт про колабораційну діяльність, але якщо його ухвалять у нинішньому вигляді, то він буде дуже "звуженим".\n— Треба зважати на реальну ситуацію, — впевнений експерт. — Тут дуже тонка межа між забезпеченням лояльності, підтримкою "своїх" і розумінням ситуації на окупованих територіях.\nГанна Лисенко: “Діяльність, пов’язана зі співпрацею або підтримкою окупантів, може бути колабораційною”\nЯк зазначає Ганна Лисенко, адвокатка з трудового права й членкиня Комітету з трудового права Національної асоціації адвокатів України (НААУ), також колабораційною діяльністю працівників вважають:\nпередачу окупантам матеріальних ресурсів,\nпровадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, зокрема окупаційною адміністрацією держави-агресора,\nдобровільне зайняття працівником посади, пов'язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади окупантів,\nорганізація та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності, спрямованих на підтримку держави-агресора, активна участь у таких заходах,\nдобровільне зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених окупантами.\nТобто будь-яка діяльність працівників, пов’язана зі співпрацею або підтримкою окупантів, може бути колабораційною й за неї каратимуть позбавленням волі.\nучитель, який з 1 вересня погоджується працювати за російською програмою,\nлікар, який працюватиме в новій медичній структурі, створеній окупантами,\nпожежник-рятувальник, працівник КП, поліцейський, медик та інші працівники, які отримують зарплату від окупантів,\nдержслужбовці, які працюватимуть у новоствореній окупантами організації,\nСергій Заєць: "Для тих, хто залишається, життя теж триває"\nАдвокат Сергій Заєць уже вісім років займається проблемою порушення прав людини через окупацію Криму (і кілька років співпрацює з Інститутом розвитку регіональної преси). Він не з чуток знає, перед якими проблемами постають мешканці окупованих територій.\n— Не всі можуть виїхати з окупованих територій, і для тих, хто залишається, життя теж триває, — каже він. — Хтось — через догляд за хворими родичами, комусь просто нікуди або ні на чому їхати чи немає грошей, щоб облаштуватися на новому місці, комусь просто не вистачає сміливості залишити звичну обстановку й поринути в невідоме, а хтось не встиг, бо росіяни не випускають.\nТакож відомі випадки, коли, попри масову підтримку державою та волонтерами, переселенців не завжди гостинно приймають в інших громадах. Такий негативний досвід теж впливає на рішення їхати.\nСхожу справу вже розглядав Європейський суд з прав людини (Demopoulos and Others v. Turkey, 01/03/2010).\n— Так звана Турецька Республіка Північного Кіпру (ТРПК) є окупованою територією, чимось на кшталт Придністров'я, Абхазії, Південної Осетії тощо й не має статусу незалежної держави, — розповідає Сергій Заєць. — Проте в одній з кіпрських справ ЄСПЛ наголосив, що час на окупованих територіях не завмирає, відбувається міграція, люди народжуються, вмирають, успадковують майно, тому ні юридичний, ані економічний вакуум неможливий. Це означає, що люди, які залишилися на окупованих територіях, не можуть відкласти на невизначений час народження або виховання дітей, обходитися без їжі, медичної допомоги тощо. Хто зміг виїхати – виїхав, хто не зміг – залишився, і їм треба й далі жити — як правило, в умовах сучасного міста або іншого поселення. Це також вимагає від людей певної самоорганізації, інакше спільнота дуже швидко повернеться до середньовіччя: з епідеміями, антисанітарією, пожежною безпекою, безграмотністю тощо. Є речі, якими не можна нехтувати. Спокуса керуватися радикальною "революційною свідомістю" та поділити світ на чорне й біле дуже велика, і найбільше їй піддаються ті, хто перебуває в безпеці й сам не постраждав від російської агресії. Але потрібен зважений підхід, який брав би до уваги звичайні щоденні потреби людей.\nНа думку Сергія Зайця, межа — що нормально, а що ні — проходить там, де вирішується питання сприяння чи несприяння окупанту.\nЯкщо ми говоримо про кримінальну відповідальність за колабораційну діяльність за Кримінальним кодексом України, то формулювання ст. 111-1 КК не є досконалим. Наприклад, сприяння запровадженню встановленню російських стандартів освіти має значення, коли йдеться про гуманітарні дисципліни, такі як історія, література тощо. Але навряд чи є істотна розбіжність у викладанні природничих і точних наук (математики, фізики, біології тощо). Дещо складніше з географією, бо вона містить значну політичну складову. А відповідальність за господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором — украй невдале формулювання. Певною мірою на окупованих територіях усі взаємодіють з окупантом. Окупант може запровадити оподаткування або вимагати отримати дозвіл на продаж навіть власної городини. Чи є це взаємодією? Певна господарська діяльність потрібна, щоб підтримувати життєдіяльність міста. Після Бучі й Ірпеня від окупанта не варто очікувати на якусь особливу стурбованість щодо гуманітарної ситуації на окупованих територіях.\n— Сам термін "взаємодія" в такому разі можна буде розтлумачити більш-менш однозначно лише на підставі судової практики, яка складеться протягом доволі довгого часу в майбутньому, — вважає адвокат. — Коли розглядатимуть різні ситуації, різні обвинувачення та оскаржуватимуть вироки, тоді й буде окреслено межу. На жаль, це може зламати не одну людську долю. Важливо також те, чи дії зроблено добровільно, чи під примусом або в стані крайньої потреби.\nЗагалом у разі окупації міжнародне гуманітарне право вимагає від окупанта дотримуватися режиму "консервації": нічого не змінювати на окупованій території без крайньої потреби. Ідея міжнародного гуманітарного права полягає в тому, що цивільне життя має бути максимально відділеним і захищеним від війни. Але Росія не дотримується цих вимог і провадить агресивну війну, що й змушує уряд України шукати рішення, зважаючи на поточну геть не ідеальну з погляду міжнародного гуманітарного права ситуацію.\nТри головні питання для мешканців окупованих територій\nБердянці вимушені виживати в нових умовах, які диктують окупанти\nНа яку соціальну допомогу можна сподіватися в окупації?\nЗа інформацією адвокатки з трудового права Ганни Лисенко, громадяни, які перебувають на окупованих територіях, або які евакуювалися з населених пунктів, де тривають бойові дії, чи проживають у деокупованих населених пунктах, згідно з Постановою КМУ № 457 від 16.04.2022 р. мають право отримувати допомогу в розмірі 2 тис. грн щомісячно. Для отримання таких грошових виплат громадяни можуть подати заявку на отримання допомоги шляхом заповнення форми на інформаційній платформі "єДопомога".\nДо того ж для осіб, які перебувають у тимчасовій окупації, нарахування й виплату заробітної плати та соціальних виплат (пенсій, соціальних допомог, пільг і субсидій тощо) Україна продовжила в повному обсязі.\n2. Що робити зараз, щоб потім повернутися на роботу після деокупації?\nЯкщо працівники зараз перебувають на окупованій території, то роботодавець може:\n• запровадити дистанційну або надомну роботу за змогою та з виплатою зарплати,\n• оголосити простій з виплатою працівнику ⅔ окладу,\n• надати щорічну основну відпустку не більш ніж 24 дні й додаткові відпустки за змогою,\n• надати відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку на час війни,\n• призупинити дію трудового договору, при цьому з/п не виплачувати, але зберегти посаду. Роботодавець фіксує розмір з/п, яка могла би бути, та ЄСВ (для можливості подальшого стягнення збитків з країни-агресора та виплати компенсацій).\nУ разі якщо роботодавець не має змоги вжити жодної з названих дій, працівник може не виходити на роботу й не писати жодних заяв окупанту або колаборанту.\n3. Що змінилось у трудовому законодавстві під час воєнного стану?\nПід час воєнного стану уряд ухвалив низку законів у сфері трудового права, про які повинні знати робітники, що працюють на окупованих територіях.\nЗ 24 березня 2022 року діє Закон № 2136 "Про організацію трудових відносин в умовах військового часу, який регулює питання оформлення трудових відносин, зміну істотних умов праці, надання або відмову у відпустці, звільнення та призупинення дії трудового договору".\n12 травня 2022 року Верховна Рада ухвалила за основу три законопроєкти, якими планує змінити трудові відносини майже в усій трудовій сфері:\n№ 5266 щодо посилення захисту прав працівників.\nЗгідно з останнім законом внесено зміни у сфері колективно-договірного регулювання, дискримінації у сфері трудових правовідносин і масових звільнень.\nЗа вказаними законами працівники в разі смерті роботодавця-ФОПа або визнання його безвісно відсутнім чи померлим можуть припинити трудовий договір через центр зайнятості. Для цього слід подати заяву до центру зайнятості за місцем проживання, а також заяву про припинення трудових відносин.\nУ разі неможливості забезпечувати працівників роботою у зв’язку зі знищенням виробничих, організаційних і технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, працівника можуть звільнити. Але таке звільнення можливе лише в крайньому разі, якщо працівника неможливо перевести за його згодою на іншу роботу та з виплатою вихідної допомоги в розмірі, не меншому за середній місячний заробіток.\nТакож може бути спрощено процедуру скорочення працівників (за 10 днів), якщо звільнення пов’язане зі знищенням майна роботодавця в результаті бойових дій.


Алфлутоп - інструкція із застосування, показання, аналоги\nukrProMedic.ru » Ліки і препарати » Ліки » Алфлутоп\nвід 1700 руб.\nАлфлутоп - комбінований лікарський препарат-хондропротектор, який регулює метаболізм в тканинах хряща. Відгуки про алфлутоп підтверджують високу лікувальну ефективність препарату. Даний лікарський засіб полегшує рухову активність пошкодженого суглоба, підвищує обсяг його рухів.\nВ інструкції до алфлутоп сказано, що даний лікарський засіб являє собою біоактивні концентрат з анчоуса чорноморського, мерланга чорноморського, пузанка чорноморського і дрібної морської риби. В активну частину продукту входять мукополісахариди, гіалуронова кислота, хондроїтин сульфат, поліпептиди, амінокислоти, кератан сульфат. До складу препарату входять мікро- і макроелементи, іони міді, магнію, цинку, натрію і калію. В якості допоміжних компонентів виступає фенол і вода для ін`єкцій. Найбільш важливими складовими препарату є протеоглікани і хондроїтин сульфат. Алфлутоп позбавлений білків і знежирений.\nДаний лікарський засіб випускають у вигляді розчину для ін`єкцій, розміщеного в ампулах по 1 мл. В одній картонній коробці знаходиться десять ампул.\nАналоги Алфлутоп відсутні. Хоча структурних аналогів у Алфлутоп немає, але є медикаменти з подібною дією. Ці медикаменти об`єднані в групу коректорів метаболізму хрящової і кісткової тканини. До них відносять Актонель, Акласта, Алостін, ареду, Аміноартрін, Артрін, Блазтер, Бівалос, Глюкозамин, Зомета, Іноптра, Мукосат, Осталон, Остеохин, Остеогенон, Сіновіаль, Румалон, Етальфа, Ельбона, Теванат, Тахістін, Трідін, Структум, Клобір , Кальцитонин і інші.\nУ відгуках про алфлутоп йдеться, що даний продукт має знеболюючу і протизапальну дію. Хондропротекторний дію препарату полягає в зниженні активності окремих ферментів, що відіграють роль в руйнуванні матриксу між клітинами. Регулярне застосування медикаменту сприяє поліпшенню якості синовіальної рідини за рахунок активації синтезу гіалуронової кислоти та придушення активності гіалуронідази. Препарат перешкоджає руйнуванню структури хрящових тканин суглобів, збільшує трофіку і активізує процеси відновлення в них. Протеоглікани Алфлутоп сприяють збільшенню однорідності товщини хряща і тканин кістки, а також МРТ-показників гідрофільності.\nДаний лікарський засіб допомагає відновити синтез простагландинів при хворобах шлунково-кишкового тракту, а також зменшити терміни епітелізації ерозивних і виразкових дефектів на тлі противиразкової лікування.\nКрім цього препарат знижує концентрацію серомукоида, глобулінів, фібриногену, лейкоцитів і С-реактивного протеїну в синовіальній рідині. Також Алфлутоп ущільнює капіляри і знижує їх проникність.\nЗастосування Алфлутоп показано також при дистрофічних і дегенеративних ураженнях суглобів.\nВ інструкції до алфлутоп вказується, що препарат можна застосовувати при остеоартрозі малих і великих суглобів рук і ніг, спондилезе, гонартрозе, коксартрозе, фибромиалгии, пародонтопатии, а також у відновлювальному періоді після операції на суглобах.\nПри поліостеоартрозі і остеохондрозі Алфлутоп, за інструкцією, слід вводити внутрішньом`язово (по 1 мл на добу). Всього необхідно провести двадцять ін`єкцій. Курс лікування доцільно повторити через три місяці.\nПри пошкодженні суглобів Алфлутоп за показаннями слід вводити внутрисуставно (по 1-2 мл в кожен суглоб). Між ін`єкціями рекомендується дотримуватися інтервалу (3-4 дні). Всього необхідно ввести п`ять-шість ін`єкцій в кожний суглоб. Курс слід повторити через півроку.\nБільш ефективним вважається комплексне застосування внутрішньом`язових і внутрішньосуглобових ін`єкцій.\nПри застосуванні Алфлутоп за показаннями протизапальний ефект зазвичай помітний вже на восьмий день терапії.\nЗастосування Алфлутоп протипоказано при вагітності і лактації, а також при непереносимості самого медикаменту і його компонентів. Препарат не рекомендується призначати в дитячому та юнацькому віці, так як немає даних щодо безпеки та ефективності застосування даного засобу в цій віковій групі.\nУ деяких відгуках про алфлутоп йдеться, що на початку застосування препарату іноді спостерігається короткочасне посилення больових відчуттів в суглобах за рахунок активізації метаболізму і кровообігу. При застосуванні Алфлутоп за показаннями іноді з`являються короткочасна міалгія, почервоніння шкіри, свербіж, алергічні реакції, подразнення у місці введення препарату.\nПрепарат рекомендується зберігати в прохолодному, захищеному від сонячних променів місці, недоступному для дітей. Температура зберігання - від 8 до 15 ° С. Термін зберігання - 2 роки.


Українські військові відійшли від донецького аеропорту на півтора кілометра - Про пошукову операцію не говорили | СЬОГОДНІ\nУкраїнські військові відійшли від донецького аеропорту на півтора кілометра\n29 січня 2015, 22:17\nПро пошукову операцію не говорили\nУкраїнські бійці відійшли від донецького аеропорту на півтора кілометра, заявив начальник Генштабу Збройних сил Віктор Муженко. Чи будуть проводити пошукову операцію на території нового терміналу – не сказав.\nЯк повідомлялося раніше, під завалами можуть перебувати живі українські військові. У цілому, ситуацію на Донбасі Муженко назвав напруженою. І запевнив: в України є докази участі російських військових у бойових діях. Розповів і про особливості четвертої хвилі мобілізації. Тепер за знищену техніку противника обіцяють доплати.\nаеропорти українські військові


Лівий берег Києва затягнуло димом: у Дарницькому районі горить сміттєзвалище – Ужгородка\nЛівий берег Києва затягнуло димом: у Дарницькому районі горить сміттєзвалище\nУ Дарницькому районі Києва відучора, 20 вересня, горить сміттєзвалище. Нині спостерігається задимлення, оскільки під час ліквідації вогонь перекинувся на торфовище.\nДеталі розповіла речниця ДСНС Світлана Водолага.\nЗазначається, що станом на 11:00 загоряння склало 2 кв метрів. Відкритого вогню нині немає, вогнеборці поливають водою окремі осередки тління. На місці надзвичайної події працюють чотири пожежні автоцистерни та 22 пожежники.\n“Особливо ситуація не змінилася. Відкритого вогню немає, лише тримається процес тління декількох осередків”, – наголосила черниця ДСНС.\nЗа її словами, ситуація ускладнюється тим, що глибина залягання сміття досягає шести метрів.\n“Просто водою це неможливо залити. Треба залучати спеціальну інженерну техніку, яка, до речі, там і працює. Необхідно ті шари ґрунту перегортати, щоб дістатися осередку тління”, – поінформувала Світлана.\nТакож у ДСНС зазначили, що без потреби киянам краще не виходити на вулицю та зачиняти вікна.\n“На вулиці краще носити захисні маски, дома проводити вологе прибирання. А людям, які мають хвороби органів дихання, варто звернутися до лікаря, аби той порадив, що робити”, – сказала Світлана Водолага.\nЯк НАШ повідомляв раніше, в Україні оголошено надзвичайний рівень пожежної небезпеки. Попередження не стосується лише трьох областей та Києва.\nПопередній запис:Назад В Україні до послаблення карантину не готові 22 регіони і місто Київ\nНаступний записВперед “Батьківщина” офіційно висунула в мери Києва свого кандидата


Новобудови Львова - Информационный портал\nЛьвів знають як старовинне, сповнене історії місто. Але і там час не стоїть на місці. На сьогодні місто Лева користується великою популярністю серед забудовників. Одночасно там зводяться більше ста нових житлових будинків. Новобудови Львова вражають своєю різноманітністю. Там можна знайти будинки зроблені під «старовину», елегантні висотки біля парків і зовсім сучасні – на окраїнах міста.\nЦіна і якість новозбудованого житла у Львові\nВелика кількість нових будинків, кількість яких постійно зростає, примушує забудовників відповідальніше підходити до своєї роботи. Завдяки високій конкуренції, у покупців житла є можливість знайти по-справжньому якісно збудований дім.\nБудівництвом новобудов у Львові займаються такі відомі будівельні компанії:\nЕКО-ДІМ і ін.\nЦі забудовники зводять цілі житлові квартали. В них можна знайти будинки від трьох до вісімнадцяти поверхів. Різними бувають і площі квартир. Так, однокімнатну квартиру там можна знайти площею від 30 до 70 м2. Двокімнатну – від 60 до 120 м2.\nЦіни на житло у Львові повністю залежать від престижності компанії забудовника і розташування житлового кварталу. Так, найдорожчою вважається нерухомість у районах біля парку Шевченка, на вулиці Коновальця і вулиці Парковій. Там будинки і справді вважаються елітними. Їх ціни коливаються біля 35 000 грн. за квадратний метр.\nБільш дешеві квартири продаються на околицях міста. Там невелику двокімнатну квартиру можна купити за 40-45 тисяч доларів.\nСписок новобудов Львова\nІ хоч забудовники починають продаж квартир зразу ж після отримання всіх дозволів, задовго навіть до початку будівництва, вільного житла у продажі є достатньо. Невеликий попит на житло в новобудовах зумовлює їх власників проводити різноманітні акції.\nДля тих, хто саме вибирає в якій частині Львова найкраще купувати житло, наведемо список найкращих новобудов:\nЖК «Парус Park». Комплекс розташований на вулиці Робітничій. Будівництво все ще ведеться. Це сучасне житло, оснащене паркінгом.\nЄвропейський квартал. Розміщений в с. Солонка біля Львова. Перша черга будівництва вже введена в експлуатацію. На території кварталу є школа, дитячий садочок, паркінг.\nКвартал на Голубовича. Перші пожильці уже поселені в новенькі будинки. Відкрито школу, паркінг, дитячий садок.\nЛеополь Таун. Комплекс зведений на вулиці Стрийській. Будівництво там все ще ведеться. На території присутній паркінг. Недалеко знаходиться зупинка транспорту.


В’ячеслав Грозний: "Суперник досить серйозний, цікавий" » Архів Неофіційного сайту ФК Ворскла (Полтава)\nВи знаходитесь:Ворскла (Полтава) » Інтерв'ю » В’ячеслав Грозний: "Суперник досить серйозний, цікавий"\nУ суботу, 31 серпня, о 16.30 у 8 турі прем’єр-ліги на ужгородському стадіоні "Авангард" "Говерла" зустрінеться з полтавською "Ворсклою". Напередодні матчу наставник футбольного клубу "Говерла" В.Грозний поділився враженнями про суперника. Ось що, зокрема, зазначив В’ячеслав Вікторович:\n"Ворскла" Полтава – добре збалансована, швидка, технічно організована команда, до основних додала ряд виконавців – Міщенка, Дедечка та інших. Є хороший колектив, хороший мікроклімат. Практично в кожному матчі "Ворскла" нав’язує гру суперникові. У гостях жодного разу не програла, тільки вдома донецькому "Металургу"; створює багато моментів. Якщо за підсумками чемпіонату ворскляни потраплять у зону єврокубків, це не буде випадковістю. У команди є всі підстави для цього. Суперник досить серйозний, цікавий. Невипадково знаходиться у верхній частині турнірної таблиці".\nСхожі новини по темі: В’ячеслав Грозний: "Суперник досить серйозний, цікавий"


Хореографічній студії «Перлина» БХТДЮМ присвоєно звання Зразковий художній колектив - Переяслав-Хмельницька міська рада\nХореографічне мистецтво – заняття не для слабких. В усі часи навчання хореографії – це велика, кропітка праця, результат якої не може бути швидким. Позитивний результат обов’язково буде, але у кожного є свій час для його досягнення. Такий час настав для хореографічної студії «Перлина» Будинку художньої творчості дітей, юнацтва та молоді міста Переяслава-Хмельницького, керівник Ірина Марченко.\nВідповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 28.09.2018 № 1035 на підставі рішення експертної комісії Міністерства освіти і науки України з питань присвоєння почесних звань творчим колективам закладів освіти хореографічній студії «Перлина» Будинку художньої творчості дітей, юнацтва та молоді міста Переяслава-Хмельницького, керівник Ірина Марченко, присвоєно почесне звання «Зразковий художній колектив».\nХореографічна студія «Перлина» була створена 15 вересня 2010 року в Будинку художньої творчості дітей, юнацтва та молоді міста Переяслава – Хмельницького і ось уже восьмий рік працює в напрямку сучасної хореографії. Виховання художнього смаку, культури руху, знайомство з хореографічним мистецтвом, розвиток творчих здібностей вихованців та досягнення ними успіху – головна мета роботи керівника студії Ірини Марченко.\nСтудія налічує 75 вихованців віком від 4 до 17 років. Хореографічний колектив «Перлини» відзначається високою виконавською майстерністю, розмаїттям форм і цікавих постановок танцювальних композицій. Колектив не тільки зберігає і пропагує народну творчість, використовуючи елементи народного танцю в хореографічних композиціях, але й допомагає формувати повагу до різноманіття культурних традицій та напрямків сучасної хореографії, що є дуже актуальним в сучасному світі. За роки діяльності колективу здійснено постановки більше 80 хореографічних номерів малих та великих форм різних напрямків та стилів.\nНасичена концертна діяльність, цікавий навчально-виховний процес, перемоги в конкурсах та фестивалях хореографічного мистецтва допомогли створити в «Перлині» атмосферу єдності, творчого підйому, єдиної родини – педагога, вихованців та їх батьків.\nВітаємо керівника колективу Ірину Олександрівну Марченко та її вихованців із високою оцінкою їх діяльності – присвоєння почесне звання «Зразковий художній колектив»!\nЦе звання стало підтвердженням усіх заслуг, здобутих спільною працею керівника, вихованців та їх батьків. Майстерність керівника, яскравий акторський талант юних артистів, художня довершеність кожного танцю, барвиста палітра костюмів та багатство музичного супроводу не залишають байдужими навіть вибагливого глядача.


Ремонт проспекту Свободи й вулиці Лисенка у Львові завершать на початку жовтня, – ЛМР (відео) | Новини Львова\nРемонт проспекту Свободи й вулиці Лисенка у Львові завершать на початку жовтня, – ЛМР (відео)\n17:00 25 вересня 2015 р.\nМіський голова Львова Андрій Садовий повідомив у п’ятницю: «По проспекту Червоної Калини об’єм робіт дуже великий – плануємо його завершити до кінця жовтня».\nМіський голова Львова Андрій Садовий розповів сьогодні, 25 вересня, у своєму відеозверненні про хід ремонтних робіт на львівських дорогах:\n«Завершується ремонт проспекту Свободи та вулиці Лисенка. На початку жовтня ці дороги уже будуть проїзними, і це суттєво розвантажить рух в центральній частині міста.\nЙдуть ремонти і на Сихові. На початку жовтня маємо завершити ремонт на вулиці Сихівській. По проспекту Червоної Калини об’єм робіт дуже великий – плануємо його завершити до кінця жовтня.\nНа вулиці Богдана Хмельницького на ділянці від вулиці Грінченка до вулиці Липинського тривають роботи з облаштування громадського простору, протяжністю майже півкілометра. До 10 жовтня основний об’єм робіт буде виконано.\nПроектом також передбачено влаштування скейт-парку, лавочок, місць для вигулу собак. Цікаво, що проект громадського простору розробили три студентки – Христина Чорноус, Олена Зварич та Вікторія Левко».\nЦе повідомлення передали сьогодні, 25 вересня, «Щоденному Львову», в прес-службі міської ради.


Кременчукводоканал переходить на облік витрат води за загальнобудинковими лічильниками\nОлександр Курилов 26 лютого 2019 14:25 1162 0\nАдміністрація комунального підприємства «Кременчукводоканал» повідомляє про зміну принципів нарахування оплати за спожиту воду в багатоповерхових будинках міста.\nВідповідно, якщо раніше мешканці таких будинків оплачували рахунки за своїми квартирними лічильниками, то надалі розмір оплати користувача визначатиметься за даними загальнобудинкового лічильника. Про відповідні зміни в обліку, які втілять у життя з травня, розповіла комерційний директор КП «Кременчукводоканал» Алла Ганус.\n"Ідеться про закон про комерційний облік, який набув чинності з серпня 2017 року. Враховуючи дію цього документа та дію закону про житлово-комунальні послуги, мають дійсно відбутися зміни у відносинах між надавачами мереж та кінцевими споживачами.\nЗа нормою закону, все, що зайшло в будинок, має бути обліковано та відповідно сплачено споживачами. Тому мешканці, які мають недобросовісних сусідів (які, скажімо, не сплачують чи мають магніти на своїх лічильниках – займаються крадіжками води) і в яких немає лічильників, то такі споживачі заплатять належні витрати.\nЯкщо в будинок зайшло 500 кубометрів води, а за порахованими нормами мешканці спожили 450 кубів - залишається 50 неоплачених кубів. Ця різниця має бути розподілена на всіх мешканців. І передусім на тих, хто не має лічильників", - розповіла А.Ганус.\nСлід додати, що за новим законом, а його в нас підтримав нардеп Шаповалов, громадяни також оплачуватимуть не лише витрати води у сусідів. Мова йде про втрати води при аваріях внутрішньобудинкових систем. І це теж буде включено в рахунки для оплати мешканцям багатоповерхових будинків.\nЗапитай у Міненерго і острова Мен. Кременчужани і газ. Або кому ми платимо гроші?\nЧому не можна носити окуляри на голові і куди їх подіти, коли вони не потрібні 44 0\nЯк правильно спілкуватися з живою природою 45 0\nПравославний календар 49 0\nПогода 51 0


Південно-Китайське море знаходиться в західній частині Тихого океану. Воно охоплює територію від Малаккської протоки і Сінгапуру до острова Тайвань. Довжина моря становить 3300 кілометрів, максимальна ширина 1600 кілометрів, найбільша глибина сягає 5500 метрів. У ньому є безліч острівців, атолів і коралових рифів.\nПівденно-Китайське море розташоване у двох кліматичних поясах: екваторіальному і субекваторіальному. Взимку дують переважно північно-східні вітри, а влітку - південно-західні. Саме завдяки їм у курортні міста Муйне і Фантх 'єт щорічно з' їжджаються з усього світу любителі віндсерфінгу, парасейлінгу, кайтсерфінгу. Температура води коливається від + 20 до + 27 градусів у літній час. Ближче до осені Китайське море прогрівається до + 29 градусів. Влітку нерідко трапляються тайфуни.\nДо моря виходять кордони багатьох держав: Філіппін, Малайзії, КНР, Тайваню, Брунею, Індонезії, Сінгапуру, Таїланду, В 'єтнаму, Камбоджі. Морем проходить велика кількість торгових шляхів. Все це робить Південно-Китайське море дуже жвавим. Крім того, воно дуже багате біологічними і мінеральними ресурсами, через що між прибережними державами нерідко розгораються територіальні конфлікти. Особливо це стосується виявлених великих запасів нафти.\nПівденно-Китайське море щорічно залучає на свої береги тисячі туристів. Чудові пляжі вам подарує казковий острів Самуї, в місті Паттайя вас чекає незабутнє нічне життя. У В 'єтнамі також є цілий ряд курортних міст. Наприклад, Нячаг, Фантх 'є, Дананг. Всі вони мають розвинену інфраструктуру і безліч турагентств. Завдяки хорошому фінансуванню з кожним роком набирають все більшої популярності екзотичні курорти Китаю, розташовані на острові Хайнань. Одне з найдивовижніших місць Південно-Китайського моря - це Сінгапур. Його площа всього 720 км. Незважаючи на це, на сьогоднішній день він є однією з найбільш економічно розвинених держав Азії з високим рівнем життя.\nМіж островами Кюсю і Рюкю і східним китайським узбережжям розташоване Східнокитайське море. Воно має напівзамкнуту форму. Загальна його площа становить 836 тисяч км осередків. Найбільша глибина моря становить 2719 метрів. Температура води влітку піднімається до + 28 градусів. Добові припливи сягають у середньому 7,5 кілометрів. У морі постійно ведеться рибний промисел: видобуток сардин, оселедця, а також крабів, омарів, трепангів і морських водоростей.\nУ Східно-Китайському морі погано розвинена навігація. Велика частина засобів навігації знаходиться ближче до портів, на мисах, на берегах морських припливів. Тут часто відбуваються землетруси, які змінюють морське дно. Їх результат - поява поздовжніх і поперечних хвиль, які розтрощують все на своєму шляху. Часто тут відбуваються цунамі, що обрушують свою руйнівну міць на сушу. Як правило, місцеві цунамі складаються із серії хвиль. Зазвичай їх число коливається від трьох до дев 'яти. Вони поширюються сушею зі швидкістю до 300 км/год з інтервалом 10-30 хвилин. Висота хвиль сягає 5 метрів, максимальна довжина - 100 кілометрів.


Конструктор COBI Английський танк A12 Matilda COBI-2495 купить в Львове. Сравнить Конструктор COBI Английський танк A12 Matilda COBI-2495 (1206775737) цену: 1078 грн с другими недорогими товарами, отзывы, доставка.\nКонструктор COBI Английський танк A12 Matilda COBI-2495\nВсі деталі виконані з якісного пластика і легко стикуються один з одним. Захоплення конструктором здатне дарувати дитині радість гри і одночасно розвивати його уяву, творче мислення, моторику. Або ж конструктор може Стант відмінним подарунком для дорослих.\nУ кожну коробку Cobi вкладена ілюстрована кольорова інструкція, що показує як і в якій послідовності необхідно збирати модель, а також її варіанти. Конструктори характеризуються високою якістю, прийнятними цінами, привабливою упаковкою і багатою колірною гамою. Зібрана модель має рухливі елементи.\nРекомендується для дітей у віці від 6 років\nРозвиває моторику рук, уяву, просторове і творче мислення, логіку\nДеталі для зборки танка Matilda Mk.II A12\nДетальна ілюстрована інструкція


Свято Конституції в районі. | Газета "Земля Бердичівська"\nДодому НОВИНИ Свято Конституції в районі.\nСвято Конституції в районі.\nУ п’ятницю 26 червня об 11:00 в приміщені районної державної адміністації міста Бердичева відбулося урочисте святкування 19-ої річниці з дня прийняття Україною Конституції. З цим визначним державним святом бердичівлян привітав голова адміністрації Едуард Євгенович Томашевський побажавши усім миру, благополуччя та добробуту. Наголосив також на тому, що за незалежність слід боротися, після чого хвилиною мовчання було вшановано пам’ять героїв небесної сотні та воїнів АТО.\nТакож жителів міста привітав заступник голови Юрій Юрійович Волошин, нагадавши усім присутнім ті напружені години боротьби у коридорах Верховної Ради за прийняття основного закону України.\nЗ нагоди свята було проведено церемонію вручення паспортів п’ятьом молодим бердичівлянам.\nВпродовж заходу гостей розважали народний аматорський ансамбль районного Будинку культури “Ладомир”, квартет “Джерела” та танцювальний колектив “Перлинки”. Українські народні пісні підкреслили урочистість події та забезпечили гарний настрій.\nПопередня статтяБердичівська ОДПІ повідомляє.\nНаступна статтяГрафік проведення “гарячих ліній” працівниками відділів та управлінь Бердичівської райдержадміністрації на ІІІ квартал 2015 року.


«Дія» навчить українських автомобілістів скаржитися на порушників ПДР | MMR — Motor Media Review\nМіністерство внутрішніх справ України спільно з іншими профільними відомствами продовжує вести боротьбу з порушниками правил дорожнього руху. Адже саме ігнорування водіями ПДР найчастіше призводить до виникнення аварій на дорогах. Зрушення в статистиці вже є, але досягти бажаних результатів поки не вдається, пише autocentre.ua.\nСправа в тому, що поліція має намір не просто знизити показники, а прийти до «нульової аварійності та смертності» на дорогах. Саме тому у відомстві було ухвалено рішення про надання водіям можливості контролювати дотримання ПДР один одним. Про це під час брифінгу, присвяченого першій річниці роботи системи автофіксації порушень ПДР, заявив заступник міністра внутрішніх справ Антон Геращенко.\nВін зазначив, що відповідний законопроект знаходиться в процесі розробки, в якому також бере участь Міністерство цифрової трансформації. Реалізувати нову опцію мають намір на платформі «Дія». Водіям, які готові допомогти поліції, потрібно буде завантажити відео з фактом зафіксованого порушення на сайт. На його підставі інспектори складуть протокол і відправлять порушнику. Також цей ролик будуть використовувати в суді як доказ правопорушення. За кожне відео добровільні помічники поліції отримуватимуть 10% від суми штрафу.


Велика Британія вирішила направити додатковий контингент для участі в операції ООН з підтримання миру у Малі строком на три роки.\nПро це йдеться у повідомленні новинної служби ООН, повідомляє кореспондент Укрінформу.\n«Війська, які будуть розміщені на базі у Гао, східна Малі, допоможуть подолати «ключову нестачу сил місії ООН» та долучаться на три роки до міжнародного контингенту з 15 тисяч військових та поліцейських», - цитує ООН текст рішення міністерства оборони Великої Британії.\nУ повідомленні йдеться, що рішення ухвалене з огляду на нестабільність, що зростає у африканському регіоні Сахель, та з метою здобуття «довгострокового та тривкого миру у Малі».\n«Внесок Британії полягатиме у створенні розвідки далекого радіусу спостереження, що надасть більшу поінформованість щодо можливих загроз, і сприятиме захисту цивільного населення», - повідомляє ООН.\nЧитайте також: Автомобіль ООН підірвався на міні в Малі: поранені 10 миротворців\nВ організації нагадують, що влада Британії вирішила не обмежувати мандат використання своїх військ, аби «вплинути на ситуацію». Мандат місії ООН з підтримання миру у Малі діє згідно з політикою нульової толерантності до сексуального насильства та підтримки прав жінок та дітей.\nЯк відомо, операція ООН з підтримання миру у Малі триває з квітня 2013 року.\nЧитайте також: Україну визнали потенційним партнером тренувальної місії НАТО в Іраку\nБританія Малі НАТО ООН


інтегроване заняття Тема: «Зимова мандрівка з чарівною паличкою» молодший дошкільний вік | Конспект. Дошкілля\nРозвивати логічне мислення, зв’язне мовлення, творчу уяву, пізнавальний інтерес до інформації природничого змісту. Виховувати емоційно-позитивне ставлення до природи організованості. Розширити уявлення дітей про зиму та зимові явища в природі. Сформувати вміння будувати текст-опис, використовуючи мнемотаблицю. Закріплювати вміння малювати мочалкою. Удосконалювати дрібну моторику рук.\nТема: «Зимова мандрівка з чарівною паличкою»\nМета: Розвивати логічне мислення, зв’язне мовлення, творчу уяву, пізнавальний інтерес до інформації природничого змісту.\nВиховувати емоційно-позитивне ставлення до природи організованості.\nРозширити уявлення дітей про зиму та зимові явища в природі. Сформувати вміння будувати текст-опис, використовуючи мнемотаблицю. Закріплювати вміння малювати мочалкою.Удосконалювати дрібну моторику рук.\nПідійдіть до мене діти,\nТож, гаразд, часу не гаймо –\nДіти, коли я зранку поспішала в дитячий садок , мене зустріла чарівниця Зима. Вона дала мені ось цю паличку й приготувала для вас завдання. Якщо ви виконаєте правильно завдання, паличка засвітиться. Давайте спробуємо.\nПередаючи сніжинку, діти називають ознаки зими (біла, холодна, морозяна..)\nПогляньте малята, у вас на столах наступне завдання. Сідайте всі зручно до столів. Вам потрібно викласти сніговика.\n- З яких геометричних фігур будете викладати?\n- Візьміть круг найбільший.\n- Візьміть із залишених кругів більший.\nЯкі круги залишилися у вас? Що з ними зробимо?\nМолодці. Погляньте на паличку, вона засвітилася.\nПогляньте на схему-таблицю. Спробуємо скласти розповідь за картиною.\nЩо зображено на наступній картинці?\nА що на цій картинці вибачите?\nНа наступній картинці що бачите?\nРозповіді дітей за таблицею. (Паличка засвічується).\nА мороз жартівник з діточками грає.\nСідайте за столи. Нам зима підготувала ще одне завдання. Погляньте на аркуш паперу. Що ви на ньому бачите? Давайте спробуємо затонувати його. Мочалкою будемо проводити зліва на право.\nОсь і закінчилася наша подорож із чарівною паличкою.\nВи сьогодні дуже гарно попрацювали, я думаю, що й нового дізнались.\nВікторія Яковлева Русланівна\nМаксименко Лідія Іванівна


06-11-2019 Головне територіальне управління юстиції у місті Києві інформує\nУсиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснюється, як правило, на підставі рішення суду (ч. 1 ст. 207 Сімейного кодексу України). Юридичне значення усиновлення полягає в тому, що з ним пов'язується припинення особистих та майнових прав і обов'язків між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Навпаки, усиновлення породжує між усиновлювачем і усиновленим такий же обсяг прав та обов'язків, які існують між кровними батьками та дітьми. Аналогічно, усиновлення породжує правові зв'язки між родичами усиновлювача і усиновленою особою.\nВідповідно, в аспекті регулювання спадкових відносин факт усиновлення означає:\nприрівняння усиновленого та його нащадків, з однієї сторони, та усиновлювача і його родичів, з другої сторони, до родичів за походженням. Усиновлений в юридичному розумінні вважається сином (дочкою) усиновлювача, і тому стає родичем осіб, пов'язаних з усиновлювачем спорідненням. Так, усиновлений і усиновлювач вважаються спадкоємцями один одного за законом першої черги (ст. 1261 ЦК); усиновлений одержує право на спадкування після смерті батьків усиновлювача, якщо смерть останнього сталася до відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК). Аналогічно, після смерті усиновленого право на спадкування можуть одержати родичі усиновлювача (ст. ст. 1262, 1263, 1265 ЦК). Діти усиновленого мають право на спадкування після смерті усиновлювача, його висхідних за правом представлення (ч. 1, 6 ст. 1266 ЦК);\nюридичний зв'язок спадкування між усиновленим, його кровними батьками та їхніми родичами припиняється. Відтак, усиновлений не має права на спадкування за законом одночасно і після усиновлювача, і після кровних батьків. Оскільки усиновлювач в правовому розумінні прирівнюються до батька (матері) усиновленого, останній успадковує винятково після смерті усиновлювача і позбавлений права на спадкування після своїх кровних батьків.\nТак само після вступу в силу рішення суду про усиновлення нащадки усиновленого не спадкують після смерті батьків усиновленого, та інших родичів по лінії батька (матері) усиновленого.\nВинятки з наведеного правила можуть стосуватися збереження права на спадкування між усиновленим та його бабою, дідом, братом, сестрою, якщо у рішенні суду про усиновлення є спеціальні вказівка про це. В такому випадку усиновлений має право на спадкування після смерті своїх діда, баби - за правом представлення (ч. 1 ст. 1266 ЦК), а після брата та сестри - як спадкоємець другої черги (1262 ЦК). З іншої сторони, баба, дід, брат та сестра усиновленого спадкують після смерті усиновленого як спадкоємці другої черги за законом (ст. 1262 ЦК).arget="_blank">Закону України «Про виконавчу службу» № 202/98-ВР, державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України.\nВраховуючи вищезазначене, аналіз окремих положень, дає підстави для висновку про те, що вирішення судом згаданого вище питання має здійснюватися у формі судового рішення, ухвалюваного іменем України.


Учені вивчили продукти, які можуть стати причиною депресії | Домовик\nОтже, був складений список депресивних продуктів.\nВИПІЧКА І КОНДИТЕРСЬКІ ВИРОБИ\nСолодкості підвищують настрій, але ненадовго. Надлишок цукру приводе до утоми та посилює депресію. Випічка й кондитерські вироби викликають проблеми з кишечником і до того ж провокують запори. У результаті - дискомфорт і погане самопочуття. Найбільш «безпечні» борошняні вироби - випічка з борошна грубого помелу (висівки) і хліб.\nУчені не рекомендують зловживати цими ласощами. Шоколад та інші солодкості піднімають настрій, але дуже швидко псують фігуру. Зайві кілограми дуже швидко додаються і, зрештою, люди впадають у депресію. Гіркий шоколад з високим вмістом какао - найбільш безпечний вид солодкого. Рекомендується на день з'їдати не більше 25 г гіркого шоколаду.\nЧЕРВОНЕ М'ЯСО (БАРАНИНА, ЯЛОВИЧИНА, СВИНИНА)\nЕксперти радять відмовитися від червоного м'яса, тому що воно довго переварюється. Дієтологи говорять, що червоне м'ясо викликає агресію і може стати причиною раку шлунка.\nКАВА Й КАВОВІ НАПОЇ\nСьогодні дуже багато любителів кави. Але вчені не радять зловживати кавовими напоями. Тим більше ефект бадьорості від таких напоїв швидко проходить. На зміну бадьорості приходить утома, розбитість, сонливість і подавлений стан. Іноді люди стають дратівливими. Якщо ви п'єте каву у великій кількості, по 3-4 чашки на день, а іноді й більше, у вас виробляється залежність від кофеїну, а це своєрідний допінг. Якщо втратити такий допінг, то відразу з'являється почуття розбитості. Ви відразу відчуєте себе нещасним і безвладним, а такий стан називається кавовою депресією. Висновок один - не пийте більше 3 чашок кава на день і робіть перерви в прийнятті даного напою.\nПрактично всі консервовані продукти відкладаються в організмі у вигляді токсинів і шлаків, від яких псуються внутрішні органи, погіршується самопочуття і настрій.\nА для того, щоб побороти депресію, американські фахівці радять гнати геть похмурі думки, і в першу чергу почати правильно харчуватися. Експерти також довели, що й за допомогою продуктів харчування можливо побороти депресію. Їжте сир, м'ясо індички та курки, хліб грубого помелу, макарони. У них містяться речовини, що сприяють виробленню гормонів радості. Нехай на вашому столі буде побільше мандаринів, апельсинів, ананасів, моркви, солодкого перцю, гарбузів і кукурудзи. Ці продукти дуже малокалорійні.\nНе забувайте також про продукти, що містять магній і вітамін В6. Вони дуже добре знижують збудливість і нормалізують сон. Це - банани, горіхи, зелень і кавун. А також вживайте воду зі вмістом магнію. Це дуже корисно.\nНе відмовляйтеся і від фізичних навантажень, вони відмінно допомагають відволіктися від похмурих думок. От побачите: це підвищить вам настрій.\nА якщо жоден з перерахованих вище засобів не допомагає вам побороти депресію, звертайтеся до лікаря. Найкраще лікувати депресію на ранній стадії.\nКоментарі: 0 шт. Переглядів: 1634 Подобається: 0 | Не подобається: 0


Дорогі утриманці... Закарпатський чиновник коштує 37 тисяч на рік / март / 2013 / Новини / UZHGOROD.in - Закарпатський інформаційно-діловий портал\nДорогі утриманці... Закарпатський чиновник коштує 37 тисяч на рік\nuzhgorod.in 4 березня 2013 18:12 5431085 031699\nМайже 82 мільйони гривень минулого року було витрачено на утримання закарпатських чиновників. Про це йдеться у звіті використання коштів державного бюджету на утримання місцевих державних адміністрацій Закарпатської області за 2012 рік.\nВсього в області минулого року у 191 установі трудилося 2182 чиновників. На утримання одного чиновника держава виділяла 37,5 тисяч гривень на рік. За це держслужбовці віддячили виконаною роботою: опрацювали 62 тисячі листів, провели майже 5 тисяч семінарів.\nВодночас чиновники поповнили державну казну на 1 мільйон 356 тисяч гривень за рахунок плати за послуги, що надаються бюджетними установами.


Адреса: 79058, Україна, Львівська обл., Львів, пр. Чорновола 43А, офіс 503\nТелефон(и): +38(093)6723548, +38(032)2520543, +38(066)4598235, +38(098)1316087\nПІБ директора: Панчишин Мирослав Володимирович\nАгенція мов "Нові Обрії" надає послуги в таких напрямах: перекладацький, навчальний та екскурсійний.\nВиконуємо переклади письмовий та усний (послідовний), з можливістю нотаріального завірення чи завірення печаткою агенції з/на більш ніж 20 мов. Наявні мови: англійська, німецька, польська, іспанська, італійська, французька, португальська, каталонська, чеська, сербська, хорватська, боснійська, чорногорська, російська, грецька, литовська, латиська, болгарська, арабська, японська, китайська, перська, данська та турецька.\nПроводимо навчання з таких мов: англійська, німецька, польська, іспанська, італійська, японська та українська. При необхідності можна домовлятися і про інші мови. Можливі як індивідуальні так і групові заняття, також є варіант малих груп (2-5чол).\nКрім того, проводимо підготовку до ЗНО з англійської та української мов, а також підготовку до вступу на магістратуру з англійської мови.\nПроводимо екскурсії по Львову на таких мовах: українська, російська, польська, німецька, англійська, іспанська, французька, португальська, грецька та турецька. Наші екскурсоводи ліцензовані та з хорошим досвідом роботи. Можемо виконати як базові типи екскурсій так і тематичні чи особливі, в залежності від обраної мови.\nПропозиція послуг дійсна як для корпоративних так і для звичайних клієнтів. Ціни на послуги уточнюйте по телефону. Для постійних клієнтів діє система знижок!\nХудожня студія "Studio-61"\nКурси малюнка і живопису в Харкові. Школа творчості. Дитячі заняття\nНавчальний портал, щоденний журнал спільноти тестерів


Все буде смачно / Сезон 4 / 10 страв з картоплі. Серія 1 / 10 страв з картоплі. Частина 1\nЗавдяки шоу «Все буде смачно!» ви потрапите в справжній картопляний рай! Відомий на всю країну кулінарний експерт Сергій Калінін привіз зі своїх подорожей по світу десятку неймовірних страв з картоплі і навчив секретам їх приготування телеведучого Андрія Беднякова … Дивіться відео!


Бліц-Інфо - Видавництво – щоб пропагувати свої ідеї\n5 Січня 2016, 07:28\nМинулого року одному з найкультовіших українських видавництв, створених в незалежній Україні, – «Лілеї-НВ» – виповнилося 20 років. Напевно, літературне явище «Станіславський феномен» великою мірою завдячує «Лілеї» своїм опубліченням. Адже саме директор видавництва Василь Іваночко вирішив робити книжки якнайкраще і видавати відповідних авторів. Тому й почав з «Перверзії» Юрія Андруховича.\nТам-таки, вийшовши із самвидаву, виходив журнал «Четвер». «Острів КРК», «Подвійний Леон» і «Воццек» Іздрика знову ж «лілеївська» продукція, не кажучи про «ФМ Галичину» і «Порт Франківськ» Прохаська, до впорядкування яких долучався сам видавець. Серед авторів видавництва також Юрко Покальчук, Ігор Римарук, Петро Мідянка, Олег Лишега, Галина Петросаняк, Василь Кожелянко, пише Збруч\nВ якийсь час «Лілея-НВ» трохи відійшла від художньої літератури і зайнялася краєзнавчою. Але нині знову з’являються нові цікаві проекти. Тобто, є про що поговорити. Про це ми й спілкуємося з директором «Лілеї-НВ» Василем Іваночком.\n– Пане Василю, яким Ви хотіли бути у дитинстві? Чого Ви хотіли досягти, що зробити? І коли, з чого почалося втілення цих планів, мрій, ідей?\n– В дитинстві я мріяв бути художником. Не знаю чому, але уявляв, що ходжу по горах з етюдником. Та, на жаль, дитяча мрія так і залишилася мрією. Я все думав: от ще трошки позаймають цим видавництвом, плюну на це все і буду займатися своїми хобі в задоволення. Проте ту суму грошей, яку я хотів заробити, щоб себе вільно чути, в моєму розумінні, то… навіть не знаю, як пояснити, хто винен. Напевне, як кажуть, поганому танцюристу… А так насправді, то не встиг я прилаштуватися до долара по п’ять, як він вже вісім, не встиг до вісім – взагалі війна. Тобто, не в нашій країні, напевне. Але не зважаючи ні на що, я поки що ще не загубив свою мрію.\n– Все ще ідете до неї?\n– Сподіваюся, так. Зараз такий час дивний: за що не візьмешся, таке враження, що кругом непочатий край роботи, чистий лист. Що ми жили ці 25 років, що не жили… І ніби гордість груди розпирає за те, що маємо свою країну, нехай там обшматовану, в стані війни, але поки що ще її маємо. Поки що мрії якось більше – не знаю, як це правильно сказати – у військово-економічному напрямку. Я так думаю, що ще не скоро буду малювати. Свою мрію, бодай частково, я втілюю в своєму видавництві в дизайні книжок чи в підході до дизайну. Тобто, намагаюсь якось тримати загальний естетичний смак, рівень. Бодай щоб мені не було соромно за те, що я видаю.\n– А як почалося видавництво «Лілея-НВ»?\n– З «Пласту». Тобто, з мого пластового гуртка хлопці закінчували навчання у вузах і мали би розійтися по світі. Щоби якось зберегти середовище, корисність нашого франківського «Пласту», ми вирішили об’єднатися в якесь фінансове товариство, щоб допомогти дати собі раду і, якщо ще вдасться, тим, хто навколо нас. Фірму ми зареєстрували пізніше, а спочатку думали, чим би займатися. Шарпалися у різних напрямках, а потім зупинились і подивились, де ми можемо бути найбільш корисні для нашої організації, в першу чергу, а потім вже для нас самих. Знайшли два напрямки: туристичне спорядження і видавництво. Туристичне спорядження, тому що 75% успіху будь-якої мандрівки залежить від хорошого спорядження. А видавництво – щоб пропагувати свої ідеї. Після детальніших роздумувань вирішили, що спорядження можна купити будь-яке: «натівське», іноземне і виконувати своє завдання, а от нашу ідею ніхто за нас штовхати не буде і її ніде не візьмеш. Через то зупинилися на видавництві і вперто рухалися у цьому напрямку.\nЩодо назви «Лілея» – це скаутський знак всього світу, і ми її взяли у однойменного тернопільського видавництва, оскільки у нас самих видавничого досвіду не було. Я подумав, хто серед пластунів займається книговиданням і зразу згадав про Мирослава Павловського, який був на той час станичним станиці «Тернопіль» і заснував приватне видавництво. Оскільки я його добре знав по «Пласту», то приїхав, розказав нашу ідею. Так автоматично ми стали працівниками тернопільської «Лілеї», а коли набрались трошки досвіду, то Мирослав допоміг зареєструвати наше видавництво «Лілея-НВ». Та ж сама «Лілея», але з приставкою «НВ», бо мій гурток пластовий називався «Нічні волоцюги». Отак виникло у далекому 1995-му році (13 жовтня) таке видавництво.\n– Яка була перша книжка?\n– Оскільки я говорив, що ми намагалися зробити пластове видавництво, то перша більш-менш серйозна книжка – це була Бориса Савчука «Український "Пласт"».\n– А потім було багато найкращої української художньої літератури...\n– Дякую-дякую за комплімент. Тут все просто: рік ми позаймалися пластовою літературою, почали серйозніше виходити на видавничий ринок пропагування літератури. Побачили, що я вже неодноразово говорив, що в принципі, державу Україну ніхто не пропагує. Тоді зрозуміли, наскільки бідний ринок художньої української літератури. А оскільки світ рухається за схемою: спочатку йде поет, а потім років за десять-двадцять ідуть клерки, які б’ють себе в груди і кажуть, що це їхні ідеї, і пробують втілювати їх в життя. Отже, ми прийшли до висновку, що треба займатись пропагуванням не тільки пластової ідеї, а взагалі української ідеї як такої. І вирішили займатись художньою літературою більш-менш серйозно, наскільки це нам вдавалось. Тут нам шалено пощастило, що ми з Івано-Франківська. Слава Богу, що браку авторів у Франківську не було. Тут були, на нашу думку, кращі автори України. В інших містах, може, вони теж є, але ними не настільки серйозно хтось займався. Зрештою, мені пощастило, що першу свою книжку з художньої літератури, яку я видав, – це «Перверзію» Юрія Андруховича. Він наш співмешканець, гордість нашого міста. Ну, і пішло-поїхало, я почав серйозно вникати в цей ринок, цікавитись, і так до сьогодні.\n– Наскільки складно чи легко було взяти і видати таку книжку? Домовитись з автором і так далі? Ви шукали Юрія Андруховича, намагались на вулицях вистежити, чи він сам приніс рукопис і ходив, питався, чи вже прочитали його?\n– Це було в далекому 1996-му. Якщо ти цікавився, що ж відбувається в художній літературі, то не міг не стикнутися з Андруховичем. Я з ним познайомився дякуючи спільним друзям. На той час він свою «Перверзію» давав у декілька видавництв, а вони щось тягнули з виданням. Я коли починав займатися видавництвом, думав, що ми маємо зробити це якнайкраще в Європі. На той час ще не було багато приватних друкарень, ринок взагалі був нерозвинутий. Я для дизайну цієї книжки запросив свою колишню одногрупницю Олену Рубановську. Після того, як вона запропонувала чи не найкращий на той час дизайн, я подивися, що видрукувати, як я хочу, в Україні на той час неможливо. Щоб це був якийсь прорив, то я видрукував її в Польщі, в Варшаві. На той час у нас був фактично безвізовий режим: я сідав у Франківську на автобус «Івано-Франківськ – Варшава». Тут також мушу визнати, що користався своїми пластовими зв’язками. Оскільки в Польщі є багато серйозних пластунів, я зразу з ними сконтактував, вони мене зустріли у Варшаві, вивчили це питання, завели до директорів друкарень, які могли би з нами плідно працювати. Це були друкарні Варшави і Кракова, друкувались і там, і там. Почали ми з Варшави, до якої привезли плівки, і з якої привезли «Перверзію» – першу книжку художньої літератури.\nЯ пам’ятаю момент реакції Андруховича на цю книжку. Звичайно, він з нами дуже тісно співпрацював, допомагав, підказував щодо верстки, правок літературних. Але я так думаю, що він до кінця не вірив, що ми зможемо це зробити. Коли ми привезли книжки, і я подарував йому перші екземпляри, думаю, що він був задоволений і гордий цією продукцією. Тоді ми дуже швидко здобули собі славу, почали їздити по всій Україні з презентаціями, шукали інших цікавих авторів. Ось так ми зробили свої перші кроки. З одного боку, тоді було легше це робити, бо ринку як такого просто не було. Я мріяв про те, що в Україні буде конкуренція доброї сучасної літератури. Я думав, що це не моя тема, що моє завдання, як завжди, започаткувати, загітувати, збурити суспільство, щоб воно потребувало, вимагало, адже у нас стільки цікавих людей… І що я позаймаюсь цим декілька років і прийду назад до своєї теми. Але, на жаль, хоча в Україні в різний час працювало зо два десятки видавництв є у цьому напрямку, але їх можливості не відповідають потребам нашої держави. Знову ж таки, попри всі ці декоративні намагання дати нам якісь пільги чи ще щось, серйозно цим, на жаль, ніхто не займається. Точно так само, як «Пластом». Через то ми в такому стані, економічному, я маю на увазі.\n– Ще кілька слів скажіть про Вашого багаторічного редактора Ярослава Довгана, який якоюсь мірою є обличчям видавництва. Тобто його редаґування (вимовляю це слово так, якби він це зробив) упізнаване. Як почалася ця співпраця і коли саме?\n– Ярослав Довган – це вже легенда «Лілеї»… Він працює в «Лілеї» понад сімнадцять років –поважний період. До пана Ярослава у мене було декілька літературних редакторів, не буду нічого говорити, але в силу певних обставин щось мене не влаштовувало. От є таке у мене, не можу це ніяк пояснити. Коли ж зустрівся з Довганом і він почав правити книжки, тут чи то спорідненість душі, чи його серйозний підхід до своєї роботи, на мене вплинуло, але загалом я задоволений нашою співпрацею. Звичайно, що є моменти (та в кожному колективі є якісь моменти), але я вважаю, що Довган – достойний працівник «Лілеї-НВ», і я радий, що ми знайшлися.\n– Ще про інших людей, які причетні до творення видавництва…\n– Та що буду говорити – це ж природно, що кожен адміністратор намагається зібрати максимально корисних людей собі в колектив. Людей, з якими йому буде комфортно. Людей, я впевнений, підбирають під себе. Не кажу, що у мене такий монолітний колектив від дня заснування. Ми переживали різні ситуації. Природно, адже я не думаю, що у Франківську є багато фірм, яким понад 20 років. Намагаюсь брати людей, які готові фахово виконувати свою роботу. Звичайно, я готовий відстоювати своїх людей. Хоча виникають якісь виробничі питання час від часу. Це природно, адже ми живемо, рухаємось.\nЗ Іздриком у мене також був довгий момент співпраці. У видавництві має бути якийсь паровозик, чи прізвище, чи особа, хто би був прапором видавництва, який би тягнув все це… До якогось часу це був Андрухович, пізніше я взяв собі на прапор Іздрика. Дуже цікавий інтелектуал, з ним приємно працювати. Ми з ним більше співпрацювали навколо журналу «Четвер». Він побудував схему співпраці з авторами журналу так, що його просто закидували текстами. Він там відшукував родзинки, ми робили бібліотеку журналу «Четвер» (придумав був таку тему), паралельно він впливав на дизайн. Якийсь час на моє прохання він робив дизайн обкладинок, дизайн версток. Я думаю, у нас була цікава співпраця. Кожен має свій характер, от у Рубановської якщо хороший настрій – вона за день могла зробити зо дві-три обкладинки. Але потім, навіть якщо примусити її переробити на бажання автора ту чи іншу роботу, то не завжди вдавалося, могла з тиждень мучитися. Навпаки – ось такі миттєві варіанти, такий експромт, а-ля пріма, чи як це у художників, етюди – мені подобалися. З Іздриком трохи складніше, він кожен проект переживав, виношував, він дизайном книжки займався десь місяць. Ми потім все одно приходили до якогось кінцевого варіанту, який влаштовував і мене, і його, звичайно. Але це не було так легко – Іздрик вникав в текст, думав, шукав. Тобто, у нього інакший підхід до справи – я би сказав, фундаментальний, може, місцями тяжкий. Але не менш цікавий.\n– І, напевно, Ваш найбільш постійний автор – Тарас Прохасько.\n– Пізніше я мусив знайти собі іншого паровозика. Я фактично змусив Прохаська бути своїм паровозиком. Тарас (як його тоді називали – мандрівний філософ) з’являвся на наших презентаціях, щось балакав, його виступи на наших презентаціях були змістовні, цікаві. Тобто, як особистість він був дуже цікавий, і я його все ж таки переконав (так я думаю), щоби він став письменником. Тарас погодився. Думаю, що це незле загалом для країни.\n– От нещодавно перечитував Ваше інтерв’ю 2010-го року. Ви там згадуєте про книжку Прохаська «Люна», на той час це було вже 5 років з моменту, як видрукували обкладинку. Все ще працюєте над нею?\n– Тарас – специфічний чоловік, це в нього не забереш. Я як працюю: зробив обкладинку (точніше, Олена Рубановська зробила, а я видрукував декілька років тому, і вона чемно лежить на складі). Якщо Тарас все ж таки виконає нашу домовленість, то це буде дуже позитивно. Я намагався робити все, щоби стимулювати Тараса до написання чергового роману чи просто чергової книжки. Якщо Тарасові не йшло, чи він з якихось причин не міг виконати це, то я фактично сам за нього робив книжки, визбирував якісь колонки по різних газетах, збирав це до купи, подавав Тарасові, узгоджував з ним. Ось так от з’являлися його оці книжки, які Довган називає метеликами. Але я думаю, що якщо не було би цих книжок, то не було би і «НепрОстих». А вони – це гордість «Лілеї», чи гордість країни, я би так сказав.\n– Я б сказав, що ті книжки теж є важливим для літераторів, для молодшого покоління точно. Вони їх шукають, читають… Ці книжки не є такими, які вийшли і відійшли, вони з тих, які лишаються: і «ФМ Галичина», і «Порт Франківськ».\n– Я також сподіваюсь, що вони ще довгий час будуть актуальними, впізнаваними, що будуть надихати молоде покоління до чогось серйозного, до роздумів, до пошуків, до якоїсь своєї літератури. Так само і для Тараса, я думаю, це були якісь етапи. В Тараса потенціал серйозний, і він ще неодноразово нас здивує.\n– Після десятка років художньої літератури почалася епопея краєзнавчої, так? Це справді можна назвати епопеєю, адже десятки книг і активна громадська діяльність у організації «Моє місто».\n– Був такий період, толком не пам’ятаю, хто найбільше спричинився до цього… Були мої друзі, які говорили, що патріотизм починається з твого міста – міста, де ти живеш. Для цього треба видати низку елементарних книжок краєзнавчої тематики про своє місто. Час від часу мені гостріше ставали на мозоль, часом скромніше, і попит був на таку літературу. Тодішня моя працівниця Алла Журава говорила, що справді бракує в книгарні, було би здорово щось таке перевидати. Я не сподівався, що це набере таких масштабів, думав, що треба просто перевидати три-п’ять книжечок якихось старих авторів – Баронча чи Шарловського, які були доступні окремим людям, бо були німецькою чи польською мовами. Загалом, містяни наші, на жаль, були позбавлені прочитання бодай тої історії, яку нам залишили наші попередники. Тоді, щоб це зробити більш-менш добре, я вирішив створити якесь товариство, яке могло б адекватно відгукнутися на тодішню потребу часу. Згадав, що у мене є товариш колекціонер Зеновій Жеребецький. Я його знав, оскільки збирав марки і монети ще з дитинства, збирав україністику – все, що пов’язано з нашою державою. Навіть в радянські часи – марки, що були пов’язані з Україною, чи якісь знамениті люди Радянського Союзу, які були українцями. А Жеребецький має найбільшу колекцію поштівок про Івано-Франківськ, з півтора тисячі на той час видів міста часів австрійського і польського міжвоєнного періоду. Я, звичайно, його загітував до співпраці. Хоча він неодноразово сам зголошувався, що було б добре, якби можна було якось реалізувати його надбання – щоб вони не були тільки його скарбом, а щоби стали скарбом громадськості.\nА щоби надати нашому об’єднанню статусності, щоб не було соромно за якість, я тоді шукав наукового реактора, який би міг фахово підійти до справи. І вісім з копійками років тому, знову ж таки дякуючи «Пласту», запросив зробити це молодого тоді і амбітного Івана Монолатія. Іван не міг не погодитися, оскільки я був комендантом його таборів. Я тут просто позловживав. І Іван, звичайно, погодився, а безпосереднім поштовхом був Іван Бондарев, який тоді підготував декілька проектів. Перший – Грабовича. Колись пан Грабовецький вважав, що це втрачений для нас автор. Іван десь по архівах повишукував старі номери колишніх газет ще міжвоєнного чи австрійського періоду – вже не пам’ятаю, де Грабович друкувався окремими колонками. Зібрав все до купи і дав першого історика нашому місту – 1847 року. Пізніше Іван свою книжку написав. І так пішло-поїхало.\nТобто, видавши декілька книжок, так як ми мріяли, подивилися, що ми влізли в якусь невідому знову сферу, знов чисте поле і непочатий край роботи. Знову почали вишукувати, що ж такого цікавого видавалося, хто зараз пише на цю тематику і так далі. Помаленьку сформувалось ціле товариство – хтось приходив, хтось відходив, але згодом нас залишилося дев’ять членів, які пропрацювали понад вісім років в цій галузі, і ми лишили вже понад 40 книжок нашого доробку. Насправді я не думав, що буду активним краєзнавцем, це просто стихія. Так само, як було з «Пластом», з видавництвом. Тобто, я би ніколи не сказав колись в дитинстві, що буду видавцем чи пластуном. Просто так сталося. З одного боку, думаю, що це був дуже добре прожитий час. У нас і зараз є ціла низка проектів в серії «Моє місто», але з іншого боку, мені трошки шкода, що поринувши туди, зробив це за рахунок, я би так сказав, основної теми – художньої літератури. Закриваючи одну дірку, на жаль, не можу адекватно пильнувати іншу тему. Через то я якось тепер намагаюсь повернутись в художню літературу…\n– Можете розповісти про серію «Майстри української прози», і про творення авторського «лілеївського канону»?\n– Ідея цієї серії у мене виникла незалежно від краєзнавчої серії. Це знову ж таки був виклик часу. Святкували у нас 140 років з дня народження Стефаника. Я випадково подивися по телебаченню коротенький репортаж, коли журналісти не пам’ятаю якого каналу підходили до наших студентів Прикарпатського університету імені Стефаника і пробували з’ясувати в день його народження, що вони знають про Стефаника. На моє велике здивування, виявилось, що майже ніхто толком не міг сказати, хто такий Стефаник. Коли одна дівчина таки згадала, що це письменник, то назвати бодай один твір його чи сказати, що це її улюблений письменник – не могла. Я вважаю, що це катастрофа не тільки для вишу, а й для нашого міста. Адже це наш земляк, і такий знаменитий земляк… Не так багато у нас таких земляків. Тож намагався адекватно відреагувати на ситуацію, яка мене вдарила.\nТоді ще був одіозний Табачник, тоді ще були заяви, що у нас взагалі немає ні сучасної літератури, ні класики якоїсь нормальної, що ми не дали світові Нобелівських лауреатів, чи достойників ситуативних. Тож я подумав, що було б добре від «Лілеї» зробити не те щоб адекватну відповідь, а якийсь продукт, який би бодай трохи заповнив цю нішу невігластва. Вник в цю тему, як би це подати? Стосовно класиків, то я думав, що якщо започаткувати серію класики, навряд чи багато людей буде її збирати. А треба зробити якийсь такий «джентльменський набір» з десяти українських книжок дуже невеликого обсягу, щоб навіть для найлінивішого українця був час його швидко прочитати. Сам зізнаюсь: є 50 томів Франка у мене, але щоб сказати, що я усі їх перечитав – це неправда. Час від часу знаходжу праці, які мені в той чи інший момент потрібні для роботи. Не можу сказати, що полюбив українську класику в школі. Швидше, навпаки. Думаю, що нам давали дозовано літературу, яка в тому віці не так сприймалася. Я вчився в радянській школі, і до російської літератури у мене шалена повага. Тоді те, що мені давали в школі, і тих викладачів, які мені це давали, я шалено поважав, розумів, про що вони говорили. Натомість українська література мені просто не подобалась. Я то все попригадував, мені то все зібралося до купи, і тоді я вирішив зробити чітко десятку книжок з української класики і десятку книжок сучасної української літератури, яка вже фактично є класикою, вибрати із сучасних авторів якісь твори, які вже є класикою. Так як я нині перевидав «НепрОстих» Прохаська, але вже в цій серії, бо вважаю, що це вже фундаментальний твір.\nЩодо класики, то я почав визбирувати, просити у своїх друзів, і не тільки письменників, які би сформували свої десятки найцікавіших авторів чи творів. В такий спосіб у мене зібралося понад сорок авторів, з яких я вирішив видати тільки десять, і то невеличким обсягом. Основні вимоги до цих книжок були, що ті твори, які подаються, мають бути видані не бозна коли (бо через це то класика), а щоб вони і зараз не втратили своєї актуальності і прочитувалися як сучасна українська література. Щоб упорядники не були занудними професорами, а щоб були цікавими особистостями, могли дуже легко, доступно подати цю книжку. Щоби воно мені сподобалось, і щоби в колі друзів, які мають на мене серйозний вплив, також сподобалось. Я буду намагатись зробити цю десятку не за підходом рівня письменника (класики – вони є класики, їх не можна порівнювати), а за пошуком людей-упорядників, які зможуть цікаво, на мою думку, подати того чи іншого автора.\nЯ вже видав дві книжки – це Стефаник і Франко. Зараз працюють над третім – Коцюбинським. Франка підготував Ростислав Чопик, мій товариш довголітній, який життя своє присвятив Франкові. Я навіть так скажу, «женився на Франкові», бо вже коли витратив на нього років двадцять, тільки тоді вирішив знайти собі дружину і вже трошки приділити часу собі, а так – то він жив, марив нашим генієм. Я вважаю, що він його подав добре. Давайте так – це буде погляд «Лілеї» на класику. Я не претендую на жодну істину, просто це мій дарунок шанувальникам «Лілеї» чи просто українцям. Такий специфічний проект.\nСтосовно сучасної літератури, то я також хочу відібрати десяток сучасних українських письменників. Почав, звичайно, з Андруховича, як вже починав з нього в далекому 96-му році. І видав, як не дивно, ту саму «Перверзію» та «Московіаду». Я ще хотів «Рекреації», але то вже була би завелика книжка. І так ці два романи (не буду ж я скорочувати) займають обсяг, який може вже трошки відлякувати добірці сучасної літератури вже видав двох авторів – Андруховича і Прохаська «НепрОсті». Не буду зараз говорити про наступні, оскільки там в силу певних обставин хтось робить швидше проект, хтось – повільніше. Деколи так складаються обставини, що мене обходять інші люди і видають ті твори, які я би хотів наступними видати. Через то я буду видавати ті книжки незалежно від того, хто там перший чи другий. В моїй десятці може бути першим чи останнім будь-хто. Просто хочу, щоб це були досконалі книжки в цій серії.


Відбувся конкурс на заміщення вакантної посади директора Нагірянського ЗЗСО І-ІІ ст. Нагірянської сільської ради | Нагірянська громада\n» Новини » Відбувся конкурс на заміщення вакантної посади директора Нагірянського ЗЗСО І-ІІ ст. Нагірянської сільської ради\nВідбувся конкурс на заміщення вакантної посади директора Нагірянського ЗЗСО І-ІІ ст. Нагірянської сільської ради\nДата: 16.07.2021 12:32\n15 липня 2021 року у приміщенні Нагірянського ЗЗСО I-II ст. Нагірянської сільської ради відбувся конкурс на заміщення вакантної посади директора Нагірянського ЗЗСО I-II ст. Нагірянської сільської ради.\nНа конкурс подали документи троє кандидатів:\nГриньків Степан Миколайович;\nЯцук Олександра Іванівна;\nПетрочко Лілія Олександрівна.\nЗа результатами трьох етапів випробування комісія вирішила визначити переможцем конкурсу Яцук Олександру Іванівну та рекомендувати в.о. начальника гуманітарного відділу Нагірянської сільської ради Кунь Людмилі Петрівні укласти із нею контракт терміном на 2 роки.


Материалы за 29.08.2016 » Народна Освіта\nПідручник Зарубіжна Література 8 клас Волощук, Слободянюк (нова програма 2016) скачати, читати онлайн\nАвтор: admin от 29-08-2016, 23:03, переглянуло: 36144\nАвтори: Є. В. Волощук, Слободянюк О. М.\nПідручник із зарубіжної літератури за 8 клас Волощук\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:53, переглянуло: 3730\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:45, переглянуло: 13385\nПисьменниця народилася 24 січня 1958 р. в місті Бітув.\nЖиття як політ. Річард Бах - Чайка Джонатан Лівінгстон (уривки)\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:41, переглянуло: 46064\nУсесвітньо відомий письменник Річард Дейвіс Бах порівнює життя з польотом. Він переконаний: найприродніше для людини — відчувати задоволення від того, що відбувається тут і зараз, а не від минулого чи майбутнього... На думку митця, метою життя є пошук досконалості.\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:38, переглянуло: 13158\nЕкзюпері відомий читацькому загалу як письменник-льотчик. «Для мене літати й писати — це одне й те саме, - говорив він. — Головне — діяти, головне — знайти себе.\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:38, переглянуло: 8506\nЄвропейська культура XVII ст. перейняла у Відродження віру у великі можливості людського розуму. Віра ця посилювалася досягненнями науки, що вийшла на новий рівень розвитку.\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:37, переглянуло: 13120\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:36, переглянуло: 6078\nЛітературний багаж. Пригадайте, що таке літературний напрям.\nНазвіть основні літературні напрями.\nXVII ст. постає в історії Європи добою, яка, у цілому засвоївши досвід Відродження, у чомусь продовжила, а в чомусь докорінно переосмислила основоположні принципи його культури.\n«Об мужнє серце розбиваються всі знегоди»\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:35, переглянуло: 8218\nЖиття Мігеля де Сервантеса, видатного іспанського письменника-гуманіста доби Відродження, схоже на пригодницький роман з героїчними подвигами, невдачами й розчаруваннями, безперервною боротьбою з нуждою й відсталістю навколишнього світу.\n«Душа епохи Відродження»\nАвтор: admin от 29-08-2016, 22:34, переглянуло: 8971\nЛітературний багаж. Пригадайте, яким був давньогрецький театр. Що таке трагедія, які її характерні жанрові ознаки?\nДоба Відродження подарувала світу геніального поета і драматурга Вільяма Шекспіра. Один із сучасників митця назвав його «душею епохи».


Дитячий електромобіль M 3288 EBLR - 1 з шкіряним сидінням, білий&, ціна Ціна договірна, купити на UB.UA - Товари - UB.UA\nДитячий електромобіль M 3288 EBLR - 1 з шкіряним сидінням, білий&\nКод товару M 3288 EBLR-1\nЦе габаритний, потужний і дуже стильний джип, міні-копія відомої автомобільної марки Maserati. У цій моделі відкриваються двері, багажник і капот. акумулятор і блок управління вмонтовані під капотом. Машина має два мотори по 35 W, завдяки яким можна розвинути швидкість до 8 км/год. Енергоємний акумулятор 12V/7AH дозволить кататися до 2,5 годин безперервної їзди на повному заряді. Завдяки великим колесам має прекрасну прохідність. Автомобіль забарвлений справжньою автомобільною фарбою і має шкіряне сидіння. Дитячий електромобіль M 3288 EBLRS-17 має двері, які відкриваються і багажник, завдяки цьому малюкові буде зручніший сісти в авто, також в авто можна підключити MP3 плеєр або телефон і, під час катання, прослуховувати улюблені мелодії. Колеса виготовлені за новою технологією з EVA гуми, вони дають м'якший хід по асфальтованому покриттю і бездоріжжю. Також це авто може похвалитися прекрасною амортизаційною системою. Для зручності транспортування є висувна ручка і маленькі коліщатка. дитячий електромобіль M 3288 EBLR-1 (Технічні Характеристики) : Габарити виробу довжина 130 см/ширина по колесах 63 см, висота 60 см Якісний білий колір Гумові колеса ЄВА Габарити коліс/дисків 27 см/23 см Шкіряне сидіння Висувна ручка для транспортування Пульт управління (2,4g) Неонове підсвічування панелі управління Два мотори 2х35w (швидкість до 8 км/год) акумулятор 12V/7Ah металевий підвіска амортизація час безперервний катання 2-2,5 година зручний посадочний місце, ремінь безпеці Відкриваються двері Відкривається багажник Відкривається капот Світлові і звукові ефекти (МР3, колонки, регулятор гучності) Звук при старті Індикатор заряду батареї Для дітей від 1 до 8 років