Позитивно ухвалені та розглянуті рішення 52 сесії Гощанської селищної ради VII скликання – Гощанська селищна рада\n9 червня відбулось чергове пленарне засідання депутатів селищної ради задля вирішення та обговорення проблемних питань селища. З 22 обраних депутатів на сесію прибуло 15.\nРобота депутатської більшості була конструктивною та активною.\nНа розгляд до порядку денного було внесено 2 додаткових питання: «Поновлення нарахування орендної плати окремим суб’єктам господарювання/орендарям» та направлення звернення депутатів Гощанської селищної ради до ВРУ, КМУ та Народних депутатів України щодо внесення змін до законодавчих актів з питань адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт. Обидва питання прийнято одноголосно.\nЗ-поміж інших питань було розглянуто та прийнято:\nВнесено зміни до бюджету селищної ради на 2020 рік, зокрема, в частині передбачення фінансування програми підтримки об’єднань співвласників багатоквартирних будинків /ОСББ/ у смт Гоща на 2019-2020 роки у сумі 150 тис.грн, що найперше стосується вирішення проблеми будинку №43А по вулиці Незалежності, а також частину коштів спрямовано на завершення капітального ремонту вулиць Дудаєва та Східна.\nВ безоплатне користування та експлуатацію для ПрАТ «Рівнеобленерго» передано електричні мережі.\nНа праві господарського відання за Комунальним підприємством Гощанської селищної ради «Агентство розвитку Гощі» закріплено майно спільної власності територіальної громади смт Гоща, а саме: сміттєві контейнери.\nЗатверджено (попередньо) графік роботи майбутнього ЦНАПу.\nДо структури та чисельності виконавчого апарату Гощанської селищної ради на 2020 рік внесено зміни: виведено посаду фахівця з інтерв’ювання.\nЗатверджено Селищну цільову програму «Безпечне місто».\nЗатверджено Схему санітарного очищення селища.\nРозглянуто 6 звернень громадян та виділено матеріальну допомогу на лікування (5) та у зв’язку з складними сімейними обставинами (1).\nСхвалено 6 земельних питань.\nВ різному депутатка Ірина Білошицька наголосила на проблемі відсутності освітлення по вулицях Кн.Острозьких та Соборній, а також про встановлення додаткових сферичних дзеркал для автомобілістів.\nМикола Боць порушив питання благоустрою безхазяйних будинків. Комісією селищної ради було проведено обстеження такого майна. Встановлено, що усі будинки мають власників, а значить не рахуються безхазяйними.\nВ продовження теми благоустрою, Андрій Бабінець вказав на малу кількість табличок із назвами вулиць та номерних знаків. Селищний голова Микола Панчук проінформував щодо інформаційної кампанії встановлення табличок та можливості їх замовлення в КП «Агентство розвитку Гощі».\nНаталія Гапич звернулася із проханням кронування дерев по вул.Незалежності, а також вирішення питання встановлення опори на одному із відрізків даної вулиці .\nВсі вищевказані питання ми будемо намагатися вирішити вже найближчим часом.\nЗауважмо, що засідання чергової сесії відбулось на території дитячого ясла-садка «Малятко» з дотриманням усіх необхідних мір безпеки.


Мармарис – сонце, фруктове вино та рахат-лукум | OtiumPortal\n08.12.2020 14.11.2021 Анастасія Загорна\nЧудовий смак фруктових вин та щедрих дарів моря. Збирайте швидше валізу, ми вирушаємо до Мармариса!\nСправжня перлина Турецької Рив’єри\nМальовниче рибальське містечко оточене хвойними зеленоокими горами, лежить на перетині двох морів: Егейського та Середземного.\nДивовижність численних бухт та хвойних лісів роблять Мармарис одним із найекологічніших курортів для відпочинку в країні сонця.\nВологий клімат, пишна тропічна рослинність, мальовничі Егейські острівці, найдовша берегова лінія з різноколірними скелястими схилами, залиті сонцем піщано-галькові пляжі обладнанні шезлонгами та пляжними парасолями, які, до речі, мають численні нагороди за чистоту та розвинену пляжну інфраструктуру з багатим вибором розваг.\nУсі вони служать ідеальним та комфортним місцем для відпочинку, тому справжню гармонію природної краси та спокою ви знайдете у цьому куточку Туреччини.\nНе забудьте про традиційний хамам, який і досі вважається невід’ємним атрибутом міського життя та є обов’язковим ритуалом для відвідування. У перші дні перебування у мальовничій місцині необхідно туди завітати, для того аби ваша засмага була рівномірною та бронзовою.\nЗвичайно, у традиційному хамамі ви отримаєте не лише оздоровлене тіло, а ще й відчуєте естетичну насолоду. Традиційна турецька лазня оздоблюється мармуром для рівномірного прогріву. З мармуру виготовлено все: підлога, лежанки, стіни. Класичний інтер’єр передбачає багаті прикраси та східні орнаменти. Стеля у вигляді купола забезпечує плавне стікання конденсату по стінах. А відсутність різких контрастів передбачає поступовий прогрів і поступове зниження температури тіла. Тому кожен охочий може підібрати для себе ідеальні умови.\nЯкщо Ви непосидючі та не можете цілими днями проводити на пляжі – екскурсійні тури з Мармариса саме те, що потрібно. Курорт пропонує безліч екскурсійних програм: до острова Клеопатри (о. Седир) з ідеальним піщаним пляжем та руїнами старого міста Кедра; подорож до черепашачого острова Дальян з лікувальними грязьовими ваннами та залишками античного міста Каунос; до відомого усім Памукале та його геотермальних джерел, а на шляху назад не забудьте завітати на дегустацію фруктових вин на фабрику виноробства (радимо персикове вино та вино зі шовковиці) або ж завітайте до неперевершеної затоки Гекова з багатьма незабутніми бухтами, містечка Датча, озера Кейчеіз, коси Киз-Куму. Звичайно, не забудьте і про середньовічну фортецю, палац султана Хафси, який знаходиться в історичному центрі Турецької Рів’єри.\nАвжеж, не варто забувати, що Мармарис це не лише пляжі та привітне спокійне море , а ще й «тусовочний» курорт в якому вирує нічне життя. Центром усіх нічних розваг є вулиця Bar Street, на якій зосереджені бари, заклади де проходять пінні вечірки, дискотеки, лазерні шоу програми, та різноманітні конкурси.\nОтож, якщо ви хочете справжнього колориту, теплого середземноморського повітря, смарагдового моря та смачного рахат-лукуму – не гайте часу. Збирайтеся!


Сценарії та обмеження спливаючих вікон (pop-up) | Weblium Help Center\nСценарії та обмеження спливаючих вікон (pop-up)\nЗбільшуйте кількість лідів і клієнтів на своєму сайті з допомогою pop-up, але спершу визначте тактику для їхнього показу. Pop-up не повинен бути нав'язливим, але водночас, якщо показати його занадто пізно, відвідувач може втратити зацікавленість. В ідеалі pop-up має відображатися саме тоді, коли відвідувачі найбільш сприйнятливі до вашої пропозиції.\nЗалежно від вашої мети, спливаючі вікна можуть відображатися на різних етапах взаємодії відвідувачів з сайтом — наприклад, коли вони переглядають ваш блог або навіть збираються покинути сторінку в браузері. Ви можете комбінувати декілька тригерів відразу, але майте на увазі, що деякі з них можуть замінювати одне одного.\nЦя стаття розповість про можливі сценарії відображення спливаючих вікон та їхні обмеження.\nВажливо: опція додавання pop-up доступна тільки для Pro сайтів.\nСценарії та обмеження спливаючих вікон\nКоли ви відкрили вкладку Тригери в Налаштуваннях pop-up, перед вами відкриються різні варіанти появи pop-up на сайті:\nЗазвичай рекомендується встановлювати тільки один тригер для кожного спливаючого вікна на сайті. Таким чином, спливаюче вікно не буде використовуватися надмірно, і ви легко визначите відповідний час для його відображення. Крім того, не забудьте налаштувати параметр Частота — тобто скільки разів вікно відкриється на опублікованому сайті:\nПідказка: використовуйте опцію Кожного разу помірковано, оскільки така частота показу буде переривати роботу користувача на вашому сайті.\nСценарій 1. Поява pop-up після завантаження сторінки\nВідкриття спливаючого вікна після завантаження сторінки може бути корисним для вітання відвідувачів на вашому сайті — наприклад, для надання їм можливості зв'язатися з вами або підписатися на розсилку.\nОднак, коли відвідувачі потрапляють на вашу сторінку, вони, ймовірно, знають про вас дуже мало, тому краще показати спливаюче вікно вже після того, як вони продемонструють зацікавленість у вашому контенті. Таким чином, ви можете нагородити їх знижкою або запропонувати оформити замовлення.\nПідказка: щоб обрати найкращий час для показу pop-up, проаналізуйте середній час, проведений на сторінках, за допомогою Google Аналітики.\nВи можете комбінувати Показувати після завантаження сторінки із Показувати перед виходом. Таким чином, ви можете встановити як спливаюче вікно з привітальним повідомленням, так і спливаюче вікно виходу, щоб переконати користувача залишатися на сторінці довше.\nВи не можете комбінувати тригери Показувати після завантаження сторінки та Показувати при прокручуванні вниз для вашого спливаючого вікна, оскільки кінцева дія буде незрозумілою.\nЯкщо комбінувати тригери, то Частоту не можна встановити на кожен з параметрів окремо.\nСценарій 2. Показувати при прокручуванні вниз\nОпція показу при прокручуванні вниз дозволяє показати саме те, що потрібно відвідувачеві, коли це найбільш актуально — наприклад, ви можете встановити спливаюче вікно, яке відображатиметься із формою для замовлення, коли відвідувач прокручує певний розділ товарів тощо.\nЯкщо ви встановлюєте опцію переходу до блоку за якорем і відвідувач переходить до блоку, який знаходиться нижче встановленої глибини прокрутки (наприклад, сторінку відкрито посередині), спливаюче вікно відображається миттєво.\nЯкщо активовано тригер прокрутки, місце розташування визначається внизу області перегляду. Якщо сторінка менша за область перегляду, спливаюче вікно відображається миттєво.\nСценарій 3. Показувати перед виходом\nВідкриття спливаючого вікна, коли користувач збирається залишити ваш сайт — це чудовий спосіб привернути увагу відвідувача пропозицією, від якої він не зможе відмовитися (наприклад, спеціальним промокодом на знижку).\nЯкщо ввімкнено опцію показу перед виходом, спливаюче вікно відображається, коли курсор залишає область перегляду (наприклад, відвідувач наводить курсор на панель закладок у браузері).\nЦя умова працює лише для настільних ПК.\nМи не рекомендуємо використовувати частоту Кожного разу з цим тригером, адже це може бути занадто наполегливо стосовно відвідувача.\nВажливо: якщо ви не вказали вибрані сторінки для свого спливаючого вікна, воно з’явиться, коли користувач вперше відвідає будь-яку сторінку вашого сайту. Якщо перемикач увімкнено, спливаюче вікно відображатиметься лише на вибраних сторінках. Якщо не вибрано жодної, спливаюче вікно не відображатиметься.\nДізнайтеся більше про те, як ви можете активувати спливаюче вікно на вашому вебсайті, в статті про Налаштування тригерів для pop-up вікна.\nОновлено: 31 / 01 / 2021


Поштовий індекс Укрпошти за вашою адресою = 74010 індекс Пригір'я, Високопільський район, Херсонська область, Україна.\nПоштові індекси Києва, поштовий індекс Пригір'я і поштові індекси більшості інших міст України можна знайти прямо для конкретного будинку. Тобто у нас представлені поштові індекси областей, поштові індекси районів, поштові індекси міст, поштові індекси вулиць, поштові індекси будинків.\nТут представлена найбільш повна і точна база поштових індексів України, в тому числі і індекс Пригір'я. Інформація про поштові індекси України представлена на основі останніх версій бази поштових індексів Укрпошти та Класифікатора адрес по Україні. Ви можете скористатися як пошуком індексу за адресою або адреси за індексом, так і ієрархічним рубрикатором України, щоб знайти необхідний індекс поштової адреси.\nЗміни поштових індексів відбуваються регулярно. Хочемо зауважити, що на відміну від інших сайтів з базами поштових індексів у нас представлений тільки реально діючі індекси, немає застарілої інформації, і ви можете бути абсолютно впевнені, що знайдена на нашому сайті Пригір'я індекс буде точно чинним і відповідати обраній адресі.\nІндекс Пригір'я — це номер 74010 поштового відділення, яке відповідає за декілька вулиць або цілий район.


Санкції ЄС у Криму: бізнес братів Клюєвих - новини\nБізнес братів Клюєвих процвітає у Криму – результати розслідування\n17 грудня 2019 , 14:12 - Читать новость на русском\nЕксдепутати Ради України брати Клюєви зберегли енергобізнес в Криму після анексії в обхід санкцій Євросоюзу.\nКолишні депутати Верховної Ради України Сергій і Андрій Клюєви не тільки зберегли свій енергетичний бізнес в Криму після анексії, а й продовжують там працювати в обхід санкцій Євросоюзу.\nПро це стало відомо під час спільного розслідування Настоящего Времени і антикорупційного проекту "Муніципальний сканер". Масштабне розслідування, яке велося майже два роки, отримало назву "Кримський архів".\nСонячна електростанція у Криму/ Фото: Getty Images\nЯк з'ясували журналісти, кілька сонячних електростанцій в Криму, які раніше належали Клюєвим, після анексії перереєструвалися в російському реєстрі. Але тепер їх засновниками є компанії з Австрії, Нідерландів, Кіпру і з Британських Віргінських островів. Частина цих компаній продовжує працювати, частина з них знаходяться в стадії ліквідації через судові процеси з російськими банками.\nНезважаючи на санкції та судові процеси з Росією, станції Клюєвих у анексованому Криму продовжують працювати. Власниками електростанцій виявилися більше десятка різних компаній зі схожими назвами. У всіх них працюють люди, які були тісно пов'язані з бізнес-активами Клюєвих.\nЩе до анексії компанії Клюєвих взяли кредити в українських і російських банків на будівництво геліостанцій в Україні. До 2017 року компанії накопичили величезні борги перед обома сторонами. Але якщо Україні довелося покривати збитки банків з державного бюджету (це близько мільярда доларів), то Росія почала судові процеси з власниками енергобізнесу. Компанії до цього моменту заборгували близько $891 млн. Йшлося про кредити, які компанії групи Activ Solar брали у Внешторгбанка і Ощадбанку через їх українські філії. Тоді ж російський глава анексованого Криму Сергій Аксьонов допускав, що держбанки заберуть геліостанції в рахунок кредитів.\nСамі Клюєви перебували під персональними санкціями ЄС з 2014 року. Але до кінця 2018 го і початку 2019 го їх зняли. Влада Кіпру на запит Настоящего Времени про можливе порушення санкцій не відповіли і порадили звернутися в компанії безпосередньо. Влада Нідерландів та Австрії на запити не відповіли. На запити і дзвінки Настоящего Времени жоден з братів Клюєвих не відповів.\nНовини України Окупація Криму Сонячна енергетика Новини news Андрій Клюєв Сергій Клюєв


Кіровоградський обласний краєзнавчий музей — Зустріч з колегами у Миколаєві\nМузей був відкритий у грудні 1913 року як міський природничо-історичний у приватному будинку Й.Заславського. Основою експозиції стала колекція Е. П. Францева, котрий понад 40 років збирав предмети зоології, ботаніки, мінералогії. У 1920 році музей став називатися історико-археологічним. Його експозиція функціонувала і в період окупації міста фашистськими військами. Тут навіть була створена підпільна антифашистська група.\nЗ 1950 року музей носить звання обласного краєзнавчого. Сьогодні його «експозиційний запас» складає понад 160 тис. предметів. Найбільш давні датовані епохою пізнього палеоліту, наймолодші – сьогоднішнім днем.\nУсі повоєнні роки музей тіснився у стінах невеликого будинку, де працювали тільки дві виставкові зали. Проте, незважаючи на все, його науковий колектив робив усе можливе, аби зберегти і примножити безцінну колекцію.\n2012 року Миколаївський обласний краєзнавчий музей переїхав у нове приміщення. Колекції музею розмістилися в одному з корпусів Старофлотських казарм – в історичному центрі Миколаєва. У 18-ти експозиційних залах на трьох поверхах розмістилися експонати, що розповідають про самобутню природу і неповторну героїчну історію Миколаївщини.\nОтже, 2012 рік увійде в історію Миколаєва як рік відродження краєзнавчого музею. Зараз музей очолює Володимир Анатолійович Михайлов.\nЕкспозиція музею була побудована у рекордно короткий строк. Урочисте відкриття музейної експозиції у новому приміщенні відбулося уже в серпні 2012 року.\nМиколаївський обласний краєзнавчий музей є значним музейним об’єднянням. До його складу, крім основного, входять ще 5 музейних закладів області. Аналогів подібного проекту в Україні практично немає – де\nб в одному місці можна наглядно ознайомитися з усіма віхами історії людства на території краю.\nУ конференц-залі музею відбулася цікава, корисна, плідна розмова з кіровоградськими гостями. Мова йшла про особливості музейної роботи в наш час, про різноманітні її форми і методи, новації. Миколаївські колеги\nподілилися досвідом побудови експозиції у новому приміщенні, що викликало особливу зацікавленість кіровоградців, адже саме зараз співробітники краєзнавчого музею приступили до побудови нової експозиції\nпісля ремонту музею.\nНа закінчення зустрічі відбувся обмін краєзнавчою літературою, сувенірною продукцією. Говорилося про бажання подальшої співпраці обох музейних закладів.\nКіровоградці відвідали також Миколаївський музей суднобудування і флоту, який був створенний в 1973 році. Експозиція музею розповідає про\nІсторію флоту від початку його зародження на берегах Південного Бугу до\nСучасності. Колекція налічує більше 3000 експонатів, розміщених в 14 залах.\nВелику зацікавленість у кіровоградців викликала також екскурсія до Миколаївського обласного художнього музею ім.В.В.Верещагіна.\nСпівробітники Кіровоградського обласного краєзнавчого музею поверталися додому сповнені приємних вражень від побаченого в музеях та від спілкування з колегами.


Мешканок Херсонщини довели до суду доньки — Новый день\nДо Генічеського районного суду надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності безробітної, донька якої вчасно не повернулася додому. 14-річна мешканка райцентру пішла з дому об 11.00. О 23.30 правоохоронці знайшли її у селі Стрілковому.\nНа суді матір пояснила, що відпустила дочку на Арабатську Стрілку з подругами, проте на зворотний автобусний рейс Стрілкове — Генічеськ о 20.00 вона запізнилася та ще й вимкнула телефон. Донька підтвердила ці слова, додавши, що побоялася зателефонувати батькам. У скоєному покаялася, пообіцявши більше не доставляти матері й батьку таких проблем.\nВислухавши пояснення, суддя звільнила генічанку від адмінвідповідальності, але оголосила їй усне зауваження.\nЗа кілька днів справу інших матері й доньки розглядав суд у Новотроїцькому. Неповнолітня прийшла додому п’яною і вчинила істерику. Суддя наклав на матір адміністративне стягнення у вигляді попередження.


Адвокат Саакашвілі заявив, що в лікарні планують його ліквідацію - Korrespondent.net\nТекст: Людмила Садловська, 24 жовтня 2021, 14:44\nСаакашвілі не хоче в тюремну лікарню\nЗахисник заарештованого екс-президента заявляє, що в тюремній лікарні буде зімітований бунт для вбивства Саакашвілі.\nАдвокат екс-президента Грузії Ніка Гварамія заявив, що в тюремній лікарні планують імітувати бунт з метою ліквідації екс-президента Грузії Михайла Саакашвілі. Про це Гварамія заявив на брифінгу в неділю, 24 жовтня, передає видання Новини - Грузія.\nЯк відомо, Саакашвілі продовжує голодування в Руставський в'язниці вже 24 день. Лікарський консиліум, сформований при МОЗ Грузії, рекомендує перевести його в багатофункціональну клініку змішаного типу. У Мін'юсті згодні госпіталізувати екс-президента в лікарню глданської в'язниці в Тбілісі, наполягаючи, що вона підходить для голодуючих в'язнів.\n"Переведення в тюремну лікарню буде пов'язано з проблемами безпеки і, за нашою інформацією, ці проблеми будуть імітовані нинішньою владою країни. Буде т.зв. імітований бунт, який закінчиться ліквідацією Михайла Саакашвілі", - сказав Гварамія.\nАдвокати вимагають, щоб влада в найближчі години вирішила питання госпіталізації екс-президента в багатопрофільну клініку, де зможуть забезпечити безпеку Саакашвілі і подбати про його здоров'я з урахуванням усіх потреб.\n"Існує ризик зупинки серця. В клініці повинна бути кардіологічна служба другого рівня. Зокрема, інтервенційна кардіологія, лабораторія ангіокардіології, імплантація кардіостимулятора ендокарда, імплантація і катетерная абляція, лікування стенокардії і тромботичних ускладнень", - сказав Гварамія, додавши, що в тюремній лікарні це неможливо.\nРаніше лікар говорив, що Саакашвілі готовий лягти в лікарню, але не в тюремну. Стан політика погіршився через голодування, розпочате після затримання.\nУ фургоні з молоком. Як Саакашвілі потрапив до Грузії\nТЕГИ: Грузия, Саакашвили, Больница, адвокат


23 ноября 2013 г. в Украине пройдет День памяти жертв Голодомора в результате которого в 1932-1933 годах в СССР по различным оценкам погибло около 7 миллионов человек. Голод 1932-1933 годов ударил по основным зерновым районам СССР: Украине, Северному Кавказу, Нижнему и Среднему Поволжью, Центрально-Черноземной области, Казахстану, Западной Сибири, Южному Уралу.\nВ кубанских семьях о голоде 1932-1933 гг. всегда помнили хорошо, и наглядно это проявилось весной 2009 года, когда в Краснодарском государственном историко-археологическом музее-заповеднике им. Е.Д Фелицына прошла выставка «Рассекреченная трагедия: голод на Кубани в 1932-1933 гг.». Кубанцы проявили к ней не только живой интерес, но стали передавать в экспозицию дополнительные свидетельства из числа личных воспоминаний, фотографий, участников трагедии. Важной составляющей экспозиции стали материалы Центра документации новейшей истории Краснодарского края, и хотя количество рассекреченных документов весьма незначительно, но уже их содержание позволяет более объективно оценить трагедию, охватившую Кубань в период сплошной коллективизации.\nСегодня украинские и российские ученные проделали большой и плодотворный путь в изучении причин и последствий голода 1932-1933 гг. Мы имеем доступ к ряду подлинных документов, позволяющих понять и оценить причины трагедии 30-х годов прошлого века. Однако для восстановления полной исторической картины событий данного периода, необходим детальный анализ документов, многие из которых сегодня по-прежнему недоступны исследователям. В этом вопросе мы можем только надеяться на понимание со стороны властей, т.к. только объективный подход к историческим событиям позволяет избавляться от различных мифологем и попыток использования трагедии в политических целях.\nЕжегодно, с весны 1998 года, здесь, на западной окраине станицы Новодеревянковской, у Поклонного креста, сооруженного казаком Алексеем Ивановичем Шевелевым, проходит панихида памяти жертв Голодомора 1932-1933гг.\nГОЛОДОМОР1932 1933 РР. НА КУБАНІ\nУ День соборності ми завжди згадуємо, що живемо в державі, що розкинулася на площі в 604 тис. кв. км. Це істотно більше за територію будь-якої іншої європейської країни. Звісно, Україна менша за Росію й Туреччину, але ці держави, суворо кажучи, не європейські, а євро-азійські. І все ж таки за межами України залишився цілий ряд територій, що примикали до неї, в яких ще на пам’яті старшого з нинішніх поколінь, українці становили більшість населення. А тепер на цих територіях, що є частиною Румунії, Словаччини, Польщі, Білорусі та Росії, українців залишилося зовсім мало. Більшість їх асимільована, якась частина була навіть депортована. Говорячи про те, що все населення українських земель тепер об’єднане в одній державі зі столицею в Києві, не треба забувати про це.\nНайбільшою у втраченому масиві українських етнографічних земель і за територією, й за населенням є Кубань. Тепер це Краснодарський край Російської Федерації. Гадаю, що розповідь про загибель української Кубані ніхто не сприйме як спробу реанімувати висловлені в 20 ті роки харківським компартійно-радянським центром претензії до Російської Федерації. Які можуть бути територіальні претензії, якщо доводиться говорити про загибель української Кубані майже три чверті століття тому? Однак завжди слід пам’ятати про те, як вона гинула.\nУхвалений Верховною Радою закон про Голодомор як геноцид розділив, на жаль, громадян України. Одночасно він став додатковою проблемою в непростих українсько-російських відносинах. Це відбувається через незнання самої суті проблеми Голодомору, через невміння відділити його від голоду 1932 1933 рр. в інших регіонах Союзу.\nЗвісно, Сталін використав зброю голоду для знищення українців. Однак не треба робити наголос на етнічній складовій Голодомору, бо тим самим ми перекладаємо провину за це лиходійство з купки кремлівських покидьків на Росію й російський народ. Фактично ж, терор голодом був спрямований не проти етнічних українців, а проти громадян України – найбільшої національної республіки Радянського Союзу на кордоні з Європою, яка в ситуації 1932 1933 рр. ось-ось готова була скинути з себе нестерпний тягар кремлівської диктатури. Організатором цієї небаченої терористичної акції була аж ніяк не державна партія (в якій я сам перебував 40 років). Кампанію з вилучення в селах УРСР і Кубані всіх продовольчих запасів, накопичених селянами й козаками до нового урожаю, запланували й здійснили лише декілька людей, які боялися, що їх змете з насиджених місць на вершині влади народний гнів. Вони ж визначали заготівельну політику в усіх регіонах СРСР, коли три роки поспіль, починаючи з першої колгоспної осені 1930 року, хліб брали з кров’ю, доводячи селян до голоду з численними смертними випадками. Чому ж держава й партія виявилися іграшкою в руках цих покидьків? Питання не до мене: першим попередив про небезпеку своє оточення фундатор партії, доктрини й цієї самої держави.\nРозумінню суті Голодомору заважають наші сталі уявлення про Радянський Союз. Люди на всьому пострадянському просторі пам’ятають цю країну такою, якою вона стала після Великого голоду 1932 1933 рр. і Великого терору 1937 1938 рр. Але до подій 20 х і початку 30 х рр. слід застосовувати критерії, що відповідають об’єктивній реальності тих років. Тоді Радянський Союз ще був союзом держав, а не централізованою державою. Сталін був тоді не диктатором, а одним із вождів, становище якого в Кремлі ставало хитким через вкрай гостру соціально-економічну кризу, викликану його ж політикою „підхльостування” темпів індустріалізації. Ілюстрацією гостроти цієї кризи був голод 1932 1933 рр. майже в усіх регіонах країни.\nВикладені вище вступні зауваження потрібні для розуміння того, що сталося з українською Кубанню на початку 30 х рр. Розуміння кубанської трагедії допоможе зрозуміти й інше: терор голодом був спрямований проти громадян Української держави, яка народилася 1917 року, була розгромлена більшовиками, але відродилася в оболонці радянської республіки. Генсек був досить розумним, аби зрозуміти просту істину: радянська оболонка здатна приховувати антирадянський зміст. Зрештою, Кремль усе-таки втратив Україну 1991 року, коли її комуністична верхівка озброїлася антирадянською символікою УНР, щоб здобути для себе свободу.\nНеможливо відділити голод у УРСР від кубанського, це один і той же Голодомор. Однак голод в УССР уже має колосальну літературу, а кубанський усе ще залишається багато в чому „білою плямою”. У цій статті мова піде саме про кубанський голод. Але розповіді про загибель української Кубані має передувати довідка про її народження. У другій половині ХVIII ст. прилягаючі до Чорного та Азовського морів степи увійшли до складу Російської імперії. Найкращі у світі чорноземні землі, що ніколи не знали плуга, межували з перенаселеною Україною. Тому українські хлібороби активно освоювали пустинні райони Дикого поля. Вирішальну роль у колонізації степових просторів Північного Кавказу зіграли козаки, передусім – запорозькі.\n1775 року Катерина II наказала ліквідувати центр поглиненої імперією держави гетьмана Богдана Хмельницького – Запорозьку Січ. Частині козаків вдалося втекти від переслідування й заснувати у володіннях турецького султана Задунайську Січ. Інші під час чергової російсько-турецької війни були організовані 1788 року в Чорноморське козацьке військо й оселилися між Південним Бугом і Дністром. Після цієї війни Катерина приєднала до імперії частину Північного Кавказу та перевела чорноморських козаків на Кубань. Тут вони на подарованих землях заснували 40 курінних селищ і адміністративний центр, названий Катеринодаром (тепер Краснодар).\nЗ 1792 року й до селянської реформи 1861 року на Кубань переселялися лише козаки: Чорноморське козацьке військо, Азовське козацьке військо, «малоросійські» козаки і т.д. Усього було переселено в організованому порядку до 150 тис. осіб [10, с.3]. Більшою мірою, ніж інші регіони колонізації, Кубань набула характеру української етнічної території. Але прагнучи приглушити національне забарвлення козацького краю, царський уряд провів 1860 року адміністративну реформу: до чорноморців була приєднана територія, населена переважно нащадками донських козаків та російських однодворців – Кавказьке лінійне козацьке військо. Об’єднане козаче військо назвали Кубанським.\nУ травні 1862 року царський уряд ухвалив закон «Про заселення передгір’я західної частини Кавказького хребта кубанськими козаками й іншими переселенцями з Росії». Закон допускав приватну власність на землю й поселення осіб некозацького стану на військових землях. Це дало поштовх до масового переселення звільнених від кріпосної залежності селян на Кубань. Так у Кубанській області з’явився новий стан: іногородні.\nПереселенська політика царизму виявилася ефективною, що було засвідчено Всеросійським переписом населення 1897 року. Найбільш активно Кубанська область в тих кордонах заселялася вихідцями з України: 45% від усієї кількості переселенців, 377 тис. осіб обох статей. З цієї кількості Лівобережжя дало 249 тис. переселенців, три південні губернії – 107 тис., а Правобережжя – лише 21 тис. [10, с.15]. Перепис 1897 року показав, що сукупна кількість іногородніх за 35 років майже зрівнялася з козацьким населенням області. Усього на Кубані тоді проживало 1923 тис. осіб, в тому числі на військовій території – 1489 тис., проти 393 тис. 1861 року. [10, с.17].\nУ кубанському суспільстві існували дві групи протиріч – станові (між добре забезпеченими землею козаками й малоземельними іногородніми) та національні (між чорноморцями та лінійцями). Царизм слідував віковому правилу володарів, які бажали без особливих зусиль контролювати ситуацію: «розділяй і володарюй». Одночасно розвиток ринкових відносин формував третій розлом усередині кубанського суспільства – класовий.\nЦі протиріччя чітко проявилися в подіях 1917 1920 рр. Кордони Української держави визначалися за ознакою чисельної переваги українців в тій чи іншій місцевості. Однак ні Центральна Рада, ні гетьман П. Скоропадський, ні Директорія не змогли приєднати Кубань до України. Зате білогвардійським генералам вдалося використати десятки тисяч чорноморців в ролі «гарматного м’яса» в громадянській війні. Чимало їх загинуло, чимало змушено було емігрувати.\nПісля утворення СРСР Кремль розпочав кампанію коренізаціі, метою якої було вкорінення радянської влади в національних республіках і районах. Райони з переважанням певної національності отримували статус національних. Адміністративна діяльність, викладання в школах і засоби масової інформації переводилися на мову цієї національності. Зокрема, в УРСР виникли польські, німецькі, болгарські й інші райони. У масштабах усієї України розгорнулася кампанія українізації.\nКоренізація в поєднанні з адміністративно-територіальною реформою поставили на порядок денний питання про коригування міжреспубліканських кордонів. 1923 року уряд УРСР почав клопотання про приєднання до республіки повітів, що примикали до неї, й волостей Курської та Воронезької губерній з переважно українським населенням. На неофіційному рівні йшлося й про приєднання Кубані, але поставити це питання офіційно українське керівництво не наважилося. Зате влада Північного Кавказу висунула зустрічну вимогу про передання їй Шахтинського й Таганрозького округів УРСР.\nРішення про коригування кордонів України, Білорусі та Росії було прийняте в жовтні 1925 року. Україна зробила заявку на приєднання суміжних територій з населенням 2051 тис. осіб, але отримала лише територію з населенням 278 тис. осіб (Путивльський повіт і деякі прикордонні волості). Одночасно вона втратила території з населенням 479 тис. осіб (в основному Таганрозький і Шахтинський округи) [6, с.58, 156–157].\nУ грудні 1926 року в СРСР був проведений перепис населення. Він показав, що в Росії були прикордонні з Україною території, де переважало українське населення. Чисельність українців у них становила 2733 тис. осіб. Зокрема, в Краснодарському районі нараховувалося 103 тис. українців (84% усього населення), Таганрозькому окрузі – 192 тис. (72%), Кубанському окрузі – 915 тис. (62%). Сукупна кількість українців у Північно-Кавказькому краї дорівнювала 3107 тис. (37% усього населення) [11, с.138–139]. Не чекаючи опублікування повних даних перепису, керівництво України з ініціативи Миколи Скрипника повернулося до проблеми українсько-російського прикордоння. В архівній справі політбюро ЦК КП(б)У зберігся протокольний запис від 21 травня 1927 року за підписом генерального секретаря Л. Кагановича: «У зв’язку з тим, що минулий Всесоюзний перепис дасть вичерпні дані, визнати необхідним поставити питання в ЦК ВКП про приєднання до України прикордонних районів з більшістю українського населення. Просити ЦК ВКП(б) утворити спеціальну комісію» [2. Ф.1. Оп.20. Спр. 2673].\nЦК ВКП(б) з комісією не поспішав, вважаючи питання про коригування кордонів вичерпаним. Однак М. Скрипник продовжував бити на сполох. Головним для нього було аж ніяк не збільшення території республіки за рахунок сусідів, а надання можливості українському населенню не розчинитися в інонаціональному середовищі. Вивчаючи матеріали перепису, він бачив, що українці Північного Кавказу поступово втрачають свою мову та культуру. У Кубанському окрузі українцями визнали себе 915 тис. чоловік, але лише 729 тис. заявили, що рідною для них є українська мова [4, с.322]. У травні 1928 року М. Скрипник знову звернувся до політбюро ЦК КП(б)У з офіційним поданням. У ньому говорилося, що русифікація мільйонів українців за межами УРСР не відповідає «здійснюваній нами правильній ленінській національній політиці й послаблює її революційний вплив на пригноблені маси Західної України, Буковини, Бессарабії». Прошу звернути увагу: нарком освіти УРСР у завуальованій формі порівняв русифікацію українців у Росії з політикою полонізації населення Західної України Польською державою та політикою румунізації в Буковині й Бессарабії. До цього переліку не увійшла Закарпатська Україна, бо чеський уряд не сприяв асиміляції населення.\nЗаписка Скрипника була розглянута в Політбюро ЦК КП(б)У. Кагановичу, Чубарю й Скрипнику було доручено відредагувати її й адресувати в ЦК ВКП(б). Редагування записки звелося до того, що зникли претензії на ті частини Північно-Кавказького краю, в яких українці становили більшість населення. Каганович знав, що Сталін реагував на рядок із гімну УНР, у якому називалися етнографічні кордони України («від Сяну до Дону»), як бик на червоне. Разом із надісланою запискою Каганович направив особисте послання Сталіну, в якому просив поставити на закрите засідання секретаріату ЦК ВКП(б) питання «про передання УРСР повітів з більшістю українського населення Курської та Воронезької губерній, у зв’язку з районуванням Центрально-Чорноземної області» [1. - Ф.81. - Оп.3. - Спр.120. - Арк.57]. Претензії офіційного Харкова на територію Російської Федерації залишилися незадоволеними. Американський історик Террі Мартін у книжці про Радянський Союз цитує виявлену ним у архіві репліку Сталіна, яка пояснювала позицію Кремля: «Ми в ЦК двічі вивчали питання й залишили без наслідків. Ми маємо бути особливо обережними, бо такі зміни провокують колосальний опір з боку деяких росіян» [12, p.280–281].\nТяжба про кордони зіграла позитивну роль у розв’язанні зовсім іншого питання: про українізацію Кубані. Зрештою М. Скрипник домагався тільки того, щоб українці Північного Кавказу не втратили свою мову та культуру. Він діяв у руслі офіційної політики коренізаціі, ухваленої керівництвом партії 1923 року. Сталін розумів, що політика українізації має для Кремля як плюси (вкорінення радянської влади), так і мінуси (національне відродження). Однак він усіляко підтримував цю політику, діючи через Кагановича й Скрипника, бо мав особистий інтерес. У запеклій боротьбі за владу, яка точилася в Кремлі в 1923 1928 рр., для нього була життєво важливою підтримка величезної партійної організації України. Уродженці України Лев Троцький та Григорій Зинов’єв (нинішній Кіровоград у 1924 1934 рр. називався Зинов’євськом) не отримали такої підтримки. Сталін її отримав.\nНезважаючи на затятий опір керівництва Північно-Кавказького краю, яке побоювалося появи на своїй території другої України, справа з українізацією зрушила з мертвої точки. У грудні 1928 року крайком затвердив трирічний план українізації всіх 37 районів з переважно українським населенням [12, p.289]. 19 районів, що підлягали українізації на Кубані, становили основну територію Кубанського округу. Саме тут українізація значно випереджала затверджений план, що неприємно здивувало Сталіна. Домігшись повного особистого контролю над складом політбюро ЦК ВКП(б), він перестав потребувати підтримки українських комуністів. Якщо Кубань ставала другою Україною, вона мала розділити долю УРСР.\n22 жовтня 1932 р. Сталін вирішив направити на Північний Кавказ хлібозаготівельну комісію на чолі з Кагановичем. До складу комісії увійшли заступник голови Комітету заготівель М.Чернов, нарком постачання А. Мікоян, заступник голови ОДПУ Г. Ягода, заступник наркомвоєнмора Я. Гамарнік, член колегії наркомата РСІ М. Шкірятов, секретар ЦК ВЛКСМ О. Косарєв. Мета комісії, яка була сформульована Кагановичем і затверджена в протоколі політбюро ЦК ВКП(б) від 1 листопада, визначалася двома пунктами:\n– «доручити всій групі товаришів спільно з крайкомом виробити заходи з посилення хлібозаготівель по Північному Кавказу, особливо – на Кубані, та безумовного виконання плану озимої сівби;\n– основне завдання зазначеної групи товаришів – виробити і провести заходи зі зламу саботажу сівби та хлібозаготівель, організованого контрреволюційними куркульськими елементами на Кубані» [3, с.250].\nПівнічний Кавказ розглядався як цілісний регіон тільки тому, що входив до складу Російської Федерації на правах окремого краю. Він складався з 11 округів, які дуже відрізнялися один від одного природними умовами, структурою економіки і складом населення. Діяльність надзвичайної комісії Кагановича призвела до загибелі від голоду сотень тисяч жителів Північного Кавказу. Тому до кожного слова у наведеній вище постанові політбюро ЦК ВКП(б), з якої й розпочався відлік цих жертв, треба поставитися з особливою увагою. Якщо проаналізувати постанову під кутом зору співвідношення між частиною (Кубань) і цілим (Північно-Кавказький край), то виявиться, що частина явно домінує. У першому абзаці посланці Сталіна повинні були спілкуватися з крайкомом ВКП(б), і тому в сферу інтересів «групи товаришів» потрапив весь край, хоча й тут підкреслюється: «особливо – на Кубані». В другому абзаці формулюється основне завдання «групи товаришів» – злам саботажу сівби і хлібозаготівель. Якраз тут територія, на якій повинна була розгортатися діяльність надзвичайної комісії, визначена однозначно: Кубань.\nЧому складалося саме таке співвідношення між частиною і цілим? Сталінська команда інтернаціоналістів визнавала тільки один пріоритет в репресивній політиці – класовий. Він чітко простежується і в наведених формулюваннях постанови про утворення надзвичайної комісії: саботаж нібито організували контрреволюціонери-куркулі, хоч заможні селяни, яких радянська влада затаврувала цими словами, були виселені ще у 1930 1931 рр. в малопридатні для життя регіони СРСР.\nНаціональна складова репресивної політики ретельно маскувалася. Наприклад, на засіданні бюро крайкому ВКП(б) 23 листопада Каганович так само чітко визначав географічні пріоритети надзвичайної комісії, але пояснював їх фальшивими аргументами: «Не треба брати Північний Кавказ в цілому. Адже північна частина план сівби виконала. І хліб здала краще. Весь тиск треба зосередити на Кубані… Ваша виключна увага повинна бути прикута до районів Кубані, особливо у питаннях чистки» [3, с.281–282]. Каганович мав рацію, коли говорив про виконання іншими десятьма округами краю планів сівби й менше недовиконання хлібозаготівельного плану. Але ті, хто встановлював плани, керувалися тільки їм відомими міркуваннями. Ми не зможемо документально обґрунтувати, чому Україна у 1931 р. одержала єдиною з усіх хлібовиробних регіонів такий напружений план заготівель, що виконання його призвело до голоду у першій половині 1932 р. Так само у нас нема доказів того, чому напруженість кубанських планів у 1931 1932 рр. істотно перевершувала напруженість планів в інших округах Північно-Кавказького краю.\nПроте прикута до Кубані увага час від часу матеріалізувалася в необережних ремарках керівників найвищого рангу. Зокрема, одразу після приїзду в адміністративний центр краю – Ростов-на-Дону 1 листопада 1932 р. Каганович торкнувся теми напливу селян з голодуючої України у першій половині 1932 р., і не утримався від такого зауваження: «Безсумнівно, серед тих, хто приїжджав з України, були організовані групи, які вели роботу, особливо на Кубані, де українська мова» [3, с.254]. «Приїжджих з України» Каганович зачепив і в доповіді на розширеному засіданні бюро Північно-Кавказького крайкому ВКП(б) спільно з бюро міськкому та компартійно-радянським активом Ростова-на-Дону. Але тут це не була необережна ремарка. Аналізуючи класовий склад кубанської контрреволюції, секретар ЦК ВКП(б) назвав таких її учасників: невиселені куркулі, заможні селяни, які переростали в куркулів, ті, хто втік із заслання. Лише в четверту чергу він назвав тих, хто особливо тривожив радянську владу: «І, насамкінець, представники буржуазної, білогвардійської, казачеської інтелігенції (а її багато у великих кубанських станицях, в одній станиці Полтавській налічується понад 400 чоловік інтелігенції, з них багато з білогвардійським минулим). До цієї інтелігенції додалась частина петлюрівців, які перекочували навесні з України» [3, с.291–292].\nТему визвольної боротьби українців Каганович ототожнив лише з приїжджими «петлюрівцями». Місцева інтелігенція у нього мала три різних означення, але української інтелігенції на Кубані він впритул не бачив. Це й не дивно: він уже готував таємну постанову ЦК ВКП(б) і РНК СРСР, яка була прийнята 14 грудня 1932 р. Вона нібито присвячувалася хлібозаготівлям, але один з її пунктів торкався зовсім іншої теми – українізації Північного Кавказу.\nВпродовж 20 х рр. харківський компартійно-радянський центр постійно домагався від Кремля об’єднання з радянською Україною тих регіонів на українсько-російському прикордонні, в яких українці становили більшість населення. Це бажання здавалося настільки природним і вагомим, що його підтримував і Л. Каганович, перебуваючи у 1925 1928 рр. на посаді генерального секретаря ЦК КП(б)У. Але Кремль солідаризувався з російськими регіонами, які не бажали «відпустити» населені українцями частини своєї території. Навіть більше: Сталін пішов назустріч керівникам Північно-Кавказького краю і віддав їм Таганрозький і Шахтинський округи УСРР. На Північному Кавказі утворилася друга Україна, центром якої, безсумнівно, був Кубанський округ. Незважаючи на цілеспрямовану русифікацію цього регіону впродовж багатьох десятиліть, кубанські українці, як підкреслював М. Скрипник, в основному зберегли свою мову і культуру: за Всесоюзним переписом 1926 р. на Кубані налічувалося 915 тис. українців, з яких 729 тис. розмовляли рідною мовою [4, с.322].\nКомпенсуючи явну несправедливість у визначенні українсько-російського кордону, Сталін підтримав наполегливі ініціативи М. Скрипника в українізації як прилеглих до України територій з більшістю українського населення, так і українських анклавів у Казахстані і на Далекому Сході. Зрештою, політика коренізаціі, у тому числі українізації, була офіційною національною політикою Кремля. Партія більшовиків урочисто проголошувала, що кожна людина має право навчатися, спілкуватися в державних установах і оволодівати здобутками світової культури, користуючись рідною мовою. Дивіденди від такої політики були вагомими, тому що вона сприяла укоріненню радянської влади в неросійському середовищі. Проте Кремль враховував й небезпеки: така політика сприяла національному відродженню, яке забезпечувало фундамент для розгортання визвольної боротьби. Порівняно з позитивом коренізаціі, який досягався для Кремля негайно, її негативи визрівали поступово. Радянська влада встигала укорінюватися в неросійському середовищі, внаслідок чого Кремль здобув підтримку місцевих кадрів і вже без зайвого поспіху міг впроваджувати в національних республіках культуру і мову імперської нації.\nСеред українського населення Північно-Кавказького краю політика українізації зустріла якнайширшу підтримку. Число українців, які навчалися в національних школах, зросло з 12% в 1928/29 навчальному році до 80% в 1931/32 році [12, p.290]. Українці за межами УСРР з ентузіазмом підтримували зусилля уряду УСРР, які перешкоджали їхній денаціоналізації. Національне відродження українського населення в Росії подвоювало небезпеки українізації в самій Україні, які в Кремлі починали відчуватися все більше.\nВ лютому 1931 р. на адресу президії ХІІІ Всеукраїнського з’їзду рад надійшла заява, яку підписали деякі делегати і гості з’їзду – робітники харківських заводів. Вони обурювалися тим, що в 1929 р. УСРР з її 30 мільйонним населенням мала не більший бюджет, ніж 5 мільйонна Московська область. Вони вказували на жахливий стан села («босі, голі, голодні, принижені, придушені, загнані, пограбовані гірше, ніж грабував царський уряд, у сто разів гірше, ніж грабує найбільш жадібна капіталістична країна свої колонії»). Кінцевий висновок цієї заяви був такий: «Треба будувати українську радянську державність, бо вже час наспів. Населення зросло, воно вже мало говорить про поламаний паркан чи про відібрану квартиру, а воно говорить про Державу. Українську радянську державність треба будувати, бо вона тільки розпочата, а у нас до цього часу говорять тільки про мову, культуру, хоча це теж елементи державності» [8, с.426]. Потрібна була громадянська мужність, щоб піддати критиці курс Кремля з політичних, а не культурницьких позицій. Тому заяви подібного змісту виголошувалися не часто. Але поодинокість відкритих виступів не могла служити показником непоширеності опозиційних настроїв в суспільстві. Чим більше поглиблювалася соціально-економічна криза, тим вірогіднішим ставав раптовий виплеск антирадянських настроїв в найбільш небезпечних для Кремля формах.\nВід політики українізації в УСРР Кремль відмовитися не міг, незважаючи на її зростаючу небезпеку для центру. Як титульна нація союзної республіки, українці повинні були володіти зовнішніми ознаками суверенності. Але українізацію в межах Російської Федерації Сталін вирішив негайно припинити. Нарощування пов’язаних з хлібозаготівлями репресій створювало ситуацію, в якій цю акцію можна було здійснити порівняно непомітно. 10 грудня, коли на політбюро ЦК ВКП(б) обговорювалося питання про хлібозаготівлі в УСРР, на Північному Кавказі і в Західній області, Сталін раптом відхилився від теми і почав звинувачувати головного промотора українізації в російських регіонах і пропагандиста возз’єднання Кубані з УСРР Миколу Скрипника у зв’язках з націоналістичними елементами [3, с.51]. Прийнята після цього засідання політбюро ЦК постанова ЦК ВКП(б) «Про хлібозаготівлі на Україні, Північному Кавказі та у Західній області» від 14 грудня 1932 р. стосувалася не стільки заготівель, скільки національної політики Кремля. Можна твердити, що ця постанова знаменувала собою відмову (але тільки стосовно України) від тих напрямів національної політики, які були схвалені після утворення СРСР ХІІ з’їздом РКП(б). Легітимізований партійним з’їздом курс національної політики скасовувався таємною постановою! Провал хлібозаготівель в цій постанові пов’язувався з контрреволюційною роботою куркулів, колишніх офіцерів, петлюрівців, прибічників Кубанської Ради. Постанова вимагала від партійних комітетів і радянських органів влади в Україні і на Північному Кавказі «рішуче викоренити ці контрреволюційні елементи шляхом арештів, ув’язнення в концтабір на тривалий строк, не зупиняючись перед запровадженням вищої міри покарання щодо найбільш злісних з них» [7, с.292].\nУвага Північно-Кавказького крайкому і крайвиконкому зверталася на те, що «легковажна, не випливаюча з культурних інтересів населення, не більшовицька “українізація” майже половини районів Північнокавказу при повній відсутності контролю за українізацією школи і друку з боку крайових органів, дала легальну форму ворогам Радянської влади для організації спротиву заходам і завданням Радянської влади з боку куркулів, офіцерства, реемігрантів-козаків, учасників Кубанської ради і т.п.» [7, с.292–293]. ЦК КП(б)У і РНК УСРР зобов’язувалися цією постановою забезпечити «систематичне партійне керівництво і контроль за проведенням українізації». Це вимагало, на думку авторів постанови, «вигнання петлюрівських та інших буржуазно-націоналістичних елементів з партійних і радянських організацій» [7, с.293]. Сформульована вимога започатковувала кампанію боротьби з «скрипниківщиною», яка в 1933 р. затягнула у свій вир в Україні десятки тисяч представників національної інтелігенції. Постанова вимагала «негайно перевести на Північному Кавказі діловодство радянських і кооперативних органів «українізованих» районів, а також всі газети та журнали, що видаються, з української мови на російську мову як більш зрозумілу для кубанців, підготувати і до осені перевести викладання в школах на російську мову» [7, с.293–294].\nПостанова від 14 грудня торкалася тільки Північного Кавказу. Але навздогін їй 15 грудня була затверджена постанова ЦК ВКП(б) і РНК СРСР про українізацію в Далекосхідному краї, Казахстані, Середній Азії, Центрально-Чорноземній області та інших районах СРСР. В ній засуджувалися виступи і пропозиції про українізацію ряду районів СРСР, які йшли «від окремих українських товаришів». Прізвище М. Скрипника не називалося, він ще був захищений від прямих нападок членством в політбюро ЦК КП(б)У. Постанова вимагала негайного переведення всіх українських газет, друку і видань на російську мову, а до осені 1933 р. – деукраїнізації викладання в школах [3, с.312–313]. Грудневими постановами 1932 р. політика українізації за межами УСРР припинялася, а безпосередньо в союзній республіці бралася в «їжакові рукавички». Неукраїнські національні райони в УСРР та в інших союзних республіках продовжували існувати. Розташовані на державному кордоні УСРР німецький і польський райони теж залишалися. Щоправда, майже всіх німців і поляків чекісти виселили з них саме через те, що ці національні райони перебували на кордоні. Цілеспрямована русифікація українців (поки що – тільки за межами їхньої власної республіки) покликана була зменшити загрозу для цілісності радянської імперії. Цю загрозу в Кремлі вбачали в самому існуванні України та українського народу.\n1 листопада Каганович з своєю групою приїхав в Ростов-на-Дону і ввечері скликав бюро Північно-Кавказького крайкому ВКП(б). Вислухавши звіти про посівну кампанію і заготівлі, він запропонував перші заходи: поставити на «чорну дошку» 3 5 станиць, провести чистку компартійно-радянського апарату з опублікуванням карних справ у пресі, у провідні райони відрядити працівників крайового рівня. Неофіційно звертаючись до присутніх, він порекомендував пустити поголос про переселення з Півночі селян на кубанські землі, які краще справлялися б з родючими чорноземами [3, с.254]. 4 листопада Каганович підготував постанову бюро Північно-Кавказького крайкому ВКП(б) «Про хід хлібозаготівель і сівби по районах Кубані». Текст постанови він переправив Сталіну, який вніс свої поправки. За вказівкою Сталіна постанова була опублікована в краєвій газеті «Молот» [3, с.43]. Цією постановою на «чорну дошку» заносилися перші три станиці: Ново-Рождественська (Тихорецький район), Медведовська (Тимошевський район) і Теміргоївська (Курганський район). Населення попереджувалося, що у випадку продовження саботажу сівби і хлібозаготівель всі колгоспники та одноосібники будуть вислані на Північ, а станиці заселятимуться старанними колгоспниками, які працюють в умовах малоземелля в інших краях. Крайпрокуратура і крайсуд зобов’язувалися у прискореному темпі розглянути всі справи щодо розкрадання колгоспного майна і застосувати до винуватців заходи, передбачені відповідним декретом [5, с.522].\n5 листопада Каганович виїхав в райони. Виступаючи в станиці Медведовській (24 тис. жителів), він заявив її жителям: «Ми переселимо на Північ усіх, хто не хоче сіяти» [3, с.267]. Виселенням він погрожував і жителям станиці Полтавської, додаючи при цьому: «Так засмітити кубанські землі – це ганьба» (слово «ганьба» промовлялося українською мовою) [3, с.269]. 8 листопада Каганович виїхав в Москву. Депортація жителів деяких кубанських станиць відбувалася вже без нього, але з його ініціативи. Постанову ЦК ВКП(б) і РНК СРСР від 14 грудня він написав майже повністю, в тому числі помістив до неї окремий підпункт про станицю Полтавську: «Виселити в найкоротший строк в північні області СРСР з станиці Полтавської (Північний Кавказ), як найбільш контрреволюційної, всіх жителів, за винятком справді відданих Радвладі і не замішаних в саботажі хлібозаготівель колгоспників та одноосібників і заселити цю станицю сумлінними колгоспниками-червоноармійцями, працюючими в умовах малоземелля і на незручних землях в інших краях, передавши їм всі землі і посіви озимини, будівлі, реманент і худобу тих, хто виселяється» [7, с.293]. З чотирьох великих станиць – Полтавської, Медведовської, Урупської і Уманської було вислано на Північ країни 51,6 тис. осіб, а з інших станиць – не менше 10 тис.\nТі, хто не бажав грабувати селян і козаків, ставлячи їх перед перспективно смерті від голоду, самі опинялися перед обличчям смерті. Ще перед прибуттям Кагановича на Північний Кавказ чекісти заарештували 5 тис. кубанських комуністів (в цілому по краю – 15 тис.) [12, p.300–301]. Серед заарештованих був секретар партосередку станиці Отрадна Тихорецького району М. Котов. Вночі він зібрав членів партії і запропонував роздати значну частину колгоспного хліба колгоспникам на трудодні, не записуючи в книги ні обмолоту, ні розданого хліба. Тим, хто проговориться про це рішення осередку, він загрожував розстрілом. В осередку, однак, знайшовся сексот («секретный сотрудник» в позаштатній мережі ОДПУ – авт.), який «проговорився». Протягом доби Котов був засуджений райсудом до 10 років ув’язнення. На зустрічі з секретарями райкомів партії 2 листопада А. Мікоян так прокоментував цей випадок: «Справа Котова – симптоматичне явище. Це кронштадтське явище, вилазка кронштадців. Виявивши його, в Тихорецькому районі не спромоглися організувати процес. Після суду Котов вийшов з ореолом героя, мученика за народні інтереси» [3, с.43, 258–259].\nКаганович вивчив справи про саботаж хлібозаготівель і підготував 3 листопада проект рішення Північно-Кавказького крайкому ВКП(б). 4 листопада рішення було прийнято, після чого крайовий суд переглянув усі попередні вироки. Зокрема, М. Котов і 15 членів станичного партійного комітету 18 листопада були засуджені до розстрілу [3, с.43]. З листопада Каганович підготував ще один проект рішення Північно-Кавказького крайкому – про чистку парторганізації краю. На порядок денний ставилася чистка сільських парторганізацій, в першу чергу – районів Кубані. Головою крайової комісії з чистки затверджувався М. Шкірятов [3, с.272–273].\nЗа даними першого дослідника кубанського голодомору Євгена Осколкова, впродовж двох останніх місяців 1932 р. і в 1933 р. в краєвій парторганізації було виключено з партії близько 40 тис. осіб. До 30 тис. членів партії без зняття з партійного обліку покинули свої парторганізації і втекли з краю [9, С.120].\n1. Російський державний архів соціально-політичної історії. - Ф.81. - Оп.3. - Спр.120. - Арк.57.\n2. ЦДАГО України. - Ф.1. - Оп.20. - Спр. 2673.\n3. Командири великого голоду. Поїздки В.Молотова і Л. Кагановича в Україну та на Північний Кавказ. 1932–1933. - К., 2001.\n4. Скрипник М. Статті й промови. - Т.ІІ. - Ч.1. - Харків, 1931.\n5. Трагедия советской деревни. - Т.3. - М., 2001.\n6. Боєчко В., Ганжа О., Захарчук Б. Кордони України: історична ретроспектива та сучасний стан. - К., 1994.\n7. Голод 1932 1933 років на Україні: очима істориків, мовою документів. К., 1990.\n8. Голод 1932–1933 років в Україні: причини та наслідки. - К., 2003.\n9. Осколков Е. Голод 1932–1933 гг. в зерновых районах Северо-Кавказского края // Голодомор 1932 1933 рр. в Україні: причини і наслідки. - К., 1995.\n10. Петренко Є.Д. Переселенський рух з України на Кубань (друга половина ХІХ – початок ХХ ст.). - К., 1997.\n11. Садовський В. Українці поза межами УСРР на основі перепису 1926 р. // Українська людність в СРСР. - Варшава, 1931.\n12. Terry Martin. The Affirmative Action Empire. Nations and Nationalism in the Soviet Union, 1923 1929. Ithaca and London, 2001.


Новий рік-2021: скільки коштуватимуть ялинки в Україні\nвт, 12/01/2020 - 17:33\nДержавне агенство лісових ресурсів України повідомило, що лісівники країни вже почали активно готуватися до новорічно-різдвяних свят. Лісівники розпочали роботу щодо реалізації ялинок для потреб місцевого населення. За даними агенства, після 10 грудня в Україні відкриються ялинкові базари при державних лісогосподарських підприємствах.\nЦього року планується реалізувати понад 500 тисяч ялинок. Серед українців традиційно популярністю користуються сосна звичайна, сосна палласа (кримська), ялина європейська (смерека), ялина біла (ялиця). Середня ціна на ялинки в цьому році — 75 гривень. Дерева для новорічного свята вирощують на спеціальних плантаціях або зрізають під час розчищення просік, смуг відведення ліній електропередачі.\nДержлісагентство цього року встановило таку вартість ялинок у різних містах України: Харків - 48 гривень, Шацьк - 50 гривень, Полтава – 55 гривень, Суми - 59 гривень, Луцьк – 65 гривень, Рівне - 67 гривень, Тернопіль – 68 гривень, Миколаїв - 69, Херсон - 72 і 73 гривні у Хмельницькому відповідно.\nУ Житомирі та Чернігові ціна на ялинки становитиме 74 гривні, у Черкасах – 76 гривень, в Ужгороді - 78, у Дніпрі - 86 гривень, у Вінниці - 89 гривень, у Кропивницькому та Одесі по 90 гривень. У Львові - 94 гривні, Запоріжжі - 95 гривень, у Києві - 106 гривень, 109 гривень у Чернівцях та 120 гривень в Івано-Франківську. За такими цінами ялинки можна придбати лише в пунктах Держагентства лісового господарства.\nЯк стало відомо ASPI news, Департамент культури Київської міської держадміністрації внаслідок запровадження протиепідемічних норм вирішив зменшити кількість новорічних локацій, адаптувавши їх під карантинні обмеження. Раніше ASPI news писало, що народні обранці можуть ухвалити держбюджет "під ялинку".


Конвертувати тонна (американська, коротка) в кг (тонна (американська, коротка) в кілограм)\nтонна (американська, коротка) до кг\nтонна (американська, коротка) до кілограм\nСкільки кілограм у 1 тонна (американська, коротка)?\n1 тонна (американська, коротка) = 907,184 74 кілограм [кг] - Калькулятор вимірювань, який може використовуватися для конвертації тонна (американська, коротка) в кілограм, тощо.\nКонвертувати тонна (американська, коротка) в кілограм (тонна (американська, коротка) в кг):\nЗа допомогою цього калькулятора можна ввести значення, яке потрібно конвертувати, разом з оригінальною одиницею вимірювання; наприклад, '869 тонна (американська, коротка)'. При цьому можна використовувати повну назву одиниці або її абревіатуру. Потім калькулятор визначає категорію одиниці виміру, яку потрібно конвертувати, в даному випадку це 'Маса / Вага'. Після цього він конвертує введене значення у всі відомі йому відповідні одиниці. У отриманому списку ви обов'язково знайдете конверсію, яку ви спочатку шукали. В якості альтернативи, значення, яке потрібно конвертувати, можна ввести наступним чином: '23 тонна (американська, коротка) в кг' або '98 тонна (американська, коротка) до кг' або '96 тонна (американська, коротка) -> кілограм' або '19 тонна (американська, коротка) = кг' або '41 тонна (американська, коротка) в кілограм' або '14 тонна (американська, коротка) до кілограм'. Для цієї альтернативи калькулятор також відражу визначає в яку одиницю конкретно потрібно конвертувати початкове значення. Незалежно від того, яку з цих можливостей ви використовуєте, він зберігає громіздкий пошук відповідного списку в довгих списках вибору з безліччю категорій та підтримуваних одиниць. Все це калькулятор робить за нас за долю секунди.\nКрім того, калькулятор дозволяє використовувати математичні вирази. В результаті, можна не тільки порахувати числа між собою, наприклад, '(23 * 82) тонна (американська, коротка)'. Але різні одиниці вимірювання можуть бути з'єднані між собою безпосередньо в конверсії. Це може, наприклад, виглядати так: '869 тонна (американська, коротка) + 2607 кілограм' або '14mm x 69cm x 18dm = ? cm^3'. Одиниці виміру, об'єднані таким чином, природно, повинні збігатися і мати сенс у даній комбінації.


Полтава запрошує на безкоштовні тролейбусні та велоекскурсії - ШоТам\nПолтава запрошує на безкоштовні тролейбусні та велоекскурсії\nІнфраструктурний фестиваль “Майстерня міста”, який протягом трьох днів запропонує відвідувачам близько 40 заходів, стартує сьогодні, 30 травня, в Полтаві. Фестивальні заходи будуть проходити одразу в декількох локаціях міста, передає “Полтавщина”.\nТема четвертого фестивалю “Майстерня міста” – розвиток міської інфраструктури.\nТак, у програмі фестивалю заплановано творчі майстер-класи та форуми, тролейбусні та велосипедні екскурсії, воркшопи, публічні обговорення, дискусії, інтерактивні заняття і так далі.\nЧитайте також: Фермери на Полтавщині роблять кросівки з конопель\nЗазначається, що це вже 4-й такий фестиваль в Полтаві. За цей час урбаністично-культурний проект “Майстерня міста” став платформою для співпраці та спілкування громадських організацій, ініціатив, представників мистецтва, ремісників, громадських активістів та міської влади.\nНагадаємо, у Полтаві на розвиток транспорту виділять 10 млн євро.


Чи існує план(ета) «Б»: добірка книг про екологію | Блог Лавки Бабуїн\nЩорічно в останню суботу березня весь світ вимикає світло й електроприлади на 1 годину – Годину Землі. Цей інтернаціональний флешмоб проводиться для того, щоб привернути увагу до екологічних проблем нашого спільного дому. А 22 квітня людство відзначає Всесвітній День Землі. Між цими двома «зеленими» святами пропонуємо почитати книги, присвячені екології та спілкуванню з природою.\nЕдвард Вілсон. Майбутнє Землі: Наша планета в боротьбі за життя\n«У більшості випадків ми поводимося як зграя мавп, які не можуть поділити одне дерево з плодами».\nЕдварду Вілсону скоро 90 років. На його рахунку безліч премій і нагород у галузі біологічних наук. Він двічі отримував Пулітцерівську премію за свої праці. «Майбутнє Землі» – його спроба проаналізувати історію існування видів на Землі, причини та наслідки кліматичних змін, а також сформулювати пропозицію, у якому напрямку нам рухатися, якщо ми хочемо зберегти те багатство, яким ділиться з нами цей світ. Адже всі розуміють, що під нашим впливом планета змінюється, і, швидше за все, стане непридатною для нашого ж виживання, якщо ми продовжимо в тому ж дусі: вирубка лісів, полювання на зникаючі види, знищення зелених зон (які, до речі, відповідають за те, щоб ми могли дихати) на користь розширення інфраструктури або житлових масивів, забруднення вод відходами та сміттям. Як учений, автор дає нам цифри, щоб наочно показати, який вплив людство надає на Землю (і хороше, й погане).\nКонрад Лоренц. Агресія, або Так зване зло\nЛауреат Нобелівської премії Конрад Лоренц у своїй книзі «Агресія» говорить перш за все про екологію відносин стосунків і комунікації як між видами, так і всередині цих видів. Людина також підвладна законам зоопсихології.\n«Людині дуже хочеться бачити себе центром світобудови; чимось таким, що за самою своєю суттю не належить решті природи, а протистоїть їй як щось інше і вище. Наполягати на цій помилці – для багатьох людей потреба».\nЛоренц, спостерігаючи за тваринним світом, паралельно аналізує й історію людства. Те, як ми виснажуємо себе на роботі, щоб утерти ніс сусідові в гонитві за володінням непотрібними благами, нагадує історію еволюції одного з видів фазанів, які століттями змагалися під час шлюбного періоду в тому, у кого пишніше пір’я на крилах. Це призвело до того, що ці птахи тепер майже не можуть літати. А наше озирання на думку оточуючих в кожному своєму вчинку схоже на поведінку косяка дрібних риб. Їхнє почуття зграї настільки сильне, що вони навіть маленькою групою не можуть відплисти в іншому напрямку.\nНезважаючи на критику людських вчинків, їхню нерозумність з узагальненої точки зору, наче якщо б за нами спостерігали з Марса, Конрад Лоренц в «Агресії» обґрунтовано стверджує, що хто «має хоч якесь поняття про історію розвитку тваринного світу, тільки той може гідно оцінити унікальність людини».\nЕлізабет Кольберт. Шосте вимирання: неприродна історія\nНавряд чи в цій книзі вдасться почерпнути щось нове. Хіба що ще більш страхітливі статистичні дані, ніж часом зустрічаються в Інтернеті. Хіба що ще раз переконатися у необхідності змін. Хіба що ще раз нагадати собі про відповідальність людини перед його домівкою – Землею.\nЕлізабет Кольберт – журналіст New York Times і володар Пулітцерівської премії. Її книга «Шосте вимирання» – це збірка нарисів, присвячена історії видів, переплетеній з віхами розвитку людської культури. За 500 мільйонів років свого існування Земля пережила 5 тотальних зникнень своїх мешканців. В останньому з них був винен астероїд, який знищив всіх динозаврів. І сучасні вчені все частіше говорять про те, що зараз йде епоха шостого вимирання, причиною якого є Людина.\nНаомі Кляйн. Змінюється все: капіталізм проти клімату\nЗупинити зміни клімату сьогодні – це вже не просто замінити лампу розжарювання на світлодіоди, це змінити устрій світу. Зменшення викидів в атмосферу сьогодні – це не тільки екологія, це вирішення питань нерівності, формування демократичного суспільства і відновлення локальної економіки. Наомі Кляйн, автор бестселерів про глобалізацію і суспільство споживання, звертається до читачів з важливим меседжем: у наш час існуюча економічна модель просто оголошує війну життю на Землі. Письменниця без жалю викриває як тих, хто заперечує зміни клімату, так і псевдо-зелені рухи, що з’являються, коли еко стає мейнстрімом. Головне, що, на думку Наомі Кляйн, ми повинні усвідомити, – це те, що діяти заради порятунку планети потрібно вже зараз, не чекаючи завтра.\nКейті Скотт і Кесі Вілліс. Ботанікум\nДля тих, хто готовий насолодитися існуючою природою вже зараз, є можливість відправитися хоч до тропічних лісів просто на домашньому дивані. Прекрасне подарункове видання «Ботанікум» – детальна й добре ілюстрована енциклопедія авторства Кейті Скотт та Кесі Вілліс про рослини і гриби. Самі укладачі назвали цю книгу міні-музеєм. Чим відрізняються жіночі та чоловічі шишки хвойних дерев, до яких дерев відноситься секвойядендрон гігантський, чому саговники легко переплутати з пальмами – це все і багато іншого і є «Ботанікум». До кожної статті, як і годиться ілюстрованій енциклопедії, додаються пронумеровані малюнки з поясненнями, що на них зображено, і різними деталями по темі.\nБілл Брайсон. Прогулянка лісами\nАппалачська стежка в США – це маршрут для пішого туризму довжиною понад 3,5 тисячі км в північноамериканській гірській системі Аппалачі. На шляху у тих, хто зважиться здолати її, можуть зустрітися і чорні ведмеді, й отруйні змії.\nБілл Брайсон – досвідчений журналіст, закоханий у подорожі. Його путівники різними континентами стали незамінними для безлічі туристів. І цього разу він вирішує відправиться в похід Аппалачською стежкою, взявши з собою друга, що має слабкість до алкогольних напоїв. Звичайно, похід вийшов ненудним!\nСвоїм реальним досвідом неймовірної близькості до природи, із захопленням її пишністю і могутністю, автор щиро ділиться в автобіографічній книзі «Прогулянка лісами». Бестселер був екранізований у 2015 році зі слоганом «Справжні веселощі починаються, коли ти штовхаєш себе до межі».\nАйна Бестард. Що ховається у лісі?\n«Що ховається у лісі?» – одна з книг Айни Бестард в серії з «чарівними» скельцями. Читання такої інтерактивної книги – відмінне проведення часу для всієї родини. Особливою її робить не тільки пізнавальна інформація та зручні для дитячого сприйняття лаконічні тексти, а й секретні ілюстрації, існуючі крім звичних нам малюнків і які можна знайти тільки за допомогою спеціальних кольорових елементів. Такий подарунок допоможе не тільки захопити дитину читанням, а й привити любов до природи, адже саме їй присвячений зміст книги.\nКатерина Міхаліцина. Хто росте у парку?\n«Цікаво, а хто з мене виросте? На кого я схожий?» – подумав паросток і взявся розглядати дерева довкола».\nБарвиста історія для дітей про життя дерев у парку, про те, які у кожного з них особливості, як люди повинні до них відноситися, а ще – трохи про самоідентифікацію. Ось так на диво просто про складне, з величезною любов’ю і турботливо, вдалося розповісти Катерині Міхаліциній у своїй книзі «Хто росте в парку?». Видання увійшло до міжнародного каталогу книжкових рекомендацій 2016 року в галузі дитячої та юнацької літератури.\nКатерина Міхаліцина. Хто росте в саду?\n«Черешня росла край саду понад полуничними грядками. І була подібна до вишні, як рідна сестра. Мала коричневу кору зі срібно-червоним відтінком … Соловейко облетів її довкола.\n– Здрастуй! Так тебе звуть черешнею, так?»\nДруга книга Катерини Міхаліциної в її серії книжок про світ природи, захопливо розказаних для дітей. Цього разу в подорож серед садової флори маленьких читачів веде Соловейко, який щойно повернувся додому з далекої Африки.\nЯк і для першої книги «Хто росте у парку?», ілюстратором нової історії виступила Оксана Була.\nАліс Пантермюллер. Лотта та її «Катастрофи». Тварини, рятуйтесь!\nЧитати цю книгу – як підглянути в особистий щоденник школярки. Тому що саме так і оформлене видання. Це вже не перша визначна подія в її житті, яким Лотта ділиться з читачем. Все почалося, коли клас Лотти вирішив брати участь у конкурсі, і Береніка запропонувала присвятити їхній проект тваринам на межі зникнення. Яка ж Лотта була розлючена! Тому що ідея чудова, але запропонувала її не Лотта! У якості домашнього завдання всім доручили вибрати один з вимираючих видів тварин і написати короткий реферат. Ось, кого знайшли Лотта та її подружка Шаєн:\n• Ателоп Зетека\n• Хоботний песик\n• Червонозада левова ігрунка\n• Неповнозубий трипалий лінивець\n• Безвуха лугова ігуана\n• Тасманійський диявол\n• Кігансі – танзанійська ропуха.\nВидання смішне й захопливе, хоча мова йде про серйозні речі. Насправді воно сподобається читачам будь-якого віку, але дітям від 6 до 12 років особливо.\nГайді Говарт. Маленьке диво\n«Щоб урятувати красу світу, у якому ми живемо, не обов’язково бути надзвичайно сильним, супершвидким або вміти літати – достатньо почати зі свого щодення!».\nПід назвою «Маленьке диво» ховаються дві невеличкі історії. Одна про дракончика на ім’я Трісь, який довго не міг віднайти свою суперсилу й упевненість у собі. Однак йому це нарешті вдалося. А ось друга – «Будинок в моєму серці» – саме про любов до планети. На ній сталася катастрофа, коли технології вийшли з-під контролю, і тепер мешканці лісу борються за виживання. Єдиний, хто може їм допомогти, – це Маленький Робот. Щира історія навчить юних читачів того, що відмінності роблять справжню дружбу тільки міцнішою, і, звичайно, любові до природи.\nІ справді – що б не відбувалося, важливо зосередитися на можливостях, а не на перепонах, і діяти!\nКатегорії: Обзори / Нема відповідей / від Нелли Самикова 31.03.2019\nСекрети краси і молодості від літературних героїнь


Укрaїнa 21 серпня 2011, 22:34\nПро другу хвилю світової кризи, стан здоров’я Юлії Тимошенко, пошуки зниклих дітей, зникнення Черновецького та про підготовку до Дня Незалежності дивіться у випуску ТСН за 21.08.2011.\nДруга хвиля світової кризи\nТак тепер звучить одна з версій нової хвилі кризи, дихання якої відчули вже навіть у віддалених куточках планети. Тільки-но Штати трохи розібралися зі своїми внутрішніми проблемами і загроза першого дефолту найпотужнішої країни світу відступила - як в останній робочий день цього тижня світові ринки знову впали.\nДискусії навколо кризи\nОтже, ми на порозі нового і зовсім іншого шторму, ніж фінансова криза 2008 року. Це не мої слова – це думка президента Світового банку Роберта Зелліка, який цього тижня попередив про найнебезпечніші наслідки. Країни, які ми звикли вважати еталоном фінансової стабільності – на краю прірви.\nСтан здоров’я Юлії Тимошенко\nОтрута проти щурів, чи отрута проти тарганів - до цих запитань звелася справа проти Юлії Тимошенко цього тижня. Хвора чи здорова спробують відповісти лікарі. Та одним не довіряє сама підсудна, а її особистому лікареві офіційні медики.\nПошуки зниклих дітей\n9-тирічна дівчинка із Києва може докорінно змінити наше уявлення про безпеку українських дітей. Інна Лук'янович зникла майже у центрі столиці ще три тижні тому. Вихідний день, багато камер, багато можливих свідків, купа машин.\nВсе менше вибору залишають українцям наші політики. Симпатикам Сергія Тігіпка незабаром доведеться шукати його під біло-синіми знаменами. Про намір перейти під крило Партії регіонів оголосив цього тижня сам віце-прем'єр. У справжнє бойовище перетворився мирний мітинг проти забудовників у київському спальному районі Троєщина. Вибрики природи приголомшили жителів одразу двох країн світу.\nОт би так усім миром пошукати нам і київського мера. А то законно обраного керівника столиці не бачили на робочому місці вже з півроку, а у зарплатному листку регулярно розписується за нього, мабуть, привид. Офіційну владу ситуація цілком влаштовує: за двох містом успішно керує призначена президентом людина.\nУкраїна готується до річниці Незалежності\nНевловимий мер може спокійно відпочивати і далі, бо в очільників країни і столиці нині інший клопіт. До 20-тої річниці Незалежності українські міста рихтують і підфарбовують. І навіть Хрещатик збережуть від танкових гусениць: від військового параду, нагадаю, з метою економії відмовились.\nтсн за 21.08.2011


473h-1007083 кришка ременя грм нижня Чері Біт купити в інтернет магазині запчастин\n473h-1007083 кришка ременя грм нижня для Chery Beat\nАвтозапчастина 473h-1007083 кришка ременя грм нижня застосовується для ремонту автомобілів Chery Beat. Даний товар можемо відправити в будь-яку точку України. На цій сторінці ви маєте можливість вибрати та купити деталь за самими низькою ціною. В інтернет магазині представлені пропозиції на кришка ременя грм нижня з кількох оптових складів запчастин. На комплектуючі надається гарантія 14 днів з моменту покупки. Код товару збігається з оригінальним каталожним номери виробника.\nЦіна на 473h-1007083:


На Волині у квартирній черзі стоять «мертві душі»? | Новини\nНа Волині у квартирній черзі стоять «мертві душі»?\n13:03, 4 вересня 2013 р.\nОдин з найгірших показників в Україні за станом реєстрації громадян, який перебувають на квартирному обліку, має Волинь.\nПро це стало відомо під час наради під головуванням першого заступника голови ОДА Олександра Башкаленка, що відбулася 4 вересня.\nПід час наради йшлося про стан роботи в області щодо створення Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.\nЯк повідомив перший заступник голови Волинської облдержадміністрації, питання лишилося на тому ж місці, що й було раніше.\n«Цей облік та черги були зроблені ще за радянських часів і не переглядалися впродовж 10-15 років. Мабуть, сьогодні є громадяни, яких немає в живих, але вони все ще стоять на квартирному обліку», - зазначив Олександр Башкаленко.\nЯк повідомили під час наради, до 1 жовтня необхідно в усіх районах та закладах, які мають право вести облік, зробити переоблік, заповнити форми та подати їх до реєстру. Як приклад, Олександр Башкаленко навів Херсонську область. Там загальна кількість осіб, які перебували на квартирній черзі становила 11 тисяч, після переобліку вона зменшилася до 2 тисяч.\nЗаступник директора департаменту ЖКГ та будівництва Володимир Бондарук розповів, що в області кожному підприємству, що здійснює облік, надали програмне забезпечення для реєстрації. Наразі зі 153 органів, що ведуть облік, лише 22 використовують це програмне забезпечення. Кожна організація повинна надати інформацію у електронному та паперовому вигляді. У Луцьку програмне забезпечення встановили у 5 організаціях із 20, у Ковелі – в 3 з 22, у Нововолинську – в одній організації з 14, в області – лише в 3 селищних радах з 84.\nЗа станом на 2 вересня в області перебувало на квартирному обліку 14 565 сімей, за станом на 1 серпня їх було 16 935. Зменшення їхньої кількості відбулося в основному за рахунок зменшення числа «черговиків» у Луцьку. Наразі надійшло 2072 вірно заповнені форми (14%) – це один з найнижчих показників серед областей України. Найбільша проблема існує у Луцьку, на який припадає дві третини громадян області, які перебувають на квартирному обліку. На разі, за станом на 2 вересня, у місті подали 371 форму (3,8%).\nВолодимир Бондарук повідомив, що ряд підприємств та установ досі не надав інформації з квартирного обліку. Так, у Луцьку це УМВС у Волинській області, УСБУ у Волинській області, військова частина А9981, військова частина 1141, Луцьке підприємство українського товариства сліпих, ПАТ «Електротермометрія» та Гнідавський цукровий завод.\nУ Нововолинську, зі слів Володимира Бондарука, вдалися до неприпустимої практики свідомого подання реєстраційних форм осіб, які неправомірно стоять на квартирному обліку. Є випадки, мовляв, коли люди протягом 5-10 років не приносять довідки, проте їх не знімають з квартирної черги.


Граничні витрати ресурсу і максимізація прибутку виробника — Студопедія\nФірма в результаті продажу своєї продукції на ринку отримує певну виручку.\nПоказники виручки, які використовуються в економічному аналізі.\nВалова (загальна) виручка визначається як вся сума виручки від продажу продукції:\nTR = P·Q, (7.10)\nде TR – валова виручка (дохід);\nР – ціна одиниці продукції;\nСередня виручка – визначається діленням валового доходу на кількість продукції:\nВ умовах досконалої конкуренції AR=P.\nГранична виручка – додатковий дохід, який є результатом продажу ще одної одиниці продукції:\nMR можна обчислити і як похідну функції TR(Q):\nПрибуток (Pr) будь-якої фірми утворюється як різниця між виручкою від продажу продукції та її вартістю для виробника:\nPr = TR – TC ( 7.14)\nа) Граничну доходність ресурсу (граничний продукт в грошовомувиразі) як додатковий дохід в результаті продажу продукції, яка вироблена за рахунок додаткової одиниці даного ресурсу:\nб) Граничні витрати на ресурс (MRC) як витрати, пов’язані з придбанням додаткової одиниці ресурсу.\nПри оптимізації вибору ресурсів фірма використовує правило мінімізації витрат– витрати при виготовленні будь-якого товару будуть мінімальними, коли граничний продукт на одну грошову одиницю вартості змінного ресурсу буде однаковим:\nПравило максимізації прибутку: фірма, що максимізує прибуток, повинна вводити в дію додаткові одиниці змінних факторів (L, K) до того моменту, поки гранична доходність від використання ресурсу не буде дорівнювати граничним витратам на ресурс.\nMRСK = PK, MRСL = PL. (7.18)\nТоді правильною буде рівність\nЯкщо MRP > MRC, то фірма буде збільшувати попит на омножен виробництва, а якщо MRP < MRC, то фірма буде скорочувати попит на омножен виробництва.\nКонкретизуємо загальний підхід при оптимізації вибору ресурсів.\nГранична доходність праці дорівнює граничному доходу фірми, помноженному на граничний продукт праці:\nMRPL= MR · MPL (7.21)\nВ умовах досконалої конкуренції граничний доход дорівнює ціні реалізації продукції: MR = P.\nЯкщо фірма максимізує прибуток, то вона наймає робітників до тих пір, поки гранична доходність праці не буде дорівнювати заробітній платі ( MRPL = W ).\nПідставимо в (7.21) замість MRPL заробітну плату W і замість MR – ціну P, отримаємо:\nW = P · MPL, MPL = W/P, (7.22)\nде W – номінальна заробітна плата;\nP – ціна одиниці продукції;\nW/P – реальна заробітна плата.\nТаким чином, умовою максимізації прибутку є рівність граничного продукту праці реальній заробітній платі.\nMR · MPL = W (7.23)\nаналогічно можна записати рівняння для капіталу і землі:\nMR · MPK = rK, (7.24)\nде rK – рентна оцінка капіталу, і\nMR · MPt = rt, (7.25)\nде rt – рентна оцінка землі (“terra”(лат.) – земля ).\nРозділивши W на MРL, отримаємо:\nMR = W/MPL (7.26)\nMR = rK/MPK та MR = rt/MPt (7.27 та 7.28)\nВ умовах мінімізації витрат граничний доход від усіх факторів повинен бути однаковим:\nMR = W/MPL = rK/MPK = rt/MPt (7.29)\n1. Що представляє собою двофакторна виробнича функція? Якими є її основні властивості?\n2. Що таке гранична норма технічного заміщення? Що характеризує еластичність заміщення?\n3. Які конфігурації може мати ізокванта?\n4. Які існують типи віддачі від масштабу?\n5. Що собою представляє технічно ефективна областьв довгостроковий період?\n6. Що таке ізокоста?\n7. Що представляє собою процес мінімізації вартості виробництва?\n8. Що таке крива експансії?\n9. Охарактеризуйте основні показники виручки, які використовуються в економічному аналізі.\n10. Як визначити прибуток від реалізації фірмою певного обсягу продукції?\n11. Дайте визначення поняттям: “гранична доходність ресурсу” та “граничні витрати на ресурс”.\n12. В чому полягають основні правила максимізації прибутку та мінімізації витрат фірми?\n13. У чому полягає різниця у застосуванні правил максимізації прибутку та мінімізації витрат в умовах досконалої та недосконалої конкуренції?\n14. Які особливості повинен мати граничний доход від використання усіх факторів виробництва в умовах мінімізації витрат?\nЛЕКЦІЯ № 9 (2 години)\nАналіз розподілу прибутку підприємства\nВиробництво і вартість. Умова мінімізації вартості | Економічний та бухгалтерський підходи до визначення витрат виробництва


Логічному розуму і прагматичному відношенню до дійсності А. Рембо протиставляє інше сприйняття світу, засноване на тонких напівсвідомих відчуттях. Завдяки цьому поет глибше проникає у тканину дійсності і здатен захоплюватися красою світу, вільно витати у його просторах. Але це робить його самотнім і вразливим. Почуття своєї самотності, бездомності у нескінченному світі Артюр Рембо передав у своєму вірші «П'яний корабель».\nПоезія А. Рембо схожа на зблиск, така вона яскрава й так недовго поет її творив. Але сталося так, що рядки молодого поета не загубилися серед виру слів, бо виявилися справді потрібними.\nЩо перш за все вражає в поезії Рембо? Щирість почуттів. І не суто особистих. Річ не в конкретних сюжетах, змальованих поетом. Він на диво точно передав духовні поривання молодої людини, що прагне жити на повну силу, ризикуючи, пізнаючи світ, не жалкуючи про втрати. Чи може той жаль приходить пізніше, коли поет осмислює своє життя: "Моє пробудження благословили шквали". Саме так написав Рембо у вірші "П'яний корабель", передаючи душевні поривання ліричного героя. У цьому вірші ніби увесь шлях духовного розвитку молодої людини, живої, діяльної, що прагне підкорити світ і п'є повною мірою не тільки радощі, але й гіркі розчарування. Але завзятий ліричний герой віддає належне красі і величі світу:\nАртюр Рембо жив наприкінці ХІХ століття — в епоху значних зрушень у світі, коли на зміну гуманізму ХІХ століття приходить нове покоління — діти технічної, механізованої цивілізації. Логічному розуму і прагматичному відношенню до дійсності А. Рем-бо протиставляє інше сприйняття світу, засноване на тонких напівсвідомих відчуттях. Завдяки цьому поет глибше проникає у тканину дійсності і здатен захоплюватися красою світу, вільно витати у його просторах. Але це робить його самотнім і вразливим. Почуття своєї самотності, бездомності у нескінченному світі Артюр Рембо передав у своєму вірші «П’яний корабель».


Літургійні читання на понеділок V звичайного тижня, рік ІІ (РКЦ) » Офіційний інформаційний центр Меджугор'я в Україні\nМеджугор'є - місце молитви, миру » Літургійні читання » РКЦ » Літургійні читання на понеділок V звичайного тижня, рік ІІ (РКЦ)\nПонеділок V звичайного тижня, рік ІІ\n1 Цар 8, 1-7. 9-13\nТими днями Соломон скликав до себе в Єрусалим усіх старших Ізраїля, усіх голів над колінами і князів ізраїльських родин, щоб перенести кивот Господнього союзу з Давидового міста, тобто з Сіону. Усі ізраїльські мужі зібрались до царя Соломона на свято в місяці Етанім, що був сьомий місяць. Як же прибули старші Ізраїля, священики взяли кивот, і понесли кивот Господній і намет зборів з усім святим посудом, що був у наметі. Священики й левіти несли їх.\nЦар же Соломон і вся ізраїльська громада, що зібралась коло нього перед кивотом, жертвували з ним волів і овець, – стільки, що їм не було ні числа, ні ліку. Священики внесли кивот Господнього завіту на його місце, в Дабір храму, в Святая Святих, під крила херувимів, бо херувими простягали крила над місцем кивота і покривали зверху кивот та його держаки. В ковчезі не було нічого, крім двох кам’яних таблиць, які там поклав Мойсей на Хориві, коли уклав був Господь союз із синами Ізраїля по виході їх з Єгипетської землі.\nЯк же священики вийшли з святині, наповнила хмара храм Господній, так що священики через хмару не могли там стояти й служити службу; слава бо Господня сповнила храм Господній.\nТоді Соломон промовив: «Господь сказав, що перебуватиме у хмарі. Тим я й спорудив Тобі дім на мешкання, місце, де Ти повіки будеш жити».\nПс 132 (131), 6-7. 9-10 (П.: пор. 8)\nВируш, о Боже, на місце спочинку\nабо: Встань, Господи, і вируш на місце Твого спочинку.\nДо Його осель увійдімо, *\nдо підніжка Його ніг поклонімось.\nТвої священики в праведність одягнуться , *\nа Твої святі будуть радіти.\nЗадля слуги Твого Давида, *\nне відверни обличчя від помазанця свого.


Європейська комісія рекомендує Раді підтвердити Україні перспективу членства у ЄС і оприлюднює свій висновок про надання статусу кандидатів (читати оригінал документу) – "Нова Доба"\nЄвропейська комісія рекомендує Раді підтвердити Україні перспективу членства у ЄС і оприлюднює свій висновок про надання статусу кандидатів (читати оригінал документу)\nСьогодні Європейська комісія представила свої висновки щодо заяв про членство в ЄС, поданих на запрошення Ради Україною, Грузією і Республікою Молдова. Сьогоднішні висновки засновані на оцінці Комісією у світлі трьох підбірок критеріїв вступу до ЄС, погоджених Європейською радою: політичні критерії, економічні критерії і спроможність країни взяти на себе зобов’язання членства в ЄС (acquis ЄС). Висновки також враховують зусилля України, Молдови і Грузії у виконанні своїх зобов’язань за Угодами про асоціацію, включно з Поглибленими і всеохопними зонами вільної торгівлі, які обіймають значну частину acquis.\nОригінал висновку про право України стати членом ЄС тут\nУрсула фон дер Ляйєн. Президент Єврокомісії\nУрсула фон дер Ляєн, Президентка Європейської комісії, сказала: «Україна, Молдова і Грузія поділяють сильне і правомірне прагнення приєднатися до Європейського Союзу. Сьогодні ми надсилаємо їм чіткий сигнал підтримки в їхніх прагненнях, попри те, що вони опинились у складних обставинах. Ми робимо це, наполягаючи на наших європейських цінностях і стандартах, прокладаючи шлях, яким вони повинні прямувати, аби приєднатися до ЄС. Висновки Комісії знаменують переламний момент у наших відносинах. Справді, це історичний день для народів України, Молдови та Грузії.Ми підтверджуємо, що вони свого часу належатимуть до Європейського Союзу. Наступні кроки зараз в руках наших держав-членів.»\nОлівер Варгеї, Комісар з питань сусідства\nНа думку експерта Фундації “Чинність закону” – Сергія Крижанівського, спираючись на висновки Європейської комісії, держави-члени ЄС тепер повинні обовязково одностайно ухвалити рішення щодо наступних кроків як України так і Єсропейського Союзу.\n“З огляду на висновки Комісії, заяви про членство в ЄС від України, Грузії і Молдови буде обговорено 23 і 24 червня на наступній Європейській раді. Тим часом ЄС підтверджує свої зобов’язання і надалі зміцнювати зв’язки та поглиблювати партнерство заради підтримки України, Молдови і Грузії, відповідно до наших Угод про асоціацію та Поглиблених і всеохопних зон вільної торгівлі.” – сказав Крижанівський\nСергій Крижаніський Фундація “Чинність закону”\n7 березня Рада Європейського Союзу запропонувала Єврокомісії представити свої висновки щодо цих заяв. 8 квітня 2022 року Україна отримала частину анкети щодо політичних та економічних критеріїв, а частину щодо acquis ЄС – 13 квітня. Україна надала свої відповіді 17 квітня і 9 травня. Грузія і Молдова отримали першу частину анкети щодо політичних та економічних критеріїв 11 квітня 2022 року, а частину щодо acquis ЄС – 19 квітня. Молдова надала свої відповіді 22 квітня і 12 травня. Грузія надала свої відповіді 2 і 10 травня.\nМітки: ВИСНОВКИ ЩОДО ЧЛЕНСТВА уКРАЇНИ У єсУкраїна ЄСчленство України ЄС


Викуп італійських авто. Скупка автомобілів з Італії | Avtoskypka\nІталійський автопром за багато років отримав своє світове визнання. Однак в житті кожного з нас можуть скластися різні непередбачені ситуації, коли доводиться розлучитися зі своїм транспортним засобом. Як і раніше, купити італійський автомобіль з салону коштує не малих грошей. Але як тільки справа стосується продажу, у багатьох власників опускаються руки: вартість таких машин залишає бажати кращого. У такій ситуації рекомендуємо звернутися в нашу компанію «AvtoSkupka», яка проведе викуп італійських авто терміново і дорого.\nВикуп італійських автомобілів\nІталійські машини вважаються найнадійнішими, респектабельними і оригінальними в своєму виконанні. Тому кожен власник такої машини хоче отримати за своє авто якомога більшу суму. Для продажу вживаного автомобіля багато хто використовує старі методи: подача оголошень в газети або інтернет майданчика. Але такі вид продажу може зайняти багато часу, та й варіант того, що ви отримаєте бажану суму, мінімальний.\nЩоб продати свою італійку швидко і дорого, рекомендуємо звернутися в нашу компанію «AvtoSkupka», яка проведе терміновий викуп італійських авто бу не тільки в Києві, а й в будь-якому місті України.\nНаша компанія здійснює викуп італійських авто Київ, незалежно від стану транспортного засобу. До нас ви можете звернутися з будь-яким автомобілем, навіть проблемним:\nскупка битих машин;\nавтомобілі в кредиті;\nнема на ходу;\nВикуп італійських авто дорого\nЯкщо вам необхідна скупка італійських авто дорого, ви не помилилися, що звернулися до нас. На сьогоднішній день існує досить багато компаній, що спеціалізуються на викупі транспортних засобів. Однак надані ними послуги можуть містити приховані комісії або паперову тяганину з вашим безпосереднім участю.\nЗвернувшись до нас, ви отримаєте дійсно реальну ціну за ваш автомобіль готівкою на руки без зайвої витрати часу і сил.\nЗа багаторічний досвід роботи ми розробили оптимальний план проведення операції на законних підставах. При зверненні до наших фахівців ви отримуєте:\nбезкоштовну оцінку транспортного засобу з виїздом фахівця до продаваної машині;\nабсолютну легальність і прозорість проведення операції купівлі / продажу;\nмаксимальну суму за ваш автомобіль готівкою;\nпроведення операції за один день;\nбезкоштовна послуга евакуатора в разі потреби;\nпопередня консультація у телефонному режимі;\nможливість прорахувати попередню вартість в онлайн режимі, через заявку на нашому сайті.\nТерміновий викуп італійських автомобілів\nСкупка італійських машин Київ відбувається за суворими правилами, які передбачають ряд послідовних дій:\nзвернення в компанію в телефонному або он-лайн режимі;\nоцінка транспортного засобу нашими фахівцями;\nнадання ключів від транспортного засобу;\nкредитний договір (якщо такий є);\nскладання договору купівлі / продажу;\nотримання грошей на руки за автомобіль.\nЯк бачите, у вас немає необхідності займатися пошуком оцінювача і потенційного покупця. Наші співробітники все зроблять за вас, а ви гарантовано отримаєте максимальну ринкову вартість за ваш автомобіль протягом одного дня. Звертаємо вашу увагу, якщо ви вже зверталися до фахівців з оцінки з інших компаній, рекомендуємо пройти повторну оцінку у нас. Це необхідно для того, щоб ви самостійно переконалися, що ваш автомобіль коштує набагато дорожче, ніж вам пропонували за нього до цього.\nВикуп італійських машин\nЯкщо вам необхідна скупка італійських автомобілів дорого і швидко, рекомендуємо звернутися в нашу компанію «AvtoSkupka». На сайті нашої компанії ви можете самостійно дізнатися максимальну ринкову вартість вашого авто. Для цього в спеціальній формі вам досить вказати рік випуску, марку автомобіля, вид палива і завантажити реальні фото машини на сьогоднішній день. Також при зверненні в нашу компанію до вас буде спрямований фахівець з оцінки транспортного засобу, після узгодження зручного для вас часу зустрічі.


Риназолін (краплі 0,1 мг/мл) застосовуються при закладеності носа, ринітах.\nГоловна - Продукція - Безрецептурні лікарські препарати - Риназолін® (краплі 0,1 мг/мл)\nДля дітей з народження до 1 року\nГострий риніт, алергічний риніт, напади неінфекційного вазомоторного риніту;\nдля відновлення дренажу та носового дихання при захворюваннях придаткових пазух порожнини носа, при євстахіїті у дітей віком до 1 року, пов’язаного з ринітом.\nДля усунення набряку перед діагностичними маніпуляціями у носових ходах у дітей віком до 1 року.\nПоказання. Гострі респіраторні захворювання, що супроводжуються закладеністю носа ...\nПоказання. – Гострий риніт. – Алергічний риніт. – Напади неінфекційного вазомот ...


Найкращий учитель-історик Київщини працює в Ірпінській школі №13 (відео) – ITV\nНайкращий учитель-історик Київщини працює в Ірпінській школі №13 (відео)\n21 січ 21:19\nУчитель історії Ірпінської школи №13, що в Гостомелі, Іван Козак став «Учителем року – 2020» на Київщині. В обласному турі конкурсу педагогічної майстерності, в номінації «Історія», він переміг 17 суперників.\n«Я йшов на конкурс із тим доробком, який я застосовую, реалізовую кожен день, і це не було для мене складною перемогою. Я просто робив те, що вмію», – розповідає педагог.\nІсторія – вчителька життя, каже він. І щоб діти це зрозуміли, учитель повинен бути креативним, працювати з сучасними технологіями й любити свою справу. «Новітні технології дозволяють новому поколінню – поколінню Z – постійно бути в курсі якоїсь нової інформації. У таких умовах учитель стає своєрідним знаннєвим дилером, який має наштовхнути на пошук інформації, а учні вже все зроблять самі», – зазначає Іван Козак.\nМультимедійна дошка, сучасна інтерактивна програма «Мозабук», програмні ігри – все це стає на уроці активним ресурсом для розкриття теми. А звичний смартфон перетворюється на прилад для закріплення матеріалу. «За допомогою смартфона ми проходимо тести на уроці. Одразу видно картинки – дуже часто є завдання з портретами або з картами. Все наглядно видно, і це дуже цікаво й зручно», – говорять учні.\nНещодавно з ініціативи Івана Козака шкільне фоє прикрасили зображення історичних персонажів. Учні малювали їх самі. Тепер разом із учителем часто проходять квести: визначають, які відомі постаті зображені на малюнках.\n«Іван Федорович, безумовно, професіонал, тому що нам цікаво ходити на уроки, і він дійсно може зацікавити нас якоюсь темою, розповісти її так, що ми запам’ятаємо», – відзначила одна з учениць.\nІван Козак працює в Ірпінській школі №13 уже шість років. Щороку отримує відзнаку «Гордість школи». Двічі перемагав у міському турі конкурсу «Учитель року». А початком цих перемог було перше місце в міському конкурсі «Педагогічний дебют». Діти вчителем пишаються і бажають йому подальших перемог. А він ділиться своїм професійним кредо: «Я хочу виростити зі своїх учнів справжніх громадян, відповідальних громадян нашої держави. У цьому – моя мета на майбутнє».