Naše činnost – MAS – Sokolovsko\nHome MAS Sokolovsko Naše činnost\n[vc_row][vc_column width=”1/2″][lsvr_content_box]MAS Sokolovsko o.p.s. usiluje prostřednictvím realizace projektů v rámci komunitně vedeného místního rozvoje, i realizací vlastních projektů jakožto NNO, o zlepšení kvality života a zhodnocení kulturního a přírodního dědictví Sokolovska. A to zároveň za respektování principů udržitelného rozvoje a principů implementace strategie MAS Sokolovsko.\nOd prvopočátku fungování Místní akční skupiny Sokolovsko jsme se snažili nespojovat naši existenci pouze se situací a vývojem v zemědělství. Neboť venkov ≠ pouze zemědělství. Aby byla venkovská část našeho regionu rovnoměrně a systematicky rozvíjena, musíme stavět na šířeji definovaných základech.[/lsvr_content_box][/vc_column][vc_column width=”1/2″][lsvr_content_box]Samozřejmě nemůžeme a ani nechceme pominout skutečnost, že venkovská komunita je tvořena více sektory, především tedy veřejnou správou, dále podnikatelskými subjekty a neziskovými organizacemi. Každý má svoji nezastupitelnou roli. Naším úkolem, a to nejen při tvorbě strategie, ale i při veškeré další činnosti, je právě zkombinovat a využít potenciál všech zainteresovaných stran k rovnoměrnému vývoji na našem venkově. Právě tím zabráníme vzniku případných disparit a deformací jak v oblasti sociální, ekonomické, politické či životního prostředí.\nNalezení sebelepších nástrojů pro rozvoj venkova není zárukou, že k tomuto rozvoji opravdu dojde. Podstatné je i to, jakým způsobem se tyto nástroje používají. Z toho vychází princip realizace projektů tzv. cestou VENKOV.[/lsvr_content_box][/vc_column][/vc_row][vc_row][vc_column][vc_column_text]\nPrincip realizace strategie cestou VENKOV\n[/vc_column_text][/vc_column][/vc_row][vc_row][vc_column width=”1/2″][lsvr_accordion toggle=”yes”][lsvr_accordion_item title=”Vize”]Vybrané projekty či akce musí být v souladu s vizí strategie MAS, aby byly naplněny její cíle, které byly definovány společnými silami partnerů MAS.[/lsvr_accordion_item][lsvr_accordion_item title=”Ekologie”]Princip zčásti navazuje na horizontální kritérium EU o udržitelném rozvoji, kde při realizaci podporovaných projektů musí být zajištěna rovnováha mezi sociálním, ekonomickým, ale i environmentálním rozměrem. V současnosti, kdy konzumní životní styl občanů rozvinutých států, ke kterým ČR patří, klade nemožné nároky na planetu, je snaha o udržitelný život nutností. Udržitelný rozvoj je úsilím o nalezení rovnováhy mezi kvalitou ŽP a rozvojem společnosti. Navíc venkovský prostor Sokolovska značně utrpěl na stavu životního prostředí, a to rozsáhlou těžební činností v posledních desetiletích. S útlumem těžby jsou obce postaveny před problém rozsáhlé rekultivace území. Proto by jednotlivé projekty měly přispívat ke kultivaci území, být šetrné k životnímu prostředí a přispívat k jeho větší kvalitě a kráse. [/lsvr_accordion_item][lsvr_accordion_item title=”Návratnost”]Vybrané projekty k realizaci by měly být za každých okolností rentabilní, tudíž by z nich měl plynout dostatečný ekonomický přínos a při ziskových projektech také stabilní finanční přínos. Jedině tak bude zajištěna dlouhodobá udržitelnost projektů.[/lsvr_accordion_item][lsvr_accordion_item title=”Kontinuita”]Nástroje pro uplatňování strategie mohou být úspěšné pouze za předpokladu, když si uvědomíme, že život na venkově se musí rozvíjet v kontinuitě dědictví minulých generací. Projekty by tedy měly navazovat na historický vývoj jak v oblasti hospodářské, tak i kulturní. MAS Sokolovsko má bohatou tradici např. v rukodělných řemeslech, kterou nelze opomenout. Zde se může výrazně projevit princip kontinuity, kdy podporovaný rozvoj tradičních řemesel, zpracovávajících místní suroviny, přináší nová pracovní místa. Zároveň je však potřebné si uvědomit, že i my jsme tvůrci dědictví, které po nás převezmou příští generace, a s tímto vědomím tedy musíme přistupovat k rozvoji našeho venkova. Proto také strategie pro období 2014+ nevyhnutelně navazuje na předešlou strategii MAS a na získané zkušenosti ze zapojení do iniciativy Leader v letech 2007-2013. [/lsvr_accordion_item][lsvr_accordion_item title=”Otevřenost”]Jedná se o princip otevřenosti předkládaných projektů všem skupinám obyvatel, a to zejména těm znevýhodněným. Princip navazuje na horizontální kritérium EU o rovných příležitostech. Na projektech se tedy také bude hodnotit, do jaké míry jsou otevřené a přínosné pro skupiny ohrožené sociálním vyloučením jako jsou např. dlouhodobě nezaměstnaní, osoby s nízkou kvalifikací, osoby tělesně a duševně postižené, atd. Ze zkušenosti z předešlého programového období je naší snahou více podpořit neziskovou sféru, která má omezené možnosti získávání dotačních prostředků ve srovnání s veřejnou sférou. S otevřeností souvisí také transparentnost všech procesů spojených s přípravou a realizací strategie komunitně vedeného místního rozvoje.[/lsvr_accordion_item][lsvr_accordion_item title=”Vzájemná spolupráce”]Je to princip, který navazuje na místní partnerství podporované metodou Leader, přičemž nevyzdvihujeme pouze vzájemnou spolupráci a partnerství při komunitním plánování MAS, ale také při realizaci integrované rozvojové strategie prostřednictvím vybraných projektů. Během dosavadní činnosti MAS vzájemná spolupráce získala i rozměr kooperace s dalšími českými, německými, rakouskými a finskými MAS. [/lsvr_accordion_item][/lsvr_accordion][/vc_column][vc_column width=”1/2″][lsvr_content_box]Naplnění výše uvedených principů “VENKOV” bude také promítnuto v rámci hodnotících kritérií pro výběr podpořených projektů.\n[/lsvr_content_box][lsvr_image lightbox=”yes” image=”3274″ size=”full” max_width=”800″][/vc_column][/vc_row][vc_row][vc_column][vc_column_text]\n2006 – Založení MAS Sokolovsko\nMístní akční skupina patří k nejmladším na území celé České republiky. K založení MAS Sokolovsko došlo v roce 2006. Od té doby má na svém kontě několik realizovaných projektů. V dubnu roku 2006 byla za profesionální spolupráce se společností ABRI, s.r.o., zpracována tzv. žádost o “Osvojení schopností Místní akční skupiny Sokolovsko – obecně prospěšná společnost”, žádost byla předložena do Operačního programu Rozvoj venkova a multifunkčního zemědělství[/lsvr_content_box][lsvr_content_box]\n2007 – vlastní Leader Sokolovsko\nPředstavitelé MAS Sokolovsko se po dlouhém čekání na výzvu Leader ČR rozhodli zrealizovat vlastní Leader Sokolovsko 2007. Byly vytvořeny základní dokumenty (příručky pro žadatele, výzvy, smlouvy, závěrečné zprávy atd.) založené na principu programu Leader. Zájem žadatelů zrealizovat své projekty byl velký. V tzv. vlastním Leaderu Sokolovsko bylo finančně podpořeno 8 projektů. Uskutečnění vlastního Leaderu bylo zkušeností, kterých se využilo v Leaderu ČR.[/lsvr_content_box][/vc_column][vc_column width=”1/2″][lsvr_content_box]\nIntegrovaná strategie rozvoje MAS Sokolovsko 2007–2013\nV lednu 2007 byla zpracována Integrovaná strategie rozvoje MAS Sokolovsko (rozvoj místního partnerství na období 2007-2013). V rámci zpracování strategie bylo uspořádáno 6 worskhopů, kterých se účastnili zástupci měst a obcí, podnikatelé a zástupci nevládních neziskových organizací. Na těchto pracovních setkáních probíhala tvůrčí spolupráce, která vedla ke kvalitnímu vytvoření strategie.\nStrategie byla zpracována facilitátorem ABRI, s.r.o. Strategie rozvoje je dokument sloužící potřebám 34 obcí a měst MAS Sokolovsko s téměř 70 tisíci obyvateli. Jedná se o zásadní rozvojový dokument MAS a zároveň jistý doklad připravenosti a schopnosti samostatného fungování MAS. Hlavním atributem zpracování dokumentu je “opravdovost”.\nIntegrovaná strategie rozvoje MAS Sokolovsko (rozvoj místního partnerství na období 2007-2013)\n[/lsvr_content_box][/vc_column][/vc_row][vc_row][vc_column][lsvr_content_box]V současné době se MAS Sokolovsko věnuje naplňování Strategie komunitně vedeného místního rozvoje, přípravě a realizaci našich vlastních projektů a dalších aktivit.[/lsvr_content_box][/vc_column][/vc_row]


Klaus junior: Chystám zákon o svobodě slova na internetu • RESPEKT\nKlaus junior: Chystám zákon o svobodě slova na internetu\nSPD pořádala seminář Svoboda projevu a právo občana na pravdu\n10. 9. 2018 | aktualizace 11. 9. 2018 13:06\n„V prvé řadě si dovolím poděkovat osudu, že navzdory současným neomarxistickým tendencím mohu stále ještě dámy oslovit jako dámy, a pány jako pány,“ začíná svůj projev místopředseda Poslanecké sněmovny a předseda SPD Tomio Okamura. „Veřejné zpravodajství kolem nás není v drtivé většině naplnění svobody slova, ale propagandou. Problém dneška spočívá v tom, že média a novináři se vydávají za nezávislé pozorovatele, na které neplatí žádná pravidla,“ dodává vzápětí. Dále se Okamurův příspěvek vyvíjí pro tohoto politika již typickým způsobem - v podobě stížností na diktát elit, které manipulují veřejným míněním, na stupňující se cenzuru „ne-mainstreamových“ názorů či na neobjektivitu veřejnoprávních médiích v čele s Českou televizí.\nNacházíme se ve Státních aktech Poslanecké sněmovny na pondělním semináři nazvaném Svoboda projevu a právo občana na pravdu, který zorganizoval místopředseda zahraničního výboru a poslanec za SPD Jiří Kobza. Kromě poslanců Václava Klause mladšího z ODS, zmíněného Okamury a poslance Kobzy má postupně vystoupit i Ladislav Jakl - senátorský kandidát za Okamurovu partaj a bývalý blízký spolupracovník prezidenta Václava Klause, jenž na sebe v nedávné době upozornil výrokem, že volební právo pro ženy byla historická chyba, která zničila tradiční rodinu – nebo bývalý ministr zdravotnictví v Zemanově vládě Ivan David.\nTen stejně jako Jakl v senátních volbách kandiduje za SPD a je jedním z lídrů webu Nová republika, který vede ministerstvo vnitra jako dezinformační server. Na seznamu panelistů nechybí ani Petr Žantovský, člen Rady České tiskové kanceláře, pravidelný přispěvatel webu Parlamentní listy a dlouholetý obhájce alternativních médií. Vystoupení jsou proložena příspěvky z akademické sféry – konkrétně od vedoucího katedry mediálních studií Jana Jiráka nebo politologa Pavla Hynčice z Univerzity Jana Ámose Komenského v Ústí nad Labem. Kvůli dvěma posledně zmíněným - aspoň podle reakcí– nicméně hosté očividně nepřišli.\nSál je plný, na židlích i po stranách posedává přibližně stovka hostů. Dorazili příznivci Tomia Okamury, lidé, kteří provozují alternativní servery nebo na nich publikují, straníci a dobrovolníci SPD a několik novinářů. V postarším publiku nicméně už na první pohled vyčnívá skupinka dvaceti dívek. Jedná se o druhý ročník pražské Střední odborné školy Drtinova, která sídlí nedaleko na Smíchově. „Bylo to povinné místo dnešního vyučování,“ nesměle odpovídá na otázku Respektu černovlasá studentka a ostatní dívky přitakávají. „Paní učitelka říkala, že je to v rámci předmětu sociální právo. Není to poprvé. Už jednou jsme byli na akci od SPD týkající se islámu,“ dodávají.\n„Jaký z toho bude výstup, ještě nevím. Jak jsem se s nimi průběžně bavila, vypadá to, že je to zaujalo. Problém v účasti na takové akci nevidím,“ říká vyučující L`ubica Drnáková, které pozvánka na seminář přišla před několika týdny do emailové schránky a v rámci základů společenských věd se rozhodla se studenty do sněmovny jít.\nTo už je seminář v plném proudu. „Je zřejmé, že v naší mediální krajině je něco shnilého. Média, zejména ta označovaná za mainstreamová - a z nich nejvíce Česká televize, se chovají jako propagandistický nástroj užívaný jednou částí politického či společenského spektra. Prosazují zájmy, které rozdělují společnost. Podobně jako mezi různé segmenty veřejnosti vkládala pasti a propasti totalitní propaganda,“ říká na úvod Petr Žantovský.\nSvůj příspěvek zaměřil právě na kritiku České televize a zpochybnil dodržování její role. „Vážně si myslíte, že Česká televize dodržuje roli stanovenou jí zákonem, když je potřeba svolávat konference typu té dnešní?“ ptá se řečník spíše sám sebe. „Novináři překrucují fakta, vymýšlejí a zamlčují některé informace, aby změnili naše postoje a rozhodovací priority a aby poskytli alibi pro budoucí kroky těch, kteří je ovládají.“\nMédia podle radního ČTK ve výsledku vytváří novou verzi reality - nebo ji čtenářům a divákům přímo pod nosem vyrábějí v podobě pseudoudálostí. „Není divu, že důvěra v novináře rapidně klesá, jak uvádí výzkum Centra pro veřejné mínění,“ obhajuje předchozí výroky Žantovský. Konkrétních příkladů – například zmiňovaných pseudokauz - se ale posluchači nedočkají.\nNejvětší ohlas získal proslov poslance ODS Václava Klause mladšího, který se rozhovořil na téma cenzury a boje proti fake news. Klause podle jeho slov znepokojuje, jak se v Česku začíná dělit způsob komunikace na dvě kategorie: „Je tu fair speech, mluva, která nesmí urazit nikoho z těch sociálně utlačovaných skupin a podobně, většinou to spíš připomíná Orwellův newspeek, kdy už se nemůžete nikoho dotknout. Pak tu je hate speech, tedy vystoupení, které může někoho urazit či se někoho dotknout. Následně přicházejí lidé typu šéfredaktorů, cenzorů nebo správců sociálních sítí, kteří rozhodují, do jaké kategorie vaše výroky patří. To není svoboda projevu,“ rozčiluje se Klaus, podle kterého by s výjimkou výzev ke genocidě neměly být žádné myšlenky a názory omezovány.\n„Jako má Serena Williams právo říct, že chování rozhodčího považuje za sexismus, vy byste měli mít právo říct, že kdyby byla bílá, dostane daleko vyšší trest. Nebo kdyby byla muž, dostane daleko vyšší trest. To už říkat nemůžete, protože budete považováni za rasistu nebo sexistu,“ doplňuje Klaus a z publika zazní smích. „Žijeme v konstruktu marxistů, že jsou tu nějaké třídy utlačované.“\nDiváky nejvíc zaujme Klausovo oznámení, že chystá návrh zákona, který by podle poslance zaručoval svobodu slova na internetu: provozovatelé sociálních sítí by směli blokovat jen příspěvky nabádající ke zmíněné genocidě a podobně - co „podobně“ znamená, se ale posluchači nedozvěděli. Všechno ostatní by museli ponechat, pokud by chtěli nadále působit v České republice. „Díky internetu skončila doba, kdy se v televizi o půl osmé o politikovi odvysílalo něco špatného a byl to jeho konec - noví západní marxisté si to ale uvědomili a chtějí dostat sítě a internet pod kontrolu. Začíná se to velmi dramaticky zvyšovat, role aktivních udavačů a celkově atmosféra na sítích houstne,“ zdůvodnil chystaný návrh Klaus mladší. Příspěvek syna bývalého prezidenta končí mohutným potleskem a několikrát se ozývá „Opakovat!“.\nPo krátké přestávce následuje příspěvek Ladislava Jakla, který se opět snaží přítomné varovat, že „v zájmu dobra“ se začíná v Česku omezovat svobodu slova: „Žádná diktatura v dějinách nikdy nepřišla s tím, že je tu, abych nás obrala o svobody, zotročila nás a utlačovala. Tak to nikdy diktatury nepřicházejí. Přicházejí s tím, že lidem nabízejí dobro.“\nJakl mluví o nedávné zkušenosti s Českou televizí, která má být podle jeho slov důkazem tohoto omezování. „Když jsem se účastnil jedné televizní debaty s nějakým bostonským znalcem koňských zadků, tak jsem si potom přečetl v mnoha médiích vážně myšlené úvahy, že svoboda slova nemůže být pro každého a bezbřehá – že nositelé těch věcí, které se nazvou třeba jako lži, ne jako jiný názor, nesmí být vpuštěni do debaty,“ popisuje červencovou účast v pořadu České televize Události, komentáře.\nTen nabídl netradiční debatu mezi Jaklem a profesorem Bostonské univerzity Igorem Lukešem o vstřícném postoji amerického prezidenta Donalda Trumpa k Putinovi. Lukešovi vadily Jaklovy výroky coby komentátora radikálního webu Protiproud – kdy například tvrdil, že je v americkém zájmu, když Trump staví názor Vladimira Putina nad zjištění amerických zpravodajských služeb. Lukeš to přirovnal k otevřeným lžím a výmyslům podobajícím se dezinformacím z Kremlu, přičemž Jakla označil za pána „s koňským ohonem na hlavě“.\nPo odvysílání se v médiích sice otevřela diskuse o vyváženosti zpravodajství, nicméně v ní nezaznělo, že by se Jakl neměl k tématu vyjádřit. Mluvilo se pouze o tom, zda je vhodné do pořadu současně zvát odborníka s politikem. Podle Jakla je to přesto důkaz, že v České republice platí svoboda slova jen pro někoho.\nNa motiv, že i urážející názory by se měly říkat nahlas, navazuje Ivan David. „Kdo neumí či nechce na správném místě souhlasit, může zapomenout na kariéru v dosahu státní moci. Tomáš Garrigue Masaryk říkal, že demokracie je diskuse. To je podle mě trochu málo. Bez nesouhlasu je diskuse jalová,“ říká například. „Někdo se nám snaží namluvit, že pravdivé mohou být jen informace, nikoliv názory. (…) Právo na pravdu ale znamená i právo na vyjádření názoru, ať už je jakýkoliv.“\nK překvapení publika se na semináři nakonec objeví i pražská dvojka na komunální kandidátce hnutí ANO Patrik Nacher - podle organizátora Kobzy jako náhrada za chybějícího Stanislava Novotného, předsedy Asociace nezávislých médií, jež sdružuje české dezinformační a manipulativní weby. „Mám pocit, že už jen účast v tomto sále, v dnešní době a na toto téma je občanská statečnost," prohlašuje na úvod Nacher. „Zažíváme něco, co se nenazývá cenzurou, ale jako cenzura se to chová," říká v krátkém příspěvku.\nNa otázku týdeníku Respekt, zda do svobody slova spadá i vyjádření bývalého tajemníka SPD Jaroslava Staníka, který je obžalován kvůli nenávistným výrokům ve sněmovně a který v parlamentu pro hnutí stále pracuje, nikdo z řečníků přímo neodpověděl. Podle svědků Staník v tamní restauraci minulý říjen mimo jiné vyzýval, aby se „homosexuálové, Romové a Židé stříleli už po narození“. „Myslím, že je to plně otázka soudu a my k tomu nemáme co říct,“ reagoval jen Jiří Kobza. A jestli výroky pana Staníka poslanec schvaluje? „Já to nebudu komentovat, to je na rozhodnutí soudu,“ dodává. „My jsme tuhle provokaci čekali.“\nJinak žádné opačné reakce mezi přednášejícími v průběhu dopoledne nezaznívají, konfrontační nejsou ani otázky z publika na závěr. Po potlesku lidé ze semináře postupně odcházejí, někteří si s sebou odnášejí turisticko národovecký časopis My z Čech, Moravy, Slezska a Slovenska - šéfredaktorem je Petr Hájek, bývalý tiskový mluvčí Václava Klause. Pořizuje se několik fotografií s řečníky. Zbylí přítomní ještě naposled zpozorní v okamžiku, kdy se postarší pán ve dveřích sálu hlasitě zaraduje, že uvnitř zdarma obdrženého magazínu našel novou báseň Jaromíra Nohavici.


Množství:12Varianta:×Všechny varianty STERNTALER Slouch-Beanie hráškově zelen\nPopis výrobkuTo by se Vám také mohlo líbitTyto výrobky byly také koupenyČíslo výrobku: A164329\nModerní Slouch-Beanie čepice s proužky. Detaily: Materiál: 95% bavlna, 5% elastan Praní na max. 40° C Informace o zaslání\nse v daný den doručit. Jestliže Vás nezastihne, opakuje se totéž následující pracovní den. Pokud Vás ani druhý den nezastihne, zůstává balík po 10 dnů uložen na depu PPL. Pak je nám vrácen. STERNTALER Slouch-Beanie hráškově zelenVelikost:- Vybrat velikost -\n49 cm MOC¹ 355 Kč219 Kč


Soud poslal podvodníky na několik let za mříže - Deník.cz\nSoud poslal podvodníky na několik let za mříže\nHradec Králové – Připravit leasingovou společnost lstí o téměř sedm milionů korun se pokoušela trojice podvodníků z východních Čech, která stanula před Krajským soudem v Hradci Králové.\nVe středu 25. května si Zdeněk Medřický, Josef Štípl a Vladimíra Štíplová vyslechli rozsudek. Zdeňka Medřického uznal soud v jednom ze tří žalovaných skutků vinným a uložil mu dvouapůlletý trest odložený na zkušební dobu čtyř let. Vladimíra Štíplová byla obžaloby zcela zproštěna. „U těchto obžalovaných se v daných bodech nejednalo o spáchání trestného činu,“ objasnil důvody předseda senátu Petr Mráka.\nNejpřísněji byl potrestán Josef Štípl. Ten byl uznán vinným ve všech bodech obžaloby. Odpykat si má sedm let. Rozsudek však ještě není pravomocný. Státní zástupce i obhájci si ponechali lhůtu na odvolání.\nPodle obžaloby udělil právě Zdeněk Medřický Josefu Štíplovi plnou moc k vyřízení leasingových smluv na nákup dvou tahačů a přívěsu ze zahraničí. Na tom by nebylo nic neobvyklého. Avšak v uzavřených smlouvách nakonec figurovala jiná společnost, než která tahače i s přívěsy pořídila. „Peníze byly nakonec poukázány jinému subjektu, než který vozidla dodal. Tím dané společnosti vznikla škoda převyšující 3,8 milionu korun,“ píše se ve spisu. Navíc leasingové společnosti vznikla škoda ještě o dva miliony vyšší.\nPeníze nakonec byly údajně převedeny na účet Vladimíry Štíplové, která je následně vybrala. Jak byly miliony dál použity, se vyšetřovatelům nepodařilo zjistit. Splátky leasingu poté obžalované už nezajímaly.\nPodobným způsobem se měl pokusit Josef Štípl a Zdeněk Medřický připravit leasingovou společnost o dalších 1,6 milionu, když uzavřeli smlouvu na nákup lodi. Peníze sice Josef Štípl získal, avšak loď nikdy do České republiky nepřivezl. Zaplacena byla v tomto případě pouze jistina a tři měsíční splátky.


Zažijte FANTAstický Halloween! - Story\nZažijte FANTAstický Halloween!\nHalloween je u nás stále populárnější. Každoročně jsou s ním spojeny bláznivé i děsivé kostýmy, dýně či černá a oranžová barva. Oranžová je i barvou oblíbené značky limonád FANTA, která si pro vás letos připravila zábavou a fantastickými hosty napěchovanou halloweenskou párty!\nVstupenky na FANTAstický Halloween lze koupit pouze v předprodeji na www.smsticket.cz nebo na www.ticketportal.cz. Nenechte tuhle akci jen tak vyšumět!\nVíce informací o akci FANTAstický Halloween najdete na facebookových stránkách.\nUrčitě vám přijde vhod sladké osvěžení. Pět z vás má nyní šanci získat balík limonád Fanta - 24 ks 0,5l PET lahví Fanta pomeranč! Stačí jen správně odpovědět na soutěžní otázku a mít trochu štěstí.


Nebylo opuštění CRT monitorů zbrklé? | high-voltage.cz\nNebylo opuštění CRT monitorů zbrklé?\n31.10.2019 18:59 sepsal Sledge\nPo nekonečném laborování s Dosboxem, po zpravidla neúspěšných snahách přimět starší windowsí hry ke koukatelnému zobrazení skrze rozličné wrappery a scalery, po všem tom rozplizlém škálování a patlacích filtrech vyhlašuji porážku. Jak tu stojím (no dobře, ležím na gauči na hromadě rozdrobených lupínků) přísahám - pořídím si starý dobrý CRT monitor! Ne, nezešílel jsem. Podle videa z kanálu Digital Foundry je kvalitní CRT obrazovka i na nové hry lepší než LCD!\nDo mysli se vtírá se nepříjemná otázka: neudělali jsme chybu, když jsme na CRT monitory zanevřeli? Nenechali jsme se zlákat falešným pozlátkem obrazovek sice placatých, ale jinak téměř ve všech ohledech, snad vyjma geometrie obrazu, horších?\nJistě, prastaré a vysvícené 14" VGA monitory byly o zrak, ale vzpomeňte na CRTčka z přelomu tisíciletí (a mladší). To přeci bylo úplně jiné kafe. Vysoká rozlišení v rozumných obnovovacích frekvencích, solidní geometrie, více či méně ploché obrazovky... Na Samsung 757p vzpomínám vyloženě v dobrém! A že to byly velké těžké mrchy, jejichž stěhování na LAN párty rovnalo se fyzické trýzni? No co, trocha posilování před partičkou Starcraftů může ajťákovi jen prospět!\nHmm, ale kde takové nějaké slušné CRTčko sehnat?\nZahodit CRT monitory byla strašlivá chyba Pixel’s depression\n"Nebylo opuštění CRT monitorů zbrklé?"\nZa mě tedy rozhodně ne :-) S počítači si hraji někdy od roku 1983/4, tehdy ZX Spectrum, pak Atari STe, a musím říct, že co mi vždycky vadilo, tak blikající televizory/monitory. Vždy to byla absolutně největší slabina a příchod plochých LCD s mnohem výraznějšími barvami, ostrým obrazem a bez jakéhokoli chvění či čehokoli podobného jsem uvítal jako spásu.\nHraním na nejrůznějších emulátorech trávím většinu volného času a netrpím pocitem, že by to bylo horší než na původním “železe”. Obraz používám nefiltrovaným, bez jakékoliv emulace prokládání či čehokoli jiného, jen pokud to jde se zapnutou korekcí poměru stran. Maximálně zapínám celočíselné škálování 2x, 3x atd., co to jen můj 24″ monitor HP dovolí.\nV emulátorech se dá ještě leccos zachránit softwarově, ale LCD monitor u starého DOSového PC, nebo třeba SEGA Mega Drive na LCD televizi, to je prostě tragédie :( Btw. s těmi barvami bych nebyl takový optimista, IPSka mají sice zářivě syté barvy, ale co obvykle předvádějí v odstínech směrem k černé, to je peklo.\nBtw. jak píšu v té šortce, bavím se o “poslední vlně” CRTček, samozřejmě souhlasím, že klasický starý levný VGA monitor je blikající slepota na pochodu :)\nAsi jsem divný, já prostě rád kostičkovaný obraz s ostrými (a hlavně rovnými) hranami :-) Ale já jsem celkově asi jiný, mým primárním OS je už od roku 1997 Linux, takže jsem většinu her hrál pod nejrůznějšími typy emulací, včetně raných experimentů s DOSBoxem či Wine :-D\nSpotřeba, pekelná ergonomie (resp. peklo přizpůsobit umístění dlouhé těžké krabice pro dlouhodobou práci), degausování, nutnost manuálního nastavení každého aspektu obrazu, v mém případě i životnost (4 roky). Na CRT fakt nevzpomínám s láskou a přechod na LCD už v roce 2003 pokládám za pozitivní posun vpřed :)\nJá to vítal úplně stejně, zvlášť poté, co jsem několikrát tahal 17″ CRT napříč Prahou :) Ale poslední dobou nějak… střízlivím, nebo co. Když jde o staré hry, není to dobré. Samozřejmě se nebavím o práci, tam LCD jasně vítězí, koukat celý den do texťáku na CRTčku bych doopravdy nechtěl :)\nJá měl svůj 17 palec ADi rád. Vyměnil jsem jej jenom proto, že skapal.\nJá svůj Samsung někomu daroval. Ale to už je takových let, že ani nemá smysl stopovat komu :)\nJá jsem necelý rok zpět předal funkční 14″ AOC sběrně, rovnou ze sklepa.\nJestli bude diskuze pokračovat v tomto duchu, snad toho i začnu litovat :)\nJá končil 21″ s EIZO s Trinitron obrazovkou, díky které vážil 35 kg a musel jsem zpevňovat stůl . Ale obraz byl parádní, pokud nevadily dva proužky typické pro Trinitron obrazovky (tuším, že to byly nějaké napínací/zpevňovací dráty).\nJá pořád skladuju pár větších a kvalitních kousků přes 20″ na půdě.\nAsi né kvůli tomu že bych na nich chtěl zase hrát i když barvy a krásná plochá obrazovka mého SUNu (Vyrobila SONY pro grafické stanice) na 100Hz byla vážně moc pěkná. Ale je to prostě hrozně velký a těžký krumpl. Držím si ho kvůli škále připojení které akceptuje, PC, Apple a hlavně Silicon Graphics. Nahrál jsem se s ním ale dost a dost, měl jsem ho natolik rád že jsem si ho s sebou přitáhl z USA, No a i dneska se prostě hodí. Mimochodem na sběrném dvoře se objevují CRT vcelku běžně. Takže bych to zkusil tam, být vámi pokud po nějakém zatoužíte.


Holoubkov B cestu do Kakejcova nenašel - Rokycanský deník\nHoloubkov B cestu do Kakejcova nenašel\nROKYCANSKO -Fotbalová okresní soutěž dospělých pokračovala osmým dějstvím. Neobešlo se bez dvou smutných případů. Holoubkov B nepřijel do Kakejcova a ve Zbiroze se hrála symfonie názvem Nedokončená. Postaral se o to horkokrevný domácí příznivec, který inzultoval rozhodčího…\nKakejcov–Holoubkov B nehráno – podle našich informací se hosté nesešli v dostatečném počtu, a tak na jih ani neodjeli.\nZbiroh B–Volduchy B 1:4, předčasně ukončeno. Hodně smutná záležitost s inzultací rozhodčího v 83. minutě! Dnes se případem budou zabývat odborné komise OFS. Výsledek je započítán v tabulce, ale vše může být jinak. Dnes jsou aktéři (tedy zástupci Zbiroha i Volduch a rozhodčí) povinni dostavit se na jednání DK!\nPříkosice B–Líšná 7:2 – Čechie si s chutí zastřílela a odnesl to tým, který byl po třetím kole na špici. teď se ale propadá stále hlouběji. Debakl zmírnil dvěma trefami Hrdlička, zatímco za Příkosice se dvakrát prosadili Šnajdr, Jan Novák i Pražák a jednou Anýž.\nRaková B–Hrádek B 0:10 – záloha pořádajícího Sokola utrpěla další nářez. Desítka chutnala domácím hořce.\nBřasy B–Lhota 6:0 (2:0) – na kopci v Březině lídr nezaváhal. Třikrát pálil do černého Vladimír Kroc, jednou Lukáč, ěrný a z penalty Majer.\nSkomno B–Radnice B 0:1 – ve vyrovnaném měření sil se radovali hosté. Postaral se o to Chvojka ve 32. minutě\nStrašice B–Mirošov B 6:0 (2:0) – Spartak si usmiřuje fanoušky alespoň v nejnižší třídě. Dvakrtá Cibula s Klírem a jednou Sedlák s Krákorou přelstili obranu jižanů.\nAktuální tabulka1.Břasy B 6 0 1 30: 7 18\n2.Strašice B 5 1 2 22:19 16\n3.Hrádek B 5 0 2 42:1215\n4.Zbiroh B5 0 3 33:20 15\n5.Cheznov. B 4 1 2 22:16 13\n6.Volduchy B 4 1 3 19:21 13\n7.Radnice B 4 0 3 19:13 12\n8.Lhota 4 0 4 15:22 12\n9.Kakejcov 3 2 119:1211\n10.Skomelno 3 1 3 19:18 10\n11.Příkos. B 3 1 4 25:26 10\n12.Holoubkov 3 0 411:22 9\n13.Líšná2 1 5 21:277\n14.Mirošov B 0 0 7 8:340\n15.Raková B 0 0 7 6:420


Majetek | ABRA\nMám zájem o předvedení Majetek\nTento modul zajišťuje komplexní evidenci hmotného, nehmotného, dlouhodobého a drobného majetku. Pracuje s pořizovacími doklady, provádí zařazení majetku, umožňuje přeceňování (resp. technické zhodnocování), dovoluje vyčíslovat a účtovat daňové a účetní odpisy, vyřazovat majetek zcela nebo částečně.\nModul se každý měsíc postará o vyčíslení odpisů, jejichž přehled (včetně odhadu budoucího vývoje) zobrazí v souhrnných grafech. Díky provázanosti s účetnictvím se odpisy i pořizovací údaje automaticky promítnou do potřebných účetních dokladů.\nModul Majetek Vám přinese\nPřehled o zůstatkové ceně a ostatních cenách na kartě majetku.\nČlenění majetku podle druhu, fyzického umístění a odpovědné osoby.\nDefinovatelné účetní i daňové odpisové skupiny majetku.\nPodporu evidence souboru movitých věcí majetku obsahujících oceněné prvky.\nAgendy Pořízení majetku a Změny cen majetku s možností čerpání částek z pořizovacích dokladů (faktur aj.).\nMožnost daňového odpisování podle účetních odpisů a naopak.\nGrafické zobrazení časového průběhu odpisů.\nNapočtení odpisů až do úplného vyřazení, možnost sledování vývoje odpisů v budoucích letech.\nKromě jednoduchých karet majetku eviduje modul také majetek obsahující neoceněné prvky; eviduje soubory movitých věcí Agendy majetku obsahující řadu variant tiskových výstupů včetně odpisového plánu.\nVýpočet odpisů zohledňuje změnu vstupní ceny – například její zvýšení v případě technického zhodnocení.\nInvestovali jste do stavebních úprav, ale za technické zhodnocení je lze považovat až po kolaudaci? I s tím si systém poradí. U nákupního dokladu umí nastavit, jaká část se později uplatní při přecenění majetku.\nSystém podporuje různé varianty a metody odepisování včetně možnosti ruční editace.\nVyřazení majetku může být částečné (snížením vstupní a zůstatkové ceny) nebo úplné (vyřazením majetku z evidence).\nAutomatické předvyplnění. Díky provázanosti s Nákupem a Skladem se u karty majetku předem vyplní pořizovací cena.\nKaždý majetek má svou odpovědnou osobu, kterou lze jednoduše vybrat z Adresáře osob.\nZískáte kompletní přehled o dlouhodobém i drobném majetku.\nPřehled o budoucích odpisech usnadní plánování.\nOdpisy lze zobrazit ve formě grafů s možností nastavení vlastních parametrů.


Hrad Karlštejn symbolicky zahájil rozsáhlou rekonstrukci - Berounský deník\nHrad Karlštejn symbolicky zahájil rozsáhlou rekonstrukci\nKarlštejn – V obřadní síni hradu Karlštejn byla v pondělí symbolicky a slavnostně zahájena rozsáhlá obnova jedné z nejkrásnějších českých památek. Oblíbené sídlo Karla IV. čeká obnova za 95 milionů korun. 85 procent z toho pokryje dotace z Evropské unie, 14 milionů korun na ni uvolní Národní památkový ústav a milion korun půjde z vlastních zdrojů hradu.\nV obřadní síni hradu Karlštejn byla v pondělí symbolicky a slavnostně zahájena rozsáhlá obnova jedné z nejkrásnějších českých památek. | Foto: Deník / Šimková Romana\nRekonstrukce hradu se uskuteční za plného provozu a potrvá až do roku 2022. „Hrad tak zůstane při rekonstrukci návštěvníkům otevřený. Lidé se ale musí připravit na krátkodobé uzavírky v některých částech Karlštejna,“ upozornila ředitelka Národního památkového ústavu Naďa Goryczková s tím, že hrad Karlštejn sice vyvolává pocit stability, nicméně i tento velikán trpí jak skrytými neduhy, tak vysokým návštěvnickým provozem. „Proto již nestačí prováděná údržba a památka vyžaduje větší stavební zásah,“ dodala Naďa Goryczková.\nProjekt této několikaleté investiční akce počítá s obnovou chátrajících přízemních, suterénních a sklepních prostor Císařského paláce, arkádového přístavku, skalního sklepa a východní části hradního purkrabství. Zde se zřídí moderní návštěvnické centrum. Obnovené prostory se zpřístupní veřejnosti a počítá se, že poslouží jako výstavní síně, ve kterých budou umístěné nové expozice.\nObnovy se dočká také užitková zahrada na jižním parkánu a renovací projdou též inženýrské sítě. Součástí projektu je i pořízení časosběrných dokumentů, které zachytí průběh rehabilitace hradu a vytvoření virtuální podoby. Jedním z cílů této investiční akce také je kromě umožnění odbavit více návštěvníků i větší komfort.\nSlavnostního zahájení se v pondělí zúčastnila ministryně pro místní rozvoj Klára Dostálová a ministr kultury Ilja Šmíd. „Karel IV. vybudoval hrad Karlštejn v roce 1348. K letošnímu roku to je 670 let, což je určitá symbolika. Pan kastelán mi dnes říkal, že se hrad Karlštejn v historii nikomu nepodařilo dobýt. Podařilo se to až návštěvníkům. Jsem velmi ráda, že turisté hrad Karlštejn tak hojně navštěvují. Sám Karel IV. nemohl tušit, kolik lidí se bude na jeho oblíbeném hradu každoročně pohybovat,“ uvedla ministryně pro místní rozvoj Klára Dostálová.\nŘeditel územní památkové správy Národního památkové ústavu Dušan Michelfeit sdělil, že stavební práce by se měly zahájit v příštím roce. „Nyní jsme ve fázi, ve které se zpracovává projektová dokumentace pro realizaci,“ uvedl Dušan Michelfeit.\nPodle něho se z opravovaných prostor stanou moderní a reprezentativní. Z nádvoří hradu zmizí dřevěný stánek a vstupenky se už nebudou prodávat u okénka, ale v atraktivních pozdně gotických prostorách ve východní části purkrabství. Návštěvníci tam budou mít k dispozici i obchod se suvenýry a občerstvením. Z této části hradu se bude zároveň vycházet na terasu, která vznikne na střeše nových toalet postavených na jižním parkánu. Staré a historické toalety zmizí.\nV rámci rekonstrukce vznikne v opravovaných prostorách kinosál pro 20 lidí a čtyři nové expozice. Půjde o výstavy o karlštejnském vinařství a kamenických prvcích a virtuální model hradu. V Císařském paláci vznikne expozice tesařských prvků, která bude přístupná při akcích pořádaných v multifunkčním sále. V kinosále se návštěvníci dozvědí zajímavé informace o hradě a při vlastní prohlídce už budou mít určité informace o hradě.\nHrad Karlštejn Karel IV. vybudoval jako místo pro uložení královských pokladů, především sbírek svatých relikvií a říšských korunovačních klenotů. Patří k nejnavštěvovanějším památkám v republice.\n„Záměrem projektu je naplnění dlouhodobé vize obnovy a zachování národní kulturní památky státního hradu Karlštejn pro další generace,“ uvedl při zahájení ministr kultury Ilja Šmíd.


Recenze knihy „Den trifidů“ od Johna Wyndhama - Blog iDNES.cz\nRecenze knihy „Den trifidů“ od Johna Wyndhama\n1. 08. 2018 21:37:55\nSci-fi „Den trifidů“ anglického spisovatele Johna Wyndhama se stala klasikou. Sám Wyndham se touto knihou proslavil a zapsal do čítanek anglické literatury. Lepší knihu už nenapsal. Co jsou trifidi? Rostliny, které se rozmnožují,\nPřed léty jsem viděla v televizi dvoudílný seriál Velké Británie z roku 2009 „Den trifidů“ v režii Nicka Copuse. Seriál byl hvězdně obsazen, hlavních rolí se chopili takové známé herecké tváře jako například Brian Cox, Joely Richardson, Dougray Scott, Vanessa Redgrave, Eddie Izzard či Jason Priestley.\nObzvláště Dougray Scott v hlavní roli Williama Masena a Joely Richardson v roli Joselly Playtonové byly vynikající! Filmové zpracování mě tak zaujalo, že jsem se od obrazovky nemohla odtrhnout! Ačkoliv má každý díl devadesát minut a děj se rozbíhá pomalu, stojí to za to! Nebudu tajit, že jsem tento seriál od té doby viděla mnohokrát.\nAle knihu „Den trifidů“ s podtitulem „Je den trifidů soumrakem lidstva?“ od Johna Wyndhama jsem nečetla. Proto jsem se rozhodla, že si doplním své základní vzdělání sci-fi literatury a vrhla jsem se s chutí na knihu.\nOvšem rozdíl mezi knihou a filmovým zpracováním je obrovský. Mnoho věcí Wyndham nenapsal, ale přimysleli si tvůrci filmu.\n„Svět se pro otce ostře dělil na lidi, kteří sedí za psacími stoly a pracují mozkem, a lidi, kteří za psacími stoly nesedí a žijí ve špíně. Jak se mu podařilo uchovat si tento názor, který zastaral už před nějakými sto nebo ještě více lety, nechápu dodnes, ale prostoupil mé mládí do takové míry, že mi trvalo hodnou řádku let, než jsem postřehl, že slabost v matematice mě ještě nemusí zatracovat k celoživotnímu údělu metaře nebo kuchtíka. Nikdy mě nenapadlo, že by ke kariéře mohl vést předmět, který mne zajímal ze všeho nejvíc – a můj otec si buď nevšiml, nebo mu bylo zcela jedno, že nosím z biologie samé výborné. O mé budoucnosti rozhodlo vlastně až objevení trifidů.“\n„Den trifidů“, John Wyndham\nPŮVODNÍ NÁZEV KNIHY A VYDÁNÍ\nKniha „Den trifidů“ v anglickém originálu „The Day of the Triffids“ vyšla poprvé v roce 1951. Wyndham se vydal jako sci-fi autor na spisovatelskou dráhu již v roce 1925. Knihy vydával ve Spojených státech, ale velký úspěch se nedostavil. Teprve až v roce 1951, kdy napsal „Den trifidů“ na podkladě dvou starších povídek, se dostavil obrovský úspěch a Wyndham se tak zapsal do historie sci-fi literatury.\nKniha obsahuje 17 kapitol, doslov a stručný životopis autora.\n„Na téma náhlého výskytu trifidů najdete v knihách spoustu odvážných spekulací. Většinou jsou to samé nesmysly. Rozhodně se nevyvinuli spontánně, jak věřilo mnoho prostých duší. Tím méně byla potvrzena teorie, že jsou jakýmsi zvěstováním – předzvěstí daleko horších věcí, které přijdou, jestliže se svět neumoudří a nepolepší. Sporný je i názor, že jejich semena k nám přiletěla z vesmíru coby vzorek příšerných forem, jaké na sebe může vzít život v prostředí jiných, méně šťastných světů – alespoň já jsem přesvědčen, že tomu tak nebylo.“\nO ČEM JE KNIHA „DEN TRIFIDŮ“?\nTajemné zelené záblesky padající komety si nechal ujít na světě 7. května onoho roku jen málokdo. Ta ohromná podívaná trvala celou noc. Pro drtivou většinu lidstva to byla poslední věc, kterou viděla. Nadpozemský jev většinu zemské populace oslepil.\nJen pár lidí se na tu velkou nebeskou show nedívalo. Mezi nimi byl i odborník na trifidy William Masen, který právě ležel se zavázanýma očima v londýnské nemocnici a také začínající spisovatelka Josella Playtonová, která se proslavila svou první knihou. Josella měla jiný důvod, proč show nesledovala, opila se a vyspávala po předešlém večírku. Oba začínají zjišťovat, co se kolem nich stalo, proč jsou téměř všichni lidé kolem slepí, proč nejezdí auta a lidé nepracují... A za těchto okolností se potkávají.\nJedna katastrofa by však planetu nezdecimovala. Musela se k ní připojit druhá. Průmyslové rostliny, kterým se začalo jednoduše mezi obyčejnými lidmi říkat trifidi, jsou genetickou mutací rostlin. Dokáží se pohybovat, rozmnožovat semeny, mají jedovatá žahadla a dovedou spolu komunikovat. Trifidi využijí slepoty lidí a začnou je systematicky vyhlazovat z povrchu zemského. Nastal den trifidů. Budou to zároveň poslední dny lidí?\n„Mysl má jakousi zvláštní schopnost obrody, která jí nedovoluje podlehnout nadlouho tragické náladě. Ať už je to ku prospěchu nebo ke škodě, je to jen součást vůle přežít – ale jen proto jsme se také mohli vrhat z jedné vysilující války do druhé. Ale stalo se již nezbytnou částí našeho mechanismu, že i nad celým oceánem rozlitého mléka dokážeme prolévat slzy pouze dočasně – má-li být život snesitelný, všechno mimořádné se musí stát všedním.“\nWilliam (Bill) Masen – hlavní postava příběhu, asi třicetiletý mladý svobodný muž, který je expertem na trifidy. Před katastrofou pracoval na trifidí farmě. Všichni mu říkají Bill.\nJosella Playtonová – dvacetiletá blondýnka, kterou Bill zachrání ze spárů slepce, který si z ní udělal otroka. Společně se snaží přežít.\nManželé Dennis a Mary Brantovi – mladý manželský pár, majitelé statku v Shirningu, kteří oslepli. Očekávají miminko.\nSlečna Durantová - zakladatelka křesťanské komunity na Tynshamském zámku, kde žije kolem padesáti či šedesáti nevidomých lidí a jen několik vidících.\nE. H. Vorless - bývalý profesor sociologie, společně s Beadlym hlavní představitel skupiny lidí, kteří se pokoušejí přežít v nových podmínkách a uchovat lidstvu naději na budoucnost.\nElspeth Caryová - žena ze skupiny vidomých lidí, kronikářka událostí.\nIvan Simpson - člen Beadlyho skupiny, pilot vrtulníku.\nJoyce Taylorová - známá Dennise a Mary Brentových, která žije v jejich domě. Je slepá.\nMichael Beadley - člen skupiny snažící se o založení nové civilizace bez sentimentálních a oslabujících vazeb na minulost.\nSusan - asi desetiletá dívenka, kterou Masen při pátrání a hledání pomoci zachrání a vezme s sebou. Susan vidí, ale její slepé rodiče a malého bratra zabili trifidi.\nTorrence - jeden z členů samozvané rady, která hodlá vzkřísit starou civilizaci včetně jejích negativních dopadů.\nWalter Lucknor - Billův kolega z farmy, který měl o trifidech své teorie. Ty se ukázaly prorocké.\nWilfred Coker - řečník a idealista, který se zpočátku domnívá, že je správné pomáhat co největšímu počtu slepých lidí.\nDěj sci-fi se odehrává ve známých londýnských ulicích a poté se přesunuje na anglický venkov.\n„Byl jsem teď odkázán jen a jen na sebe a nemohl jsem se zbavit pocitu osamělosti. Padl na mne právě tak, jako toho dne, kdy jsme se rozdělili, abychom pátrali po Michaelu Beadleyovi – jenomže tentokrát dvojnásobnou vahou... Až dosud jsem uvažoval o osamělosti jako o čemsi negativním – jako o nedostatku společnosti a samozřejmě něčem pouze dočasném... Onoho dne jsem se však poučil, že je to mnohem víc. Je to cosi, co dokáže stísnit a sklíčit, pokroutit tu nejvšednější skutečnost a šalebně si pohrát se zdravým rozumem. Cosi, co zavile číhá na všech stranách, dráždí nervy a rozechvívá je ustavičným neklidem, co vám nedá ani na okamžik zapomenout, že o vás nikdo nedbá, nikdo vám nepřispěje na pomoc. Osamělost vám odhalí, že jste pouhý atom, vydaným na pospas nekonečnu, a nestále čeká na svou příležitost, aby vás vyděsila, strašlivě vyděsila – to je pravý záměr osamělosti; a to jí také nikdy nesmíte dovolit.“\nKniha „Den trifidů“ spadá do žánru apokalyptická a postapokalyptická sci-fi. Přestože byla napsána již v roce 1951, tedy před 67 lety, přesto je velmi aktuální. Filosofické myšlenky, ve kterých se autor zamýšlí nad zkázou lidstva, která nás jako civilizaci může potkat kdykoliv, protože si zahráváme s počasím, vesmírem a vědeckými experimenty..., jsou nadčasové.\nRovněž jsou v knize nádherně popsány pocity, které vás potkají (pocity osamělosti, strachu, úzkost, že vás někdo na ulici zabije, obavy, jak přežijete další den, strach o budoucnost...), kdy musíte tváří tvář čelit obrovské katastrofě. Ve chvílích, kdy se ocitáte sami a nejste si jisti, zda a jak přežijete.\nDěj knihy nás přivede na počátek celosvětové katastrofy způsobené kometou s meteorickým rojem, která způsobí oslepnutí většiny obyvatel světa. Zároveň hrozba trifidů umocňuje další postupující zkázu. Tím nás autor přivádí k myšlenkám, jak přežít, když nejsou k dispozici věci denní potřeby, jako třeba plyn, benzín, elektřina, ale i obyčejné jídlo či pitná voda. V tomto ohledu mi kniha připomněla tak hrozbu blackoutu. Rozhodně je v tomto ohledu v knize spousta užitečných rad, jak si v takové situaci poradit.\nKniha je skvělá. Nenalezla jsem nic, co bych mohla knize vytknout. A že se všude nějaké chyby vždycky najdou...\n„Zbavit pospolitého tvora společnosti je totéž, jako ochromit ho, znásilnit jeho přirozenost. Vězeň či mnich si uvědomují, že lidské stádo existuje i mimo hranice jejich vyhnanství; jsou jeho prvky. Ale přestane-li stádo existovat, stádní tvor ztrácí pojednou svoji entitu. Není už součástí celku; je zrůdou, pro niž není nikde místa. Když se potom nemůže opřít ani o svůj rozum, je po něm veta; je tak definitivně, nemilosrdně zatracen, že se stává pouhým záchvěvem v údu mrtvoly.“\nKniha je napsána v ich-formě, což umocňuje dojem z popisovaných událostí. Kniha je napsána velmi čtivým stylem. Jednoduchým, vyprávěcím a srozumitelným pro každého čtenáře. Kniha je strhující! Jakmile se začtete, budete mít problém knihu odložit. Je až s podivem, že kniha byla napsána před více než padesáti lety. Je jednoduše vynikající!\nKorektury byly odvedeny poctivě, jen občas narazíte na chybějící písmenka ve slovech.\n„Dneska, kdy je každému až příliš dobře známo, jak takový trifid vypadá, se dá jen těžko vylíčit, jak nám ti první připadali nezvykle a cize. Pokud ale vím, nikoho tehdy neznepokojovali a nikdo z nich neměl strach.“\nJohn Wyndham (*10. 7. 1903 – 11. 3. 1969 †) vlastním jménem John Wyndham Parkes Lucas Benyon Harris se narodil v britském Knowle jako syn advokáta a kovářovy dcery. Dětství prožil v birminghamské čtvrti Edgbaston. Když mu bylo osm let, rodiče se rozvedli a společně s bratrem strávil zbytek dětství v řadě internátních škol. Nejdéle pobyl v Bedales v Hampshire. Školu opustil v osmnácti letech a zkoušel studovat právo. Vystřídal různé profese, od práce na farmě, přes práci v reklamní agentuře. Většinou se však spoléhal na finanční příspěvky od své rodiny. Roku 1925 se začal živit psaním a prodal první povídky. Ve 30. letech psal pod různými pseudonymy (např. John Beyon, John B. Harris) množství povídek pro americké pulpové magazíny. Kromě sci-fi psal i detektivní příběhy. Jeho práce se však nevymykaly z průmětu tehdejší produkce. V letech 1940 až 1943 pracoval jako civilní zaměstnanec pro britskou vládu v oblasti cenzury, poté narukoval do armády a sloužil jako spojař v Royal Corps of Signals. Zúčastnil se vylodění v Normandii. Po skončení války pokračoval v psaní. V roce 1951 napsal sci-fi „Den trifidů“, která se stala jeho nejlepším dílem a přinesla mu úspěch. Napsal celkem šest sci-fi románů. V roce 1963 se ve svých šedesáti letech oženil s Grace Wilsonovou a žili v Petersfieldu. Zemřel roku 1969 v Londýně. Jeho díla jsou srovnávána s díly H. G. Wellse.\nJestliže máte rádi sci-fi literaturu, ale i napínavé čtení jako třeba horory, pak se vám bude kniha „Den trifidů“ líbit. Je to kniha, která vás strhne, zaujme a určitě ji nebudete číst jenom jednou.\nKnihu "Den trifidů“ od Johna Wyndhama mi laskavě k přečtení poskytly Palmknihy.cz.\nPřeji příjemné letní dny s knihou, ale život bez trifidů,Vaše blogerka Hana Rebeka Šiander\nAnotace knihy „Den trifidů“ je dostupná na Palmknihy.cz\nŽivotopis Johna Wyndhama je dostupný na Wikipedia.cz a v knize zde: https://cs.wikipedia.org/wiki/John_Wyndham\nInformace o seriálu „Den trifidů“ z roku 2009 jsou dostupné na CSFD.cz zde:\nFotografie Johna Wyndhama je dostupná na webu triffid alley zde: http://triffidalley.com/\nWYNDHAM, JOHN. Den trifidů. Je den trifidů soumrakem lidstva? BB/Art s. r. o., Praha, 2015. 1. vydání v češtině. 272 stran. ISBN 978-80-7507-252-8 (formát mobi)\nAutor: Hana Rebeka Šiander | středa 1.8.2018 21:37 | karma článku: 25.15 | přečteno: 882x\n18.12.2018 v 20:18 | Karma článku: 11.10 | Přečteno: 571 | Diskuse\n18.12.2018 v 18:35 | Karma článku: 29.83 | Přečteno: 1342 | Diskuse\n18.12.2018 v 16:29 | Karma článku: 35.50 | Přečteno: 2270 | Diskuse\n18.12.2018 v 16:24 | Karma článku: 33.38 | Přečteno: 2417 | Diskuse


Veletrh Svět knihy 2017\nna blížící se veletrh Svět knihy 2017 jsme pro Vás připravili zajímavé novinky. Na co se můžete těšit?\nPřírůstek edice Praha od Elišky Fučíkové Praha renesanční načrtává obraz Prahy z doby, kdy začala jednotlivá pražská města měnit svůj středověký ráz v renesanční a výraznou proměnou prošel rovněž areál Pražského hradu, který okrášlila míčovna a letohrádek pro královnu Annu.\nAnglický překlad publikace Jiřího Kuthana a Jana Royta The Cathedral of St. Vitus at Prague Castle se věnuje jednomu ze symbolů české státnosti.\nPrvní publikace edice Vizuální kultura, Teorie obrazu W.J.T. Mitchella, je souborem esejí, které se věnují jednotlivým aspektům vztahu textu a obrazu a propagují vizuální gramotnost. Mitchell v tomto svém textu dospívá k závěru, že obrazům, které nás obklopují, se sice nemůžeme bránit, ale můžeme jim lépe rozumět.\nNovou filozofickou edici – Myšlení současnosti - představují hned dvě monografie: Urbánní situace Oliviera Mongina a Poznávání života Georgese Canguilhema.\nPublikace Františka Šmahela Nahlédnutí do středověku. Mluva písma a četba obrazů přináší poznání, že mnohé ve středověku bylo jinak, než by se zdálo. Už středověk například znal komiksové bubliny v podobě tzv. mluvících pásek. Jiné nápisy nebylo možné bez pomoci znalce přečíst. K čemu tedy byly?\nDruhé vydání monografie Františka Koukolíka Před úsvitem, po ránu zahrnuje deset esejí o vývoji lidského mozku před narozením, v kojeneckém, batolecím, předškolním a školním věku včetně dospívání. Všechny kapitoly jsou informačně prohloubené, zvláštní prostor je věnován inteligenci, vývoji jáství a vývoji vztahu mezi jedincem a skupinou.\nPřírůstek edice Limes Fiktivní a imaginární Wolfganga Isera je klasickým dílem známého kostnického profesora anglistiky a literární vědy. Ukazuje v historické i systematické perspektivě dvě klíčové kategorie zakládající literaturu: fiktivno a imaginárno.\nAntologie Svatováclavská bible si klade za cíl rozšířit a prohloubit známost této barokní bible mezi zájemci mimo úzký kruh odborníků. Jako klíč k výběru a uspořádání textů byla zvolena liturgie, protože právě předčítání předepsaných perikop v rámci bohoslužby představovalo způsob, jímž se věřící seznamovali s textem Písma.\nStánek Nakladatelství Karolinum naleznete v pravém křídle pod číslem P601. Pro všechny tituly platí sleva 20 %.\nProgram přednášek a autogramiád naleznete ZDE.


Autobus Zamora → Granada už od 1618 CZK | GetByBus\nGetByBus 🚌 Autobus Zamora - Granada\nZamora do Granada Granada do Zamora\nMezi zastávkami Zamora a Granada bylo vyhledáno až 1 autobusová linka. První odjezd z Zamora je v 00:30 a příjezd do Granada se očekává v 12:00. Poslední odjezd je v 00:30 s příjezdem v 12:00. Cena jednosměrné jízdenky pro dospělou osobu se pohybuje od 1618 CZK do 1618 CZK.\nPopulární odjezdy mezi zastávkami Zamora a Granada\nCesta autobusem z Zamora do Granada\nCeny jízdenky mezi zastávkami Zamora a Granada\nNejkratší vzdálenost mezi zastávkami Zamora (ES) a Granada (ES) je 673 km. Cesta nejrychlejším autobusem, který odjíždí v 00:30, trvá 11:30h. Nejdelší doba trvání jízdy na této trase je 11:30h. Dodatečné informace o každé z uvedených linek najdete kliknutím na jejich zobrazení ve výsledcích vyhledávání.


Jelení hora - horská chalupa (Chalupa Krkonoše a Jizerské hory): pronajem-chaty-chalupy.cz - ubytování\n6x AP (26 lůžek)\nChalupa, max. 26 osob\nKomfortní horská chalupa s velkou společenskou místností se nachází na polosamotě u vrchu Jelení hora, lokalita obcí Dolní Malá Úpa a Temný Důl, okres Trutnov. Objekt u lesa v nádherné horské přírodě s výhledem na hřebeny Krkonoš. V létě příjezd k chalupě možný autem, v okolí značené turistické trasy a cyklotrasy vedoucí až na samé vrcholky hor (Sněžka 8 km), v zimě zajištěn příjezd na sněžném skůtru, v okolí upravované běžecké stopy. Vrch Jelení hora je vzdálený 6 km pěší trasou, město Trutnov 25 km.\nZákladní ceník Jelení hora - horská chalupa\nSezóna LÉTO 50 400 Kč / objekt / týden,\nSezóna ZIMA 58 600 Kč / objekt / týden,\n9 300 Kč / objekt / noc\nMimosezóna 58 600 Kč / objekt / týden,\nVíkend (pá - ne) 21 500 Kč / objekt (léto), 23 900 Kč / objekt (mimosezóna a zima)\nVánoce 69 900 Kč / týden\nVratná kauce 5000 Kč. Úhrada el. energie a plynu dle skutečné spotřeby. Lůžkoviny jsou poskytovány v ceně pobytu. Celoročně min. platba za 3 noci nebo za víkend. Silvestr a Vánoce pouze týdenní pobyty.\nHorská chalupa s nádherným výhledem na hřebeny Krkonoš !\nUbytování Jelení hora - horská chalupa\nUvnitř komfortní, nově zrekonstruované chalupy pronajímané vždy jako celek 1 skupině klientů (zachování soukromí) je celkem 6 samostatných a identicky zařízených apartmánů: 1x AP pro 3 osoby, 2x AP pro 4 osoby a 3 x AP pro 5 osob. Každý AP má plně vybavený kuchyňský kout (el. dvouplotýnkový vařič, mikrovlnná trouba, lednička, varná konvice), jídelní stůl a vlastní sociální zařízení zahrnující koupelnu se sprchovým koutem a WC. V suterénu je AP se 4 lůžky (2x palanda) a AP se 3 lůžky (samostatná lůžka). V přízemí se nachází 1x AP se 4 lůžky (dvoulůžko + palanda) a prostorná společenská místnost: jídelní stoly s posezením, TV a Wi-Fi internet. V patře 3x AP s 5-ti lůžky (vždy dvoulůžka), součástí jednoho AP je navíc samostatná oddělená 2-lůžková ložnice. Vytápění je zajištěno centrálně plynem s rozvodem tepla do radiátorů. U chalupy je volné prostranství, terasa a ohniště s posezením. K dispozici je místnost k úschově sportovního náčiní a sušárna. Parkování v letním období pro až 5 vozidel u objektu, v zimě na centrálním hlídaném parkovišti vzdáleném cca 800 m. Transport zavazadel zajišťuje ubytovatel na sněžném skútru 1x tam i zpět v ceně pobytu. Zajistit lze takto také dopravu ubytovaných osob (osoby po dohodě za poplatek).\nKuchyně - kuchyně s posezením, sporák (el. dvouplotýnkový vařič), mikrovlnná trouba, lednička, varná konvice\nTopení - centrální plynové s rozvodem tepla do radiátorů\nOkolí - volné prostranství, ohniště s posezením, terasa, místnost k úschově sportovního náčiní, sušárna\nParkování - u objektu - v letním období až 5 vozidel přímo u objektu, v zimě na centrálním hlídaném parkovišti (cca 800 m)\nLetní rekreace - cykloturistika (v okolí), turistika (v okolí), Pec pod Sněžkou - Relaxpark (horská bobová dráha, lanové centrum, kladka, trampolíny), rozhledna Hnědý vrch, důl Kovárna (4 km), Sněžka - nejvyšší hora ČR (8 km), Janské Lázně - kabinová lanovka na Černou horu, termální bazén, lázeňské procedury se zaměřením na dýchací a pohybové ústrojí (13 km), Trutnov - letní vyhřívané koupaliště, letní rekreační areál Dolce s travnatou pláží a množstvím vyžití, bikepark, rozhledna Šibeník (25 km)\nZimní rekreace - lyžařské středisko (4 km - Pec pod Sněžkou), běžecké tratě (v okolí), skiareály a lyžařská střediska: Horní Maršov (7 km), Malá Úpa (11 km), Janské Lázně (13 km), Mladé Buky (15 km). Janské Lázně - lázeňské procedury a wellness (13 km), Trutnov - plavecký bazén (25 km)\nStravování - restaurace (0,8 km), obchod (0,8 km), centrum města (4 km - Pec pod Sněžkou), autobus (0,8 km), vlak (11 km)


Přednáškový cyklus NPÚ začíná s egyptskou mumií | Jižní Čechy « Zakulturou.cz\nPodzimní přednáškový cyklus NPÚ Čeké Budějovice začíná pojednáním o excentrickém hraběti Coudenhove ze šumavských Poběžovic, jenž kdysi zakoupil egypskou mumii a zakopal ji v kapli. Nedávno ji mohli spatřit návštěvníci pražského Národního muzea\n24.09.2021 10:14 | Ladislav Lhota\nPo roční covidové odmlce se vrací cyklus přednášek pro veřejnost pořádaný Národním památkovým ústavem (NPÚ) v Českých Budějovicích. Cílem je představit laické i odborné veřejnosti kulturní dědictví v jeho různorodosti, kráse a inspirativní síle. Přednášky se zaměřují na dokumentaci, výzkum a ochranu památek. Vedou je odborní pracovníci NPÚ a renomovaní vědci z jiných paměťových institucí. Podzimní část začne v pondělí 4. října a bude pokračovat až do 13. prosince.\nČ. BUDĚJOVICE – Na úvod pohovoří Petr Pavelec, ředitel územní památkové správy NPÚ v Č. Budějovicích, na téma Hrabě Coudenhove ze šumavských Poběžovic a jeho egyptská mumie – ohlédnutí za výstavou Sluneční králové. Podivínský hrabě Coudenhove v polovině třicátých let minulého století zakoupil staroegyptskou mumii a vyprávěl o ní přátelům jako o živé bytosti. Po druhé světové válce musel opustit zámek v Poběžovicích. Před tím ale mumii tajně pohřbil v zámecké kapli. „Posluchači se dozvědí, jak žil excentrický hrabě, o čem přemýšlel a jak se mumie z jeho zámku dostala na výstavu Sluneční králové v Národním muzeu,“ prozrazuje Petr Pavelec\nPodzimní turnus přednáškového cyklu, který nese již pořadové číslo dvacet sedm, se uskuteční v přednáškovém sále územního odborného pracoviště NPÚ v Českých Budějovicích na Senovážném náměstí. Jednotlivé podvečery začínají v 17 hodin, vstup je volný.\nvýstava Koncert divadlo Divadelní představení Divadlo festival soutěž Festival Koncert Výstava


svatý Augustin, judaismus a křesťanství - AUGUSTIN A APOŠTOL PAVEL - Apoštol Pavel - Augustinův vzor 1.část\nÚvod » AUGUSTIN A APOŠTOL PAVEL » Apoštol Pavel - Augustinův vzor 1.část\nApoštol Pavel - Augustinův vzor 1.část\nApoštol Pavel, Augustinův vzor I.\nSvatého Augustina ovlivnilo učení apoštola Pavla na celý život. Vedle svatého Jana, se nejvýraznější ze všech konvertitů prvotní církve svatý Pavel, stal Augustinovi největší inspirací a vzorem. Evangelista Jan nesporně ovlivnil Augustina k další velmi široké tvůrčí činnosti a v jeho evangeliu nalezl přesně to, co ho od konverze silně přitahovalo, a byl to především duchovní výklad textu. Záměr podat výklad byl u obou stejný, Jan ještě navíc Ježíšova slova svým vlastním způsobem dál propracovával, takže Augustin později pracoval již s hotovým materiálem k dalšímu propracování a vlastním úvahám.\nListy apoštola Pavla stály již na samém počátku jeho konverze a motivovaly ho až do smrti. Žádné zásadní dílo svatého Augustina se neobešlo bez citací a odkazů na Pavla. V jeho myšlenkách nacházel Augustin bezpečnou oporu svých vlastních úvah, které pak dál svojí vlastní metodou rozvíjel, často velmi originální formou. V životě obou světců najdeme mnoho podobností, včetně několika téměř totožných povahových vlastností, jako například vytrvalost, bojovnost, ale i absolutní důvěra v Boha, dále příkladná pevnost ve víře, radikálnost, nekompromisnost a značná sebedůvěra i zanícení. Také v Augustinovo milánském obrácení je patrná podobnost s Pavlovo damašským, oba budoucí velikány a opravdové sloupy církve volal hlas k obrácení. Například i téma vztahu rozumu a víry bylo u obou světců stejně důležité pro jejich práci a mnoho podobností najdeme i dalších tématech, kterými se zabývali, kupříkladu pohanství a křesťanství, vztah muže a ženy, působení víry na člověka a mnohé další. Pevně stanovené formy vyjadřování, které Augustin tak dlouho studoval, jsou stejně patrné již několik století před ním u farizejsky vzdělaného Pavla.\nPro oba byl Starý Zákon zásadní podstatou jejich víry a tak například Pavel označuje v Tim 3,16 knihy Starého zákona jako „Písma vdechnutá Bohem“. Pavel, který má v Novém zákonu nejvíc prostoru ze všech autorů, se stal Augustinovi v jeho dílech nejcitovanějším zdrojem. Velmi výrazným společným rysem obou byla také hluboká přemýšlivost, přestože u obou světců by se dala poměrně snadno vystopovat v některých případech také určitá unáhlenost v názoru i činech. To je ale pochopitelné, uvědomíme-li si, jak hektická byla druhá polovina jejich života zasvěcena pro hlásání Krista. I přes jejich někdy až problematické činy a výroky, které měly původ především v zaníceném hledání a předávání pravdy, byla moudrost a přemýšlivost podstatnou vlastností obou velikánů církve. Právě výrazná přemýšlivost ,například akcelrovala jejich rozhodnutí stát se křesťanem, a především hluboká promyšlenost zcela zřetelně vystupuje z jejich děl. Tím ovšem jistou dávku přemýšlivosti očekávají oba velikáni církve i od svých čtenářů, pokud chtějí nahlédnout důkladněji do nitra jejich slov. Ostatně, před povrchní četbou Pavlových listů právě pro jejich vysokou úroveň, varoval čtenáře ve svém druhém listě už jeho vrstevník, a občasný velký oponent jeho způsobu evangelizace, apoštol Petr.\nOba světci byli velmi kvalitně vzdělaní intelektuálové. Svatý Augustin se narodil do polopohanské rodiny a od mládí se na přání obou rodičů věnoval soustavnému studiu převážně řečnictví a s tím spojených předmětů, aby jednou mohl dosáhnout významného a uznávaného společenského postavení. Do své konverze, přes veškerou snahu své matky, u něho rozhodně Bůh nebyl na prvním místě jeho zájmů, přestože asi nejblíže mu byl již při svém devítiletém působení u bludařské sekty a především vlivem novoplatonismu. S Pavlem měl společnou i vášnivost a zaujetí k poznání, která se u obou v přibližně stejném věku obrátila ke Kristu. Augustin byl velmi ctižádostivý, toužil vynikat, a to nejen ve studijních výsledcích. Až do své konverze mu uznání okolí mu bylo vším a téměř vše byl ochotný pro něj udělat. Po konečném nalezení pravdy se všechny jeho zájmy soustředily již jen jediným směrem, a to výhradně k Bohu. Ve většině Augustinových děl najdeme jedno společné, a to vyrovnávání se s minulostí a přetrvávající vnitřní boj s mnohými dřívějšími nedostatky a pokušeními až do konce života. Kdosi velmi rozumný jednou řekl, že žádný světec si za svého života nikdy nevytrpěl tolik, jako po smrti od svých životopisců. Ti ve své zbožné snaze o vykreslení co nejdokonalejšího světce na jedné straně nesmírně zveličovali jejich zásluhy, na druhé jejich vlastní běžný život nedokonalého člověka retušovali a kolorovali zářivějšími barvami, vymazávali a přepisovali. Čím populárnější je světec, tím více korekturami svého života musel bohužel projít. Tak jsou nám velmi často nakonec předkládáni světci sterilní a imunní vůči pokušením, ideálních vlastností, sladcí a dokonalí, ale hlavně odlidštění. Paradoxně se jim tak nechtěně maximálně ublížilo a pro běžné věřící jsou tito světci svojí nepřirozenou dokonalostí tak vzdáleni, že se při vědomí svých vlastních nedokonalostí, ani nepokoušejí o jejich následování. Pokusit se napodobit takový jejich život je pro běžného člověka většinou nemožné. Navíc bude vždy ošklivější, než světec z obrázku.\nTěmto častým snahám o heroizaci oblíbeného světce, se bohužel dokázat vyhnout jen málokterý spisovatel a mezi postižené takovými snahami patří také zvlášť výrazně svatý Pavel, částečně i svatý Augustin. Ten, jakoby předvídal takové snahy v budoucnu, nám naštěstí zanechal svá Vyznání, kde se místy až se sebemrskačskou snahou veřejně kaje ze svých poklesků před Bohem i lidmi. Stejně tak ke konci života kompletuje a reviduje všechna svá díla pod názvem Retractationes a ve více případech pokorně opravuje svůj bývalý chybný názor, nebo přesvědčení. Tím sám předvídavě zamezil, nebo alespoň omezil možné pokusy o pozdější nechtěné úpravy svého vlastního života.\nAni z listů apoštola Pavla necítíme snahu o sebeglorifikaci, přestože si Pavel byl dobře vědom své nezastupitelnosti pro vznik církve a svého jedinečného postavení mezi dvanáctkou jeruzalémských učedníků, a přestože podle toho také často jednal. Zatímco Augustin se svými jedinečnými nenapodobitelnými Vyznáními a jejich zveřejněním brzy po jmenování biskupem, se podobným snahám předem vyhýbá, u Pavla byla situace jiná. Ten, vzhledem ke svému odlišnému rodinnému zázemí, a stejně tak i zcela jiné cestě ke Kristu, neměl pochopitelně žádnou potřebu jakékoli veřejné sebereflexe. Zatímco u Augustina od životopisců nezaznamenáváme příliš mnoho pokusů a snahy o dodatečné vylepšování, nebo upravování jeho životního příběhu, či připisování svých vlastních děl pod jeho jméno, Pavel se stal bohužel obětí obojího, právě ze snahy o ještě větší zvýraznění jeho nesporných zásluh o církev. U Augustina je evidováno nejvíce falzifikátů jeho dochovaných kázání, a to 317, ale vzhledem k ohromujícímu celkovému počtu jeho děl, je toto číslo vlastně minimální. Navíc, a to je důležité, v takových kázáních v převážné míře nejde o sdělení nějakých důležitých a mimořádných faktů, nebo teologických konstrukcí. Nejde snad ani o snahu, cíleně zaměřenou na dodatečné doretušování Augustinova díla, či života, do zářivějších barev.\nApoštol Pavel se narodil do vysoce zbožné židovské rodiny, jejíž duchovní směr navíc ještě vyznačovalo otcovo, a později i jeho vlastní farizejství. Žil v klasické židovské rodině věrné své pevné víře v Boha, v úctě a důsledně dodržující Mojžíšovy zákony a ustanovení. Od dětství byl vedený k pozdějšímu hlásání Božích pravd a jako řemeslo nutné k obživě si zvolil tehdy žádané šití stanů převážně pro pastevce a vojsko. Starý zákon byl pro něho od malička neodmyslitelnou součástí jeho každodenního života, stejně jako s farizejskou zbožností a důkladností praktikované tradiční židovské zvyklosti minulých generací. Na rozdíl od Augustina, nebyl Pavel ve svém díle tolik soustavný, což je ale pochopitelné při jeho horečnaté a nesmírně náročné práci při zrodu křesťanství. Byl ovšem velmi důsledný a místy také až krajně důrazný, a jeho listy i jednání se vyznačují převážně pronikavou naléhavostí v argumentaci. Stejně jako u svatého Augustina, také u Pavla šlo celý život o podvědomý pocit potřeby vyrovnání se s minulostí, a to s jeho farizejským zákonictvím, pro které v novém náboženském směru marně hledal uplatnění, ale současně se neustále potýkal i s trvalými negativními vlivy pohanství na vznikající křesťanství.\nAugustin byl Pavlem ovlivněn natolik, že i po třistapadesáti letech, které je od sebe dělilo, od něho převzal i mnoho osobních názorů a přesvědčení, které dokázal vyčíst mezi řádky jeho listů, ovšem i včetně těch diskutabilních. Pro ilustraci stačí uvést velmi podobné názory obou na Židy jako národ. V tomto případě ale nelze, už vzhledem ke zmíněné vrozené přemýšlivosti světců, zaujmout na tuto citlivou otázku jednotné stanovisko. Žid Pavel nezavrhoval Bohem vyvolený národ, kterého příslušníkem byl i on sám, ani se nepokoušel popírat platnost jeho zákonů a předpisů, které polovinu života se zaujetím studoval a ještě nedávno horlivě a v posvátné úctě dodržoval. Negativně se vyjadřoval o Židech především na základě té skutečnosti, že k jejich velké škodě bohužel nepoznali očekávaného Mesiáše právě v Ježíši Kristu. Samozřejmě nikým nebylo možno jakkoli zpochybnit fakt, že Kristus se narodil z Boží vůle právě do židovské rodiny a on sám se během svého pozemského života nikdy od pravého židovství žádným způsobem nijak neodchýlil. Přesto skutečnost, že právě sami Židé, respektive jedna vlivná židovská rodina, iniciovala Kristovo odsouzení a ukřižování, vyvolala u Pavla až na menší výjimky, spíše negativní postoje k vlastnímu národu, trvající až do jeho smrti. Určité zmírnění jejich provinění byl ochotný připustit u těch, kteří by uznali svůj tragický omyl a dodatečně Ježíše Krista za slíbeného Mesiáše uznali, těch však bylo velmi málo.\nTyto postoje lze v určité míře možná pochopit a snad i částečně tolerovat s přihlédnutím na okolnosti jeho bleskové proměny po oslovení Ježíšem. Velkým otazníkem zůstává důvod Augustinova podobně negativního názoru na Židy. Na rozdíl od Pavla měl daleko širší záběr všeobecného vzdělání a také nepoměrně víc možností, jak si informace o celé historické problematice judaismu obstarat. Vždyť právě z doby před konverzí disponoval velkým množstvím znalostí z oblasti literatury, historie, vědy a mnohými dalšími obory, kterými se s větším či menším zaujetím zabýval. O židovství měl velmi široké vědomosti; dokazuje to fakt, že ve všech svých dílech celkem třinácttisíckrát cituje ze Starého zákona! Přesto v některých svých výrocích, jakoby opomenul jedno z nejdůležitějších rozhodnutích Boha, vyslat svého Syna, aby se narodil právě židovské matce a do židovského národa. Důvod, proč Augustin většinově přebírá Pavlův názor na Židy jako celek, je pravděpodobně jeho velký obdiv k celému učení Pavla, což dokazuje jeho velmi častými citacemi. Ovšem neznamená to, že by Augustin zásadně a při každé příležitosti Židy ignoroval, pohrdal jimi, nebo s nimi snad vyvolával konflikty. Dokazuje to mimo jiné i fakt, že při svém náročném překladu Jeronýmova spisu, se Augustin pravidelně scházel s rabíny a diskutovali spolu správnost překladu.\nPravděpodobně z časových důvodů, se Pavel nemohl důkladněji zajímat o podrobný život Ježíše a tak po detailech jeho pozemské existence nijak nepátral. To dokazují v jeho listech jen velmi sporadické zmínky o Kristovi jako člověku. Ovšem je velmi pravděpodobné, že ještě jako vášnivý pronásledovatel Ježíšových stoupenců měl o jejich vůdci dost zprostředkovaných informací. Se svojí jedinečnou evangelizací a misijní činností nespěchal snad kvůli tomu, aby co nejrychleji nové náboženství dostalo řád a definitivní podobu, ale chtěl Spasiteli při jeho druhém příchodu připravit maximum těch, kteří v něho uvěřili. To byl důležitý cíl jeho života po damašské vizi a pevně doufal, že se Spasitelova druhého příchodu ještě dožije. Zájem Pavla se tedy týkal téměř výhradně výkladů významu a důsledků Ježíšova učení a skutků. Ve zjevení mu prý Kristus nic osobního neřekl, ale pouze to, co má učit.\nNa otázku, kdo je vlastně faktický zakladatel našeho křesťanství, jistě neuslyšíme naprosto jednotnou odpověď. Nejčastější odpovědí bývá Pán Ježíš, Jan Křtitel, nebo někteří Kristovo učedníci; ale jistě nebude chybět i jméno apoštola Pavla, protože křesťanství skutečně existuje především díky němu. Daleko více, a s větší důsledností, než všichni ostatní současníci, pracoval na zvěstování Kristova učení a s ještě větší předvídavostí, než ostatní apoštolové, zcela přesně rozpoznal význam Ježíšova mesiášství pro vznik a budoucí obrovský rozvoj křesťanství. Učedníci a další přímí svědci Ježíšova působení alespoň zpočátku neusilovali o nové náboženství, stejně jako jejich rabbi a ani k tomu od Boha nedostali žádný pokyn či znamení.\nSvatý Pavel byl obdařen výjimečně silným kouzlem své osobnosti. Jeho projev byl velmi sugestivní a přitom naprosto důvěryhodný a vzhledem ke své inteligenci a vzdělanosti se stal velkou nadějí pro budoucnost starozákonního židovství. Náhlé a nečekané oslovení tím, jehož následovníky chtěl vyhubit, muselo být pro něho naprosto šokující. Nepřipravený, zaskočený a plný zmatku a bázně nyní bez hnutí poslouchá toho, kterého dosud vnímal jako rebela, rouhače a zrádce své víry. Symbolicky se tak stalo právě ve chvíli, kdy zorganizoval trestnou výpravu do Damašku na jeho vyznavače.\nBez Pavla by vznikl pouze v rámci judaismu možná jen určitý nový směr, snad jistá skupina pokřtěných Židů nového směru své pevné víry, kteří by ovšem zcela jistě i nadále se vší důsledností dodržovali veškeré nařízení a předpisy Tóry. Teprve velmi malá ochota pravověrných Židů uznat právě Ježíše za prorokovaného Spasitele, podnítila Pavla k nakonec velmi úspěšné evangelizaci pohanů. Paradoxem je, že pohany evangelizoval vlastně proti přání samotného Ježíše. Od pohanů ovšem nemohl a nechtěl vyžadovat dodržování důležitých židovských zvyků a předpisů, protože je samozřejmě většinou vůbec neznali a byly jim naprosto cizí a jistě jen těžko pochopitelné. Tehdy Pavel, přestože byl sám Žid nadmíru věrný pevné víře svých předků, pochopil nutnost oddělení nového proudu pokřtěných od původního židovského. Sloučení se ukázalo jako nemožné. Svoji vrozenou horlivost spojil se získaným teologickým vzděláním rabína a pozdějším damašským zjevením a založil nové univerzální učení, přirozeně navazující na původní smlouvu Boha s Izraelem. Apoštol Pavel tedy položil jako první základní kámen stavby a ostatní se k němu postupně přidávali.\nJeho misionářské dílo mělo na existenci a pozdější rozmach prvotní církve rozhodující vliv. Svým obrovským úsilím a nesmírnou obětavostí zpřístupnil všem zájemcům Spasitelovu radostnou zvěst a obdivuhodným způsobem dokázal v nové církvi sjednotit pohanství a částečně i původní judaismus v jeden nový celek. Pavel si ale zároveň svým velmi osobitým výkladem svobody a prosazované částečné nezávislosti na židovském Zákonu, udělal hlavně mezi Židy velmi mnoho problémů a nepřátel. Odezva, která musela zákonitě přijít ze strany bývalých židovských spolubratrů, brzy vyústila v otevřené nepřátelství.\nSe stejnou vášní, se kterou se vzdělaný židovský farizej vydal chránit čistotu své víry do Damašku, a sektu pokřtěných Galilejců rázně likvidovat, nyní do tohoto města přijíždí, aby se sám k pronásledovaným přidal. To nemohli dlouho pochopit ani Židé, jejichž nedotknutelnost víry ještě před chvílí Pavel horlivě obhajoval, ani ti, kteří v mesiášství Krista již uvěřili a tak apoštol musel ještě dlouho zápolit s pochopitelnou nedůvěrou, a to nejen u prvokřesťanů, ale i u pohanů. Původní zmatek židovských souvěrců brzo přerostl v nepřátelství, později končící upřímnou nenávistí. Bez komplikací nebyly ani jeho vztahy s některými z Ježíšových učedníků, kteří po smrti svého Mistra pokračovali v mesiášském hnutí v duchu odkazu svého Mistra, pod vedením Ježíšova bratra Jakuba. Neshody existovaly hlavně v otázce nutnosti dodržování židovských zákonů a předpisů katechumeny ze Židů a z pohanů a rozhodně ne všechny apoštolovy teze přijímali původní Ježíšovo učedníci bez výhrad. Také způsob jeho evangelizace byl předmětem mnoha vnitřních sporů. Pavlovu teorii svobody víry a Ducha a hlavně důvěry v milosrdenství Boží si mnozí lidé v jeho době i dlouho potom vykládali mylně, takže on sám, např. ( Řím 3,7-8 a 6,1-2), ale i Jakub (2, 14-26) a hlavně 2.Petr (3, 15-16) varují před nesprávnými výklady Pavlových myšlenek. Existuje i přesvědčení, uvedené ve více pramenech, že špatně pochopený Pavel byl svým učením až nebezpečný pozdější, již plně funkční církvi pokřtěných. Jednalo se hlavně o jeho svobodu od Zákona a některé další problematické učení a proto byl jeho křesťanský život tolik poznamenán neklidem a rozepřemi. Úměrně tomu existuje mnoho dodatečných úprav jeho životopisu a to nejen ve Skutcích. V chaotické době vzniku nového náboženského směru a neustálého napětí, se veškeré úsilí podle Pavla muselo soustředit do hlásání dobré zprávy o Ježíšově poselství a jeho brzy očekávaný návrat.\nDůležitá skutečnost pro snahu o hlubší pochopení jeho myšlení a učení je propastně velký rozdíl mezi pozemským a nebeským, jak vnímá Pavel. Celé jeho působení, reakce, jeho listy i jednání s Ježíšovými učedníky jsou poznamenané Pavlovým přesvědčením o nevýznamnosti všeho pozemského. Člověk má jednat, obrazně řečeno, s očima upřenými jen k nebi, neboli jeho zájem má být jediný a to nebeské království. Apoštol učil, že pozemské záležitosti po příchodu Mesiáše již nemají zásadnější smysl a dokonce i posvátné knihy Zákonu došly Kristovým příchodem ke svému naplnění. Jejich pokračováním je Ježíš, Syn Boží.\nProto vůbec nepovažoval za podstatné, že učedníci s Kristem žili, jak říká „pozemským životem“ a on ne. Nejdůležitější je podle něho duchovní kontakt přímo s nebeským Bohem, ne oklikou přes lidi a takovým způsobem byl osloven pouze on skrze Ducha. Ukázka, jak důrazně odlišuje tělesné a duchovní, je například jeho zmínka o Ježíšovi v listu Římanům ( 1, 3-4) píše: „ ...o jeho Synu, který podle těla povstal z Davidova potomstva a který byl podle Ducha svatosti mocně označen za Božího Syna skrze vzkříšení z mrtvých...“ ( Nová Bible kralická ). Rozlišuje tedy zřetelně fakt, že podle své matky Panny Marie Ježíšův rodokmen sahá až k Bohem vyvolenému pomazanému izraelskému králi Davidovi (podle těla), od Kristova jedinečného postavení Božího Syna (podle Ducha). Spasitelovo jméno Ježíš bylo určeno přímo Bohem, resp. andělem Páně při zvěstování, Kristus znamená v řečtině titul davidovského krále. Větší důraz tedy Pavel klade na Bohem určené jméno Ježíš, Kristus připojuje převážně jen ve smyslu uznání jeho lidského ( tedy málo významného) davidovského rodokmenu. Důležitější než lidský původ, je tedy pro Pavla logicky Ježíšovo přímé Boží Synovství. Rodokmen Ježíšovy matky Marie nehraje u Pavla, i přes její velmi významné kořeny sahající až ke králi Izraele Davidovi, takový význam, který bychom vzhledem k jeho nesporné inteligenci a vzdělání od něho očekávali. Je to proto, aby se v podvědomí lidí osoba Ježíše ještě víc vzdálila od krále Židů a ještě těsněji a důrazněji spojila se svým Bohem Otcem, králem nebes?\nPavel tedy nepovažoval vše hmotné, pozemské věci, ale i skutky za příliš důležité oproti duchovnu. V jeho listech o tom nalezneme bezpočet příkladů, tak například píše Římanům, že „Samotná víra je víc, než dobré skutky“ (Řím 3,28), protože ty jsou pozemskou záležitostí. Jindy píše v Kol 3,23 : „Cokoli děláte, dělejte z duše jako pro Pána, a ne pro lidi.“. „Viditelné je dočasné, neviditelné věčné“ píše v 2.Kor 4,18. V jiném listě píše, že podle těla není Izrael skutečný Izrael ,protože je nahrazen těmi, kdo uvěřili v Ježíše. Jinými slovy, faktický, hmotný Izrael ( tělo), přestal existovat příchodem Mesiáše (z Ducha). Smrtelné tělo bylo nahrazeno nesmrtelným Duchem a jen on si zaslouží veškerou naší pozornost. V Gal (2, 16) kupříkladu píše velmi pozoruhodnou a rozporuplnou větu, která nám ještě zřetelněji osvěcuje Pavlovo myšlení po konverzi: „ Člověk je uznán za spravedlivého, když uvěří v Ježíše Krista, a ne když dělá skutky, jak je nařizuje Zákon“. Paradoxně tedy žít podle pravidel vzešlých z Mojžíšova Zákona, který mu předal Bůh, již není podle Pavla správné. Vezmeme-li apoštolova slova doslova, pak dodržuje-li člověk Boží Zákon, není uznán za spravedlivého. ( kým není uznán?) K uznání za spravedlivého tedy není potřeba dělat skutky, jak je nařizuje zákon, ale pouze uvěřit v Ježíše. Z této Pavlovy věty nám i při té největší a upřímné snaze o jiné vysvětlení, musí vyjít jediné: Pavel jako křesťan již neuznává smysl Mojžíšových Zákonů pro věčný život. Raději se nebudeme pokoušet uvedenou větu z dopisu Galaťanům dál rozebírat, ani komentovat. V tomto jediném případě dostává plnou platnost varování apoštola Petra a dalších, že špatně pochopené Pavlovo učení může být pro církev až škodlivé.\nV tomto listu Galaťanům Pavel dál například říká, že mu již na pozemském Jeruzalému nezáleží, protože Kristus nyní vládne duchovnímu Jeruzalému nahoře. O hmotných věcech nyní mluví obrazně, jakoby se hmota proměnila v ducha. Tak se o hoře Sión, o Jeruzalému, Izraeli a mnohém dalším vyjadřuje již pouze v duchovím smyslu, jako kdyby na zemi přestaly fyzicky existovat. To ale může pozorným čtenářům Starého zákona a Pavlových listů občas vnést zmatek, nebo alespoň nejistotu z přečteného textu. Například starozákonní prorok Izajáš jmenuje ve svých proroctvích ( i jemu jsou některá pouze připisovaná, stejně jako Pavlovi některé listy) skutečná města, hory a oblasti, například Sábu, Midján, Sinaj, Taršíš, Babylón a desítky dalších. Tak se v ekumenickém překladu Bible z roku 1979 objeví kupříkladu v Iz 66, 13 Hospodinova věta: „V Jeruzalémě dojdete potěšení“ , kde se jedná o skutečném fyzickém městě Jeruzalém. Ve stejné knize nalezneme Pavlova slova v listu Galatským ( 4, 24-27): „ Je to řečeno obrazně...Hagar znamená horu Sínaj v Arábii a odpovídá nynějšímu Jeruzalému...Ale budoucí Jeruzalém je svobodný, a to je naše matka.“ Hmotný Jeruzalém zaměňuje za duchovní. V jiném překladu je ještě dopsané: „ Jeruzalém, pocházející shora“ Pokud se setkají těsně vedle sebe Izajášovo a Pavlovo pojetí fyzického a duchovního Jeruzalému, jak se to stalo například ranních chválách Denní modlitby církve, může tato část modlitby vyvolat otázku, jak tedy správně město Jeruzalém vnímat. A jak dalece lze sloučit starozákonní a Pavlovo pojetí tohoto i dalších měst, horu Sión,Izrael, apod. Nutno podotknout, že tento Pavlův způsob přetváření původně hmotného (t.j.lidského) na duchovní, (t,j. božské) se velmi ujalo. Mnoho pozdějších církevních spisovatelů psalo podobně, jako například apologeta Arnobius ze 3.- 4. století: „ Požehnej tě Bůh ze Siónu, to je ze své církve“ .\nKřesťanství jistě nevzniklo samo od sebe, v okamžiku náhlého oslovení Pavla Duchem svatým v podobě Zmrtvýchvstalého Ježíše, ale tento jediný dramatický okamžik největší měrou inicioval jeho zrození. Kristus sám rozhodně nepřišel na svět založit jakousi novou alternativu k judaismu a jeho mučednická smrt toho ani nebyla důsledkem. Mojžíšův Zákon přišel obnovit a naplnit, ne zrušit a nahradit jiným a nikdy se nezřekl své příslušnosti k židovství. To neudělala dokonce ani jeho matka Marie, přestože právě vlivná velekněžská židovská rodina Annáše, spravující po několik generací jeruzalémský Chrám, jejího syna Římanům k ukřižování vydala.\nSvého židovství se po přijetí křtu žádným způsobem nezřekli ani Ježíšovo učedníci a nenapadlo to udělat později ani apoštola Pavla. Nikde se nedočteme třeba jen o takové myšlence, příchod Krista byl pro ně naplněním své víry a dávných proroctví. Po přijetí křtu se spíš mohli nazývat židokřesťané, i když ani tento název není zcela adekvátní nastalé situaci. Zrod křesťanství se nedatuje nějakým Ježíšovým činem, ani přibližným rokem jeho smrti, nebo jinými dobovými událostmi, ale počátek jeho existence začíná během Pavlova vidění asi tři roky po Kristově umučení na zmíněné cestě do Damašku. Ale ani tehdy, ani jindy, ho o založení nové církve Zmrtvýchvstalý nepožádal.\nZásadní důvod k osudnému rozdvojení Abrahámovy a později navázané a Mojžíšem upřesněné nejstarší cesty za Bohem bylo uznání, resp.neuznání Ježíše Krista za Božího syna a prorokovaného Mesiáše. Židovskému národu tak zůstal statut Bohem vyvoleného národa, - a tuto skutečnost\ndefinitivně potvrdil II.vatikánský koncil - který na příchod Mesiáše stále čeká. Apoštol Pavel a všichni pokřtění Židé i pohané očekávali slíbený příchod Spasitele stejně jako ostatní Izraelité, a doufali, že se ještě za svého života tohoto příchodu dočkají. Hlavní rozdíl byl v tom, že zatímco Židé na svého Mesiáše čekali a dodnes stále čekají, prvokřesťané očekávali, že se dokonce ještě dožijí jeho druhého příchodu. Proto ta horečnatá apoštolská činnost především Pavla a učedníků, přímých svědků Ježíše Krista. Židé i křesťané vlastně tak stále na Mesiáše čekají, i přes rozdílný pohled na Spasitelův první, respektive druhý příchod.\nV životopisu největšího z velkých prvokřesťanských zvěstovatelů nám schází jak přesný rok narození, tak datum jeho smrti a dokonce i u způsobu a místa jeho smrti čteme vždy slova: asi, přibližně, nebo pravděpodobně. Stará tradice se sice zmiňuje o jeho popravě za císaře Nera v Římě, ale v Novém zákoně o tom bohužel kupodivu nenajdeme žádnou zmínku. A novozákonní Skutky, ve kterých autor píše převážně o Pavlovi, končí jeho domácím vězením v Římě, ve kterém přijímá hosty. V tom je zásadní rozdíl od jeho současníka Krista Ježíše, kde vedle učení má pro křesťanství jeho smrt a vzkříšení pochopitelně ústřední význam.\nO Pavlově mládí víme tedy bezpečně jen to, že patřil stejně jako jeho otec k farizejům a byl mimořádně bystrý a horlivý ve studiu Starého zákona. Nikdy nebyl ženatý, přestože to je povinnost pro každého židovského učitele Zákona a lze předpokládat, že nebýt damašského zjevení, jistě by jako rabín později rodinu založil. O jeho osobním životě v dospělosti, ať už židovské, nebo křesťanské, víme bohužel málo a spíše jsou to nejasné dohady a náznaky, než fakta. Vlastní osud této mimořádné osobnosti církve ustupuje zřetelně do pozadí, aby mohla ještě výrazněji vyniknout jeho velká mesiášská zvěst Krista Ježíše. Hlavní a nejdůležitější postavou Nového zákona byl a vždy zůstane Boží Syn a životní osudy Ježíšových učedníků a jeho pokračovatelů, jsou v kontextu s ním naprosto nepodstatné.\nPřesto ale můžeme z nejrůznějších pramenů o Pavlově soukromém životě vyčíst alespoň útržkovité zmínky, abychom si mohli dát do logických souvislostí některá fakta. I když je Šavel, a později Pavel, vždy zmiňován jako z Tarsu v římské provincii Kilikii, není místo jeho narození naprosto jednoznačné. Augustinův starší současník, občasný teologický oponent a velký ctitel Písma, církevní Otec Jeroným tvrdil, že Pavlovi rodiče pocházeli stejně jako rodina Ježíše z Galileje. Tam se prý také narodil a teprve odsud měla být celá Pavlova rodina po židovských nepokojích v rámci kolektivní viny vypovězena do Kilikie. Před horším osudem je uchránilo především jejich římské občanství. Pramen Jeronýmova přesvědčení není a nikdy nebyl dostatečně známý, ale na svém tvrzení trval.\nAť už se tedy apoštol narodil v Tarsu v Kilikii na jihu Malé Asie, nebo v městě Gischale v Galileji, v Tarsu prožil dětství. Vynikal upřímnou a oddanou zbožností a od mládí žil důsledně orientovaný na rigorózní farizejství, o kterém ještě bude zmínka. K rabínskému povolání se připravoval u nejvzdělanějšího odborníka na židovské právo a bohosloví, jeruzalémského farizeje Gamaliela, který si vybíral jen nejnadanější žáky. Rabín nesměl za své porady a učení pobírat mzdu, ale případně pouze malý příspěvek na živobytí a to jen od těch žáků, kterým se soustavně věnoval. Každý budoucí rabín se tedy při studiu ještě učil nějakému řemeslu a Pavel se vyučil krejčím, konkrétně šil stanové dílce většinou z kozích kůží. Řemeslo se mu později velmi hodilo při jeho apoštolských cestách nejen k vlastní obživě, ale také mu umožňovalo hradit jeho misijní cesty. Apoštol, který má největší zásluhy o vznik a pozdější dynamický rozvoj křesťanství po celém světě, byl tedy stejně jako Boží Syn dělník.\nPavel byl věrný Izraelita pevné víry, ale také loajální občan římské říše, ovšem vlastnit římské občanství bylo mezi Izraelity spíše výjimečné a bylo udělované jen za mimořádné služby a Pavel ho získal po svých rodičích. Hovořil dokonale řecky a ze své rodiny si osvojil i znalost hebrejštiny, některé prameny uvádějí i jeho znalost aramejštiny.\nApoštol, stejně jako velmi mnoho Židů, měl dvě jména - židovské a římské. Saul se jmenoval na počest prvního izraelského krále a Paulus bylo příjmení významného římského rodu Aemiliů. Ne ihned po obrácení, jak se často mylně uvádí, ale až o několik let později, začal Šavel používat své druhé římské jméno. Soustavně pak až na svých apoštolských misijních cestách mezi řeckými pohany. Několikrát, když se v souvislosti s jeho misionářskou činností vyskytly závažné problémy s úřady, dovedl své římské občanství uplatnit ve svůj alespoň částečný prospěch, například při jeho domácím vězení v Římě, ale i v dalších nastalých situacích.\nPřestože je listům židovského teologa a výjimečného syna Izraele apoštola Pavla věnovaná větší část Nového Zákona, než všem čtyřem evangelistům dohromady, a z 27 uvedených knih mu je jich připisováno 13, Pavlův význam pro vznik křesťanství byl ještě více dominantnější, než by se snad na první pohled mohlo zdát. Tento fakt nemůže nikterak ohrozit nebo snížit více jistota, než domněnka, že ne všechny listy uvedené pod jeho jménem, napsal skutečně on. Například epištola Židům byla jiným autorem napsaná později, a bibličtí badatelé se většinou shodují v tom, že nenapsal ani oba dopisy Timoteovi a také Titovi. Ke stejnému úsudku se přiklánějí i v případě dopisu Efezským.\nPavlovo listy jsou opravdu dopisy, kterými apoštol reaguje na aktuální situaci v jednotlivých fungujících křesťanských sborech, ale nejde v nich v žádném případě o nějaký soustavný výklad jeho, nebo Ježíšova učení. Je velká škoda, že nejsou k dispozici alespoň některá jeho kázání, jistě by to byla velká kazatelská škola nejen pro misionáře, přestože by nás asi překvapila pravděpodobná podstatná odlišnost jeho kázání od vlastního obsahu epištol. To je ale zcela logické, protože kázal především pohanům, ale listy psal svým přátelům do sborů, které založil, osobně znal jejich představitele a které žily se střídavými úspěchy svým vlastním životem.\nEvangelizoval téměř zásadně ve větších městech, kde již byly synagogy. Zde stojí za povšimnutí pozoruhodný fakt, že mu hlásání Krista bylo alespoň zpočátku představiteli těchto synagog vůbec umožňováno, protože Pavel přinášel svým hlásáním o Bohem již seslaném, jimi nepoznaném a nakonec ukřižovaném Mesiáši, pro Židy vlastně velmi znepokojivou zprávu. Vždyť až dosud byli téměř všichni Židé přesvědčeni, že Ježíš z Galileje byl možná nadaný léčitel, ale rozhodně také i nebezpečný rouhač, který navíc dokázal s úspěchem oslovit a ovlivnit velké množství lidí, jdoucí až do tisíců. A největší přečin spáchal, když se veřejně prohlásil za Božího Syna! To byl v očích své pevné židovské víře oddaných věřících ten nejhorší zločin, a pokud by Ježíše Římané neukřižovali sami za to, že se prohlásil králem Izraele, museli by to udělat oni sami podle svého Zákona ukamenováním pro jeho rouhání, jak byli téměř všichni Židé skálopevně přesvědčeni. Pavlovi ale jistě ke vstupu do synagog pomohlo i jeho farizejské vzdělání a od jejich představitelů i možná určitá zvědavost slyšet argumenty bývalého rabína, nyní člena „ sekty Nazaretských “, jak byli prvokřesťané pohrdlivě často nazýváni. Pro Židy oddané své víře v Boží Slovo přetlumočené dávnými proroky, byla ochrana těchto pravd zásadní prioritou a byli také ochotni ji nejen urputně bránit, ale také pro ni položit své životy, jak se v minulosti již tolikrát stalo. Přesto mohl Pavel po určitý čas, ještě před zásadnějším vymezením nového náboženského směru, v některých synagogách již uskutečněný příchod Mesiáše na svět hlásat.\nPro hlásání mesiášství Krista ve větších městech měl mnoho osobních i praktických důvodů s ohledem na vlastní bezpečnost a proto nikdy necestoval naprosto sám a jeho cesty měly vždy předem určený cíl. Pokud se tedy o Pavlovi někde píše jako o potulném kazateli, není to příliš výstižná charakteristika. Jeho cesty nebyly dílem náhody, ani okamžitého rozhodnutí, ale byly vždy pečlivě naplánované, předem avizované a pokud se od původního plánu odchýlil, bylo to jen na základě nějaké mimořádné situace. V synagogách odhodlaně zvěstoval Ježíše Židům jako pravého Mesiáše, i když sám jako ještě donedávna poctivě praktikující Žid, dovedl předem odhadnout jejich reakce. Odvolával se na své vlastní farizejské židovství, na své rabínské vzdělání, i na to, že Ježíš je především Mesiáš Izraele jako celku. To bylo jeho upřímné přesvědčení, i když pravděpodobně již od samého počátku svého evangelizačního působení připouštěl myšlenku, že Mesiáš spasí nejen „ Izrael podle těla“, tedy Abrahámovo pokolení, ale i konvertující pohany. Proto se po svých ne příliš uspokojivých výsledcích s evangelizací Židů a po dohodě s ostatními učedníky v Jeruzalémě, plně soustředil na evangelizaci pohanů.\nAvšak myšlenka, že by také oni měli možnost účasti na Boží smlouvě s Izraelem, aniž by se k němu připojili, mezi židovskými učedníky vyvolávala ostrý nesouhlas. Navíc židovství nemělo a nemá misijní zaměření, takže případná konverze k judaismu je poměrně zdlouhavý a náročný proces pro obě strany. Diskuze Pavla s učedníky na toto téma byly často prudké a vášnivé a pro apoštola také nepříliš úspěšné, takže i z tohoto důvodu se začal zabývat evangelizaci převážně u pohanů. Evangelizační problémy měl nejen s Židy, ale samozřejmě i s pohany po celý život, přesto jeho pozdější misijní činnost právě mezi pohany přinášela největší výsledky. Židé se svojí pevnou Mojžíšovskou vírou svých předků a důsledným dodržováním Zákona a svých tradic byli jakýmkoli změnám myšlení pochopitelně jen velmi těžko přístupní. V narůstající intenzitě a naléhavosti Pavlovy snahy postupně stále více spatřovali hlavně ohrožení nejen své tradiční víry, ale i celého složitého systému judaismu.\nPředevším díky Pavlovu listu Římanům a jeho mimořádně důležitým kapitolám 9 - 11, se stal tento židovský farizej a vzdělanec nejdůležitějším křesťanským teologem, který pohanům, jež obracel ke křesťanství, jasně hovořil o tajemném vyvolení národa Izrael. Je to tajemství, jehož platnost nikdy nesmí zůstat skrytá, nebo jakkoli zamlžená, přestože se o to z nepochopitelných důvodů, bohužel již tolik křesťanů pokoušelo. Často úspěšně se všemi pozdějšími následky. Jestliže bezvýhradně ctíme Písmo, musíme pak i stejně bezvýhradně uznávat i v něm obsažené výroky, včetně těch o Božím vyvolení Izraele. Pokud bychom tyto výroky popírali, popírali bychom Písmo, svoji víru, ale hlavně Stvořitele, který Izrael vyvolil. Zpochybňovali bychom i učení svatého apoštola Pavla, jehož učení je dominantním základem Nového Zákona a kterého si Bůh zvolil jako nejvýraznějšího hlasatele radostné zvěsti v počátcích církve.\nList pro Římany vznikl za Pavlova posledního pobytu v Korintu a jako jediný z Pavlových listů připomíná adresátům nejvíce osobností Starého zákona, od Adama, přes Sáru, Izaiáše, Eliáše, Mojžíše, Rebeku a další. Žádný jiný Pavlův list tolik starozákonních postav už nejmenuje a zmíněné tři kapitoly listu Římanům jsou vlastně jediným novozákonním textem, který se tak obsáhle a s uznáním zabývá židovským národem a jeho osudem. A který možná mnozí křesťané nikdy nečetli. V opačném případě by nemohlo docházet k tomu, k čemu bohužel v průběhu dvou tisíciletí v křesťansko-židovských vztazích až donedávna docházelo.\nPavel dokázal při své práci mistrně využívat specifické farizejské metody svého starozákonního vzdělání. Jako učený farizej znal samozřejmě dokonale Starý zákon a této znalosti bohatě užíval nejen jako rabín, ale dál i jako pokřtěný. Jeho metoda výkladu starozákonních textů, to znamená jejich aplikace směřující vždy ke Kristu, byla v té době naprostá novinka. A vzbuzovala podiv, ale i odpor. I v jiných způsobech argumentace se znatelně odlišoval od dosud běžných rabínských tradic. Apoštol ale zaručeně nebyl první židovský vzdělanec, který se odchýlil od tradičního židovského pojetí očekávaného Mesiášova příchodu, protože před ním se již v dlouhé a pohnuté historii židovského národa o jiný pohled na tuto otázku, již několik učenců neúspěšně pokoušelo. Ale byl první a také jediný, komu se to podařilo dokonale se všemi důsledky pro dalších dva tisíce let a jeho odkaz je víc než impozantní. Ovšem za cenu původně nechtěného, ale častými vzájemnými konflikty provázeného rozdvojení původního, jediného a nejstaršího kmene pevné víry v jednoho Boha Stvořitele. Pavel nemohl ani tušit, jak brzy přijdou jeho původní bohabojní židovští soukmenovci o svůj domov a jak nesmírně krutými zkouškami bude procházet jejich víra po dalších téměř dva tisíce let v rozptýlenosti po celém světě. A jistě by si nepřipustil jako vůbec možnou vizi, jak se později následovníci „jeho“ nové víry v Božství Krista Ježíše, ještě tolikrát ke svým starším bratrům ve víře tak nesmírně krutě zachovají. To ale apoštol nemohl ani tušit.\nŘímský občan Saul byl přibližně stejně starý, jako Ježíš. Pocházel z vážené židovské rodiny, vyznávající tradiční hodnoty víry svých předků v očekávání příchodu proroky ohlášeného Mesiáše. Židé si vždy zakládali na svém rodokmenu a své předky náležitě ctili. Tak, jako se často ke jménu Ježíš připojuje „z rodu krále Davida“, tak i Saul ještě jako rabín, rád zdůrazňoval svůj původ z Izraelského kmene Benjamin, ze kterého první židovský král vzešel.\nStejně jako jeho otec farizej, ani Pavel rozhodně nepatřil mezi odbojné židovské protiřímské buřiče. Měl naopak významné kontakty sahající až k několika členům pretoriánské gardy a tím i k Neronovým lidem a jeho vztah k Římanům byl loajální až přátelský.V mnoha listech psal, kázal a učil vždy v duchu přizpůsobivosti Římu. Smíření s římskou realitou dokládá velmi často a radí spoluobčanům i svým pokračovatelům, aby byli dobrými a nekonfliktními občany římské říše. Na rozdíl od samého Ježíše Krista, apoštol viděl Království Boží možné výhradně v nebi a život na zemi ostatním radil žít dobrým životem a ve víře v jeho brzký druhý příchod.\nJako horlivý Žid poctivé a pevné víry dodržující důsledně všechny předepsané zákony, nemohl ještě jako rabín Saul zůstat nečinný vůči nebezpečným bludařům z Galileje, kteří po popravě jejich vůdce Ježíše začali především v Judsku hlásáním nového učení narušovat shromáždění Židů v synagogách. Pro všechny pravověrné židovské věřící, byly takové excesy vrcholně pobuřující a znesvěcující a proti těmto výtržníkům bylo nutné nekompromisně a rázně zakročovat a bránit tak víru dávných předků. Je tedy logické, že horlivý rabín Šavel s velkým odhodláním bránil v synagogách klid k modlitbě a rozjímání a odpadlíky a vyznavače nového hnutí ve starodávné židovské tradici osobně pronásledoval, dával bičovat a věznit. Podle svých vlastních slov je dokonce chtěl zcela vyhubit. Byl asi nejhorlivějším organizátorem akce proti členům nepřátelské obce v Damašku, kde aktivně vyznávali mesiášství Ježíše. To samo o sobě by jistě u něho nevyvolávalo tak prudké a vášnivé reakce, protože brzký příchod Mesiáše očekávali alespoň teoreticky i farizejové, kterým sám byl.\nZásadní problém a rozpor byl v tom, že ten, který se prohlásil za Mesiáše a Božího Syna, byl potupně ukřižován jako těžký zločinec. A to byl pro v úctě a bázni Boží žijící Židy důkaz, že Ježíš byl právě kvůli tomuto rouhání a klamání Bohem prokletý (Dt 21,23; Ga 3,13) a potrestaný. Pravý Mesiáš by přece nemohl být ukřižovaný, jako Syn Boha by se buď zachránil sám, nebo by to jistě udělal jeho Otec! Ortodoxní židovští věřící tedy považovali Ježíše pouze za dalšího v řadě falešných proroků z minulosti, pouze zanedbatelná část liberálnějších byla ochotna ho přiřadit ke „spravedlivým“, což ale nemělo nic společného s mesiášstvím od Boha. Židé se celé generace těšili na to, že úzkostlivým dodržováním Zákona budou mít za odměnu svůj podíl na mesiášské moci a slávě tak, jak jim to bylo slíbeno. Jejich očekávanou vlastní účast na této věčné slávě nebrali jako dar, ale zaslouženou odměnu za svůj příkladný život ve víře a bázni před Bohem.\nNavíc prvokřesťané nechtěně „provokovali“ moudré a vysoce vzdělané náboženské představitele svým tvrzením, že první viděli, žili s ním a hlavně, že první pochopili Ježíšovo Mesiášství právě oni, lidé, kteří nepatřili ke vzdělancům, ani k farizejům, ani k vůdcům Izraele. Lidé, kteří nevynikali nad jiné ani mimořádným zápalem ve víře. Je možné, aby si Vykupitel světa vybíral své následovníky mezi prostými rybáři a ignoroval židovskou inteligenci? Proč by se Mesiáš dal poznat právě prostým nevzdělancům, když na něho celé generace čekala elita mudrců, proroků a dalších představitelů z Abrahámova rodu, kteří své životy zasvětili soustavnému studiu Božího učení? To byl hlavní důvod nesmiřitelného odporu většiny Židů, a zvlášť nábožensky výrazně aktivního Pavla k nové „Nazaretské sektě“.\nPřipomeňme si v této souvislosti podobný zapřísáhlý boj svatého Augustina s mnoha nebezpečnými a často také agresivními skupinami bludařů, proti kterým z pozice biskupa z Hippo Regio vehementně obhajoval a urputně bránil jedinečnost a pravost křesťanské víry na církevní scéně se zápalem velmi podobným Pavlovu. Nekonečný Augustinův boj s heretiky a nejrůznějšími sektami byl ojedinělý svým rozsahem, protože jen v severní Africe jich za jeho působení bylo víc než osmdesát! Severoafričtí sektáři měli v Augustinovi nejen vášnivě nesmiřitelného, ale i nejvzdělanějšího člověka celé široké oblasti, proto pokud s nimi došlo k osobní konfrontaci, jeho argumenty takřka vždy vítězily. Pro ochranu svých věřících a při potírání těch nejagresivnějších sekt nakonec Augustin neváhal spolupracovat dokonce i s vládnoucí mocí v zemi. Nepřehlédnutelná podobnost s apoštolem Pavlem spočívá v tom, že za Augustina, stejně jako za Pavla, byla vládnoucí moc Řím a oba byli vůči němu vysoce loajální.\nPřibližně tři roky po Ježíšově ukřižování dochází u Saula k naprosto nečekanému, náhlému obrácení díky jeho vidění. Zapálený pronásledovatel nového učení, které až doposud odsuzoval jako židovské víře nebezpečný blud, se po svém vizionářském prožitku přidává k těm, které dosud tvrdě pronásledoval. Židovský rabín, mající dokonce přímé kontakty také na Annášovu rodinu, která se rozhodující měrou podílela na ukřižování Ježíše, učinil neuvěřitelný a pro jeho okolí naprosto nepochopitelný obrat. Jeho konverze nebyla výsledkem dlouhodobého procesu neklidného, horečnatého hledání a postupného poznávání pravdy, jaké za pár století prožil svatý Augustin, ale náhle oslovený pravověrný Žid Šavel poznává během svého vytržení skrze Ducha Svatého přímo Zmrtvýchvstalého, který navíc k němu prý osobně hovoří. Slyší Ježíšovo přání hlásat ne o něm samém, ale především o tom, co na světě učil. Ten, kterého nikdy osobně nespatřil, nikdy neslyšel a kterého příznivce dosud tak vášnivě pronásledoval, ho nyní vysílá, aby hlásal jeho učení.\n© 2019 eStránky.cz | Tvorba webových stránek | RSS | WebSlice Apoštol Pavel - Augustinův vzor 1.část | Tisk | Aktualizováno: 23. 4. 2019 | Nahoru ↑