Biom :: Hnutí Duha: Česko by mělo zrychlit rozvoj obnovitelných zdrojů a zateplovat : Biom.cz\nbiom.cz › zprávy z tisku › Hnutí Duha: Česko by mělo zrychlit rozvoj obnovitelných zdrojů a zateplovat\nHnutí Duha: Česko by mělo zrychlit rozvoj obnovitelných zdrojů a zateplovat\nPraha 9. března (ČTK) - Je třeba urychlit rozvoj obnovitelných zdrojů energie (OZE) v Česku, včetně zařazení fotovoltaiky mezi zdroje, které mohou soutěžit o provozní podporu. ČTK to dnes sdělil Jiří Koželouh z Hnutí Duha v reakci na v úterý zveřejněný plán Evropské komise na snížení závislosti Evropské unie na plynu z Ruska. Podle Koželouha je důležité například také to, aby bylo zateplení domů dostupné i pro chudší domácnosti, ale i posílení evropské spolupráce v energetice. Jan Freidinger z organizace Greenpeace zmínil i potřebu podpory veřejné hromadné dopravy a plánu transformace teplárenství směrem k OZE.\n"Česká vláda by měla zejména akcelerovat rozvoj obnovitelných zdrojů, například zařadit fotovoltaiku mezi zdroje, které mohou soutěžit o provozní podporu. Potenciál snížení závislosti na plynu má také zateplování domů či instalace tepelných čerpadel a kotlů na dřevo či pelety, je však potřeba zpřístupnit podporu i nízkopříjmovým rodinám," uvedl Koželouh.\nEkolog také podotkl, že na obnovitelné zdroje a snižování plýtvání energií je nyní potřeba soustředit maximální kapacity a naopak nedotovat spalování zemního plynu. "V zájmu Česka je také výrazné posílení evropské spolupráce v energetice. Podobně jako u vakcín proti covidu je nutné koordinovat nákup plynu a jeho distribuci v EU, ale hlavně posílit možnosti dovozu levné obnovitelné elektřiny z pobřeží do vnitrozemí," popsal Koželouh. Hnutí Duha už dříve zveřejnilo návrhy opatření k postupnému ukončení závislosti na ruském plynu. Rusko se na dodávkách zemního plynu do unie podle agentury Reuters podílí zhruba 40 procenty.\nFreidinger pak navrhl i podporu veřejné hromadné dopravy, včetně slev na jízdné a transformaci teplárenství - konkrétně vznik plánu na teplárenství založeném primárně na obnovitelných zdrojích. Ekolog dále sdělil, že by Česko mělo zrychlit využívání peněz z příslušných evropských fondů a přijmout podpůrná opatření pro lidi a firmy postižené vysokými cenami energií.\nEvropská komise (EK) plánuje letos snížit závislost EU na ruském plynu o dvě třetiny a ukončit závislost na ruských dodávkách plynu "mnohem dříve než v roce 2030". Dosáhnout toho chce rychlejším přechodem na alternativní dodávky a čistou energii. Za realizaci těchto plánů budou podle prohlášení EK z velké části zodpovědné právě vlády jednotlivých unijních států.\nPodle EK by plyn a zkapalněný zemní plyn (LNG) ze zemí jako USA a Katar měl letos nahradit více než třetinu dodávek, tedy 60 miliard metrů krychlových ze 155 miliard metrů krychlových, které EU dostává ročně z Ruska. Do roku 2030 by mohlo pomoci snížit závislost i vyšší využívání biometanu a vodíku. Nové větrné a solární elektrárny by mohly letos nahradit 20 miliard metrů krychlových plynu. Ztrojnásobení kapacity těchto elektráren do roku 2030 by mohlo vést ke snížení spotřeby plynu o 170 miliard metrů krychlových ročně.\nSnížení termostatů o jeden stupeň Celsia by podle EK mohlo letos ušetřit dalších deset miliard metrů krychlových plynu. Nahrazení plynových kotlů 30 miliony tepelných čerpadel by pak do roku 2030 mohlo přinést úsporu dalších 35 miliard metrů krychlových plynu, dodává komise.\nZdroj: Tisková zpráva ČTK 9. 3. 2022\nDatum uveřejnění: 9.3.22\nPoslední změna: 10.3.2022


Jak zvládnout polední útlum\n"KDY - Vědecká tajemství perfektního zvládání věcí včas" je titul 226.\nJak využít polední útlum\ns maximálním užitkem?\nČlánek je zpracován na základě knihy „Kdy - Vědecká tajemství perfektního zvládání věcí včas", kterou napsal Daniel Pink.\nPoledne – útlum produktivity. Jak využít tento čas s maximálním užitkem\nDruhou polovinu dne nazývá Daniel Pink „Bermudským trojúhelníkem“ – je to nebezpečná zóna, v níž je potřeba být maximálně bdělý. Přibližně 7 hodin po probuzení začíná u „skřivanů“ a takzvaných „ptáků třetího druhu“ útlum (vrchol útlumu bývá v období mezi 14. a 15. hodinou). Lidem klesá koncentrace, jsou méně pozorní a začínají dělat chyby. Kromě toho, míváme po obědě větší sklon k porušování pravidel a k jednání v rozporu s vlastními principy. Pro tuto skutečnost existuje řada důkazů potvrzených výzkumy.\nPodívejme se třeba na oblast lékařství. V 9 hodin je pravděpodobnost chyby anesteziologů 1 %, ale v 16.00 se zvyšuje až na 4,2 %. V druhé polovině dne lékaři častěji předepisují antibiotika pro léčení virových infekcí dýchacích cest, i v případech, že to není nezbytné. Unavený lékař dá spíše přednost postupu podle standardního schématu, než aby se věnoval individuálně každému pacientovi. Zdravotnický personál si myje v druhé polovině dne ruce méně často než ráno , to pak vede v různém stupni k závažnosti.\nJestliže se už docela dlouho věnujeme jedné a téže činnosti, tak se unavíme a ztratíme ze zřetele cíl, takže začneme „vykonávat práci kvůli práci“. Kromě toho vědci dokázali, že dlouhé sezení na jednom místě poškozuje zdraví stejně jako kouření. Čím déle se nacházíme ve stejné poloze, tím více jsme náchylní ke ztrátě koncentrace a k dělání chyb. Abyste se tomu vyhnuli, dělejte si v průběhu pracovního dne krátké přestávky, a hlavně předtím, než se pustíte do nějaké důležité a zodpovědné práce.\nKdyž v jedné americké nemocnici zavedli pravidlo pro provádění pauz (timeoutů), v jejichž průběhu si tým procházel desetibodový checklist, tak se snížilo množství komplikací po každé operaci, a lékaři i pacienti se začali cítit mnohem jistěji. Pravidelné přestávky vám umožňují si odpočinout, soustředit se a snížit riziko vyhoření ve druhé polovině dne.\nPravidla efektivních přestávek\nPo každé hodině práce si udělejte pětiminutovou přestávku, během níž určitě vstaňte z místa a projděte se nebo se protáhněte. Můžete si udělat procházku na čerstvém vzduchu, projít se po místnosti nebo si můžete i zacvičit (autor doporučuje kancelářskou jógu).\nDělejte si pravidelné pětiminutové pauzy v průběhu dne. Je to mnohem efektivnější než jedna půlhodinová procházka. Jestliže nemáte možnost se projít, vyberte si pro odpočinek nějakou místnost, v níž jsou pokojové rostliny.\nDělejte si „společenské pauzy“ – v době přestávek se setkávejte s kolegy a povídejte si o různých tématech nesouvisejících s prací, to vám pomůže se přepnout a snížit úroveň stresu. Zavolejte příteli, s kterým jste dlouho nemluvili. Tak si jednak odpočinete a zároveň upevníte přátelské vztahy.\nPlánujte si pracovní den. Zaveďte si do diáře přestávky v souladu s pracovními úkoly. Vyznačte si minimálně tři přestávky, zapište si, jak budou dlouhé, a čím se budete v daném čase zabývat. Abyste nezapomínali odpočívat, nastavte si na telefonu nebo na počítači upozornění. Tak nebude jednoduché ignorovat naplánovaný odpočinek.\nV době přestávek je důležité, abyste se zcela odpojili ve svých myšlenkách od práce. Jinak si jen prohloubíte stres a únavu.\nPravidla denního spánku\nVědci už dávno prokázali, že denní spánek pomáhá lidem při regeneraci a umožňuje jim zvýšit jejich úroveň energie a schopnost koncentrace v druhé polovině dne. Zároveň se lidem, kteří si zdřímnou v průběhu dne, upevňuje imunita a snižuje se pravděpodobnost onemocnění srdce. Už jenom to, že se těšíte na denní spánek, snižuje krevní tlak.\nV kancelářích významných světových firem (Nike, Uber, Zappos, Ben and Jerrry) zavedli místa na spaní pro zaměstnance. Autor však upozorňuje, že aby byla vaše „siesta“ efektivní, je důležité dodržovat určitá pravidla.\nDélka denního spánku by měla být 10 až 20 minut. V takovém případě vám pomůže sejmout napětí a únavu. Jeho efekt pak může trvat až tři hodiny. Budete-li spát déle, tak budete potřebovat mnohem více času, abyste se znovu dostali do pracovní formy. Spánek, který trvá méně než 10 minut, bude také neefektivním.\nPřed denním spánkem si můžete vypít šálek kávy. V angličtině vznikl pro takový šálek také zvláštní pojem – „nappuccino“ (ze slov „nap“- dřímat a „cappuccino“). Kofein totiž začíná působit zhruba za 25 minut poté, co se dostane do krve. Z toho důvodu budete po probuzení svěží a plní síly.\nNejlepší doba pro denní spánek je mezi 14. a 15. hodinou. Sami můžete sledovat svou úroveň energie a podle vlastního pocitu si určovat své období. Autor píše, že optimálním časem pro denní spánek je doba 7 hodin po probuzení. V tuto chvíli se úroveň energie nachází na nejnižším bodě.\nPředtím, než se uložíte k spánku, nastavte si budík na 25 minut. Tento čas zahrnuje 7 minut na usnutí a samotný spánek.\nVíce se můžete dočíst o tom, jak efektivně využívat jednotlivé fáze dne, v e-knize ve zkráceném provedení „Kdy - Vědecká tajemství perfektního zvládání věcí včas“.


| Paměť národa\nSehnal Adrien 20210315\nNapsal uživatel hana.mazancova dne So, 04/24/2021 - 17:42\nRead more about Sehnal Adrien 20210315\nKlempíř Ivo 20210318\nNapsal uživatel hana.mazancova dne So, 04/24/2021 - 14:58\nRead more about Klempíř Ivo 20210318\nNováková Jiřina Marie 20210210\nNapsal uživatel terezie.vavrouskova dne Pá, 04/23/2021 - 12:45\nRead more about Nováková Jiřina Marie 20210210\nStránská Hedvika 20201212\nNapsal uživatel terezie.vavrouskova dne Pá, 04/23/2021 - 12:13\nRead more about Stránská Hedvika 20201212\nVyčítám si, že jsem si nevzala svého židovského chlapce\n23. 04. 2021 / Příběhy / Markéta Bernatt-Reszczyńská,\tLukáš Květoň\nAnna Fidlerová, tehdy Lhotáková, se svými přítelem Lorisem Sušickým v Praze v roce 1940. Foto: Paměť národa\nAnna Fidlerová se zamilovala do Lorise Sušického ve středoškolské skupině Mladá kultura. Když se za války ukrýval na Kolínsku, jezdila za ním každý víkend na kole z Prahy. Při loučení před jeho transportem do Terezína si oba mysleli, že se po čase shledají.\nNovinářka Anna Fidlerová za svůj život dlouhý 96 let zažila všechny historické události naší země ve 20. století. Nacistický režim ji připravil o první lásku, komunistický o manžela.\n„V mém životě přišly chvíle ošklivé a tragické, ale nikdy mě to nesmělo porazit. Když se člověku nedaří, nesmí si myslet, že na něm stojí celý svět a vše končí. Skromný člověk se nedožije žádné deziluze. A nakonec je nejdůležitější se ze všeho hodně poučit,“ uvedla v roce 2014 v rozhovoru pro Paměť národa a přidala vzkaz pro mladou generaci: „Neberte sami sebe příliš vážně a buďte nad věcí.“\nVzpomínky Anny Fidlerové natočil v roce 2014 Lukáš Květoň pro sbírku Paměť národa, kterou spravuje nezisková organizace Post Bellum díky podpoře soukromých dárců. Pokud považujete uchování vzpomínek za důležité, vstupte do Klubu přátel Paměti národa nebo podpořte Paměť národa jinak na podporte.pametnaroda.cz. Děkujeme!\nNarodila se jako Anna Lhotáková rok po skončení první světové války v obci Hospozín u Velvar. Její tatínek jako vyučený krejčí neměl na venkově možnost uplatnění a za prací dojížděl do Prahy. Anna velmi dobře prospívala ve škole, a tak se celá rodina přestěhovala do Prahy, aby se jí dostalo dobrého středoškolského vzdělání.\nAnna v mládí. Foto: Paměť národa\n„Rodiče slyšeli, že výborná škola je Česko-slovanská obchodní akademie dr. Edvarda Beneše v Resslově ulici, tak jsem šla na ni,“ vyprávěla a vzpomínala na vynikající profesory, kteří ji učili. A také na Aloise Jiráska, kterého potkávala u školy, protože bydlel na rohu Resslovy ulice a nábřeží Vltavy, kde dnes stojí Jiráskův pomník.\nV paměti jí utkvěl profesor češtiny Kaňka, který se studentům věnoval i po vyučování. „Chodil s námi po výstavách, vykládal nám o literatuře, o výtvarném umění, doporučoval nám koncerty a divadla. Takže díky němu jsem jako vesnická holka začala objevovat svět kultury, a to mě chytlo.“\nAnna se proto zapojila do skupiny Mladá kultura. „To byla početná parta středoškoláků, která se zajímala o kulturu. Nejdříve jsme se scházeli ve skautské klubovně, později v kavárně Na Zderaze a v Mánesu, kam chodili výtvarníci a herci. Večer to tam hlaholilo, docházel tam Julius Fučík, který nám vyprávěl o divadle, Adolf Hoffmeister o umění. Až později jsem prohlédla, že v pozadí toho byla komunistická partaj, ale my jsme se zajímali o kulturu, a ne o politiku.“\nLáska z Mladé kultury\nV Mladé kultuře se Anna zamilovala do Lorise Sušického, který byl přesně na den o jeden rok starší než ona. „Až za dlouho mi došlo, že je z židovské rodiny. V Mladé kultuře byla většina mládeže židovského původu, ale my jsme to vůbec nevnímali.“\nAnna za Lorisem docházela do malého bytu v centru Prahy. „Jeho tatínek Gustav byl bohém, měl továrnu, která zkrachovala. Maminka Irena byla maďarská Židovka narozená v Itálii, uměla čtyři jazyky, hrála nádherně na klavír, zpívala. Svého syna pojmenovala Loris podle postavy z nějaké opery. Já jsem nikdy žádného jiného Lorise nepotkala.“\nAnna s Lorisem na letním táboře v roce 1938. Foto: Paměť národa\nSpolečně jezdili na letní a zimní tábory pořádané Mladou kulturou, na kterých dopoledne poslouchali přednášky o kultuře a umění, odpoledne se věnovali sportu. Bezstarostné časy skončily, když zaslechli v rozhlase zprávu o mnichovské dohodě. Anna v té době pracovala jako sekretářka u Huga Vavrečky, dědečka Václava Havla, který byl s Janem Antonínem Baťou a Dominikem Čiperou členem tříčlenného direktoria firmy Baťa.\nV době narůstajícího ohrožení Československa ze strany Německa byl Vavrečka v září roku 1938 jmenován ministrem. „Pamatuji si to jako dnes. Přišel dopis od prezidenta republiky, kde stála jen věta: ‚Pane Vavrečko, jmenuji Vás ministrem. Dr. Edvard Beneš.‘ Nic víc. Ani tam nestálo, čeho ministrem. Následně se ale dozvěděl, že bude ministrem propagandy.“\nAnna Fidlerová s ním odešla pracovat do Valdštejnského paláce. Ve funkci ministra vydržel do konce listopadu, 1. prosince 1938 se vrátil zpět k firmě Baťa. „Své podřízené židovského původu pracovně přeložil do Ameriky a do světa, a tím jim vlastně zachránil život,“ připomněla.\nNikdo netušil o lágru v Osvětimi\nV rodině svého milého viděla, jak na české Židy doléhají stovky protižidovských nařízení v době protektorátu. „Zpětně obdivuji, s jakou lehkomyslností žili. Nesměli nikam a nic. Chodili jsme spolu po Praze tak, že jsme se vedli, on držel aktovku přes tu hvězdu.“\nLoris Sušický s harmonikou, kterou s sebou všude nosil. Foto: Paměť národa\nKdyž se začalo v roce 1941 mluvit o transportech, poslali rodiče Lorise na venkov, do vesnice Vlkančice na Kolínsku. Přes den pomáhal na statku, noci trávil v malé místnosti vedle stájí. Anna za ním každou sobotu po práci jezdila sedmdesát kilometrů na kole a v neděli se vracela zpět. Předvolání k transportu ho bohužel dostihlo i tam – do Terezína odjel z Kolína 5. června 1942.\n„Já si dodatečně vyčítám, že jsem si ho nevzala, protože by byl smíšeným manželstvím po určitou dobu chráněný. Nikoho ale tehdy nenapadlo, že se už staví osvětimské lágry,“ posteskla si s tím, že navíc byla v nelehké sociální situaci. Žila v jednopokojovém bytě se svou nemocnou maminkou, která se rozvedla s Anniným otcem, a Anna ji živila.\nPři loučení s Lorisem si oba mysleli, že se po čase zase shledají. Loris byl ale z Terezína transportován spolu s rodiči v září roku 1943 do Osvětimi, kde se dostali do tzv. rodinného tábora. Celý tento terezínský transport nacisté zplynovali půl roku po příjezdu v noci z 8. na 9. března 1944. Anna měla schovanou jeho dopisnici z Osvětimi:\n„Milá Anno, četné balíčky jsem s díky obdržel. Nemám však žádnou příležitost vařit. Napiš dopis mým rodičům, protože já můžu psát jen velmi zřídka. Ačkoliv co přijde poštou do tábora, všechno dobře dostanu. Daří se mi celkem dobře, pracuji jako kamnář. Pozdravuj rodiče a známé. Myslím na vás na všechny. Nikdy na mě nezapomeňte. Tvůj Loris.“\nDopisnice od Lorise z Osvětimi. Zdroj: Paměť národa\nAnna na Lorise navždy vzpomínala jako na nesmírně nadaného, zábavného a nevšedního člověka. „Loris byl jedinečný. Skvěle reprezentoval svou v dobrém slova smyslu potrhlou rodinu. Uměl několik jazyků, a když nějaký neuměl, tak ho napodobil. Hrál na klavír a tahací harmoniku, kterou s sebou všude nosil.“\nNový život po válce\nPřed koncem války se Anna provdala za Miroslava Linharta, předválečného důstojníka československé armády, který za války vykonával jako totálně nasazený podřadnou práci v jednom z pražských archivů a během Pražského povstání se zapojil do bojů například na Pražačce.\n„Kdo zažil v Praze osvobození Rudou armádou, ten na to nemůže zapomenout. Pak se z rozhodnutí Stalina situace vyvíjela jinak, ale to osvobození s těmi šeříky, to je nezapomenutelné. Nikdo se nemůže divit, že pak komunisté vyhráli volby. Tohle zlehčovat znamená nedívat se dobře na historii,“ domnívala se.\nJosef Fidler při malování nápisu OKUPACE v Karlových Varech 21. srpna 1968. Foto: Paměť národa\nPo válce se Miroslav Linhart vrátil do armády a stal se členem Pohraničních oddílů v Liberci, kam ho Anna následovala. Na padesátá léta vzpomínala jako na období strachu. Její manžel byl propuštěn z armády, rodina se musela se dvěma malými dětmi vystěhovat ze služebního bytu. Miroslav Linhart snášel ponížení a společenskou izolaci velmi špatně. Zemřel v roce 1965 v Karlových Varech, kam se rodina přestěhovala.\nAnna zde pracovala jako novinářka. V uvolněné atmosféře pražského jara referovala o místní konferenci KSČ, na které zazněla ostrá kritika vůči krajskému a okresnímu vedení strany i vůči politickým procesům 50. let a pochybným justičním postupům. „Tento text byl hřebíčkem do mé rakve,“ uvedla ke svému článku Tři dny, které otřásly Karlovarskem. Na začátku normalizace kvůli němu přišla o práci.\nPolitickými prověrkami na začátku normalizace neprošel ani její druhý manžel MUDr. Josef Fidler, který v srpnu 1968 maloval na hlavní karlovarské třídě nápisy jako OKUPACE a SVOBODA. „Manžel byl ve Varech jako dětský lékař a primář velmi známý a vážený. Každý ho poznal. Lidé na to koukali a nikdo se nepřidal. Pak si to také pěkně odnesl.“\nŠpinavá práce prověrkových komisí\nOba si museli najít nové uplatnění. „Prověrkové komise jsou velkou ostudou českého národa. Ty vlastně udělaly špinavou práci za Sověty,“ poznamenala k potupným pohovorům, během nichž museli lidé projevit souhlas s okupací, aby nepřišli o zaměstnání.\nMUDr. Fidler poté střídal ordinace v Sokolově, Lokti, Horním Slavkově a na dalších místech, všude ho nechali jen na pár měsíců. To bylo pro váženého lékaře, který zachránil stovky dětí a v nemocnici pracoval od roku 1945, potupné a neustálé dojíždění se podepsalo na jeho zdraví.\nAnna nastoupila jako uklízečka do karlovarské Becherovky, o jejíž historii vydala v roce 1967 knihu. Díky své optimistické povaze na tuto práci vzpomínala s vděčností. I zde se ale po čase stala trnem v oku karlovarským soudruhům a soudružkách a musela odejít. Přijali ji v Karlovarské stavebním družstvu jako technickou písařku. Na psacím stroji psala i ve volném čase – třeba text Charty 77, který šířila mezi známými. Jednou ho ale dala spolupracovníkovi StB, který ji udal. Státní bezpečnost si ji poté pravidelně předvolávala k výslechům.\nAnna Fidlerová při natáčení pro Paměť národa v roce 2014. Foto: Lukáš Květoň\n„Až na jednu výjimku se ke mně chovali slušně. Výhrůžný tón byl jako vespod, navenek to bylo takové povídání u kávy. Nijak mě to neděsilo, neměla jsem ani strach, když jsem byla na StB předvolaná.“\nZájem Státní bezpečnosti o rodinu trval až do listopadu 1989. Dokonce navštívili souseda s dotazem, jestli by si u něj v garáži StB nemohli zřídit monitorovací zařízení. Soused se tehdy zachoval velmi statečně a odmítl.\nK nejkrásnějším obdobím jejího života patří sametová revoluce, po níž se dočkala rehabilitace a již v důchodovém věku se vrátila k novinařině. Přispívala do několika médií a napsala několik vlastivědných prací o Jáchymově a Karlových Varech. Zemřela v roce 2016.\nCharisma Fidela Castra aneb Od revolučních ideálů k diktátorskému režimu\n23. 04. 2021 / Speciály / Eva Kubátová\nFidel Castro vládl Kubě od roku 1959 do roku 2008, tedy téměř půl století. Foto: Eva Kubátová\nNa Kubě končí éra bratrů Castrových. Bratr Fidela Castra Raúl předal vedení Kubánské komunistické strany mladší generaci. Přinášíme vzpomínky Kubánců na Fidela Castra z Paměti národa.\n„Chceme na Kubě zakotvit skutečnou demokracii bez jakýchkoliv známek fašismu, peronismu či komunismu. Jsme proti všem druhům totalitarismu,“ nechal se slyšet Fidel Castro v New Yorku 23. dubna 1959, čtyři měsíce po vítězství Kubánské revoluce.\nČlánek přináší vzpomínky kubánských disidentů a aktivistů, kteří bojovali za svobodu na Kubě, natočených v rámci projektu Paměť kubánského národa. Ten realizuje nezisková organizace Post Bellum společně s Florida International University od roku 2017 díky podpoře z Programu transformační spolupráce Ministerstva zahraničních věcí ČR. Od začátku projektu jsme na Paměti národa zveřejnili 135 kubánských příběhů.\nTa svrhla diktátorský režim Fulgencia Batisty, když jednotky sdružené pod velením právě Fidela Castra napadly roku 1953 kasárna Moncada a o šest let později, tedy onoho kubánského přelomového roku 1959, Batista opustil ostrov a vlády se ujal právě nadějný třiatřicetiletý právník Castro. Kubě sliboval lepší zítřky. Ale bylo tomu skutečně tak? Jak vzpomínají na osobnost samotného Fidela Castra a jeho přísliby kubánskému lidu pamětníci z Kuby?\nArogantní. Tvrdohlavý. Podezřívavý\n„Arogantní. Tvrdohlavý. Podezřívavý. Inteligentní – ale jen na straně zla. Tedy pokud zlo je vůbec inteligencí,“ popsal Fidela Castra Mario Chanes de Armas, který po boku Fidela Castra zaútočil 26. července 1953 na kasárna Moncada ve města Santiago de Cuba. Cílem útoku bylo svržení diktátora Fulgencia Batisty, což se nakonec podařilo až v roce 1959.\nDíaz Echemendía ve vězení, kde se setkal se spolubojovníkem Fidela Castra, kterého poslal kubánský vůdce za mříže po převzetí moci. Foto: Paměť národa\nKdyž se tehdy Castro dostal k moci, označil svého spolubojovníka za nepřítele režimu, a Chanes de Armas putoval do vězení, stal se tak nejstarším a nejdéle vězněným politickým vězněm. O Fidelovi ve vězení vyprávěl Francisku Herodesovi Díaz Echemendíovi, který si za své protirežimní názory odseděl dvacet let.\nPsaly se první dny roku 1959. Revoluce byla definitivně prohlášena za vítěznou, diktátor Batista byl svržen a svět tleskal. USA revoluci hodnotily veskrze kladně, do pěti dnů od ustanovení nové vlády ji bezvýhradně uznaly všechny země Latinské Ameriky, ale i řada zemí evropských. Ačkoli v prvních měsících nového režimu sám Fidel Castro ve vládě nefiguroval, události nabraly na obrátkách.\nUž 17. května, tedy pouhých pět měsíců po svržení Batisty a necelém měsíci po veřejném příslibu o nekomunismu v USA, byla uzákoněna pozemková reforma, která znamenala začátek znárodňování. Roku 1960 na Kubu poprvé přicestovala delegace Sovětského svazu a obě země si přislíbily věrnost, která šla ruku v ruce s masivní hospodářskou i vojenskou pomocí ze strany SSSR.\nMaskoval to dobře\n„Není to tak, že by Fidel Castro zradil revoluci a později se stal komunistou, jak si tolik historiků myslí. Fidel Castro totiž žádnou revoluci nezradil, měl dokonalý a velmi dobře promyšlený plán. Ale jako student nevěděl, že ho Sovětský svaz využívá,“ domnívá se kubánský emigrant žijící v Miami Diego\nFidel Alejandro Castro Ruz, známý pod zkráceným jménem Fidel Castro (1926–2016), byl v letech 1959 až 2008 absolutním vládcem Kuby – zastával funkce prezidenta, premiéra, vrchního velitele armády i prvního tajemníka Komunistické strany Kuby, kterou sám založil. Pod jeho vedením svrhlo Hnutí 26. července po šesti letech bojů diktátora Fulgencia Batistu. V lednu 1959 byla Kubánská revoluce prohlášena za vítěznou a Castro, který sliboval národu demokracii, rychle obrátil politickou orientaci směrem k Sovětskému svazu. Na Kubě nastolil komunistický režim zvaný castrismus, který omezuje základní občanské svobody a trestá politickou opozici. Fidel Castro svou zemi dovedl k hospodářskému úpadku a téměř 15 % celkové kubánské populace kvůli jeho režimu opustilo svou zemi.\n„Část lidí Castrovi nevěřila, vždy si uvědomovali, že jde o komunismus. Ale maskoval to tak dobře, že zbytek populace to ani nenapadlo. Až jednoho dne vystoupil v televizi a řekl, že je komunista, tedy konkrétně marxista, a že kdyby to býval řekl dříve, tak by ho nikdo nepodpořil,“ vzpomíná María Josefa Calafat Moya žijící po znárodnění všech statků jejich rodiny na Kubě v exilu v Madridu.\nVětšina Kubánců však charismatu kubánského vůdce naprosto podlehla: „V určité době jsem byl do Kubánské revoluce jednoduše úplně zamilovaný. Když mi bylo kolem 16 let, pravidelně jsem poslouchal projevy Fidela Castra,“ vypráví dnes již režimní oponent a lidskoprávní aktivista Juan Antonio Madrazo Luna.\nMartha Beatriz Roque Cabello přezdívaná „železná dáma kubánské opozice“. Foto: Paměť národa\n„Fidel promlouval k národu asi od šesti hodin odpoledne, a kolikrát se stalo, že jsem ještě o půlnoci, v jednu hodinu v noci seděl před televizí a poslouchal ho. Jeho projevy jsem se dokonce učil nazpaměť. Mnoho vrstevníků z mé generace bylo Kubánskou revolucí nadšeno,“ líčí Juan Antonio Madrazo Luna, který se narodil roku 1968, tedy devět let po vítězství revoluce. Když mu bylo šestnáct, Castro byl u moci už celé čtvrtstoletí. Národ ho však dál slepě následoval.\n„Poslouchávala jsem jeho proslovy a sliby … Sliby o mléce, které nám každý den přistane u dveří domu, o vzdělanosti a přístupu k rozvojovým programům… Sedmdesátá léta byla dobou, kdy i já jsem pracovala a byla přesvědčena o tom, že moje snaha napomůže rozvoji celé země,“ dodává Martha Beatriz Roque Cabello přezdívaná „železná dáma kubánské opozice“.\nUž bylo pozdě\n„Když jsme si uvědomili spojitost s komunistickou Internacionálou, už bylo pozdě. Ale předtím jsme s Castrem souhlasili, vnímali jsme ho jako lídra, jenž si zaslouží, abychom ho následovali. Pak ale nabyl silných diktátorských ambic a skutečně sympatizoval s totalitními režimy. Obdivoval Adolfa Hitlera, Benita Mussoliniho i Stalina,“ vzpomíná na moment procitnutí spisovatel Ángel Cuadra.\nFidel Castro (vpravo) s vůdcem kubánských gueril Che Guevarou v roce 1961, kdy Che Guevara řídil ministerstvo průmyslu a poradce dělal i československý ekonom Valtr Komárek. V roce 1966 opustil Che Guevara Kubu kvůli rozporům s Castrem. Foto: Wikimedia Commons/Alberto Korda/Public Domain\nPodobnými slovy popisuje Fidela Castra i Otto Juan Reich, avšak jeho vzpomínka pochází ještě z dob před Kubánskou revolucí, přesněji z roku 1953, kdy byl, stále za Batistova režimu, Fidel Castro zatčen a u soudu se hájil projevem „Dějiny mi dají za pravdu“, který skutečně do dějin vstoupil:\n„Můj tatínek mi vyprávěl, že když slyšel ten projev v rádiu, mně bylo tenkrát sedm nebo osm let, přejel mu mráz po zádech, jak moc mu ten projev připomínal řeč, kterou pronesl v němčině Adolf Hitler. Je to zajímavé, protože věta ‚Dějiny mi dají za pravdu‘ byla tou poslední z Fidelovy obhajoby. Tenkrát řekl soudci: ‚Můžete mě odsoudit, ale dějiny mi dají za pravdu.‘ A to je přesně věta, kterou použil ve své obhajobě i Adolf Hitler.“\nOstatně stejně jako jiní diktátoři i Fidel Castro zastával všechny vedoucí funkce – byl prezidentem, předsedou vlády, vrchním velitelem armády a když v roce 1965 založil Komunistickou stranu Kuby, stal se jejím prvním tajemníkem. V těchto funkcích setrval až do roku 2008, kdy odstoupil kvůli zhoršení svého zdravotního stavu. Jeho bratr Raúl Castro v jeho roli absolutistického vládce země pokračoval až do roku 2018, kdy přenechal funkci prezidenta Miguelu Díaz-Canelovi. Ten udržuje odkaz Kubánské revoluce i nadále živý. Stejně tak ale zůstává živá i podstata castrismu, ačkoli je Fidel Castro už pět let po smrti.\n„Komunismus je potlačením všech svobod – osobní svobody, osobního vlastnictví, svobody volby. Je to odporný systém, který netoleruje svobodné přemýšlení,“ říká novinář Álvaro Alba a přidává vysvětlení: „Esence castrismu je tohle všechno pohromadě s tropickým nádechem. Kuba je prezentována jako země palem, pláží a hudby, což tvoří ale jen pozadí jednoho z nejautoritativnějších komunistických režimů, jaké kdy existovaly.“\nTenhle rok to určitě padne!\nBratr Fidela Castra Raúl oznámil 16. dubna při zahájení osmého sjezdu Komunistické strany Kuby, že odstupuje z funkce prvního tajemníka strany. Funkce se ujal prezident Miguel Díaz-Canel, a Kubu tak poprvé od doby revoluce vede osoba, která nepatří k rodinnému klanu Castrů. Kubánská opozice doufá ve změnu.\nTřicetiletý kubánský nezávislý novinář Héctor Luis Valdéz Cocho je Evropským parlamentem považován za jednoho z pěti nejvlivnějších nezávislých novinářů na Kubě. Foto: Paměť národa\n„Jsem pokračováním podzemního hnutí před rokem 1959,“ říká o sobě kubánský nezávislý novinář Héctor Luis Valdéz Cocho, jedna z ústředních postav mladého protirežimního hnutí posledních let. „A jsem pokračováním otevřených očí Havanské univerzity. Domnívám se, že Havanská univerzita kdysi otevřela oči diktátoru Fidelu Castrovi a tisícům mladých lidí, kteří tehdy na univerzitě studovali. A dnes je otevřela mně a mnoha mladým lidem, kteří jsou teď sami ilegály ve vlastní zemi,“ shrnuje Héctor situaci současné kubánské opozice.\nI přesto je však konec komunistického režimu na ostrově v nedohlednu. „Je složité představit si, že Kuba by se mohla rychle proměnit v demokratickou zemi,“ komentuje politický vězeň Alfredo Sánchez Echeverría.\nA tak mezi kubánskou opozicí i nadále koluje okřídlený vtip: „Proč mají Kubánci ukazováček pravé ruky o článek kratší?“ Protože už šedesát let říkají: „Tenhle rok už to určitě padne!“ a klepou u toho ukazováčkem rázně do stolu.\nPamětníci byli natočeni v rámci projektu Paměť kubánského národa, který realizuje Post Bellum společně s Florida International University od roku 2017 díky podpoře z Programu transformační spolupráce Ministerstva zahraničních věcí ČR. Paměť kubánského národa se zaměřuje na dokumentování příběhů kubánských disidentů a aktivistů, kteří bojovali za svobodu na Kubě. V rámci projektu rovněž pravidelně školíme kubánské dokumentaristy, aby mohli sami natáčet a zpracovávat kubánské příběhy. Od začátku projektu jsme na Paměti národa zveřejnili 135 kubánských příběhů.\nDej mi mou vlajku! Příběh „babičky všech Bělorusů“ Niny Bahinské\n21. 04. 2021 / Příběhy / Yulia Stepanova\nNina Bahinskaja byla za účast v protestech nesčetněkrát zadržena a souzena. Zdroj: Nina Bahinskaja\nČtyřiasedmdesátiletá Nina Bahinskaja téměř každý den vychází se běloruskou vlajkou a účastní se všech demonstrací. Svým odhodláním a vytrvalostí dává příklad Bělorusům: „Mladí se bojí víc než my. Oni se narodili už za Lukašenka, je to zastrašená generace.“\nO současné běloruské revoluci se říká, že má „ženskou tvář“. A skutečně, běloruské ženy v létě roku 2020 ohromily a nadchly celý svět. Z řad statisíců anonymních hrdinek vystupuje několik výrazných jmen, která se navždy zapíšou do běloruské historie. Jednou z takových žen je nesporná „babička všech Bělorusů“, čtyřiasedmdesátiletá Nina Bahinskaja.\nPříběh Niny Bahinskaje natočila Yulia Stepanova v rámci projektu neziskové organizace Post Bellum a Běloruského dokumentačního centra pro sbírku Paměť národa „Rozvoj historické paměti Běloruska“ za podpory Ministerstva zahraničních věcí ČR a grantového programu TRANSITION. Svědectví stalinských i současných represí z Běloruska najdete na stránkách Paměti národa.\nJak se z vědecké pracovnice pracující v geologickém naftařském průzkumu stane mezinárodně známá aktivistka, jejíž tvář se na podzim roku 2020 dostala na titulní listy časopisů Der Spiegel a Vogue Italia?\nNina Ryhorauna Bahinskaja (v ruském přepisu Nina Grigorjevna Baginskaja) se narodila 30. prosince 1946 v Minsku v tehdejší Běloruské sovětské socialistické republice. Vyrůstala v rodině intelektuálů, otec byl inženýr, matka učitelka. Ve škole sice jako jedna z mála chodila na nepovinnou běloruštinu, běloruskou patriotkou se ovšem stala až v době vysokoškolských studií na Ukrajině, kde studovala na Ivano-Frankivské národní technické univerzitě pro ropu a plyn, a po absolvování Běloruské státní univerzity informatiky a radioelektroniky.\nNina Bahinskaja v italském vydání časopisu Vogue. Zdroj: Nina Bahinskaja\n„Tam jsem pochopila, co je to národnostní uvědomění. Na geologických průzkumech jsme sedávali u táboráku, Ukrajinky zpívaly lidové písně a chtěly, abych zazpívala nějakou naši, běloruskou. Já jsem jich pár znala, ale styděla jsem se. Když jsem pak byla na prázdninách doma, rychle jsem se učila písničky. Styděla jsem se, co jsem to za Bělorusku, když pořádně neznám ani jazyk ani písně. Tehdy začal můj zájem o jazyk a kulturu.“\nPo studiích pracovala jako geoložka v Běloruském vědecko-výzkumném geologickém institutu v Minsku až do nástupu Alexandra Lukašenka k moci, kdy byla v roce 1994 za své postoje propuštěna. V roce 1988 vstoupila do Běloruské národní fronty – Obrození a poprvé se zúčastnila akce ke Dni památky předků v Kurapatech na místě masových hrobů z dob stalinských represí. Nic se jí nestalo, ale poprvé tam zažila, jak milice krutě rozehnala mítink slzným plynem. Od té doby se paní Nina účastní téměř všech pokojných protestů v Minsku.\nS běloruskou vlajkou proti kordonu policistů\nV roce 1999 vstoupila do konzervativní křesťansko-demokratické strany a začala v Minsku pořádat demonstrace s bílo-červeno-bílou vlajkou. Do povědomí veřejnosti vstoupila v roce 2006, kdy časopis Arche uveřejnil fotografii Jauhiena Atceckého, na níž Nina Bahinskaja s národní vlajkou stojí proti kordonu milicionářů.\nNina Bahinskaja v Kurapatech u Minsku na místě masových hrobů z dob stalinských represí. V dubnu 2019 začala vláda na příkaz prezidenta Lukašenka odstraňovat kříže připomínají památku obětí. Počet obětí je utajován, odhady se pohybují od třiceti tisíc po čtvrt milionu osob. Zdroj: Nina Bahinskaja\nPrvního srpna 2014 spálila před budovou KGB v Minsku sovětskou vlajku. Okomentovala to slovy: „Spálila jsem rudou vlajku se srpem a kladivem, protože pod ní zavraždili miliony lidí a páchali genocidu Bělorusů. Udělala jsem to 1. srpna – v tento den v roce 1937 v této budově pálili knihy našich běloruských spisovatelů a básníků, které už si nikdy nepřečteme.“\nV roce 2015 byla zadržena spolu s dalšími lidmi při vzpomínkové akci za Michaila Žyznieuského, který jako běloruský dobrovolník padl v bojích na Ukrajině.\nPo protestech během Dne svobody 25. března 2015 bylo v Minsku zadrženo pětadvacet aktivistů a paní Nina po mnoho dní stála před budovou KGB s národní běloruskou vlajkou a plakátem „Svobodu národu“ nebo „Svobodu politickým vězňům“, na němž bylo všech dvacet pět jmen. „Bylo zadrženo mnoho mladých lidí. (…) Proč? Protože nechtějí, aby národně uvědomělí, naši nejlepší mladí lidé, přišli na oslavu Dne svobody a přivedli své přátele a známé.“\nZa svou činnost byla Nina Bahinskaja nesčetněkrát zadržena a souzena. V letech 1999 a 2002 byla krátce ve vězení, většinou je ale odsouzena k pokutám. K lednu 2019 činila výše pokut za demonstrace čtyřicet tisíc rublů (skoro půl milionu korun), ona je však z principu neplatí.\nDůchodkyni Ninu Bahinskou zná celé Bělorusko. Zdroj: Nina Bahinskaja\n„Nebudu sponzorovat diktaturu. Jenom se tomu směju, protože už jsem pochopila, že budu muset hodně dlouho žít, abych to všechno zaplatila. Do října 2017 mi brali z penze dvacet procent, a pak to zvedli na padesát. Takže dostávám dvě stě sedm rublů (necelé dva tisíce korun). A dvě stě rublů si nechávají.“\nKromě zadržování důchodu jí také byly zabaveny nemovitosti: „Celý můj majetek, všechno, co mi v tomto životě patří, jsou dva pozemky na venkově. Obě mé chaty mi zabavili. Úřady se snažily je ocenit a prodat. Několik lidí to zkusilo, ale já jsem se jim vysmála. Řekla jsem, že mám potvrzení, že je to soukromé vlastnictví, mám doklad o vlastnictví této půdy a dokud žiji, nikdy ty chaty neprodám. A po mé smrti budou patřit mým dětem a vnukům.“\nV ochranném pásmu památníku Kurapaty byla nezákonně vybudována restaurace „Pojďme se najíst“. Od května 2018 zde probíhají nepřetržitě den co den za každého počasí demonstrace. Paní Nina samozřejmě nemůže chybět:\nNina Bahinskaja při jednom z pokojných protestů. Zdroj: Nina Bahinskaja\n„Vede mě rozhořčení nad tím, že u našeho národního památníku, kde ve třicátých letech minulého století docházelo ke genocidě našeho lidu, postavili tuhle hanebnou restauraci. To není místo, kam mají lidé chodit za zábavou a odpočinkem, kde mají pořádat party.“\nPátého dubna 2019 bylo na příkaz úřadů v Kurapatech odstraněno sedmdesát dřevěných křížů, které zde aktivisté nedlouho předtím vztyčili. Při této vandalské akci bylo zadrženo patnáct osob včetně Niny Bahinské. Paní Nina byla obviněna z „drobného výtržnictví“ – údajně bránila stavebním pracím v Kurapatech. Strávila tři dny ve vazbě a poté jí soud vyměřil pokutu okolo sedmnácti tisíc korun.\n„Byla jsem prostě pobouřena tím, že bourají kříže, tak jsem dala nohu pod kolo traktoru. Pak mě zadrželi. Na služebně mi zkontrolovali boty, dokonce se mi podívali do kalhotek, abych tam neskrývala něco zakázaného. Říkám jim: ‚Co čekáte, že najdete v mých kalhotkách?‘ A oni: ‚Takový je rozkaz!‘ Sdílela jsem čtyřmístnou celu s alkoholičkami. Třikrát denně nám nosili jídlo, ale to jsem nikdy nejedla. (…) Vězeňskou deku jsem nepoužívala. Přikrývala jsem se svým černým kabátem s nápisem ‚Svoboda národu‘. Říkala jsem si: ať moje spoluvězeňkyně vidí, že se sem člověk nemusí dostat jen kvůli alkoholu.“\nJá se jen procházím\nDůchodkyni Ninu Bahinskou zná celé Bělorusko díky protestům po zmanipulovaných prezidentských volbách 9. srpna 2020. Drobná babička téměř každý den vychází se svou vlajkou a účastní se všech demonstrací – s důchodci, se ženami i se studenty… V polovině srpna obletělo internet video, ve kterém kráčí se svou vlajkou, a omonovci, který jí zastoupil cestu, říká: „Já se procházím!“\nNina při šití běloruské vlajky. Zdroj: Nina Bahinskaja\nNa jiném neméně slavném videu se přetahuje s omonovcem o vlajku a křičí: „Dej mi mou vlajku!“ Národní bílo-červeno-bílá vlajka je důležitou součástí jejích protestů. Milice jí je zabavuje, ona šije stále další. Do prosince 2020 jich ušila více než dvě stě. Během demonstrací nejčastěji mluví o svobodě, cti a důstojnosti:\n„Svoboda znamená svobodné rozhodování o svých otázkách, snech, cílech nezávisle na podmínkách. Musíme si z hlav, duší a srdcí vytěsnit otroctví. Musíme být svobodní. Svoboda se nedá ničím nahradit. Ani penězi, ani blahobytem.“\nOd srpna byla několikrát zadržena, v listopadu se jí na ulici udělalo špatně, zažila vodní děla i slzný plyn. „Půl metru ode mne se v důstojnickém autě otevřelo okno, objevila se ruka s pistolí a vystřelila do vzduchu. A já mu říkám: ‚Co, začal jsi střílet, mizero? Do nebe? Tak rovnou zastřel mě!‘ Mně je jich až líto. Mnozí z nich, mladí lidé, kteří teď máchají obušky, budou později silně litovat a trpět kvůli tomu, že se rozhodli splnit rozkaz.“\nPaní Nina svým odhodláním a vytrvalostí dává příklad tisícům mladších i starších žen. „Dokud mám hlavu v pořádku a nemám Alzheimera, budu chodit s vlajkou. Nepovažuji se za nějakou zvláštní hrdinku, jak se o mně říká. Jsme staří, síly a zdraví už nejsou, co bývaly, ale mladí se bojí víc než my. Oni se narodili už za Lukašenka, je to zastrašená generace.“\nPředstavitelka běloruské opozice Sviatlana Cichanouskaja řekla, že dokud má Bělorusko ženy, jako je Nina, nemůže ve svém boji za svobodu prohrát.\nNina Bahinskaja se v roce 2018 stala první laureátkou ceny Sjarhieje Chanžankova pojmenované po politickém vězni sovětského režimu v 60. a 70. letech.\nJSME RÁDI, ŽE JSTE DOČETLI NÁŠ ČLÁNEK! Vzpomínky pamětníků pocházejí ze sbírky Paměť národa, kterou spravuje nezisková organizace Post Bellum díky podpoře soukromých dárců. Pokud považujete uchování vzpomínek za důležité, vstupte do Klubu přátel Paměti národa nebo podpořte Paměť národa jinak na podporte.pametnaroda.cz. Děkujeme!\nPeklo lágrů přežil díky víře. Maminka mu pak uvařila meruňkové knedlíky\n20. 04. 2021 / Příběhy / Mikuláš Kroupa,\tMartin Netočný\nJiří Lukšíček několik měsíců po návratu z jáchymovských lágrů v roce 1960. Foto: Paměť národa\nPříběh skauta Lukšíčka je strhující a dojemné drama o džentlmenovi, který v padesátých letech během výslechu vzal „vinu“ na sebe, aby tak ochránil ostatní skauty z oddílu. Odseděl si šest let v uranových lágrech za – jak říká – klukoviny: za šíření letáků, vypuštěné pneumatiky autobusů s milicionáři a za přestřižení telegrafních drátů.\n„Člověk musí mít víru. A mojí vírou bylo, že až nás pustí, tak mi maminka uvaří meruňkové knedlíky. A stalo se!“ říká zvesela skaut a bývalý politický vězeň Jiří Lukšíček v krátkém videu Paměti národa a České spořitelny. Spot se stal součástí kampaně, která povzbuzuje lidi, aby ještě dodržovali protipandemická opatření.\nAsi šestihodinovou nahrávku vzpomínek skauta a někdejšího politického vězně Jiřího Lukšíčka zaznamenali redaktoři Paměti národa. Tento unikátní projekt vznikl takřka před dvaceti lety mezi několika novináři a historiky. Nyní už databáze obsahuje přes deset tisíc výpovědí a patří k největším sbírkám orální historie na světě. Paměť národa je financována především z Klubu přátel Paměti národa. Přijměte pozvání i Vy. Zde. Moc děkujeme.\nJiří Lukšíček, který se narodil v roce 1933, pochází z rodiny drážního úředníka, pražského harmonikáře z Bohdalce. Jeho maminka pracovala jako kuchařka. Dětství tento skaut prožil za 2. světové války mezi kluky ze sousedství, vzpomíná na dramatický únor 1945, kdy Prahu bombardovaly spojenecké letouny. Jeden z nich havaroval na louce na nedalekém Spořilově a jako kluci sledovali dramatické zatčení amerických pilotů.\nV devíti letech zažil otřes, na ulici před domem zatýkalo gestapo souseda, který pomáhal odboji. Vyvlekli ho zkrvaveného a poutech. V květnu 1945 s tatínkem pomáhal stavět barikády v Michli. Dny vítězství nad Hitlerem prožíval s rozpačitými pocity:\n„Jako kluka mě vzalo, jak ženám na hlavách vystříhali hakenkreuz, mlátili je. To ve mně zůstalo. Ano, Němci nám ublížili, ale toto byla msta ex post, když už bylo po všem,“ říká Lukšíček, který se později s nacistickými kolaboranty odsouzenými podle tzv. retribučních zákonů potkal v uranových lágrech. Prý to byli vesměs bezproblémoví spoluvězni, mazáci, kteří lágry u Jáchymova vystavěli.\nOsudová klopovka na saku Hobyho\nPo válce celá bohdalecká parta kluků vstoupila do místního skautského oddílu: „Výstroj a uniformy jsme neměli. Měli jsme jen to, co zbylo po německé armádě. Třeba batohy ‚telata‘,“ vzpomíná Lukšíček, který se stal v patnácti letech členem 135. oddílu ve Strašnicích, kam se s rodinou přestěhovali. V tomto oddíle se seznámil s celoživotním kamarádem Františkem Bobkem, který se pyšnil přezdívkou Stopař. Lukšíček pro svoji neutuchající energii dostal v oddíle přezdívku Rys.\nJiří (Rys) Lukšíček a Jindřich (Vlk) Valenta v Tatrách v roce 1962. Foto: Paměť národa\nSkauting přilákal po válce přes 250 tisíc dětí. Po komunistickém převratu v roce 1948 byly junácké oddíly během následujícího jara začleněny pod Československý svaz mládeže. Šestnáctiletí kluci Rys a Stopař z principu odmítli navléct svazáckou modrou uniformu a přihlásit se do organizace spadající pod KSČ. Komunisté zakázali nejen skautskou organizaci, ale i symboly: „Tehdy jsme nosili na kabátech malé skautské lilie, říkali jsme jim ‚klopovky‘. Byl to znak toho, že jsme ještě pořád součástí Junáka. Někdo ji nosil pod klopou, my na klopě. Věděli jsme, že jako skauti můžeme důvěřovat pouze skautům,“ vypráví Lukšíček, který díky malému kovovému odznáčku na saku našel tajný skautský oddíl.\nFrantišek Bobek alias Stopař kdesi na Václavském náměstí zastavil o pár let staršího kluka s „klopovkou“. Byl to Oldřich Rottenborn přezdívaný Hoby, který i v roce 1949 tajně udržoval v chodu 34. skautské středisko Ostříž a oba šestnáctileté kluky do něj pozval. V obývacích pokojích nebo v lesních altáncích na periferii hlavního města se scházelo asi dvacet chlapců a děvčat: „Všichni jsme hodlali dodržet desatero skautského zákona, do kterého patřil také slib, že budeme v případě nouze bránit republiku,“ vysvětluje Lukšíček, proč se se skauty zapojil do protistátních aktivit.\nŠířili hesla „Komunisté – vrazi. Lidé, probuďte se“\nSkauti natiskli stovky letáků s nápisy: „Komunisté – vrazi“ či „Lidé, probuďte se“. Roznášeli je do vybraných schránek pražských činžáků, často k nim připojovali varování před konkrétními domovními důvěrníky, kteří své sousedy udávali StB. Skauti v čele s Hobym vyráželi na výlety do okolí Karlštejna. S sebou měli bílou barvu, kterou zamalovávali prosklené skříňky, nástěnky KSČ na vesnicích. Takto poničili nástěnky asi ve dvanácti obcích. Nedaleko obce Těptín, kde měli na jedné chalupě skautskou základnu, vylezli na telegrafní sloupy a dráty přestřihli.\nJiří a jeho kamarádi na vojně u jednotky Technických praporů v Olomouci v roce 1960. Foto: Paměť národa\nPoslední akci skauti provedli u Jílového u Prahy. Chtěli narušit vojenské cvičení milicionářů. Rozdělili se na dvě skupiny. Menší z nich, kterou vedl Lukšíček, měla za úkol vypustit kola přistaveným autobusům, zatímco ta větší se vydala po železniční trati směrem na Prosečnici. Na koleje naskládali kameny, které měly zastavit vlak přivážející část milicionářů. Do vlaku skauti přistoupili, chtěli strojvedoucího včas varovat před překážkou, nechtěli nikoho zranit. Vlak skutečně zastavil. Kdosi však skauty při pokládání překážky na koleje zpozoroval a zavolal SNB.\nBěhem následujících čtyřiadvaceti hodin byli skauti z oddílu zatčeni a vyslýcháni SNB. Z neznámých důvodů se případ nedostal do rukou StB. Policisté s nimi prý zacházeli mírně, bez násilí, případ komentovali, že se jednalo jen o hloupé klukoviny. Lukšíček u výslechu vehementně tvrdil, že ventilky vypustil sám. Výsledkem byl soudní proces konaný v březnu roku 1953, ve kterém usedlo na lavici obžalovaných celkem sedm členů oddílu Ostříž. Nejstarší kluci Jiří Lukšíček, Miroslav Kopt a Oldřich Rottenborn byli odsouzeni k několikaměsíčním trestům odnětí svobody. Zbytek skupiny vyvázl s podmínkou.\nSvoji pistoli vykopal až po sametové revoluci\nDvacetiletého Jiřího Lukšíčka odsouzeného na jeden rok převezli po krátkém věznění na Pankráci do tábora Svornost na Jáchymovsku. Propustili ho po dvou měsících na amnestii. Doma se ale moc neohřál, dostihl jej povolávací rozkaz k tzv. Technickým praporům do Hradce Králové. A sem si pro něj přijeli estébáci, znovu ho zatkli a odvezli do Bartolomějské ulice, kde ho všemožně psychicky i fyzicky týrali. Požadovali spolupráci, přiznání k velezradě, doznání, že se skauty chtěli ozbrojený převrat.\nJiří Lukšíček na návštěvě tábora skautského střediska Ostříž. Foto: Skautské středisko Ostříž\nStB totiž skauty začala sledovat a zjistila, že se v oddíle nacházejí zbraně – pistole: „Mirek Oberman si nechal ve své pracovní skříňce svou pistoli, ale onemocněl žloutenkou. Někdo v podniku chtěl skříňku vydezinfikovat, a našel tak corpus delicti,“ vysvětluje Jiří Lukšíček. Pistole opatřil skautům z odbojové skupiny kamarád Pepík Krbeček, učeň v národním podniku Lověna:\n„Také jsem dostal, zbrojovku Zetku a k tomu jeden zásobník, osm nábojů. Já bych ale proti živému člověku nevystřelil. Měli jsme je, protože jsme si říkali, že toto nemůže trvat dlouho, tak pro případ ‚kdyby´. Ty pistole byly odpovědí na to naše ‚kdyby´. Svoji jsem zahrabal na zahradě,“ vypráví Lukšíček. U výslechu byl statečný a vinu bral na sebe, zbraně však zatvrzele popíral. Jeho zbraň neobjevili. Vykopal ji až po roce 1990. U soudu v roce 1954 dostal za údajnou velezradu šest let vězení, které si odseděl v jáchymovských lágrech Nikolaj a Rovnost.\nNohavičková Jarmila 20170516\nNapsal uživatel vit.lucuk1 dne Út, 04/20/2021 - 08:43\nRead more about Nohavičková Jarmila 20170516\nZničení varšavského ghetta jako dárek Hitlerovi překazilo povstání jeho obyvatel\n19. 04. 2021 / Stalo se / 19. dubna 1943\nIkonická fotografie ze závěrečné zprávy velitele likvidačního zásahu Jürgena Stroopa z 16. května 1943, kdy se obyvatelé ghetta vzdali. Foto: Wikimedia Commons/Public Domain\nDne 19. dubna 1943 vpochodovali nacisté do varšavského ghetta, aby ho zlikvidovali jako dárek k Hitlerovým 54. narozeninám 20. dubna. Jejich plán nevyšel. Obyvatelé ghetta povstali a obrovské přesile dokázali vzdorovat až do 16. května.\nPovstání ve varšavském ghettu vešlo do dějin jako první a jeden z největších projevů židovského ozbrojeného odporu během druhé světové války. Stalo se symbolem odvahy bezmocných, kteří se v beznadějném boji postavili mnohem silnějšímu protivníkovi, a inspirací pro další povstání v koncentračních táborech a ghettech. V zoufalých podmínkách vydrželi obyvatelé varšavského ghetta vzdorovat od 19. dubna do 16. května 1943.\nNejvětší ghetto v Evropě\nVaršavské ghetto bylo za druhé světové války největším ghettem v nacisty okupované Evropě. V polské metropoli žilo před válkou 375 000 obyvatel židovského původu, což z Varšavy učinilo druhé největší světové židovské centrum po New Yorku. Když nacisté začali s výstavbou ghett ve velkých polských městech (Lublin, Krakov, Lodž a další), nemohla samozřejmě Varšava chybět. Varšavské ghetto vzniklo v polovině října 1940, přičemž už od listopadu 1939 židovské obyvatele omezovala četná protižidovská nařízení.\nJednou z těch, kteří se snažili živořícím obyvatelům ghetta pomoci, byla Irena Sendlerowa (1920–2008). Dcera lékaře, katolická učitelka a sociální pracovnice docházela do varšavského ghetta jako zdravotní sestra. Přinášela léky, potraviny i peníze, a především se snažila pomáhat dětem. V prosinci 1942 vznikla spojením několika organizací ojedinělá Rada pomoci Židům (Żegota) a Irena se stala vedoucí její dětské sekce. Pod krycím jménem Jolanta vynášela nemluvňata pod špinavým prádlem či v krabicích od bot, vyvážela děti v sanitce, prováděla je sklepeními ven z ghetta a vybavovala falešnými doklady. Umístění nacházely v rodinách, sirotčincích a klášterech. Irenino oddělení tak zachránilo 2500 židovských dětí, sama Sendlerová okolo čtyř set. Když v roce 2008 zemřela, žilo ještě sedm stovek z nich.\nVšichni varšavští Židé (včetně pokřtěných) se museli 15. listopadu 1940 sestěhovat na území původní varšavské židovské čtvrti, ze které ovšem Němci pro ghetto vyhradili pouhých 3,4 km čtverečních. Od tohoto data je ghetto obehnáno třímetrovou zdí s ostnatým drátem a neprodyšně uzavřeno.\nZa zdmi ghetta živořilo v nelidských podmínkách až 540 000 lidí bez práce a bez majetku. V jednom bytě se tísnilo v průměru až sedm rodin, při zoufalé hygieně a stálém nedostatku jídla, topiva a vůbec všeho propukaly infekční nemoci. Lidé umírali přímo na ulici. Během tyfové epidemie zakázal nacistický guvernér Varšavy Ludwig Fischer opustit ghetto pod trestem smrti. „Židé vymřou hlady a bídou a z židovské otázky zbude jen hřbitov,“ uvedl cynicky. Před zahájením deportací do vyhlazovaných táborů v létě 1942 zahynula v ghettu pětina jeho obyvatel.\nDne 22. července 1942 začali nacisté obyvatele ghetta odvážet do vyhlazovacích lágrů. Denně 6000 osob, vlaky mířily především do Treblinky. Předseda židovské rady Adam Czerniaków se odmítl podílet na organizování transportů a spáchal sebevraždu. Tušil, že obyvatele ghetta čeká v Treblince smrt.\nObyvatelé ghetta se zpočátku transportům nebránili, domnívali se, že míří do pracovních táborů. Mnohdy se přihlásili dobrovolně, neboť nacisté slibovali každému odjíždějícímu „na práci“ tři bochníky chleba a kilogram marmelády. Teprve později dorazily zprávy o skutečném účelu Treblinky. Na konci roku 1942 zůstalo ve varšavském ghettu pouhých 60 000 lidí, kteří se rozhodli pro odpor.\nPrvní transport roku 1943 měl odjet 18. ledna, nikdo se k němu ale nepřihlásil. Naopak došlo na partyzánské útoky proti německým vojákům, kteří se snažili obyvatele ghetta donutit k odjezdu. Němci museli deportace přerušit, neměli totiž koho odvážet. Říšský ministr vnitra a organizátor hromadného vyvražďování Židů Heinrich Himmler zuřil, protože ghetto mělo být v únoru vyklizeno pro přemístění německých továren.\nJeden z tunelů povstalců zachycený na fotografii ze závěrečné zprávy velitele likvidačního zásahu Jürgena Stroopa. Foto: Wikimedia Commons/Public Domain\nV ghettu se mezitím obyvatelé horečně připravovali na odpor proti jeho konečné likvidaci, která se dala očekávat. Budovali sítě podzemních bunkrů, tunelů a úkrytů, propojených navzájem kanalizační sítí, rozvody elektřiny a vody. Klíčovou roli sehrála Żydowska Organizacja Bojowa (ŻOB) složená z několika odbojových skupin pod velením Mordechaje „Aniolka“ Anielewicze, již dříve vznikl i Żydowski Związek Wojskowy (ŻZW) z bývalých důstojníků polské armády a odbojářů pravicového zaměření.\nBojovníci z ghetta sháněli zbraně, bohužel nepříliš úspěšně. Podařilo se jim navázat spojení s odbojovou Zemskou armádou (Armia Krajowa, AK) a komunistickou Gwardiou Ludowou (GL), útočící na německé jednotky poblíž ghetta. Každý z bojovníků nakonec disponoval jedním revolverem s 10 až 15 náboji a několika zápalnými lahvemi či granáty. V ghettu bylo ještě pár pušek a samopalů plus dvě miny. Obyvatelé ghetta byli odhodláni bojovat, i když věděli, že proti nim budou stát po zuby vyzbrojení nacisté s plamenomety a tanky.\nNacisté do ghetta vpochodovali v ranních hodinách 19. dubna 1943, v první den významného židovského svátku pesach. Himmler dokonce hovořil o tom, že likvidaci ghetta věnuje Hitlerovi k jeho čtyřiapadesátým narozeninám, které měl 20. dubna.\nPod velením oberführera Ferdinanda von Sammern-Frankenegg mělo s obyvateli ghetta zatočit 16 důstojníků, a 850 německých a ukrajinských vojáků. Přivítala je ale záplava kulek a výbušnin a zaskočení nacisté se k večeru stáhli.\nPovstalci na fotografii z 16. května 1943, která byla pořízena pro závěrečnou zprávu velitele likvidačního zásahu Jürgena Stroopa. Foto: Wikimedia Commons/Public Domain\nHimmler byl neschopností svého velitele natolik rozhořčen, že ihned jmenoval náhradního. Stal se jím SS-Gruppenführer Jürgen Stroop, zkušený v boji proti povstalcům, pobývající donedávna na východní frontě. Proti povstalcům nasadil ženisty, německé a polské policejní síly, záložní i výcvikové jednotky Waffen-SS plus lotyšské a litevské strážní jednotky.\nŽidovským bojovníkům se díky partyzánskému způsobu boje a perfektní znalosti prostředí zprvu dařilo. Dva chlapci dokonce vyvěsili židovskou a polskou vlajku na střechu jednoho z domů, což přivedlo Němce k zuřivosti. Za pár dní se však projevil nedostatek munice i obrovská přesila nacistů.\nStroopovy jednotky dostaly za úkol celé ghetto vypálit a následně srovnat se zemí. Systematicky likvidovaly dům od domu a propojenou síť úkrytů. Kromě plamenometů a dělostřelectva využili i letecké posily. Židé se v předtuše jisté smrti bili o každý metr. Tisíce osob uhořelo, další volili sebevraždu skokem z hořících domů. Jak pamětníci vzpomínají, díky plamenům bylo v noci světlo jako ve dne a všude se vznášel pach spáleného masa. Koncem dubna byla už většina domů vypálena a stržena, podzemní úkryty „vyčištěny“ vháněním plynu.\nLikvidace ghetta plamenomety zachycená na fotografii pro závěrečnou zprávu velitele likvidačního zásahu Jürgena Stroopa. Foto: Wikimedia Commons/Public Domain\nOsmého května nacisté objevili velitelský bunkr pod domem v ulici Milá č. 18. Vojáci do něj vehnali hadicemi plyn, aby dostali cca tři stovky osob na povrch. Nevelké skupině vedené Markem Edelmanem, pozdějším slavným kardiochirurgem, se ještě podařilo uniknout skrze kanalizaci. Všichni ostatní, včetně čtyřiadvacetiletého Mordechaje Anielewicze a jeho přítelkyně Miry Fuchrerové, zahynuli udušení plynem či hromadnou sebevraždou.\n„To, k čemu došlo, předčilo naše nejsmělejší sny. Němci z ghetta prchli dvakrát,“ napsal Anielewicz v posledním dopise příteli a členu vedení ŻOB Jicchaku Zuckermanovi.\n„Skutečnost, že se o nás ví i mimo zdi ghetta, nás povzbuzuje v našem boji. Odolá nás pouze několik. Zbytek dříve či později zemře. Jejich osud je rozhodnut. Prakticky ve všech skrýších, kde se skrývají tisíce lidí, není pro nedostatek vzduchu možné zapálit svíčku… Mír buď s Tebou, můj příteli! Možná se ještě setkáme! Můj největší sen se stal skutečností… Jsem svědkem velkolepého a hrdinského boje Židů v této bitvě.“\n„Aniolek“ byl přesvědčen o nutnosti odporu po dobu alespoň jednoho týdne, to aby se svět o povstání dozvěděl. Nakonec se Židé v nerovném boji udrželi měsíc.\nVe Varšavě už není žádná židovská čtvrť!\nKonečné vítězství Němci ohlásili 16. května 1943, kdy Jürgen Stroop povstání symbolicky ukončil stisknutím detonátoru k náloži pod Velkou synagogou. „Ve 20 hodin přestala bývalá židovská čtvrť ve Varšavě existovat. Celkem bylo zajištěno či odstraněno 56 065 Židů,” napsal ve svém hlášení pro Himmlera. „Es gibt keinen jüdischen Wohnbezirk in Warschau mehr!” (Ve Varšavě už není žádná židovská čtvrť).\nJedna ze stránek závěrečné zprávy velitele likvidačního zásahu Jürgena Stroopa. Foto: Wikimedia Commons/Public Domain\nOficiální Stroopova zpráva uvádí pouhých 17 mrtvých a 93 zraněných vojáků na německé straně, na židovské 56 065 mrtvých či zajatých (téměř 50 000, kteří byli posláni do vyhlazovacích či pracovních táborů). Stroop v zprávě poznamenal: „Mnoho Židů, které nebylo možné spočítat, bylo vyhozeno do povětří v kanálech a bunkrech“. Ke konci bojů se několika stovkám lidí podařilo z ghetta uprchnout. Někteří byli prozrazeni a zastřeleni na útěku, jiní se přidali k partyzánům a zúčastnili se následujícího roku společně s Poláky Varšavského povstání.\nKdyž západoněmecký kancléř Willy Brandt navštívil v prosinci 1970 Varšavu, neváhal a poklekl před Pomníkem hrdinů ghetta. „Varšavské pokleknutí“ bylo žádostí o odpuštění utrpení, která německý národ způsobil polským Židům.\nNedaleko od pomníku stojí také „Anielewiczova mohyla“. Kopec navršený ze sutin domů na někdejší adrese Milá č. 18 ukrývá ostatky těl bojovníků ze zasypaného velitelského bunkru. Jen jednapadesát z nich známe jménem.\nVelká varšavská synagoga zničená na závěr povstání. Foto: Wikimedia Commons/Public Domain\nNa území bývalého ghetta v centru Varšavy na Muranowie stojí od roku 2013 Muzeum dějin polských Židů, který si v září 2014 do svého názvu přidalo slovo „Polin”, tedy „Polsko” v hebrejštině a jidiš.\nPamátku povstalců ve varšavském ghettu připomínají v mnoha polských městech názvy ulic či náměstí Bohaterów getta, tedy Hrdinů ghetta.\nJSME RÁDI, ŽE JSTE DOČETLI NÁŠ ČLÁNEK! Připravila ho redakce Magazínu Paměti národa díky podpoře soukromých dárců. Budeme vděční pokud nás podpoříte drobnou částkou i Vy na podporte.pametnaroda.cz. Děkujeme!\nPoslední stránka 1305


Fit Vánoce s chytrými produkty Xiaomi! - Xiaomi Czech\nFit Vánoce s chytrými produkty Xiaomi!\nA je to zase tady! Blíží se Vánoce a s nimi i riziko nabraných kil navíc v důsledku ochutnání všech druhů cukroví, snězení mísy bramborového salátu a dalších tradičních vánočních pochutinek, kterým, buďme k sobě upřímní, nejde zkrátka odolat.\nNení tedy divu, že zdravý životní styl je stále více v hledáčku každého z nás, a to nejenom jako jedno z novoročních předsevzetí. Naštěstí tato doba nabízí spoustu chytrých pomocníků, kteří nám mohou naši cestu k fit postavě usnadnit. Pojďme se nyní podívat na pár z nich.\nMějte všechny důležité údaje pod kontrolou s chytrou váhou Mi Body Composition Scale 2! Díky inteligentním měřícím společníkům můžete být v obraze kdykoliv a kdekoliv a mít tak vlastní tělo pod kontrolou po celý rok!\nKromě váhy těla s přesností na 50 gramů vám změří také svalovou hmotu, kostní hmotu, tělesný tuk, viscerální tuk, obsah vody v těle, vypočítá BMI a sestaví celkové hodnocení vaší fyzičky. Na základě těchto dat si pak můžete lépe stanovit osobní cíle, kterých chcete dosáhnout na cestě za zlepšením vašeho zdraví. A jako bonus – díky synchronizaci s chytrým telefonem pomocí aplikace Mi Fit udělá i další kus práce za vás váš smartphone.\nSvou váhu a další údaje můžete přehledně sledovat v grafech a statistikách zobrazených v aplikaci, nastavit si cíl v podobě vaší ideální váhy a také porovnávat vaše data s ostatními.\nNavíc v boji za lepším pocitem a kontrolou nad vlastním tělem nemusíte být sami. Tahle váha dokáže analyzovat až šestnáct uživatelů. Motivovat tak můžete členy domácnosti a kamarády, kteří vám pomohou i ve chvílích, kdy se budete chtít vrátit zpět k balíčkům chipsů a pohodlnému gauči.\nNositelná elektronika se stává nepostradatelnou výbavou každého z nás. Někomu stačí, aby uměla měřit kroky, někdo je náročnější a vyžaduje od fitness náramku více.\nBez ohledu na to, zda preferujete běh, chůzi či cvičení v posilovně, bude se vám hodit náramek, který vám pohlídá srdeční aktivitu, spočítá kroky a změří spálené kalorie.\nPokud jste fanouškem funkcionality a potřebujete fitness společníka, který dobře odvede svou práci, pak je pro vás ideální náš fitness náramek Mi Smart Band 5. Ten se pyšní 1,1“ AMOLED displejem, výdrží až 14 dní na jedno nabití a také funkcí monitorování stresu. Nabídne vám 11 sportovních režimů např. veslovací trenažér, skákání přes švihadlo, jóga či eliptický trenažér. Postará se o celodenní monitorování srdeční frekvence a nebudete ho muset sundat ani při plavání nebo ve sprše díky jeho vodotěsnosti až do 50 m. U nás ho seženete za 890 korun.\nMít pravidelný pohyb je sice fajn, ovšem neméně důležité je také zdravé stravování. Nikomu se ovšem nechce trávit dlouhé hodiny v kuchyni. Proto je tu další chytrý pomocník a tím je rýžovar Mi Induction Heating Rice Cooker, který vám pomůže snadno připravit tu nejlahodnější rýži, jakou jste kdy jedli. Díky zdokonalené elektromagnetické indukci se rýže vaří rovnoměrně, a navíc si zachovává většinu potřebných živin. Kombinace tlakového vaření a indukce s sebou přináší také další výhody v podobě přesné kontroly teplot a dosažení optimální konzistence každičkého zrnka uvnitř hrnce.\nJelikož se tu bavíme o chytrém rýžovaru, nechybí zde samozřejmě možnost propojení s chytrým telefonem. Prostřednictvím mobilní aplikace si můžete vybrat jeden z mnoha receptů, upravit vaření podle typu použité rýže, nebo si například navolit konkrétní dobu spuštění. Z mobilu si tak můžete snadno nastavit, aby na vás po příchodu z práce čekala doma čerstvě uvařená rýže přesně v takové úpravě, jakou máte rádi. Mi Induction Heating Rice Cooker zároveň zapadne svým příjemně minimalistickým vzhledem do každé kuchyně.\nVaření s tímto rýžovarem je chytré, jednoduché, výsledek chutná skvěle a na našem e-shopu jej můžete zakoupit za cenu 2 990 korun.\nPřejeme úspěšnou cestu za zdravým životním stylem!


Nejvíc cizinců si „na oko“ berou ženy na severu, pro dávky chodí dál\nV Ústeckém kraji loni cizinecká policie odhalila nejvíc fingovaných sňatků v Česku, které uzavřely převážně české ženy za peníze s cizinci ze zemí mimo Evropskou unii. Tím jim pomohly legalizovat pobyt v celém schengenském prostoru. Účelových sňatků za loňský rok policie odhalila 27. Ženy navíc vetšinou nenahlásily na sociálce, že se vdaly, aby nepřišly o dávky.\nMladíci, ženy ze severu, sběrači kovů\ntvl to je konspirace\nSeverné Čechy - kraj bezbožnosti, obscénosti\nkomunistů a špíny. ještě že žijem na druhém konci země.\nRovná sociální dávka všem - zrušit MPSV!\nZeny ze severu..\nTo maji na mysli zenske z Norska, nebo Eskymacky??\nRe: Zeny ze severu..\nPatrne cista nordicka rasa\nDělají to asi Romky, ne?\nTo by sedělo! Pak si někdo vezme úplně legálně holku, která není Češka a kvůli těmhle výtečnicím má problémy Zavřel bych je, až by zčernaly....teda ještě víc\nRe: Dělají to asi Romky, ne?\nnejvětším trestem pro ně je odebrání soc dávek\nkatapult se se svym hitem prosadil i v Africe. Jestlipak už to ví Říha,s jakou písní je vábí nahaněči do lepších zítřků v Schengenu,, miluju severní ženy, chladný a bez citu,,\nAutorem textu je František Gellner... a zpíval to Dědek.\nTěm, co chtějí\nmanželky deportovat a označovat: Co když si vezme Němce? Američana? Francouze? Budete rozlišovat lidi sami nebo na to bude příručka? Jsem proti multikulti, ale tohle segregování na dálku není cesta.\ntakže cikáni tu legalizují pobyt muslimům z Afriky?\nRe: takže cikáni tu legalizují pobyt muslimům z Afriky?\nOtázka zní: kdo legalizovl jejich pobyt zde? Tedy těch ze Slovenska...\nVzpomeňte na rok 1989 a 1990\nkdy se sem zase vdávaly Rusky - dcery sovětských vojáků, aby se nemusely vrátit do SSSR. A taky za to platily.\nUž ty cigány vystěhujte\nněkam na Madagaskar. Tohle už není možný.\nRe: Už ty cigány vystěhujte\nA co takhle zmenit zakon, neposkytnout automaticky trvaly pobyt kazdemu cizinci co se prizeni do CR a poslat "nevesty" zit s manzelem do Nigerie , Maroka atd.? Kdo rika ze se musi zit ve state odkud pochazi nevesta?\nTo je nesmysl. Nevěsta je čs. občankou a ani po sňatku s cizinem občanství neztrácí. Nelze ji tedy "někam poslat"! Řádných manželství s cizincem bude přibývat, tak, jak zejména mladí cestují a pracují různě po světě. Nelze je za to trestat. Něco jiného jsou účelové či fingované sňatky a to je pole pro imigrační zákony a úředníky. Tam nechť následuje trest pro oba. Pro cizince zrušení pobytu a vyhoštění, pro čs. občana trest dle příslušných platných zákonů.\nSouhlasím. Jenom nevím, kdo je to čs. občan.\nOsoba s českým státním občanstvím.\nMajkle, neděláš náhodou na ICP? Jinak sorry, ale někoho mi Tvůj nick připomíná...\nBylo by už konečně na čese zpřísnit podmínky udělení Českého\nMimo jiné bez výjimky nutná znalost českého jazyka a plnění všech poplatků!\nRe: Bylo by už konečně na čese zpřísnit podmínky udělení Českého\nTady se nejedná o občanství, ale právo trvalého pobytu v ČR a tím i EU.\nVůbec nemusí být ze severu, na střední Moravě se taky najdou. Třeba vozíčkářka, která se pomalu nehne z baráku, byla najednou vdaná za černocha. Za rok dva se rozvedli, ale borec už měl, co chtěl. A baba vyjistila dalšího chlapa. Aniž by zvedla zadek z bytu (z vozíku jo, protože v bytě ho nepotřebovala, tam to zvládala po svých). Takže jak je vidět, nic není překážkou. Prachy prostě nesmrdí nikomu. Aspoň měla na cigára, když jí všechny ty dávky nestačí. Vdavky jsou zřejmě dobrý kšeft.\nI v případě Vámi uváděným, souhlasím s dodržením podmínky viz : "Smradlavej čmoud z komína". Snad bycho si měli udržet nějakou národní hrdost a stále nelézt do zadele komukoliv, kdo si tu zašustí kešení.\nPřiznejme si, že slovo národ (narozdíl od pronárod) je dávno bezobsažné slovo. Proto je tak často používáno. Nic neznamená a dobře zní. Národem by se snad ještě mohli nazývat Židé, ale i u nich je to na ostří nože. Ještě tak národnost, prosím. Moderní společnost funguje na občanském principu, ať už se nám to líbí, nebo ne. Ale hlavně to nemá vůbec nic společného s penězi. To jen se v nás ozývá řadu let vtloukaná nepravda o službách zákazníkovi, že to je ponižující a tak. Houbec. Podívejte se třeba na Švýcary. Na svou státní příslušnost jsou právem hrdí a přesto kmitají kolem služeb turistům jako excitované částice. Samozřejmě si za služby nechají zaplatit. Zato obecně nekradou či neokrádají a nevymýšlejí kulišárny. Prostě ctí zákon. A to je to podstatné.\nMy ctíme zákon hubou, ale kámoše, který ho ošulil, potlapkáme po zádech, jakej je borec. A v tom to je, ve společenském marasmu.\naha ,tak ono se jim teď říká ,,ze severu,,\nHezky česky, Michale Horáčku, co takhle naoko dostat na oko?\nNebo ženy s českým občanstvím...\n"ženy ze severu"\nJá ten newspeak mYluju\nJsou otrlé a umí se o sebe postarat\nBy mě jenom zajímalo.....ale raději nic, jinak bude ban\nNaco pak jsou matriky, konzuláty, ministerstvá zahraničí??? Takovéto smíšené svadby by se měli hlásit do patřičných zemí a na úřady. Benevolence státu a pak se diví, že se zneužívají soc. dávky, legalizuje se pobyt imigrantů v EU.\nTo je náhodička. Na severu, kde žije nejvíce mimořádně oblíbených spoluobčanů.\nAle také čechů! Alespoň podle posledního sčítání duší.\nOkamžitě zákas získání občanství po svadbě.Nejdřív po deseti letech práce a bezúhonosti!\nA trest za tento podvod - okamžité vyhoštění cizince do země původu i s jeho "českou" manželkou a celou její zdejší rodinou .\nPřesně tak. Manželka má následovat manžela. Žádná diskriminace, ale deportace\nNejde o občanství, ale o "trvalý pobyt"....\nTak by cizinec i s manželkou získal trvalý zákaz pobytu v EU. Vytetovat na čelo a očipovat.\nŽena soutěžila o videohru a vodou se upila k smrti


Jiří Friml | NF Neuron\nSeznamte se s Jiřím Frimlem v krátkém videu\nCo na sebe prozradil Jiří Friml?\nSnažím se porozumět, jak rostliny rostou a vyvíjejí se. Jak to, že úplně stejná rostlina rostoucí v horách a ve větru vypadá úplně jinak než její identické dvojče v údolí nebo dokonce ve skleníku. V tom jsou rostliny geniální, jak dokáží přeprogramovat svůj vývoj. Regulace růstu, tvorba nových orgánů, růst za světlem, růst kořene dolů a jeho větvení, regenerace poškozených částí apod., to jsou hlavní témata mého výzkumu.\nVětšina mých tzv. odvážných rozhodnutí by se dala spíše popsat v relacích šílenosti než odvahy – jako třeba cesta stopem z Česka na obratník Raka přes Sýrii, Jordánsko a Egypt nebo zimní přechod rumunských Karpat bez podpory. Ale asi nejdůležitější rozhodnutí pro můj osobní a profesní život, které vyžadovalo hodně odvahy, bylo odejít na doktorské studium na ústav Max Plancka v Kolíně nad Rýnem do neznámého prostředí a pracovat v úplně cizím oboru.\nŽe jsme ukázali, že rostlinný hormon auxin a jeho kontrolovaný tok mezi buňkami představují univerzální mechanismus, kterým rostliny regulují svůj růst a vývoj a pružně ho mění v závislosti na prostředí.\nAčkoliv si velmi vážím spousty kolegů, ať už žijících nebo už ne, a nechávám se inspirovat různými aspekty jejich životů a práce, nikdy jsem neměl nějaký jeden konkrétní vzor.\nNa tuto obtížnou otázku nabízí česká populární kultura minimálně dvě skvělé odpovědi: 1) chtěl bych být medvídkem a z výkladní skříně koukat se ven, 2) hadem, protože ten když jde, tak u toho leží. Jinak jsem obecně celkem spokojený s tím, co dělám. Možná, kdybych měl jiné štěstí na učitele, tak bych více tíhnul k matematice a teoretické fyzice, a kdyby se s vědou nevedlo vůbec, tak bych asi více cestoval, fotil a psal.\nPodobnou otázku jsem dostal naposledy, když mi bylo asi deset, od třídní soudružky učitelky. Tenkrát jsem chtěl mít schopnosti samuraje ve středověkém Japonsku a dodnes si pamatuji, jak jsem se zastyděl, když můj spolužák chtěl celosvětový mír. Ale vážně: bylo by hezké, kdyby naše společnost více naslouchala lidem, kteří skutečně mají co říct, a vážila si vzdělání a oceňovala lidi, kteří přispívají do fondu znalostí a úspěchů celého lidstva. Propast mezi tím, jak si naše společnost takových lidí cení, a mezi současnými masovými celebritami, je skutečně nepochopitelná a pro lidstvo jako celek velmi škodlivá.\nŽe temné stránky lidské povahy jako sobectví, závist, nesnášenlivost a nenasytnost nás, lidstvo, zničí a většinu naší planety s námi. Pro objektivního vědce je někdy problematické dívat se do budoucnosti, protože to zrovna teď nevypadá moc růžově.\nZ lidí, s nimiž to už bohužel není možné, určitě s Dickem Feynmanem. Měli bychom toho spoustu na povídání, nejenom o vědě.\nThe Strangest Man od Grahama Farmela - biografii Paula Diraca. A chystám se na The Botany of Desire od Michaela Pollana.\nNOVINKY JIŘÍ FRIML\nTen, který rozumí řeči rostlin aneb Jiří Friml pro Neuron\nJiří Friml - Cena Neuron 2019 za celoživotní přínos vědě, biologie.\nSeznamte se s rostlinným biologiem Jiřím Frimlem, čerstvým laureátem Ceny Neuron za celoživotní přínos vědě 2019 v oboru biologie. Cenu obdržel za celoživotní výzkum rostlinného hormonu auxin, který dělá z rostlin organismy odolnější, než jsou lidé.\nRNDr. Michal Šimíček, Ph.D.\nLaureát Ceny Neuron pro mladé nadějné vědce za rok 2019 – medicína\nOceněn za zkoumání procesů, které způsobují zhoubná onemocnění a jejich lékovou rezistenci.\nLaureát Ceny Neuron pro mladé nadějné vědce za rok 2019 – computer science\nOceněn za vyřešení matematických problémů v kombinatorice.\nDr. Vladimir Lotoreichik\nLaureát Ceny Neuron pro mladé nadějné vědce za rok 2019 – matematika\nOceněn za svůj výzkum ve spektrální teorii a tvarové optimalizaci.


Iveta Dandová - výrobky z orobince - Brodec\nPříspěvek od storm » 10 Led 2009, 14:59\nZde fotky z výstavy, na konec připojeny fota z netu středověkého slamáku (rákosáku), který ve své nabídce pí Dandová nemá, ale jistě by dovedla tak, jako jiné tradiční lidové výrobky, samozřejmě použitelné pro historickou výbavu. Např. orobincem opletené lahve jsou dobrým LH řešením na dobové akce! Netřeba čutor či měchů.\nRe: Iveta Dandová - výrobky z orobince\nPříspěvek od Jarwiks » 11 Led 2009, 03:13\nNo nevím přesně o čem mluvíš a přikládám to alkoholu v krvi. nciméně\nhttp://storm.rajce.idnes.cz/orobinec_ra ... va_029.jpg\nNěco takového (je to snad jiným druhem pletením, stejné tvarem ale tak kdo ví...) si představuju dle nálezu z RS (místo dohledám jak mi to Knecht z LH řekne či vystřízlivým, myslím že je to Grossraden) docela u chudiny.\nPříspěvek od storm » 11 Led 2009, 12:00\nKromě rákosového klobouku či oplétané lahve by mohla být zajímavá i rákosová kabela - minimálně od renesance nositelná. Samozřejmě je nutné umravnit tvary - z výstavy, ze které jsou fotky, by byl LH korektní snad jen ten výše zmiňovaný klobouk, jedna či dvě z kabel, za úvahu možná stojí rákosové pantofle a každopádně do interiéru opálky (ošatky) a rohože.\nKoupili jsme opálku - je velmi lehká a zároveň pevná a pružná. Orobinec v Čechách rostl u každého močáliska či bahniska, rybníčky nevyjímaje, a byl to jeden z nejlevnějších materiálů na zpracování.


Pondělní optimismus v Evropě; tahounem telekomunikace, Telefonica +3,2 % - Patria.cz\nPondělní optimismus v Evropě; tahounem telekomunikace, Telefonica +3,2 %\nK pořádnému růstu se odhodlaly evropské akcie hned na úvod tohoto týdne. Podporu získaly již od asijského obchodování, kde oživil především japonský index Nikkei a po výplachu z minulého týdne, rostl o 2,7 %.\nPozornost bude tento týden mířit na jednání americké centrální banky, ...


puls tlak: indikátorem zdraví srdce? – Elvio\npuls tlak: indikátorem zdraví srdce?\nCo je tlaková amplituda? Jak důležitá je pulsní tlak na vaše celkové zdraví?\nMěření krevního tlaku jsou uvedeny v dvou čísel. Horní číslo je maximální tlak tvé srdce působí zatímco bít (systolický tlak), a spodní číslo je množství tlaku v tepnách mezi tepů (diastolický tlak). Číselný rozdíl mezi vaší systolického a diastolického krevního tlaku se nazývá váš puls tlak. Například, jestliže je Vaše klidová krevní tlak 120/80 milimetrů rtuťového sloupce (mm Hg), pulsu tlak je 40 – což je považováno za normální a zdravé tlakový impuls.\nVysoký tlak puls může být silným prediktorem srdečních potíží a zejména pro starší dospělé, pokud pulsu tlak je vyšší než 60 se považuje za rizikový faktor pro kardiovaskulární onemocnění. Obecně platí, že tlaková amplituda je větší než 40 mm Hg, je abnormální. Tlakový puls nižší než 40, může znamenat, že máte špatnou funkci srdce, zatímco vyšší tlak puls může znamenat ventily vašeho srdce jsou děravý (ventil regurgitace).\nNejvýznamnější příčinou zvýšeného tlaku, pulsu je tuhost aorty, největší tepna v těle. Tuhost, může být v důsledku vysokého krevního tlaku nebo tukové usazeniny na stěnách tepen (ateroskleróza). Čím větší je váš puls tlak, tím tužší a více poškozené cévy jsou myšlenka být. Ostatní podmínky – včetně těžkým nedostatkem železa (anémie) a funkci štítné žlázy (hypertyreóza) – mohou zvýšit tlak pulzní stejně.\nLéčbě vysokého krevního tlaku se obvykle snižuje tlak, puls.\nAuthor antonlensPosted on August 30, 2016 August 3, 2016\nPrevious Previous post: ranolazin (orální cestou) bezpečnostní opatření\nNext Next post: Revatio: Používá, dávkování a nežádoucí účinky


Vulcano [OLD] kurz v USD a CZK, kalkulačka, online graf, cena VULC\nHlavní stránka » Kurzy » Vulcano [OLD] kurz v USD a CZK, kalkulačka, online graf, cena VULC\nPřepočítejte si kurz Vulcano [OLD] na USD nebo CZK. Sledujte aktuální i historické ceny VULC v online grafech. Chcete nakoupit Vulcano [OLD]?\nVulcano [OLD] online graf VULC/USD\nLitujeme, ale ne všechny kryptoměny mají dostupný graf vúči americkému dolaru, protože se přímo ani s USD neobchodují. Vyzkoušejte dostupnost grafu VULC/BTC. Některé kryptoměny se obchodují pouze s BTC. I přesto můžete použít kalkulačku pro přepočet hodnoty kryptoměny Vulcano [OLD] na české koruny a americké dolary (kurz je přepočítáván přes BitCoin).\nKurz a tržní cena kryptoměny Vulcano [OLD]\nCelková tržní cena v amerických dolarech 73 796\nCelková tržní cena v českých korunách 1 602 482\nZměna za 24 hodin -26.47%\nZměna za 7 dní 54.96%\nKryptoměna Vulcano [OLD] zaznamenala za posledních 24 hodin snížení ceny o 26.47%. A za předešlých 7 dní se změnila cena VULC o 54.96%. Kryptoměna Vulcano [OLD] je 1491. nejhodnotnější virtuální měnou světa (k datu 27.07.2021 17:04) a to díky své tržní hodnotě 73 796 amerických dolarů (cca 1 602 482 Kč).\nVulcano [OLD] kalkulačka (CZK/VULC a naopak)\nDíky naší kalkulačce přepočítáte cenu virtuální měny Vulcano [OLD] do českých korun a také z CZK do VULC. Hodnoty do výpočtu jsou aktuální k 27.07.2021 17:04\nKde nakoupit Vulcano [OLD]?\nKryptoměna Vulcano [OLD] patří mezi méně známé měny a jen na pár kryptoměnových burzách je možné ji zakoupit (možná ji najdete na Bitrex). Cena VULC se může na každé burze lišit,\nProto si vždy dávejte pozor, kde Vulcano [OLD] kupujete. Hledejte recenze burzy a zkušenosti uživatelů. Nicméně i ty největší burzy jako je Bitrex se mohou občas dostat do problémů (zobrazit článek o problému na Bitrex).\nLze obchodovat VULC jako CFD (kontrakt o vyrovnání rozdílu)?


Místo ztráty Vráž, U Pomníku 193\nBarva černá+bílá náprsenka\nV noci z pondělí na úterý (7.-8.7.2014) utekl při bouřce kříženec kokršpaněla - černý s bílou náprsenkou, slyší na jméno Monty. Srst polodlouhá, mírně zvlněná. Nemá rád cizí psy. Čip, ani tetování nemá. Povahově je mazlivý, přítulný, na jídlo vždy půjde... Nemá rád cizí psi. Lekl se bouřky. Chronický útěkář. Obojek na sobě má, bez známky, šedivo zelený textilní obojek. Není kastrovaný. Okolí z místa ztráty zná dobře. Má rád pohyb, je aktivní. Vody se bojí. Zdravotní stav dobrý.


Plzenka - Duli restaurant, Liberec - recenze restaurace - TripAdvisor\nRestaurace poblíž – Plzenka - Duli restaurant\nAktivity v blízkosti atrakce Plzenka - Duli restaurant\nČ. 24 z 137 zařízení v kategorii Restaurace – Liberec\nMoskevska 13/4, Liberec 460 01, Česká republika\nHrůza v Liberci - Plzeňka - Duli restaurant\nNikdy více. Navštívil jsem s přítelem restauraci v 1. patře. Mimo nás tam nikdo nebyl. Na objednávku jsme čekali delší dobu. Bramborové knedlíky byli staré, suché a tvrdé. Maso (vrabec) nebylo čerstvé. Na povrchu bylo černé. Při placení byl přítel obrán o 100 korun. Po...Více\nPoděkujte uživateli Stanislav B.\nToto by měla být klasická pivnice ale hlavně bez jídla!! Jídlo mi přišlo ze starých a nekvalitních surovin. Talíř byl celý umaštěný a s viditelnými otisky prstů všech zaměstnanců. Jídlo nakydané jak ve školní jídelně. Pokud nemluvíte německy, tak si Vás moc všímat nebudou. Interiér...Více\ndobra restaurace v centru LIberce\nNa oběd perfektní místo, výběr z jídelníčku dostačující, doba od objednání k obdržení jídla je krátká, obsluha rychlá, jídlo dobré, cena odpovídá velikosti porce i kvalitě jídla. Večer dobré sezení nahoře v restauraci, vhodné i na třídní srazy.\nPoděkujte uživateli Buddymag S.\nPivnice se vším všudy\nV restauraci jsme s kolegy ochutnali Plzeň z tanku a k obědu volili z nabízených hotovek. Jídlo bylo chutné, pivo vynikající, obsluha příjemná. Celkový dojem průměrný, avšak pro posezení u dobře natočeného piva a tradiční českou kuchyni doporučuji.\nPoděkujte uživateli Ondřej V.\nVše je na průměrné úrovni. V přízemí klasická hospoda na pivo + vedle menší prostory pro uzavřenou společnost.\nKlasicka ceska restaurace, neprekvapi ani neurazi. Smazene zampiony k obedu za 85kc je v pohode. Obsluha mila. Skoda, ze se neda platit kartou.\nPoděkujte uživateli Kate M.\nIdeální na posezení u piva\nPříjemná možnost posezení na venkovní terase, interiér restaurace není nejnovější, ale poměrně útulný. Nabídka jídel je dobrá, jídla obyčejná, ale chutná. Velmi dobré pivo.\nDobrá tanková Plzeň, dobrá poloha v centru LBC, obsluha průměrná, ale jednotlivci i velmi nepříjemní a člověk musí být při placení ve střehu, aby platil to co má....\nPoděkujte uživateli Jirka H.\nObsluha tahne tuto restauraci ke dnu\nRestauraci jsem navstivila behem pobytu v Liberci trikrat a to jen diky dobre kuchyni a prijemne zahradce. Jak uz jsem zminila jidlo je vyborne a za slusne ceny, pivo/vino take. ale obsluha je naprosto priserna. Na servirkach bylo videt, za tam jsou protoze musi a...Více\nPoděkujte uživateli Líba J.\nLiberečané jsou pro tuto restauraci zřejmě podřadní hosté.\nVčera jsme procházeli centrem města a chtěli jsme chvilku posedět u pivka. Posadili jsme se k volnému stolu na zahrádce a čekali...Servírky běhaly kolem nás a usilovně se věnovaly německy mluvícím návštěvníkům, nás přehlíželi jako širé lány. Po 15 minutách čekání na objednávku jsme se...Více\nPoděkujte uživateli Iveta C.\nZískejte rychlé odpovědi od personálu a předchozích hostů zařízení Plzenka - Duli restaurant.\nAdresa: Moskevska 13/4, Liberec 460 01, Česká republika\nTelefonní číslo: +420 485 100 738


0 1 / / 1 8 | UnNormal\n0 1 / / 1 8\n1. února 2018 v 8:08\t| Recenze\nV Lednu jsem doháněla pomyslné resty z celého předešlého roku a dokoukávala jsem všechno co jsem měla už dlouho v plánu. A byl to celkem plodný měsíc. Krom řidičáku který jsem konečně úspěšně získala a o kterém teď mluvím naprosto pořád jsem si stihla skočit do divadla, přečetla jsem první Vánoční nadílku a konečně se zamilovala i do nového alba od Imagine Dragons.\nM R Á Z\nBernard Minier │ 632 stran │ 5 / 5 Ken Kesey │ 280 stran │ 4 / 5\nMráz jsem plánovala číst už od Zkurevnýho příběhu, který mě neskutečně nadchl a přečetla jsem ho jedním dechem. Byla jsem zvědavá na další díla autora a tak jsem si pod stromeček nechala nadělit celou sérii Mráz - Kruh - Tma. A nelituji ani trochu.\nCelkově je příběh docela poutavý. Dlouho jsem nevěděla kdo je zápornou postavou a kdo kladnou a všechno do sebe začalo zapadat až na posledních několika stranách. Navíc je příběh neskutečně napínavý a hlavní vyšetřovatel Servaz je smpaťák a člověk na svém místě. Není to vyloženě severská krimi, ale námět je podobný. Místo ve kterém je příběh zasazen, tedy Pyreneje, mě děsně nadchlo. A to nesnáším zimu a sníh. Rozhodně se těším na další díly!\nKnížka po které jsem sáhla úplně náhodou, protože byla ve výprodeji v knihkupectví (stála mě těžkých 9 korun). A shodou okolností je i na našem maturitním seznamu a navíc je poměrně tenká a anotace zněla zajímavě. Tak jsem si řekla, proč ne a koupila.\nZe začátku jsem byla docela zmatená a hrozně dlouho jsem netušila o co vlastně jde. Potom jsem se do toho celkem dostala a byla jsem překvapená že je to opravdu celkem dobré. Příběh není nijak složitý a čte se to poměrně rychle a snadno. Oblíbila jsem si hlavní postavu Náčelníka a hlavně potom McMurphyho, který mi nějakým způsobem hroně připomínal Moriartyho ze Sherlocka..\nTELEVIZE a DIVADLO\nRodinný/ Fantasy/ Muzikál/ Romantický, USA 2017, 130 minut Animovaný/ Mysteriozní/ Dobrodružný/ Krimi/ Komedi/ Rodinný, USA 2016, 108 minut\nPo zhruba půl století jsem měla tu možnost vidět nové zpracování Krásky s Emmou Watson. A hned na začátek říkám, že neholduji fantasy a nemám moc ráda tyhle nové moderní americké předělávky klasických pohádek. Ale celkem mě to překvapilo. Emmu Watson moc nemusím a princ byl upřímně mnohem hezčí jako zvíře než jako člověk, ale pan hodiny a pan svícen byli skvělí! Příběh se nedočkal velkých změn, ale to mi asi nevadilo. Jako oddechovka dobré, písničky se dali přežít a konec byl správně dobrý.\nPo dlouhé době zase výborný animák! Jediné co jsem o tom věděla bylo, že je to ten film ze kterého je "Try Everything" od Shakiry a slyšela jsem na to samé chvály. A teď už vím proč!\nNení to klasický animák pro děti. Je tam kriminální zápletka, občas jsem si říkala že by to byl i dobrý hraný celovečerák. Hrozně mě to bavilo, bylo to napínavé a hrozně dobré. Jedin co mi tam moc nesedlo byla komediální vložka v podobě lenochodů, u které jsem se sice zasmála, ale přišla mi víceméně zbytečná až nadbytečná. Ovšem to je asi jenom můj dojem. Celkově hodnotím film naprosto skvěle a určitě se na něj znovu podívám!\nAnimovaný/ Muzikál/ Komedie/ Rodinný, USA/ Jap 2016, 108 minut\nAkční/ Dobrodružný/ Fantasy, USA 2017, 129 minut\nVtipná kreslená oddechovka. Neříkám že je to film na který se chcete koukat každý den a nebo že z toho budete mít nějaký zážitek. Ale mě se celkem líbil. Je to na odreagování, zápletka není nijak složitá a celé je to zalité sluncem. Některé vtípky jsou tam mžná trochu na sílu a je tam i pár velikých klišé. Pro někoho kdo nechce nad filmem přemýšlet a má rád hudbu je to jako stvořené. Další film který jsem asi jako poslední ještě neviděla. Slyšela jsem na něj různé názory. Od toho že je to nejlepší díl až po ten, že to nedává smysl. K mému štěstí jsem si absolutně nepamatovala zápletky z předešlých dílů, takže o faktové a návazné stránce věci jsem neměla co říct. K tomu příběhu.. bylo to takové celkem o ničem. Myslím že Sparrow už nemá moc co říct a sága Pirátů se pomalu řítí k cíli. Nemluvím ani moc o tom, že Sparrow se ve filmu moc neobjevoval a byl spíše vedlejší postavou, jako spíš o tom že se už témata točí stále dokola a musí přicházet nové a nové postavy aby se něco dělo. Ne že by mi to vadilo, ale přijde mi to jako z nouze ctnost a nutnost natočit další díl, protože na to prostě lidi chodí.\nDABING STREET V Z T E K L I N A\nKomedie, Česko 2018, seriál Krimi/ Thriller, Česko 2018, seriál\nNa nový seriál Dejvického divadla (dříve např. Čtvrtá hvězda) jsem se neskutečně těšila! A zatím mě nesklamal. Po prvních třech dílech je to možná silné tvrzení, ale hrozně se mi líbí. Je to vtipné, má to nápad a také skvělé herce. Oceňuji přítomnost Marka Adamczyka, který hrál dříve tady u nás v divadle a mám ho jako herce hrozně ráda! A navíc hrozně vtipně zpívá.. ale to je jiný příběh. Seriál sám o sobě není na nějaké vysoké přemýšlecí hladině, spíš vtipná oddychovka. Některé hlášky jsou ale už teď celkem legendární a se spolužáky na tom docela ujíždíme. Už teď se těším na další díly! Další nový seriál, který ještě nedošel k cíli. Tetokrát je to ale o dost temnější záležitost. Příběh o jedné malé vesničce sužvané šíleným vrahem, který se snaží všechny nakazit vzteklinou a navíc se po lesích prochází medvěd. Mě se to hrozně líbí. Má to nápad, děj, smysl. Není to nudné, spíš naopak. Pořád se něco děje a já si vůbec nejsem jistá kdo je tím zloduchem. Občas se najdou i vtipné pasáže, ale je jich po skromnu. Trochu mi to připomíná Pustinu, ale pro mě je tohle mnohem lépe sledovatelné. Pustina mi přišla zbytečně natažená. Myslím že potenciál tam je a já rozhodně neplánuji přestat ve sledování.\nI KVELD MIT YLVIS\nKomedie/ Talk-show, Norsko 2011\nKomedie, DJKT Plzeň, od června 2017\nUž jsem to asi někde psala, ale poslední dobou hrozně ujíždím na Ylvis. Humor těchhle dvou lidí, kterým btw. nerozumím ani slovo protože Norština je vážně podivný jazyk, mě úplně pohltil. Ať už mluvím o mluvícím výtahu, staré dobré zvonkohře, písničkách jako je "The Fox" nebo "Stonehenge" a nebo třeba o uklízení stolu v naprosté tmě. Oba dva jsou hrozně sympatiční a vtipní a navíc umějí skvěle zpívat a pro své show obětují opravdu všechno. Věřte mi.. viděla jsem skoro všechna videa s anglickými titulky (a některé i bez nich.. Norsky.. moc jsem tomu nerozuměla.. ale stejně to bylo vtipné) a stále nedokážu pochopit proč nejsou tak známí, jak by si zasloužili. Pokud tedy nemáte co dělat a nevadí vám poslouchat jazyk kterému nerozumíte a číst anglické titulky, tak Ylvis naprosto doporučuji. Představení na které jsem byla hrozně zvědavá protože mám ten příběh hrozně ráda a čekala jsem jak se s tím místní divadlo popere, protože verze z Národního s Donutilem je přecijen legendární. Byla jsem dost zaskočená když jsem zjistila, že přenesli Truffaldina do disco doby. Ale nakonec to bylo možná dobré rozhodnutí. Některé repliky byli dost podobné původní verzi, jiné byli trochu jiné a pár jich bylo dokonce navíc. Všechna čest Jaroslavu Matějkovi, který hrál hlavní roli, za všechna ta gymnastická čísla a pohyby které předvedl. Tak kostýmy stáli za to a "přidané" repliky herců, kteří měli občas co dělat aby se nezačali smát, se mi také líbili.\nVím že tohle CD je venku už delší dobu, ale já se k tomu prostě dostala až teď.. a dostalo mě to! Všechny ty písničky jsou skvělé a asi se ze mě stal nový fanoušek draků. Bohužel se na jejich letošní Pražský koncert nedostanu, protože v ten stejný den přijedu naši výměnní studenti z Francie, ale hrozně bych šla. Škoda že se to takhle blbě sešlo.\nDlouho jsem to poslouchala pořád dokolečka a nemůžu se rozhodnout která písnička se mi líbí úplně nejvíc. Ale řekla bych že to bude asi Yesterday, ve které je neskutečná fůra pravdy. Navíc je to písnička úderná, rychlá, chytlavá a v tom textu jsem se vyloženě našla. A navíc heslo "No tomorrow without a yesterday".. no řekněte sami.. není to snad pravda?!\nPoslední dobou jsem asi na hrozné cajdáky, ale tahle citovka mě zaujala na první poslech. Nevím přesně proč, ale poslouchám ji pořád dokola a je to přesně ta písnička kterou si pustíte když prší a vy jedete autobusem domů a smutně koukáte z okna. Má to chytlavý rytmus i slova, Scott má skvělý hlas a prostě vás to nutí zpívat s ním. Nemůžu si pomoct.\nA aby nebylo pomalých písniček málo, hrozně se mi poslední dobou líbí i tahle věc od Harryho Stylese. Při prvním poslechu v rádiu jsem nechtěla moc věřit že to opravdu zpívá on a ač jsem se kdysy zařekla, že nechci mít s 1D nic společného ať budou dohromady a nebo zvlášť, musím uznat že tohle se povedlo. Neříkám že si teď myslím že je skvělý zpěvák, naopak si myslím že síla je v té písničce a ne v něm, ale opravdu se to dá poslouchat. Je to chytlavé a pomalé, ale vcelku nápadité a to ipřesto že se vlastně opakují stejná slova pořád dokola. Jo a v tom klipu je krásná příroda, připomíná mi to úžasné Skotsko kde jsem měla tu možnost být.\n1 Wafer | 1. února 2018 v 17:06 | Reagovat\nNa Krásku a zvíře jsem původně ani nechtěla jít, ale po nátlaku kamarádů jsem s nimi tedy do kina zašla. Nestěžuju si, bylo fajn se podívat na hraný film namísto animáku, ale podle mě nic extrémně převratného. Zootopii jsem si zamilovala a viděla jsem ji asi dvakrát, dalo by se mluvit o takové chvilkové fanatické posedlosti. xD Sing si zamiloval můj brácha a jednu chvíli jsme se s na to s ním museli celá rodina dívat každý den. Tohle období už naštěstí pominulo a všichni si úlevně oddychli. xD Salazarovu pomstu mám dokonce na DVD, ale souhlasím, že už to bylo spíš o tom, kolik lidí na to přijde, a jako velký fanoušek Pirátů jsem byla mírně zklamaná.\n2 Elis | Web | 3. února 2018 v 18:33 | Reagovat\nZootopii mám moc ráda, jeden čas to u nás běželo stále, jelikož mám mladší ségru :)\nKráska a zvíře to samé, moc se mi to líbilo, jsem i na takový typ filmů :)\nEvolve - Imagine Dragons to hodně miluji!!\nSeriál Vzteklina mě zaujal, nikdy jsem to tom nic neslyšela, takže pro mě naprostá novinka :)\n3 Hemitson | Web | 3. února 2018 v 23:16 | Reagovat\nTak jsem se zase inspirovala a mám se na co kouknout! Jinak teda u té Vztekliny jsem viděla snad dva díly a jeden zrovna, když lezli někomu do hrobu a přitom zjistili, že už tam vlez někdo před nimi a zašil 'oběti' pusu. Docela creepy. No každopádně zní to jako zajímavý seriál, tak se na něj budu muset někde podívat od začátku.\nA co se týče těch dragonů- byla jsem na ně na Coloursech v Ostravě, kde vystupovali zrovna s tímto albem a vážně pecka! Kdybych nebydlela od Prahy tak daleko, tak bych si klidně zašla znovu. Škoda, že tobě to teď nevyjde, ale není všem dnům konec.\n4 Andey | Web | 5. února 2018 v 18:59 | Reagovat\nTo byl ale plodný měsíc. Pro mě většina kníže v maturitním seznamu je překvapením. Teď jsem si dala pauzu od čtení knížek, které jsem dostala k Vánocům, a vrhla se zase na nějaké k té maturitě.\nKráska a zvíře se mi strašně líbí, ale už jsem ji v poslední době viděla několikrát, takže si od ní dám pauzu. A souhlasím - zvíře je hezčí než princ.\nPiráti z Karibiku byli děsní. Chyby v ději. A děj nic moc. Zbytečné nové postav. Prostě na první díl nic nemá.


Informace o ochraně soukromí na webových stránkách\nSpolečnost Bulldog respektuje vaše přání chránit si soukromí. Tyto informace o ochraně soukromí na webových stránkách obsahují popis osobních údajů, jež shromažďujeme o našich zákaznících na stránkách bsr.grvytrn.co.uk (dále jen „Webové stránky“), a také informace o tom, jak tyto shromážděné údaje používáme.\nOsobními údaji se rozumí informace umožňující vaši identifikaci, jako je např. vaše jméno, e-mailová adresa nebo poštovní adresa. Bulldog os vás může shromažďovat osobní údaje, pokud nám je poskytnete (např. při přihlašování k odběru newsletterů rozesílaných e-mailem, při účasti v soutěžích apod.). Tyto osobní údaje mohou zahrnovat:\nvaše osobní údaje (např. vaše jméno, telefonní číslo, adresu nebo e-mail);\nvaši korespondenci s naší společností; a\ndalší informace, které nám poskytnete.\nAutomatické shromažďování údajů na Webových stránkách\nPro účely tvorby statistických zpráv používáme všeobecný agregovaný provoz a statistiky používání webových stránek odvozené z automaticky shromažďovaných mechanismů, včetně cookies. Tyto statistické zprávy můžeme sdílet s organizacemi, s nimiž máme navázány obchodní vztahy. Všeobecný agregovaný provoz a statistiky používání webových stránek nám pomáhají pochopit způsob používání stránek a umožňují nám stránky vylepšovat. Používáme uložené IP adresy, které nám pomáhají diagnostikovat problémy s našimi servery a jinak spravovat stránky a shromažďovat údaje o agregovaném provozu a používání webových stránek.\nOsobní údaje, které sdílíme s dalšími subjekty\nVaše osobní údaje neprodáváme ani nepronajímáme žádným třetím stranám. Osobní údaje můžeme sdílet s poskytovateli služeb, kteří naším jménem a na základě našich pokynů zajišťují určité služby. Těmto poskytovatelům služeb neudělujeme povolení k používání nebo sdělování jakýchkoli údajů, s výjimkou rozsahu nezbytného k poskytování služeb naším jménem nebo s výjimkou případů, kdy to vyžadují právní předpisy. V určitých případech však můžeme být povinni vaše údaje poskytnout třetí osobě, pokud to vyžaduje zákon nebo na základě pravomocného rozhodnutí vládní instituce.\nPokud výslovně souhlasíte s použitím vašich údajů k tomu, abychom vám mohli poskytovat více informací o společnosti Bulldog, pak budou vaše údaje uloženy a používány k těmto účelům, např. k zasílání newsletterů, informací o soutěžích apod., to vše e-mailem nebo poštou či jiným komunikačním kanálem, k jehož použití jste udělili souhlas. Vámi poskytnuté údaje můžeme také používat k provozování, vyhodnocování a vylepšování efektivity našich služeb poskytovaných prostřednictvím webových stránek, k reklamě, marketingu, průzkumům trhu nebo k různých prodejním aktivitám.\nPokud výslovně souhlasíte s použitím vašich údajů k tomu, abychom vám mohli poskytovat více informací o společnosti Bulldog, pak budou vaše údaje uloženy a používány k těmto účelům, např. k zasílání newsletterů, informací o soutěžích apod., to vše e-mailem nebo poštou či jiným komunikačním kanálem, k jehož použití jste udělili souhlas. Výše uvedené shromážděné informace můžeme použít i pro další účely, včetně následujících:\nPoskytovat vám produkty a služby;\nPrezentovat vám nabídky nebo produkty na základě vaší nákupní historie;\nOdpovídat na vaše dotazy; nebo\nProvozovat, vyhodnocovat a vylepšovat naše podnikání (včetně vývoje nových produktů a služeb, vylepšování a zdokonalovaní našich služeb, řízení naší komunikace, analýzy našich produktů a zákaznické základny, provádění analýzy dat a vedení účetnictví, provádění auditu a vykonávání dalších interních funkcí).\nNa základě vašich návštěv Webových stránek se můžete s naší reklamou setkat i na dalších webových stránkách, protože používáme tzv. funkci přesměrování. Například, pokud si na Webových stránkách prohlížíte „Hydratační krém pro normální pleť“, můžete se vám stránkách třetích stran zobrazit reklama na tento „Hydratační krém pro normální pleť“. Naši funkci přesměrování spravují externí prodejci, kteří pomocí automatizovaných nástrojů, jako jsou cookies nebo webových beaconů sledují vaši aktivitu na Webových stránkách a na stránkách třetích stran. Díky tomu mohou naši externí prodejci shromažďovat informace o online aktivitách našich návštěvníků v průběhu času, a to i na stránkách třetích stran. Více informací o možnosti zrušení funkce přesměrování naleznete zde..\nSvůj souhlas s použitím vašich údajů můžete kdykoli odvolat, a to buď v plném rozsahu nebo částečně. Po obdržení vaší zprávy o odvolání souhlasu vaše údaje vymažeme.\nNa vyžádání vám neprodleně poskytneme informace o tom, které vaše údaje byly při vaší návštěvě našich webových stránek shromážděny, pokud nějaké takové údaje byly shromážděny. Veškeré své dotazy na nás směřujte prostřednictvím naší kontaktní stránky nebo prostřednictvím kontaktních údajů, jež uvádíme na konci těchto informací o ochraně soukromí na webových stránkách.\nAktualizace našich informací o ochraně soukromí na webových stránkách\nTyto informace o ochraně soukromí na webových stránkách mohou být pravidelně aktualizovány, aby odrážely případné změny našeho procesu nakládání s osobními údaji. Změny informací o ochraně soukromí na webových stránkách budou uveřejněny na této stránce.\nPro vaše pohodlí a pro informaci mohou naše Webové stránky obsahovat odkazy na další stránky, jež nejsou provozovány společností Bulldog a jež mohou být provozovány společnostmi nikterak nepropojenými se společností Bulldog. Tyto společnosti mohou mít své vlastní informace či postupy týkající se ochrany soukromí, s nimiž vám důrazně doporučujeme se seznámit. Neodpovídáme za jakékoli postupy či praktiky týkající se ochrany soukromí na jakýchkoli stránkách neprovozovaných společností Bulldog.\nPokud nám chcete předat žádost nebo položit dotaz ohledně těchto informací o ochraně soukromí na webových stránkách, zavolejte nám prosím na tel. 020 8969 6006. Můžete nás rovněž kontaktovat e-mailem na adrese thebulldog@bulldogskincare.com nebo nám napsat poštou na adresu:\nTel: 044 20 8969 6006


Nebezpečí nákazy nesmí být podceněno | Komunistická strana Čech a Moravy\nKvůli nákaze novým koronavirem již v Číně zemřelo několik desítek lidí a potvrzených případů nakažených je více než dva tisíce. Úmrtnost na toto onemocnění je kolem dvou procent. Schopnost šíření tohoto viru, který je infekční i v inkubační době, navíc začíná sílit. První potvrzený případ o víkendu oznámila Kanada, zatímco USA už pátý. Wu-chanská pneumonie se přenáší ze zvířat na lidi. Lidé se jí zřejmě nakazili od divokých zvířat. Nemoc se přenáší i z člověka na člověka a podobně jako u příbuzných nemocí MERS a SARS nebo u chřipky jde o přenos kapénkami. Nemoc zatím není příliš prozkoumána. Většinu obětí tvořili zatím starší lidé nebo osoby s oslabenou imunitou, či lidé, kteří trpěli nějakou další závažnou chronickou nemocí, ať už karidiovaskulární nebo cukrovkou. Nákaza se dá prokázat jen testem nukleových kyselin, který provádějí odborná pracoviště. Testy se stále zpřesňují, aby se vyloučilo, že některý případ nebude zachycen, a aby současně nebyli jako nakažení detekováni lidé, kteří nemocní nejsou.