Sara Holland | YA Fantasy | 2019, Fragment | 340 stran | 3 hvězdičky\nOcitáme se ve světě, kde je čas odebírán z krve a prostřednictvím magie přetvářen na kovové mince, které mohou být v hodnotě hodin, dní, měsíců i let. Příběh se odehrává v království Sempera, na Everless, kde vládne rodina Gerlingů - starší Liam a mladší Roan. Hlavní hrdinka Jules na Everless vyrostla se svým otcem kovářem, ale oba museli odejít. Její otec však umírá, což je důvodem k návratu na Everless a vydělání si kovokrve.\n"V lese se totiž skrývá skutečné nebezpečí - zloději, kteří číhají s ostrými noži a alchymistickou substancí za opaskem, aby sebrali čas všem, kteří se odváží opustit bezpečí vesnice. Říká se jim krváceči." - s. 7\nNámět knihy mi přijde dost originální. Zajisté, máme tu film s podobnou tématikou, ale o žádné knize jsem zatím neslyšela. Navíc se mi líbilo, že celý tenhle svět měl svou minulost, o které se v průběhu knihy dozvídáme víc a víc informací. I když mě moc nezajímá historie našeho skutečného světa, jsem fascinována tou fiktivní. Oceňuji zmínky o následcích kovokrve a jiných případech s ní spojených.\noriginální námět | historie světa\n"Děsí me pomyšlení na nůž poskytovatele času, na lahvičky, které čekají, až se naplní krví. Na krev, která se změní v kov, na vlnu nevolnosti, která podle všeho přijde, až mi z žil odebere čas." - s. 11\nCelkem negativně na mě působil celý příběh. Po tolika pozitivních recenzích jsem očekávala něco víc. Námět byl originální, ale samotný příběh už moc ne. Připadá mi, že všechny YA knihy mají stejný vzorec, podle kterého autoři postupují, akorát vždy změní místo konání a postavy. Určitě se najdou výjimky, ale mezi ně Everless nepatří.\nHlavní hrdinka mi moc nesedla a vlastně mi bylo jedno, co se s ní stane. Sledovala jsem její počínání jakoby z dálky. A to, co z ní v závěru autorka udělala? Měla jsem představu, co by se z ní mohlo vyklubat, ale to, co se z ní stalo doopravdy, mi přišlo klišoidní a proklínala jsem samu sebe, že jsem se v odhadování držela tak zpátky.\nRomantická linka mi jako obvykle nesedla a vůbec by mi nevadilo, kdyby v příběhu nebyla. Když se však zamyslím, opravdová romantická linka tam asi nebyla. A nebo to byl náznak milostného trojúhelníku? Kdo ví...\nneoriginální příběh | předvídatelnost | nejasná romantická linka | nesympatická hlavní postava\n"Spolu s roky, které vytékají z žil, se ztrácí i mysl každého člověka." - s. 116\nSara Holland vyrostla mezi stovkami knih v malém městě v Minnesotě. Vzdělání získala na univerzitě Wesleyan a předtím, než v New Yorku získala práci ve vydavatelství, pracovala v čajovně, v kanceláři zubaře a ve státní správě. Dnes byste ji potkali v newyorských knihovnách nebo s hrnkem kávy v ruce.\nZdroj životopisu: https://www.albatrosmedia.cz/autori/46806371/sara-hollandova/\nZa knihu děkuji nakladatelství Albatrosmedia a Míše. Pořídit si ji můžete TADY\nCo vy a Everless - četli jste? Jak se vám kniha líbila?\nDovolená v jižních Čechách vol. 1\nV září jsme s přítelem navštívili jižní Čechy. Ráda bych se s vámi podělila o pár tipů, co navštívit.\nDen 1. - Třeboň a Nové Hrady\nPrvní den jsme jeli do města Třeboň, kde jsme lesem došli k Schwarzenberské hrobce, která byla nádherná a dále jsme pokračovali do centra města na zámek. Jelikož bylo pondělí, v zámku a zahradě bylo zavřeno, ale to nám nevadilo, jelikož ani jeden z nás na prohlídky není. Na náměstí jsme si dali oběd a pak se přesunuli do města Nové Hrady. Hrad je malý a není moc co k vidění, ale zámek je velký, moc hezký a disponuje velkou zahradou.\nulička v Třeboni\nzahrada za zámkem Nové Hrady\nDen 2. - zámek Konopiště\nKvůli přítelově promoci jsme museli do Liberce a mezizastávka na přespání byla v Praze, u jeho sestry. Proto jsme se cestou stavili na zámku Konopiště a já zjistila, že už jsem tam byla. To ovšem nevadilo, jelikož je zámek hezký a Růžová zahrada taktéž.\nDovolená bez knihy není dovolená\nDebbie Tung | YA, Komiks | 2019 | Cpress | 144 str.\nKNIHOMOLKY VŠECH ZEMÍ, SPOJTE SE!\nUrčitě všichni znáte komiksy od Sarah Anderson. Komiks Ze života knihomolky je něco na ten způsob. Jen si odmyslete zvířata a všechny situace, které nesouvisí s knihomolstvím. Jelikož tahle kniha obsahuje jen kresby spojené s knihami.\nNechci vám prozrazovat co vše se v komiksu ukrývá, abych vám nezkazila kouzlo z prvního čtení. Můžu vám však zaručit, že se vám bude líbit. Kresby jsou dle mého jednoduché, černobílé a výstižné. Preferuji barevné kresby, ale u této knihy mi absence barev nevadila. S velkým množstvím situací jsem se ztotožnila a je mi jasné, že mnoho knihomolek to má stejně a to je na tom to krásné. Někdy se příběh nebo spíše situace vejde na jednu stránku ve čtyřech oknech, někdy se roztáhne na dvojstránku. Někdy stačí jeden velký obrázek, na který se na chvíli zakoukáte a v kresbě se ztratíte.\nTahle kniha je nutností každé knihomolky. Trochu mě zaráží růžová barva na obálce, ale budiž. Nicméně si cením toho, že je kniha v pevné vazbě. Všem vám ji doporučuji. Můžete si ji pořídit na stránkách Albatrosmedia, kterým za knihu moc děkuju! Klikni sem\nDebbie Tung je kreslířka a ilustrátorka. Žije v britském Birminghamu. Na svém blogu Where´s My Bubble? (wheresmybubble.tumblr.com) zachycuje především scény z každodenního života a svou neskonalou lásku ke knihám a čaji. Debbie je také autorkou knihy Quit Girl in a Noisy World. Její komiksy často sdílí oblíbené stránky jako Huffington Post, Bored Panda, 9GAG, Pulptastic nebo Goodreads.\nFrancesca Zappia - Contemporary - 2019 - CooBoo - 352 stran - 5 hvězdiček\nPříběh o umění, vášni, přátelství, lásce, smyslu života, popularitě, online světě.\nEliza Mirková je obyčejná introvertní středoškolačka. Nemá skoro žádné kamarády a těch pár zná jen offline. Svůj volný čas tráví shrbená nad skicákem nebo počítačem. Ve škole není nijak oblíbená, stěží se svými známkami prolézá. Každou volnou chvíli využívá k rozvoji svého koníčka - umění. Je totiž stvořitelkou jednoho z nejpopulárnějších webkomiksů na internetu - Nestvůrného moře. Háček je v tom, že nikdo neví, že je autorkou ona, jelikož se prezentuje pod přezdívkou LadySouhvězdí. Ale tak to Elize vyhovuje. Nechce být slavná. A to ani tehdy, když potká fanouška Nestvůrného moře, který píše komiksu fan fikce.\n"Nestvůrné moře jsem nestvořila proto, aby se z něj stal fenomén - stvořila jsem ho, protože to byl příběh, který jsem chtěla."\nOd této knihy jsem měla velká očekávání, jelikož jsem na ni četla samou chválu. Musím se přiznat, že jsem čekala něco jiného a více wow. Příběh samotný se mi líbil, ale první půlka byla spíše poklidná a oddechová, až v druhé části se ukázala zápletka a gradace. Když jsem se však nad knihou více zamyslela, musela jsem ocenit další věci, které jsem si zprvu neuvědomila.\n"Jakej smysl má život, když se nesnažíš dělat to, co tě baví? K čemu je dobrý povolání, který ti vydělá balík, když se kvůli němu každej den nesnášíš?"\nPříběh Elizy Mirkové není jen tak obyčejný příběh. Krom toho, že vás kniha bude bavit, pohladí vás po duši, vykouzlí vám úsměv na tváři a možná vás i rozpláče, vás chytí za srdce. Konzumní čtenáři budou obracet stránku za stránkou a po dočtení si řeknou, že to byl hezký příběh a půjdou dál. Ale přemýšliví a všímavější čtenáři se občas pozastaví a zapřemýšlejí. Objeví, že příběh je v některých místech až příliš reálný. Zamyslí se nad myšlenkami, které autorka skryla mezi řádky. Vžije se do Elizy a zapřemýšlí, jak by se asi v její kůži zachoval on. Tohle jsou důvody, proč jsem si tuhle knihu tak oblíbila. Příběh se mi líbil, námět a zpracování mi přišly originální, ale až jeho reálnost a myšlenky mě dostaly.\n"To, na čem vám záleží nejvíc, po sobě zanechá největší díry."\nFrancesca Zappia je oceňovaná mladá autorka románů Uvnitř mé hlavy a Eliza a její nestvůry a online románu na pokračování The Children of Hypnos (který zbožňuje Eliza, hlavní hrdinka této knihy!). Vystudovala Indianapoliskou univerzitu a získala titul z počítačové vědy a matematiky. V současnosti žije v Indianě a volný čas tráví kreslením, hraním videoher a pečením. Na první pohled možná vypadá odtažitě, ale ve skutečnosti je přátelská měkkota.\nOd autorky mám doma ještě knihu Uvnitř mé hlavy, ale tu jsem ještě nečetla.\nČetli jste od autorky nějakou knihu? Jak se vám líbila?\nZa knihu děkuju nakladatelství Albatrosmedi a Míše. Můžete ji pořídit TADY\nMarvel Univers mám opravdu ráda, takže bylo jasné, že si knihu, kde je absolutně všechno, co potřebuji vědět, musím přečíst. Bohužel mi nedošlo, že se bude jednat o informace z komiksů a ne z filmů. Sice se považuji za fanouška Marvelu, ale komiks jsem nečetla, což je ostuda, přiznávám. Tudíž pro mě byla většina postav neznámých a informace o nich mi nic moc neřekly. Samozřejmě se v knize objevili i mí oblíbenci - Capitain America, Thor nebo třeba Black Widow.\nPřed tvůrci této knihy smekám klobouk, jelikož je nadupaná velkým množstvím informací ze světa Marvelu. Muselo to být strašné práce dát to vše dohromady. Jsou zde postavy, které jsou ještě navíc rozděleny na hrdiny a padouchy. Dále různé bitvy a místa, která nejsou fanouškům cizí. Týmy skládající se z mnoha postav a mnohem víc.\nGrafická stránka knihy je propracovaná a udělaná tak, aby se na dvoustránku vešlo co nejvíce informací a ilustrací.\nSečteno a podtrženo, tuto knihu doporučuji všem fanouškům Marvel Univers, kteří se chtějí dozvědět víc.\nZa knihu děkuji Albatrosmedia a Míše. Zakoupit ji můžete TADY\nŽánr: Komiksy, Encyklopedie\nČteno: 24. září 2019\nCo vy a Marvel? Čtete komiksy? Sledujete filmy? Váš oblíbený superhrdina?\nNevítaný host vás nenechá spát. Knihu neodložíte, dokud ji nedočtete.\nNěkolik hostů se chystá na víkend do hotelu Mitchell, kde si chtějí odpočinout a zapomenout na všechny starosti všedního života. Ani jeden z nich si však nepředstavoval to, co se stalo.\nHotel navštěvují dvě kamarádky - Gwen a Riley. Chodily spolu na školu, ale po čase se odcizily. Teď chtějí znovu obnovit své přátelství, ale povede se jim to? Další dvojicí je pár Ian a Lauren, kteří spolu chodí asi rok. Jejich vztah je vcelku normální, dokud se nedozvědí o tajemstvích toho druhého. Matthew a Dana jsou zasnoubeni a chtějí si užít poslední víkend před plánováním svatby, která jim nedá spát. Beverly a Henry jsou dlouholetý manželský pár, kterým už to tolik nefunguje. Jeden z nich se snaží manželství zachránit, pro druhého je už v troskách. V neposlední řadě je tu obhájce David, který má za sebou nehezkou minulost a snaží se posunout dál. Candice je spisovatelka, která tráví většinu času u počítače. Jako poslední tu máme majitele hotelu Jamese a jeho syna Bradleyho.\nAno, postav je opravdu hodně a musím se přiznat, že jsem měla ze začátku problém zapamatovat si kdo ke komu patří, takže jsem si udělala seznam. Ale po chvíli si zvyknete a bude vám připadat, že je všechny znáte. Autorka dala totiž prostor každé z nich, což je obdivující, přihlédneme-li k faktu, že má kniha méně než 300 stran.\nV okolí hotelu vypukne sněhová bouře, vypadne proud a hosté jsou uvězněni uvnitř. Majitelé však situaci zvládnou hravě a atmosféra je přátelská. To však netrvá dlouho, jelikož je jeden z hostů nalezen mrtvý pod schody. Nálada se obrací o 360 stupňů. Byla to nehoda, nebo vražda? Odpověď je jasná, když se náhle objeví další mrtvé tělo? Ale kdo je vrah?\nOd knihy jsem se nedokázala odtrhnout. Nutně jsem potřebovala vědět, jak to všechno bylo. Většinu knihy jsem přečetla večer a sama, takže asi nemusím říkat, že jsem se docela bála. Detektivní část mé duše však plesala a zkoumala všechny postavy, jejich chování a myšlenky. Dělala jsem si poznámky a tipovala vraha. Sice jsem uhodla, ale nebyl to můj první tip.\nNevítaný host byl můj první thriller od autorky, což vyhodnocuji jako obrovskou chybu. Manžele odvedle mám doma už strašně dlouho, takže je snad brzy přečtu. A Někdo cizí v domě si také hodlám pořídit.\nSečteno a podtrženo, tenhle thriller prostě musíte číst! Já za něj děkuji nakladatelství Knižní klub a vy si ho můžete pořídit TADY\nShari Lapena, bývalá právnička a učitelka angličtiny, je spisovatelkou na plný úvazek. Debutovala titulem Manželé odvedle (2016), který se stal psychologickým thrillerem roku, vydaným ve 35 zemích. Zaujal zejména nečekanými zvraty a to až do poslední strany. Podobně laděný je i další autorčin román Někdo cizí v domě.\nOrig. název: An Unwanted Guest (2018)\nČteno: 24. - 25. září 2019\nHodnocení: 4,75 hvězdiček\nSoukromá škola, podivné vraždy a pachatel, co se vrací na msto činu. Young adult detektivka, která vtáhne a nepustí!\nMyslím si, že pro milovníky detektivek nemusím nic dodávat. Pro mě byla tato kniha jasná volba. Sice už nejsem cílová skupina ya knih, ale i tak je pořád čtu. S radostí si na chvíli od fantasy odpočinu a dám možnost detektivce.\nPříběh se odehrává na soukromé akademii, kterou před několika desítkami let založil Albert Ellingham, velmi bohatý muž s velmi dobrým nápadem: "Založil jsem takovou školu, Dottie. Místo, kde mimořádní lidé jako ty mohou studovat, co chtějí, jakou rychlostí a jakým způsobem si přejí. Jsem totiž přesvědčený, že učení je hra. Nádherná hra." No řekněte, nechtěli byste do takové školy chodit? Já tedy ano!\nVe vyprávění se střídají dvě dějové linky. První je z roku 1936, kdy je škola otevřena, jenže se stane velké neštěstí. Tahle část mi přišla velmi detektivní. Únos, vyšetřování, napětí. Druhá dějová linka se odehrává v současnosti, opět na akademii. Tahle část mi přišla více ya. Začal nový školní rok a přijeli noví žáci. Seznamování, aklimatizování, přátelení. Jenže se také stalo něco, co určitě nikdo nečekal. Tak se i do této dějové linie dostává detektivní část, kde se proplétá s ya prvky.\n"Školy mohou být proslulé díky spoustě věcí. úrovni poskytovaného vzdělání, absolventům, úspěchům sportovních týmů. Díky vraždám by proslulé být neměly."\nNechci prozrazovat víc, abych vás neochudila o to napětí, které jsem při čtení pociťovala. Já sama detektivky moc nečtu, ale propojení s žánrem ya mě docela zajímal. Musím říct, že mě víc baví detektivky pro dospělé, ale i tohle mělo něco do sebe. Bohužel mě tak trochu štvala romantická linka, která probíhala v tu nejméně vhodnou dobu, ale to je prostě život. Nicméně je to jediná věc, kterou můžu knize vytknout.\n"Člověk je občas tím kreativnější, čím víc je v háji."\nDo příběhu jsem se ihned začetla a nemohla jsem se odtrhnout. Představovala jsem si, že jsem na akademii spolu s postavami a přemýšlela jsem, co bych udělala v jejich situaci já. Autorčin styl mi sedl, líbila se mi její přirovnání. Nechodila zbytečně okolo horké kaše, nenudila mě příliš dlouhými popisy. Bavila mě různorodost postav. Už dlouho jsem "nenarazila" na střelenou postavu jako byla třeba Lenka Střelenka. Nejlepší na tom bylo, že žáci na Ellinghamově akademii byli nadaní a blázni do něčeho jiného. Hlavní postava, Stevie, milovala vraždy a záhady. Janelle zase sestrojovala různé věci. Nate byl spisovatel, který ve svých 14 letech vydal knihu. Ellie byla blázen do umění. David programoval hry. Nebyl to jen jejich koníček, ale chtěli se tím živit a zdokonalovat se. Možná by si to měli přečíst lidé ze školství a inspirovat se tou vzdělávací částí. Rozhodně ne tou detektivní!\nSečteno a podtrženo, Křiváci mě mile překvapili a strašně mě bavili! Nemůžu se dočkat, až si přečtu další díl! Joa mimochodem, nemáme původní obálku, což mi vůbec nevadí, jelikož ta naše je boží! Takže už na nic nečekejte a skočte si knihu koupit do knihkupectví. A jestli jste líní, sjeďte dolů na odkaz a objednejte na e-shopu.\n"Čas je to, co vám při každém vyšetřování chybí. S každou uplynulou hodinou vám důkazy proklouzávají mezi prsty. Místa činu naruší lidé a přírodní živly. Věci se přesouvají, mění, rozmazávají. Organismy hnijí. Vítr odvane prach a látky. Vzpomínky se mění a oslabují. Čím více času uplyne od zločinu, tím více se vzdalujete řešení."\nMaureen Johnson, narozena 16. února 1973, ve Philadelphii, Pennsylvanie, je americká spisovatelka zaměřena především na young adult. Maureen už od útlého věku věděla, že by se chtěla stát spisovatelkou. Chodila na dívčí katolickou školu a dostala diplom na Delawareské univerzitě. Studovala kreativní psaní. Teď žije a píše v New York City.\nZdroj životopisu: www.goodreads.com\nŽánr: Literatura světová, Detektivka, Young adult\nOrig. název: Truly Devious (2018)\nČteno: 05. - 07. září 2019\nZa recenzní výtisk děkuji nakladatelství Albatrosmedia a Míše z @radsi_knihu. Svůj si můžete koupit Z D E\nPRAVDA NĚKDY UBLÍŽÍ VÍC NEŽ LEŽ\nNěmý svědek je napínavý thriller, kterým nás provádí tři postavy. Emma a Alex jsou manželé, kteří se seznámili na vysoké. Nyní vychovávají svého syna a oba mají zaměstnání, které je baví a jsou úspěšní. Vedou šťastný a pohodový život. Jenže pak Alexe povýší a měli by se přestěhovat. Emmu začne pronásledovat minulost a připravovat ji o rozum. Třetí postavou, která vypráví svůj příběh, je Emmin učitel ze střední školy, Luke.\n"...minulost je dobré navštívit, ale není dobré tam zůstat." - str. 130\nJedna dějová linka nás zavede do minulosti, do roku 2002, kdy Emma chodila na střední školu, kde se se svým učitelem výtvarného umění setkala. Poznáváme stydlivou a tichou dívku, která to nemá doma zrovna jednoduché. Matka je opustila, otec je z toho špatný a její starší sestra odešla z domu. Emma je v podstatě sama a navíc se musí vypořádávat s poruchou potravy. Ztrácí nad sebou kontrolu, ale pak potká Luka, kterému se může svěřit.\nOcenila jsem, že autorka pracuje s vážnými tématy jako je bulimie, kterou bravurně popsala. Umožnila mi nahlédnout do mysli člověka, který touto poruchou trpí. Dále jsem mohla poznat myšlenkové pochody člověka, který se snaží manipulovat s dívkami. Celkově se mi líbilo sledovat myšlenky všech postav a zaznamenávat jejich vývoj. Postavy byly autentické, skoro jako bych je znala. Šokovaly mě jejich činy a některé z nich se mi hnusily. Někdy jsem se naopak pousmála, jelikož mě potěšilo, jak zareagovaly.\n"Porucha příjmu potravy byla mým neustálým společníkem a vynořila se vždy jako následek stresu. Byla jsem baculaté dítě a maminka mě často hubovala, což vedlo k tomu, že jsem v jídle hledala útěchu. Teď, kdykoli se dostavil stres, jsem získávala kontrolu cyklem hladovění - nestřídmosti - vyprázdnění. Bylo těžké pojmenovat, čím jsem vlastně trpěla. Termín bulimie mi připadal příliš úzký, než aby to přesně vystihl." - str. 53\nPříběh je propracovaný a promyšlený do detailů. Chvílemi jsem si myslela, že vím, co se stane dál. Občas jsem se trefila, ale občas jsem byla překvapená. Místy mi přišlo, že tento příběh jsem už jednou četla, připomínal mi knihu I krása může zabíjet.\nNicméně musím říct, že díky opravdu krátkým kapitolám, které se skládaly ze tří až čtyř stran, děj plynul rychle a každá kapitola mě nutila číst dál. Byla jsem nedočkavá, chtěla jsem se dozvědět, jak celý příběh dopadne. Většinu času jsem četla večer a musím se přiznat, že jsem se začínala bát. V jednu chvíli jsem se dokonce lekla a na chvíli musela přestat číst a vyhnat tu představu z hlavy.\nSečteno a podtrženo Němý svědek je skvělý thriller, který vám doporučuji. Vyhraďte si na knihu volný víkend, zavřete se v pokoji a čtěte. Nebudete moct totiž knihu odložit stejně jako jsem nemohla já.\nCaroline Mitchell pochází z Irska a nyní žije se svou rodinou v krásné vesničce na pobřeží Essexu. Dříve Caroline pracovala jako policejní detektiv a specializovala se na jednání s citlivými oběťmi, oběťmi domácího zneužívání a opakované sexuální delikty. V současné době se naplno věnuje psaní.\nNěmý svědek je první kniha, která autorce u nás vyšla. V zahraničí jí však vyšlo mnohem více knih. Po kliknutí na obálku se otevře odkaz na Goodreads.\nVydáno: 2019, Ikar\nOrig. název: Silent Victim (2018)\nČteno: 11 . - 12. září 2019\nZa recenzní výtisk děkuji Knižnímu klubu, Radkovi a Káje! :)\nSvůj si můžete zakoupit TU\nS R D C E R V Á Č I jsou milým LGBT grafickým románem.\nVyprávějí příběh o Charliem a Nickovi. Jeden z nich je tichý a přemýšlivý. Druhý je veselý a hraje ragby. Nikdo by neřekl, že by mohli mít něco společného, ale opak je pravdou. Úplnou náhodou (nebo to byl osud?) se seznámí a začnou spolu trávit víc a víc času.\nGrafický román obsahuje dvě kapitoly a na konci knihy se dozvíte více podrobností o postavách a školních uniformách. Kresby jsou černobílé a jednoduché. Písmo je čitelné a občas mění velikost i tloušťku, což přidává na autentičnosti situace. Příběh není nijak složitý a nestane se toho tolik, ale určitě nezklame.\nZe všech stran jsem slyšela, jak je tento komiks sladký. Jestli mě (a tento blog) sledujete delší dobu, jistě víte, že si na sladké a zamilované příběhy moc nepotrpím. Proto jsem se trochu bála, ale na druhou stranu se těšila. Nakonec jsem byla vcelku spokojená, jelikož mi příběh nepřišel zas až tak sladký. Připadal mi reálný a místy smutný. Trochu mě naštval konec, ale utěšuje mě to, že se na konci října dočkáme pokračování, takže nebudu muset čekat tak dlouho na to, abych se dozvěděla, co se stalo dál.\nJestli jste četli Muffina a čaje a kniha se vám líbila, bude se vám zamlouvat i tenhle komiks. Nich a Charlie mi totiž Daniela a Kita docela připomínali (v dobrém). Určitě bych tento komiks doporučila každému, kdo má rád milé příběhy o přátelství a lásce mezi dvěma kluky.\nŽánr: Literatura světová, Komiksy, Young Adult, LGBT\nOrig. název: Hearstopper: Volume One (2018)\nZa recenzní výtisk děkuji nakladatelství Albatrosmedia a Míše z @radsi_knihu. Můžete ho zakoupit Z D E\nSpoutávač je čtvrtým dílem známé série Divotvůrce. Loni jsem měla tu možnost setkat se s autorem spolu s dalšími ambasadorkami Humbooku a musím říct, že je to strašný sympaták. Umí říct kočkoveverka (ano, česky) a je samý vtip. Jako člověk je naprosto geniální, jako autor už pro mě není takové terno. Jeho knihy beru jako oddechovou četbu.\nUž vím, co mám od Sebastiena čekat. Nejvíce se vždycky těším na Reichise a jeho humor a krvežíznivost. „Pro případ, že jste nikdy neviděli kočkoveverku, představte si vzteklou kočičí tvář, lehce soudkovitý trup, rozcuchaný chlupatý ocas a podivné osrstěné kožní záhyby mezi předními a zadními končetinami, které jim umožnují snášet se klouzavým letem z vrcholků stromů a vrhat se na svou kořist. Rozhodně vás přitom nenapadne výraz „hezký“ (Spoutávač, s. 9)“. Také se těším na Ferius Parfax a její chytré poznámky. Tyto dvě postavy mi přirostly k srdci. Hlavní postava, Kellen, už tak moc ne. Nachází se na okraji společnosti, je vyvrhel a k nikomu nezapadá. Ale nepocituji lítost, protože on nefnuká. Zatne zuby a všechno zvládne.\n„Jmenuju se Kellen Argos. Kdysi jsem býval nadějným studentem magie a synem jedné z nejmocnějších rodin na jan´tepském území. Pak se mi kolem levého oka udělaly klikaté černé čáry následkem záhadné kletby známé jako černý stín. Ted mě lidé nazývají psancem, zrádcem, exulantem – a to ještě když jsou vůči mně zdvořilí (Spoutávač, s. 10).“\nKellen se spolu s Reichisem, svým obchodním partnerem (čtěte přítelem na život a na smrt) vydává najít místo, které je známé pod názvem Ebenové opatství. Doufají, že v něm najdou lék na černý stín, který Kellena trápí. Prozradím vám jediné: toto místo najdou, ale tím rozpoutají řetězec událostí, které se tak jako tak musely stát.\n„Jsou tři pravidla, která musí psanec dodržovat, chce-li zůstat naživu: nevěřte žádnému místu, kde nemusíte za pobyt platit, nechodte spát, dokud nenastražíte své pasti, a nikdy, opravdu nikdy nezapomínejte na chlapa, kterému jste srazili z útesu přítele (Spoutávač, s. 138).“\nNevím proč, ale vždy mi dělá problémy se do příběhu této série začíst. Nedokážu se ponořit a nevnímat nic jiného, což se mi většinou daří. Možná to bude tím, že je kniha určena mladším čtenářům – Middle Grade. Nicméně, bez autorova humoru by to nebylo ono. Toho si cením asi nejvíce a občas se směju i nahlas.\n„Kdybych tušil, že k tomu, abyste se stali hrdinou, stačí, když vás nějaké dítě pomočí skrz mříž kanálu, nechal bych se… Vlastně ne, pořád bych byl raději psancem zbaveným cti než pomočeným (Spoutávač, s. 158).“\nVím, moc jsem vám toho nenapsala. Nějak se mi o knize špatně píše a vlastně ani nevím, co bych o ní měla říct. Spousta mých kamarádek na bookstagramu tuto sérii naprosto miluje a nedá na ni dopustit. Já jsem ráda, že jsem si ji přečetla, ale podruhé bych po ní už asi nesáhla. Je vidět, že platí rčení sto lidí, sto chutí. Jestli jste Divotvůrce ještě nečetli, zkuste ho a uvidíte, jestli je pro vás.\n„Nikdo tě nemůže milovat, dokud nezačneš milovat sám sebe – věci, které říkají dívky, když vás nemají rády tamtím způsobem (Spoutávač, s. 417)“\nSebastien de Castell sotva stačil dokončit studium archeologie, když začal pracovat na svých prvních vykopávkách. O čtyři hodiny později zjistil, jak moc vlastně archeologii nenávidí, a zvolil raději kariéru horlivého hudebníka, ombudsmana, interakčního designéra, choreografa bojových scén, učitele, projektového manažera, herce a tvůrce strategie produktů.\nZdroj životopisu: http://decastell.com/\nOrig. název: Soulbinder (2018)\nČteno: 16. - 22. srpna 2019\nSadie je zařazena do žánru Young Adult Mystery a jestli mě paměť neklame, je to mé první setkání s tímto žánrem. Původně jsem neměla v plánu knihu číst, ale jedna bookstagramerka (@kristiespacilova) o ní tak básnila, že mě nalákala. Kniha řeší vážné téma – vražda mladé dívky a její vyšetřování. Čekala jsem ponurý příběh plný tajemství a záhad.\n„Lidi se nemění. Jen se naučí líp skrývat, kdo ve skutečnosti jsou (Sadie, s. 65)“\nPříběh má dvě vyprávěcí linky. Jedna je v podobě podcastu s názvem Holky, což pro mě byla další novinka, kterou jsem uvítala. Druhou linku má na starosti Sadie, hlavní postava tohoto příběhu. „Holky vycházejí z námětu jednoho z našich dlouholetých producentů Westa McCraye, který je taky uvádí. Dozvíte se, co se stane, když šokující zločin odhalí hluboce znepokojivou záhadu. Je to příběh o rodině, o sestrách a o zamlčovaných životech prožitých v amerických maloměstech. O tom, kam až jsme schopni zajít, abychom ochránili své milované… a o vysoké ceně, kterou zaplatíme, když se nám to nepodaří. A stejně jako tolik jiných příběhů i tenhle začíná mrtvou holkou (Sadie, s. 7).“\nMísto konání je město Cold Creek v Coloradu, které má osm set obyvatel. Mattie Southernová je nalezena mrtvá v jabloňovém sadu. Příčinou smrti bylo poranění hlavy způsobené tupým předmětem. To je vše, co policie zjistila. Pachatele zatím neodhalila, ale pracuje na tom. Ale Sadie, Mattiina starší sestra, moc dobře ví, kdo to udělal. A hodlá se pomstít.\n„Pokud jsem se o Sadie Hunterové něco dozvěděl, tak to, že ve vlastním životě hrála skoro druhořadou roli. Žila pro Mattie, žila, aby milovala svou sestřičku, starala se o ni a chránila ji, do posledního dechu (Sadie, s. 263).“\nTohle je asi vše, co potřebujete k ději vědět. Sadie je devatenáct let a sama se vydává na cestu za mužem, o němž je přesvědčená, že zabil její sestřičku. Jejich matka je opustila. Byla alkoholička a stejně se o ně nestarala. Sadie se o vše starala sama. Neměla žádné dětství, ale to jí nevadilo, dokud měla Mattie. Ted je ale pryč a Sadie ztratila smysl svého života.\n„Ukradnu mu světlo z očí. Chci sledovat, jak bude vyhasínat. Na násilí se sice nemá odpovídat dalším násilím, ale občas mám pocit, že násilí je jediná odpověď. Přesně to udělal on Mattie, takže si nic jiného nezaslouží (Sadie, s. 44).“\nMusím se přiznat, že vyprávění prostřednictvím podcastu mě bavilo víc. Rychleji plynulo a bylo celkově takové svižnější a zajímavější. Vyprávění pohledem Sadie mě občas nudilo. Fakt, že dívka koktala, mi nevadil, ale byl to nejspíš důvod, proč moc nemluvila, takže to byly většinou popisy, což mě občas nudilo. Nicméně některé dívčiny myšlenky nebo pocity byly zajímavé a zvýrazňovala jsem si je. Zamýšlela jsem se nad tím, čemu ji její život vystavil. Byla mladá, a stejně musela přemýšlet o takových věcech. Musela řešit vraždu své sestry, jelikož policie toho nebyla schopná. Musela být tak opuštěná. Ale to ji nezastavilo. Byla silná a odhodlaná. Nenechala se odbýt, dál se ptala a vyzvídala. Její vytrvalost se mi líbila.\n„Každé ráno jsem ji budila, připravovala jsem jí jídlo, vodila jsem ji na autobus do školy, po výuce jsme na ni čekala na zastávce, sdírala jsem si kůži z těla, jen abych nás udržela nad vodou, a když to tady takhle všechno předestírám, netuším, jak jsem to dokázala. Nevím, kde byste pod tím vším našli moje tělo. A je mi to jedno. Kdybych musela, udělala bych to zas a znova, na věky věků. Nevím, proč to není dost, aby mi ji to vrátilo (Sadie, s. 95).“\nVšechny tyhle úryvky znějí opravdu dobře. Pravdou ale je, že mě čtení moc nebavilo. Trvalo nějakých sto stran, než jsem se začetla. Pak mi to přišlo pořád takové monotónní. Sadie cestovala na svou pěst, aby našla vraha své sestry. Opakovala pořád to samé. Ale posledních 50/60 stran bylo opravdu napínavých a nemohla jsem se odtrhnout.\n„Krása dětství spočívá v tom, že vám úplně nedochází, jak je život drahý. Jídlo se prostě objevuje v ledničce, máte střechu nad hlavou, protože ji mají všichni, a elektřina je nějaké kouzlo, přímo z Harryho Pottera nebo tak něco, protože kdo by dokázal vyčíslit cenu světla? (Sadie, s. 160).“\nSečteno a podtrženo, tuto knihu jsem ohodnotila průměrně. Možná to bylo tím, že jsem od ní čekala opravdu hodně. Jestli chcete číst knihu s vážným tématem, která vás zasáhne, sáhněte po knize Říkala si o to nebo Akvárium. Sadie byla takovým lehčím čtením, možná proto, že je to YA. Jsem ráda, že jsem si knihu přečetla, ale podruhé bych po ní nesáhla. Zkuste ji a uvidíte.\n„…láska je komplikovaná, je zapeklitá. Může nás inspirovat k obětavosti, sobectví, našim největším úspěchům i nejkrutějším chybám. Svádí nás dohromady a stejně tak dobře nás může rozdělit (Sadie, s, 268).“\nCourtney Summers, narozena 1986 v Belleville, Ontario, Kanada je spisovatelka Young Adult knih. Její nejznámější díla jsou Cracked Up to Be, To není test, All Rage a Sadie. Vydání knihy Sadie bylo doprovázeno vydáním falešného podcastu s názvem The Girls: Find Sadie, který je k dispozici na stránkách Apple Podcasts a Stitcher. Kniha nedávno získala cenu Edgar Awards za rok 2019 za literaturu "Best Young Adult".\nOrig. název: Sadie (2018)\nČteno: 11. - 14. srpna 2019\nPamatujete si moment, kdy jste poprvé četli nebo viděli Harryho Pottera?\nMně bylo 14 let, když jsem pod stromečkem u babičky našla fialový box, ve kterém bylo 7 dílů Harryho Pottera v paperbacku. Bohužel si už nevzpomínám, co jsem si při čtení myslela nebo jak jsem reagovala. Vím však jedno, do této série jsem se zamilovala a bude v mém srdci už navždy. Proto je mým nejoblíbenějším citátem After all this time? Always.\nJaký je váš oblíbený citát? A co pro vás znamená Harry Potter, Bradavice a celý čarodějnický svět? Považujete se za Potterheada? A kolikrát jste knihy četli? Kolikrát jste viděli filmy? Znáte některé hlášky nazpaměť? Jaký je váš oblíbený díl? A jaký je váš nejméně oblíbený? Chtěli byste studovat v Bradavicích? Jaký předmět by byl váš oblíbený? Do jaké koleje patříte? S kým byste kamarádili? Co byste…\nPrávě mi na okno zaťukala sova a přinesla mi dopis. Co v něm asi je? Že by mě konečně vzali do Bradavic? Sice mají 10 let zpoždění, ale kdo by se zlobil? Jsou to přeci Bradavice. Páni, já už se tak… aha. To není dopis o přijetí. Vypadá to jako nějaký nábor. Posuďte sami:\nJe ti minimálně 16 let?\nMiluješ knihy nebo sladké?\nNechceš chodit na brigádu nebo do práce?\nNutně potřebuješ nové knihy?\nDal/a by sis něco dobrého?\nOdpověděl/a jsi na všechny otázky „ano“?\nTAK HLEDÁME PRÁVĚ TEBE!!\nOd pondělí 05. 08. se spustil projekt Pročti se létem. Po dobu čtyř týdnů se na internetové stránce www.proctiseletem.cz každé pondělí objeví soutěžní otázka. Když na ni odpovíte správně a budete vylosováni, můžete vyhrát: poukázku do Knihy Dobrovský v hodnotě 500 Kč nebo výrobky od Milka, Oreo, Brumík a Halls ve stejné hodnotě. Zároven se vaše účast počítá i do hlavní výhry a platí to, že čím více zodpovíte otázek, tím větší máte možnost výhry. A co že je ta hlavní výhra?\nZájezd do ateliérů Harryho Pottera v Londýně pro celou rodinu/partu! No není to úžasná příležitost? Nemusíte dělat nic jiného, než odpovědět správně na otázky a pak jen čekat. Krátit si čas můžete čtením nebo sledováním kouzelnického světa.\nJestli jsem vás dostatečně nenalákala, podívejte se na fotky níže. Tohle všechno můžete vyhrát. A pak budete stejně spokojení knihomolové, jako jsem já!\nNa světě jsou už dvě otázky - dvě šance na výhru! :)\nBecky Albertalli | Holka mimo rytmus\nJAKO BYCH PROŠVIHLA SPRÁVNOU CHVÍLI A TEĎ JEDU CELOU PÍSNIČKU MIMO RYTMUS\nU mé kamarádky Maky (@endlessbibliophile) na blogu se mi zalíbily články Deset důvodů, proč si přečíst tuto knihu. A tak jsem se rozhodla, že napíšu také takový. Přináším tedy článek s deseti důvody, proč si přečíst knihu Holka mimo rytmus.\n1) Pokračování série Probuzení Simona Spiera/Já, Simon\nTohle zláká jen ty čtenáře, kteří už mají přečtenou výše zmíněnou knihu. Ale určitě to zaujme i ty, kteří viděli jen film a líbil se jim. Tato kniha je volným pokračováním, které je více zaměřeno na postavu z minulého dílu - Leah. Můžete si ji však přečíst, i když jste předchozí knihu nečetli.\n"Nenávidím, když jsou kreténi talentovaní. Chci žít ve světě, kde se dobrým lidem ve všem daří a debilové jsou neschopní."\n2) Hl. postava - Leah\nV několika recenzích jsem četla, že se čtenáři s postavou neztotožnili. Nemyslím si, že by to bylo v příbězích důležité. Podstatnější mi přijde nějaká sounáležitost, soucit a empatie. Já jsem se však s Leah v některých věcech shodla a byla bych dokonce ráda, kdybych s ní mohla kamarádit. Byla svá, na nic si nehrála, nepřetvařovala se, i když přátelům tajila jednu osobní věc. Měla se ráda přesně tak, jak byla. Nevadilo jí, že je při těle, měla prostě ráda jídlo. Byla dobrou kamarádkou a dcerou.\nNo fakt, kdo tohle říká? Tak zaprvé, právě jsem snědla tři zadky M&M´s. Zadruhé, drž sakra klapačku. Přísahám, že lidi prostě nedokážou pochopit, že existují tlusté holky, co nedrží dietu. Je tak těžké uvěřit tomu, že mám fakt ráda svoje tělo?\n3) Autorčin styl\nBecky Albertalli píše neuvěřitelně poutavě. Pro mě není důležité začíst se do příběhu hned na první stránce, ale určitě je to dobré plus. U této knihy mě však dostala hned asi druhá věta a věděla jsem, že si čtení budu užívat. Becky nepíše nijak složitě, ani nepoužívá příliš zdlouhavé popisy. Čtení rychle utíká a rozhodně se nebudete nudit.\n"Ta holka je jak taťka z předměstí s krizí středního věku v těle čtvrťačky."\n4) Reálné postavy a příběh\nPo všech fantasy knihách s vymyšlenými světy a hrdiny se schopnostmi byla tohle příjemná změna. Postavy jsou reálné, mají dobré i špatné vlastnosti. Dokážete se vžít do jejich situace a uvažovat, jak byste se zachovali vy. I příběh si dokážete živě představit a je dokonce možné, že se vám nebo někomu ve vašem okolí stalo něco podobného.\n"Vůni Waffle Housu mám hrozně ráda. Je to dokonalá kombinace másla, javorového sirupu, slaniny a možná cibule? Ať je to cokoli, měli by to stáčet a dávat do fixů s voňavou náplní, abych mohla malovat sexy postavy z mangy, které voní jako tenhle podnik."\n5) Zmínky Harryho Pottera\nJe očividné, že je autorka fanynkou Harryho Pottera. Zmínky jsou v příběhu časté a mé srdce při každé z nich zaplesalo.\n"V obýváku si nic, kde je páreček Drarry - Draco a Harry - číst nemůžu, ani když tu není mamka. Drarry patří do mého pokoje. A je mi jedno, jak moc oplzle to zní."\nHlavními postavami jsou mladí lidé, kteří ukončují poslední ročník na střední škole a chystají se na vysokou. V tomto věku hraje přátelství důležitou roli a není tomu výjimkou ani v tomto příběhu. Objeví se zde i tolik časté a obvyklé hádky a pomluvy. Ale všechno nakonec vždy dopadne.\n"Abby se líbí Harry Potter. To je jako říct, že pohádkový dědeček je docela hodný. Že Shawn Mendes nevypadá špatně. Člověk nemůže o Harrym Potterovi říct, že se mu líbí. Musí se do něj zamilovat, být úplně posedlý."\nHudba zde hraje velkou roli. Leah je členkou hudební kapely - hraje na bicí. A jelikož je milovnicí hudby, objevují se zde nějaké písničky a vy si je můžete ke čtení pustit a hned se více přiblížíte příběhu. Já se musím přiznat, že poslouchám něco jiného než Leah, takže jsem si písničky nepouštěla, ale to mi vůbec neubralo na požitku ze čtení.\n"Jsem jako pojistky. Když mě člověk přetíží, tak se prostě vypnu."\n8) Vztah matky s dcerou\nV pubertě je obvyklé, že děti nevycházejí s rodiči. Leah má však s matkou dobrý vztah. Sice se jí nelíbí matky nový přítel, ale nakonec si v něm zalíbení najde. Není na ni příliš drzá a vychází spolu dobře, což jim oběma ulehčuje život, jelikož žijí samy dvě. Jsem ráda, že se v knihách pro mladší čtenáře objevují i rodiče hlavních postav. Nelíbí se mi, když se v celém příběhu o rodičích neobjeví ani slovo. Vždyť to oni nás vychovali, zaslouží si pozornost, nebo alespoň zmínku.\n"Jsem vlastně taková místní tlustá zmijozelská Rory Gilmorová."\n9) LGBT tematika\nS touto tematikou jsem se setkala už dříve. Nemůžu říct, že bych ji nějak vyhledávala, ale rozhodně se jí nebráním. Velkým plus však je, že v této knize se neobjevuje jen gay/lesba zastupitelé, ale i bisexuálové. S tímto zařazením jsem se v knize ještě nesetkala.\n"Tváře teď mám rozpálené mimo všechna obvyklá měřítka. Mohla bych na nich grilovat steaky. Mohla bych jimi ničit teploměry a žehlit vlasy a taky způsobit popáleniny druhého stupně."\nV této knize je nesmírný počet všemožných hlášek a citátů. Někdy jsou hlubší a člověk se nad nimi může chvíli zamyslet. Jindy jsou prostě jen vtipné nebo sarkastické. Hodně jsem si jich značila a rozhodně to zvedlo mé hodnocení.\n"Je to na nic, když se život dál posunuje bez vás. Někdy se cítím opomenutě i tehdy, když život dál plyne i se mnou."\nSečteno a podtrženo, tahle kniha je jako dělaná pro slunečné letní dny. Odpočinete si u ní a zahřeje vás u srdíčka a třeba i dojme. Já jsem od ní dostala přesně to, co jsem čekala a jsem spokojená.\nZa knihu děkuju nakladatelství Euromedia. Můžete ji zakoupit TU\nOrig. název: Leah on the Offbeat (2018)\nBecky Albertalli je americká spisovatelka knih pro teenagery. Dospívajícím se věnuje nejen ve svých knihách, ale i v profesním životě. Za svůj debutový román Já, Simon (vyšel také jako Probuzení Simona Spiera, česky YOLI 2017 a 2018) obdržela autorka Cenu Williama C. Morrise, byla nominována na Cenu Andrewa Carnegieho a americkou Národní cenu za literaturu. Román byl několika periodiky jmenován jednou z nejlepších knih v žánru Young Adult. Holka mimo rytmus navazuje na román Já, Simon, tentokrát se však autorka soustředí na Simonovu nejlepší kamarádku Leah. YOLI vydalo také Podělaným navrch.\nMarissa Meyer | Renegáti & Protivníci\nKDO SE NIČEHO NEBOJÍ, NEMŮŽE BÝT STATEČNÝ\nAutorka Marissa Meyer je u nás známá svou sérií Měsíční kroniky. I když jste tuto sérii nečetli, určitě jste o ní slyšeli. Já jsem jí podlehla teprve nedávno, tuším, že minulý rok. Zbývá mi ještě Winter a doplňující novely, ale už přečtením prvního dílu jsem věděla, že jsem objevila novou oblíbenou autorku, která se řadí mezi J. K. Rowling, George R. R. Martina, Richelle Mead a Leigh Bardugo. Marissa má širokou slovní zásobu, smysl pro jazyk a neskutečně velkou představivost. Její světy a všechny postavy jsou velmi promyšlené a propracované.\nAnarchisty nezajímalo, co přijde, až se starý svět zhroutí. Šlo jim jen o změnu, a tu dostali. A tak svět, který po sobě zanechala civilizovaná společnost, zaplavil chaos. Těm rokům se říká věk Anarchie. Nebyla policie. Neexistovalo vězení. Sousedé okrádali sousedy. Silní stáli proti slabým. V takových dobách ztrácí lidskost naději. Ale pak, zdánlivě zničehonic...přišla naděje. Naděje si říkala Renegáti.\nTato nová série, Renegáti, není retellingem jako autorčiny předešlé knihy. Je o superhrdinech a padouších. A to je rozhodně něco pro mě! Jsem velký fanoušek všech Marvel filmů a jsem nadšená, že vznikají i knihy s touto tématikou. Vím, že ještě vyšla Wonder Woman, Batman a Cat Woman. Četla jsem akorát první ze zmiňovaných, ale bohužel mě nenadchla. Úplným opakem byli však Renegáti. Vyšli v roce 2018, ale já se do nich pustila teprve teď. Po dočtení jsem se proklínala. Proč jsem tak dlouho otálela?\nKniha začíná takovou předmluvou před prologem a hned první věta (Na začátku jsme byli padouši všichni.) mě vtáhla do děje a pustila mě až na poslední straně (str. 506). Knihu jsem četla 4 dny a to jsem nečetla celý den, ale jen ve volných chvílích. To dokazuje to, že je kniha opravdu napínavá a bude vás nutit pokračovat dál. Chodit spát v noci a vstávat brzy ráno, abyste mohli číst.\nSvět hrdiny potřebuje.\nTo nám tvrdí v jednom kuse.\nAle oba víme, že světu by bylo líp bez hrdinů. Bez padouchů. Bez kohokoliv z nás, kteří se jen pleteme do života normálním, šťastným lidem.\nPrvní díl nás seznamuje s novým světem a s rozdělením mezi Renegáty a Anarchisty. Ace Anarchista bojoval za to, aby se žádný Výjimečný (člověk se schopnostmi) nemusel skrývat. Nechtěl, aby se jich lidé báli, chtěl pro všechny volnost a rovnoprávnost. Jenže místo toho, aby něco vytvořil, vše ničil. Proto vznikli Renegáti. Přemohli Ace Anarchistu, ujali se vedení a nastolili pravidla. Byli jako Avengers. Zajímavé je, že dvě hlavní postavy stojí každá na jedné straně. Adrian alias Sketch je adoptovaným synem dvou Renegátských hrdinů - Kapitána Chromia a Dread Wardena (Ano, oba jsou muži a i tato kniha splňuje LGBT tematiku). Na druhé straně stojí Nova alias Nightmare, neteř Ace Anarchisty, která v šesti letech přišla o svou rodinu.\nSledujeme, jak se každá skupina chová a jak vše není jen černé a bílé. Anarchisti nejsou jen padouši a i mezi Renegáty se najdou tací, kteří porušují pravidla. Celý příběh je geniálně propracovaný a velmi čtivý. Svět je sice vymyšlený, ale autorka do příběhu nenápadně vkládá myšlenky, které se týkají i našeho skutečného světa. A když je tam objevíte, pozastavíte se a zamyslíte.\nKaždá revoluce jde ruku v ruce se smrtí. Někteří musí zemřít, aby jiní mohli žít. Je to tragédie, ale zároveň pravda.\nUrčitě jste už slyšeli o tvrzení, že druhé díly jsou vycpávkové. Bohužel je to ve většině případů pravda, ale tato série je výjimkou. Protivníci sice nejsou lepší než Renegáti, ale rozhodně nejsou o ničem. Příběhu chybí špetka šťávy z prvního dílu, ale nudit se rozhodně nebudete. Příběh navazuje tam, kde skončil. Nova je Renegátkou a snaží se získat informace, které by se Anarchistům hodily. Je zajímavé sledovat její vývoj, který si i ona sama uvědomuje. K Renegátům cítí nenávist za to, co kvůli nim musela zažít. Jenže začíná zjišťovat, že nejsou přesně takoví, jaké si je představovala. Našla si mezi nimi přátele, kterým ale musí každý den lhát a hrát si na někoho, kým není. Ale je tomu opravdu tak? Kdo vlastně je?\nObě knihy mají krásné obálky a mně osobně se více líbí obálka druhého dílu. V druhém díle je něco, co v tom prvním chybělo - a tím je obsazení. Nevím jak vy, ale já jsem na jména hrozná, takže jsem si u Renegátů musela všechna vypsat a napsat si k nim aliasy. Noa v druhém díle to udělali za mě a dokonce u každého připsali i jejich schopnosti, čímž nám usnadnili práci.\nDokud bude anarchie synonymem pro chaos a zoufalství, Anarchista bude jen jiným výrazem pro zločince.\nMě samotnou překvapilo, co vše si z toho příběhu můžeme odnést. Řeknete si, vždyť je to fantasy, je to vymyšlené a čtete to jen pro zábavu a relaxaci. Ale i v těchto příbězích jsou někdy skryty hluboké myšlenky. Tento příběh lze aplikovat na náš život. Protože i my škatulkujeme lidi podle jejich činů. Někdo jednou něco ukradne a hned dostane nálepku "zloděj". Ale nikdo z nás se nezamyslí nad důvodem jeho činů. Co když je bez práce a jeho příbuzný zrovna tuhle věc potřeboval, aby přežil? Neudělali bychom v této situaci to samé? Dělá to z nás hned zločince?\nJste tým Renegát nebo Anarchista? Já se pořád nemohu rozhodnout. Renegáti pomáhají druhým a snaží se šířit pohodu a klid. Jenže je pravda, že se na ně lidé příliš spoléhají a sami nic nezmůžou. Anarchisti sice nikoho nezachraňují, ale zase nepáchají obrovské zlo. Je to těžké. A jak jsem řekla, vše není buď černé nebo bílé.\nNěkdy je potřeba obětovat slabé, aby silní prospívali.\nMarissa Meyer je srdcem fanynka se skříní plnou kostýmů, hůlkou Harryho Pottera na stole a figurkou Tuxedo Maska zavěšenou v autě na zpětném zrcátku. Jejím nejoblíbenějším párem pořád zůstává Han a Leia. Možná je, možná není kyborg. Je autorkou knih pro teenagery, včetně bestsellerové série Měsíční kroniky.\nŽánr: literatura světová, sci-fi, Young Adult Žánr: lit. světová, Sci-fi, Young Adult\nVydáno: 2018, Egmont Vydáno: 2019, Egmont\nOrig. Název: Renegades (2017) Orig. název: Archenemies (2018)\nPočet stran: 512 Počet stran: 432\nČteno: 24. – 27. červen 2019 Čteno: 01. - 10. července 2019\nHodnocení: 5 hvězdiček Hodnocení: 3,5 hvězdiček\nZa recenzní výtisk Protivníků děkuji nakladatelství Albatros Media, knihu si můžete koupit TU!\nZ filmové série Harry Potter | Pobertův plánek\nKaždý správný fanoušek knih a filmů Harryho Pottera moc dobře ví, co Pobertův plánek je. Kdyby však tento článek četl někdo z jiné planety, upřesním mu, o co se jedná. Tento plánek vytvořila čtveřice přátel, kteří studovali školu v Bradavicích. Jmenovali se Sirius Black, James Potter, Remus Lupin a Peter Pettigrew. Tito studenti měli vlastní přezdívky, aby se neprozradili - Tichošápek, Dvanácterák, Náměsíčník a Červíček.\nDo plánku zakreslili všechny místnosti v Bradavicích, o kterých věděli. Pro nezasvěcené to byl však jen prázdný kus papíru. Aby se mapa zobrazila, museli jste pronést větu "Slavnostně přísahám, že jsem připraven ke každé špatnosti." Až po vyřknutí jste mohli sledovat, kde se kdo nachází, což bylo přínosné pro slídili, kteří se chtěli někam nepozorovaně dostat.\nV této knize si můžete prohlédnout všechny místnosti a dozvědět se, jaká místnost se objevila v jakém díle a co se v ní stalo. Dále také obsahuje několik map, které vám zobrazí tajemství, když na ně posvítíte hůlkou, která je též k dispozici.\nKniha je graficky velmi pestrá. Obsahuje fotografie z filmů, vysvětlivky, černobílé ilustrace a několik druhů písma. Na můj vkus je to už trochu moc, ale menším čtenářům se to určitě bude líbit.\nToto je kniha, kterou chce mít doma každý fanoušek Harryho Pottera, aby měl kompletní sbírku.\nYoli piknik 2019\nFoto by Dorotanoon\nLetos jsem se konečně mohla účastnit již známého Yoli pikniku! Každý rok mi do toho něco vlezlo, takže jsem byla opravdu ráda, že jsem letos mohla. Bála jsem se, aby nepršelo, jelikož by se kvůli tomu akce nekonala, ale mé obavy byly zbytečné. Počasí nám opravdu přálo, bylo snad přes třicet stupňů. Ale jelikož jsou knihomolové chytří, zalezli jsme si do stínu a dodržovali pitný režim.\nPiknik se konal v pražské Kinské zahradě, kde je na takové akce klid a hezké prostředí. Rozdělali jsme si deky, posedali si po skupinkách a vytasili své občerstvení. Nabídka byla opravdu velmi pestrá - třešně, jahody, skořicoví šneci, šneci se sýrem a šunkou, muffini, škvarkové placky od mé babičky a dokonce i meloun, který dostala Marťa k narozeninám.\nRadek si všechny naše skupinky obešel a od každého ochutnal, aby mohl vyhlásit vítěze nejlepšího pokrmu, kteří byli tři a byli obdařeni Yoli novinkami - Koláčci a spiklenci a Holka mimo rytmus. Další soutěž byla o nejletnější outfit, která měla také tři vítěze a mě mezi nimi - měla jsem ve vlasech čelenku s fialovými květy. Zápisník je na tajné zápisky o knížkách a životě. Nejvíce se mi na něm líbí čtenářský horoskop, který odhalí jaký typ čtenáře jste a u mě se docela strefil: Organizovaný čtenář. Knihy milujete, ale stejnou radost vám dělají i věci okolo - čtenářské deníky, focení knih, vypisování citátů, aktualizace knižního wishlistu, srovnávání knihovničky... Prostě v tom rádi máte pořádek." Musím se přiznat, že dříve jsem byla více organizovaná, ale co?\nNoa pak následovala volná zábava, kterou jsme vyplnili klábosením. Na české knižní komunitě se mi líbí, že si nemusíme povídat jen o knížkách (i když to zabere miliony hodin). Dokážeme se spolu bavit i o něčem jiném - o seriálech, škole, volném čase (no dobře, který z většiny trávíme čtením) a tak různě.\nNa svůj první Yoli piknik nezapomenu i z dalšího důvodu. Přišel totiž za mnou Radek, že by se mnou chtěli navázat spolupráci a jestli bych měla zájem. Byla bych padlá na hlavu, kdybych řekla ne. Byla jsem opravdu moc ráda a moc to pro mě znamená a na spolupráci se těším, protože mi přijde, že to pro ty lidi ani není práce. Všichni jsou tak milí a usměvaví.\nZleva: maruandbooks | martinakraus | zacitarna | já | ana_z_papiru\nMoc děkuji všem z Yoli za zorganizování této akce.\nNejvětší dík patří Radkovi, Káje a Dorot :)\nCo vy a knižní akce? Chodíte? Které vás baví nejvíce?\nBen Guterson | Hotel Winterhouse\nNÁDHERNÝ HOTEL, RODINNÉ TAJEMSTVÍ, KNIHA HÁDANEK A KOUZLA.\nHotel Winterhouse je kniha pro děti ze zásilky Knihozem. Jestli se nepletu, loni tato zásilka kolovala poprvé, ale já z ní nečetla jedinou knihu, ani nevím proč. To až v poslední době jsem vylezla ze své komfortní zóny Young Adult fantasy a zamilovala se do dětských knih. Když jsem si přečetla anotaci k této knize, musela jsem ji mít a samozřejmě si ji i přečíst.\n"Jednou zaslechla jednoho kluka ze třídy, jak vykládá ostatním, že podle něj jediní Alžbětini přátelé jsou knihy. Nesnažila se být schválně jiná, a rozhodně se k ostatním nechovala protivně - jen jí připadalo jednodušší trávit většinu času pouze sama se sebou. A kromě toho opravdu milovala čtení."\nUž obálka mě přesvědčila, že bude kniha vymazlená po grafické stránce. Na obálce je hotel, v němž můžeme vidět postavy skrz vyřezaná okénka. Po odejmutí přebalu můžeme nahlédnout do pokojů hotelu jako bychom v nich byli. Předsádka nám odhaluje okolí hotelu a v celé knize nalezneme krásné černobílé ilustrace. Další zajímavostí je název každé kapitoly, který obsahuje přesmyčky.\nDaleko na sever - a v hromadách sněhu\nPříběh vypráví o 11 leté Alžbětě, která žije se svým strýcem Burlapem a tetou Purdou. Tito lidé mi svým chováním trochu připomínají Dursleyovi z Harryho Pottera. Alžběta sice nemusí spát pod schody, ale její jediní příbuzní k ní nechovají žádné city a řekla bych, že se u nich necítí jako doma. O vánočních prázdninách ji dokonce samotnou posílají do nějakého záhadného hotelu, aby si sami mohli vyjet na dovolenou.\nAlžběta si s sebou bere pár knih, jelikož je vášnivou čtenářkou. Při dlouhé cestě v autobuse si čte a pozoruje spolucestující. Na konečné zastávce vystupuje před hotelem, v němž stráví celé vánoční prázdniny a Silvestra. Úplně sama. Její samota netrvá dlouho. Jelikož miluje rébusy a hádanky, přichomýtne se u dvou pánů, kteří už pět let skládají puzzle a rozhodne se jim každý den na chvíli vypomoct. Dále si najde stejně starého kamaráda, který vyrábí pomalu hořící vynález.\n"Pohledy do dalekohledu ji očarovaly, naplňovaly ji pocitem, že může jedním pohledem urazit celé míle vzdálenosti nebo si přitáhnout vzdálené výjevy přímo před sebe."\nAlžběta v hotelové knihovně objeví záhadnou knihu, která obsahuje různé hry pro děti a hádanky. A jelikož je to dívka zvídavá, knihu si i přes zákaz odnese s sebou do pokoje a důkladně ji studuje. Tím začíná řetězec záhad a tajemství. Alžběta je chce spolu se svým kamarádem Freddym všechny vyřešit a vy můžete být u toho. Zažijete spoustu dobrodružství a s jistotou se budete i bát!\nTuto milou knihu plnou záhad, hádanek, tajemství a anagramů bych doporučila všem kreativním čtenářům, kterým jsou tyto věci blízké a mají rádi dobrodružné příběhy. Kniha však není jen pro děti. Zahřeje u srdíčka i starší čtenáře a vrátí je do jejich dětských let.\n"Když je na někom devět špatných dílů z deseti, měli bychom se soustředit jen na tu jedinou zbývající věc a na ostatní se snažit zapomenout."\nBen Guterson působil deset let v Novém Mexiku a Coloradu jako středoškolský učitel, poté strávil několik let u společnosti Microsoft. Žije poblíž Seattlu na úpatí Kaskádového pohoří.\nV zahraničí již vyšel druhý díl, který má ještě lepší hodnocení než ten první. Doufám, že u nás vyjde také a já si ho tak budu moct přečíst.\nŽánr: Literatura světová, Fantasy, Pro děti\nOrig. název: Winterhouse (2018)\nČteno: 8. - 14. červen\nZa knihu děkuji Míše z Radši_knihu a nakladatelství Albatrosmedia.\nMůžete ji zakoupit TU\nČtete dětské knihy?\nMáte rádi záhady a rébusy?\nJay Kristoff | Nikdynoc\n"Stránky, které třímáte v rukou, vyprávějí o dívce, která v oboru vraždění dosáhla virtuózních schopností. Dívce nazývané Bledá dcera. Nebo Králotvůrkyně. Nebo Vrána. O vražedkyni všech vražedkyň, jež by doopravdy dokázala spočítat jen bohyně nebo já."\nToto je popis, který naprosto vystihuje knihu, která je o vraždění, intrikách, přátelství, pomstě, podrazech, štěstí a smůle.\n"Když je všechno krev, je krev všechno."\nPříběh se odehrává v Itrejské republice, kde žije Mia (hlavní postava) se svými rodiči a mladším bratrem. Její otec se pokusil o převrat, který skončil jeho vraždou, zajetím matky se synem a útěkem malé holky. Tato malá holka málem přišla o život. Ale bylo tam něco (nebo někdo), co jí zachránilo život. Stín v podobě kocoura, který dívce pil strach a od té doby se už nikdy nebála a dala mu jméno pan Laskavý.\nUjal se jí starý Mercurio a zasvětil ji svému učení. V deseti letech se dívka rozhodla oddat svůj život pomstě lidem, kteří měli na rukou krev jejího otce. Vztah Mii a Mercuria mi trochu připomněl Aryu a Syria z Hry o trůny.\nV první kapitole knihy se seznamujeme s Miiným poprvé - s její první vraždou a s jejím prvním setkáním s pohlavním stykem. Náhled máme na dvě skutečnosti, které jsou popsány dost podobně, a já jsem byla docela zmatená, jelikož jsem nevěděla, jestli se odehrávají ve stejný čas, nebo je jedna z minulosti, nebo je to jen představa a skutečnost.\n"Pokoušela se nesmát, pokoušela se myslet na něco jiného než na svou touhu ho zabít, ošukat, obojí najednou, ležet s ním a mít ho v sobě, zatímco by se bodali, kousali a krváceli do písku až do úplného konce."\nMia splní vše, aby se mohla dát do učení na tu nejlepší vražedkyni. Po cestě, na kterou se vydává, potká Trica, s nímž vede zajímavé a vtipné dialogy. Společně se dávají na učení, říká se jim akolyté a chtějí se stát Čepelemi, kteří by mohli vraždit. Ti méně úspěšní se stanou pouze Rukami, kteří jsou takoví jejich pomocníci. V takovém učení nesmí chybět ani učitelé, kterým se říká shahiid. Každý vyučuje jednu dovednost a pro akolyty si připraví úkol, který musí splnit, aby se mohli stát Čepelemi. Vyhrává však pouze jeden v každé dovednosti, a tak se těmi nejlepšími můžou stát jen čtyři. V této situaci je těžké najít si kamarády, nebo alespoň spojence.\n"Na konci roku bude ten akolyta, který získá nejvíc bodů, vyhlášen nejlepším v této síni. Každý shahiid má takovou soutěž - písně, masky a pravdy. Když student nemá potíže v ostatních oborech a je nejlepší v některé síni, tak má v podstatě jisté, že dokončí studium v Rudé církvi jako plnoprávná Čepel."\nMusím říct, že sexuálních scén je v knize více a jsou popsány docela do detailů. Podrobnosti mají i vraždící scény plné krve. Proto nerozumím tomu, proč je kniha řazena mezi Young Adult. Neříkám, že by ji měli číst čtenáři od 18 let, ale rozhodně není pro 13 leté. I když v téhle době toho mladší dospělí ví možná více než já. Rozhodně jim bude bližší i jazyk, který je v knize postavami hojně užíván a tím jsou vulgarismy. Já osobně sprostě nemluvím a nelíbí se mi, když se tak někdo vyjadřuje. Ještě více se mi to nehodí k mladým dívkám. Nicméně musím přiznat, že v této knize jsou vulgarismy na místě. Nicméně, někdy mi to přišlo trochu moc.\nDalším mým problémem byly poznámky pod čarou. Jsem zvyklá v některých knihách občas zalistovat dozadu, kde se nachází slovník nebo něco podobného. Ale skoro na každé druhé stránce hledat hvězdičku, číst si poznámky, které jsou někdy delší než samotný text příběhu, potom opět hledat hvězdičku a vracet se, mě opravdu otravovalo. Některé poznámky byly vtipné, ale bez většiny z nich bych se obešla. A tohle mi možná vadilo ještě více než sprostá slova (a to už je co říct).\n"Ty a já jsme vrazi. Jednou vrazi, vždycky vrazi. A každá smrt, kterou přineseme, je modlitbou. Obětinou naší Paní požehnané vraždy. Smrt jako milosrdenství. Smrt jako varování. Smrt jako konec samotný. Tyhle všechny musíme znát a dávat je světu. Vlk nelituje jehně. Bouřka neprosí o odpuštění za ty, které utopila."\nA teď se přesuneme k tomu, co se mi líbilo a to byl autorův jazyk. Je pravda, že mi trvalo nějakých 150 stran (možná víc) než jsem se do příběhu dostala a než jsem si na styl psaní zvykla. Ale jakmile se tak stalo, četla jsem a četla. Nejvíce mě na tom bavily ty dialogy. Dalším plusem byla psychologie postav. Trochu mi to (zase) připomnělo Hru o trůny. Ani v tomto případě si totiž nemůžete oblíbit nějakou postavu. Vy si totiž vyhlédnete svého favorita, a později zjistíte, že je úplně někým jiným nebo se s ním něco stane a vy jste šokovaní, protože tohle jste nečekali, i když jste měli, jelikož je to příběh o vrazích a pomstě. Doufám, že jsem nic nevyspoilerovala, ale neuváděla jsem jména, tak snad jsem neřekla příliš.\n"Když nemůžeš ublížit těm, kteří ublížili tobě, stačí někdy ublížit někomu jinému."\nMusím se vám přiznat, že z této knihy nejsem tolik odvařená jako ostatní. Nicméně je to rozhodně jedna z těch lepších a možná se objeví mezi nejlepšími knihami, které jsem letos četla. Těším se na pokračování a jsem zvědavá, co nám přinese.\n"Když máme rádi knihy, tak nás taky mají rády. A stejně jako si my děláme poznámky na jejich stránkách, tak i ony poznamenávají nás."\nExistují dvě (možná i víc, co já vím) obálky této knihy. Nejprve se mi více líbila ta s dívkou, ale po dočtení této knihy jsem se zamilovala do té s havranem a všemi těmi detaily (škraboška, dýka, lektvar, klíč, sud, provaz a nesmí chybět ani pan Laskavý). Po dočtení vám všechny tyto prvky začnou dávat smysl a vám dojde, jak geniální to je.\nNa začátku knihy najdete dvě krásné mapy, které jsem však skoro nepoužívala. Dále je zde taková předmluva, kde k nám, čtenářům, promlouvá vypravěč a vypráví nám o hlavní postavě příběhu, který se chystáme číst. Kniha se dělí na tři části: Kniha první - Když je všechno krvavé (9 kapitol). Kniha druhá - Železo nebo sklo (18 kapitol). Kniha třetí - Černá se zbarví krví (9 kapitol). Epilog, doslov, další mapu a poděkování.\n"Čím jasnější světlo, tím tmavší stín."\nJay Kristoff je Australan, New York Times bestseller autor žánru fantasy a sci-fi. Momentálně žije v Melbournu. Je autorem The Lotus War, japonské Steampunk série. První kniha druhá série, The Illuminae Files, vyšla v roce 2015 a napsal ji spolu s Amie Kaufman. Jeho druhá sólová série, epická fantasy pro dospělé, nazvaná Nevernight Chronicle, vyšla v originále v roce 2016. Kristoffovy práce se zabývají tématy rodinných vazeb, přátelství, lásky, ztráty a zrady. Jeho beletrie naznačuje, že "vítězství bez oběti nemá smysl." A asi ta nejdůležitější informace: JAY KRISTOFF BUDE NA HUMBOOKFESTU 2019!!!\nSérie: Nikdynoc (1.)\nOrig. název: Nevernight (2016)\nPočet stran: 448tran\nČteno: 13 - 21. dubna 2019\nBrigid Kemmerer | Temné a osamělé prokletí\n"Ne všechny jizvy jsou viditelné pouhým okem."\nUž jsem přestala počítat, kolik retellingů na příběh Krásky a zvířete u nás vyšlo. Je to má oblíbená pohádka, a tak je asi jasné, že si chci přečíst co nejvíce podob tohoto příběhu. Na Temné a osamělé prokletí jsem slyšela a četla samou chválu, takže asi nebude překvapením, že jsem měla velká očekávání.\n"Ta holka bude pryč a období zase začne. Bude mi čerstvých osmnáct. Už po tří sté dvacáté sedmé." - str. 12\nJsem ráda, že obálka je původní, jelikož je krásná a k příběhu náramně sedí. Tmavé pozadí a detailní trny. Na začátku knihy je obsažena mapa území, ze kterého pochází princ. Vyprávění je v ich-formě a střídají se dvě postavy. Kniha celkem obsahuje 59 kapitol, epilog, poznámku autorky a poděkování.\nPrvní věcí, o které bych chtěla mluvit, je právě střídání ve vyprávění. Někdo dává přednost ich-formě někdo er-formě. Já mám raději, když je vyprávění v první osobě tehdy, když vypráví jedna osoba. Ve třetí osobě tehdy, když se osoby ve vyprávění střídají. Proto mi styl v tomto případě příliš nevyhovuje a v některých případech se splet i vypravěč, jelikož použil ženskou koncovku, i když vyprávěl muž.\n"Co je to za příšeru? … Pokaždé jiná. Ale vždycky strašná. … Jak jiná? … Někdy je to obrovské zvíře s rohy a tesáky, jindy zase plaz s drápy ostrými jako nože. A když je nejhůř, má i křídla." - str. 97\nPřesuneme se k místu děje a postavám. Příběh se odehrává na dvou místech. Prvním městem je Washington v 21. století, kde žije ženská hlavní postava, Harper. Dívka má mozkovou obrnu, která postihla jednu její nohu, na kterou nemůže došlápnout, a proto kulhá. Harper je ovšem v tomto ohledu silná a nenechá se svou nemocí zastrašit, nebere ji jako slabost. Její otec obchodoval s drogami a někam se vypařil. Její matka je těžce nemocná, takže se o ni musí starat ona a její starší bratr Jake, který převzal odpovědnost za svého otce. Druhým místem děje je území Uhlíkov, kde žije princ Rhen (Lord Vincent Aldrhen, princ uhlíkovský, syn Brodericka, krále Východních Zemí). Jeho jediným společníkem je Grey, velitel královské gardy. Královská rodina zahynula spáry příšery, které se všichni bojí.\nJediná postava, která mi nějakým způsobem přirostla k srdci, byl Grey. Líbila se mi jeho věrnost a oddanost princi. Sloužil mu a plnil rozkazy bez mrknutí oka, i když s nimi ne vždy souhlasil. Byl sice trochu suchar, ale měl srdce na správném místě. Princ Rhen byl dříve nafoukaný a arogantní. Nezajímal se o chod království ani o jeho občany. S příchodem (vlastně spíš únosem) Harper se mu začínaly otevírat oči. Harper byla přes svůj handicap odhodlaná dostat se za každou cenu zpátky domů, ke své rodině. Prince nenáviděla a zapřísahala se, že se do něj nezamiluje.\n"Já se do tebe ale nezamiluju."\n"Nebudeš první." - str. 123\nUž v tuto chvíli jsem věděla, že tomu tak nebude. Naivně jsem doufala, že bude tento příběh jiný, něčím originální. Ale to by nebyl opravdový příběh Krásky a zvířete. Nicméně jsem alespoň myslela, že princovu šarmu bude odolávat o trochu déle. Další postavou, která byla spíše vedlejší, byl Harpeřin bratr Jake, gay. Proti homosexuálům nic nemám (love is love), ale začíná mi vadit, jak jsou všude. Mám ráda LGBT příběhy, kde jsou takové postavy vyžadované. Do tohoto příběhu mi to však vůbec nesedělo. Přišlo mi to strašně vynucené a umělé.\n"Člověk nedostane věci jen proto, že je chce. To se většina lidí naučí nejpozději v šesti letech." - str. 183\nPři čtení této knihy jsem si uvědomila, že mi nevyhovuje stránkování nahoře. Je to úplná prkotina a ani vlastně nevím, proč to tu zmiňuji, jelikož hodnocení knihy to nijak neovlivní, ale je to tu. Možná to dokazuje to, že jsem nebyla až tak ponořená do příběhu, že mě vyváděla z míry taková věc. Nicméně všimla jsem si také něčeho dalšího. Asi v druhé polovině knihy mi došlo, proč mám takový pocit, že už jsem něco podobného četla. Kniha mi totiž připomínala jiný retelling, Na lovu. Připomínala mi ho nejen příběhem, kdy dívka není ze zvířete ustrašená, ale snaží se mu utéct a bojovat, ale také stylem vyprávění, kdy se střídá pohled Krásky a zvířete. Tuto podobnost však omlouvám, jelikož není moc možností, jak tento pořád stejný příběh ozvláštnit, i když by se dalo určitě něco vymyslet, ne ale ve stylu vyprávění.\nOriginalita tohoto příběhu se skrývá v příšeře a princově prokletí. Nechci se tu o tom více rozepisovat, jelikož bych mohla prozradit něco důležitého.\n"Když se narodíme, máme buď šťastnou, nebo nešťastnou ruku. Ale i šťastná ruka může prohrát a nešťastná vyhrát - jde jen o to hrát s kartami, které nám rozdá osud. Rozhodnutí, kterým čelíme, nemusejí být ta, která chceme, ale pořád to jsou rozhodnutí." - str. 187\nTuto knížku bych doporučila všem, kteří mají rádi nesmrtelný příběh Krásky a zvířete a nejsou už otráveni všemi těmi předělávkami.\nBrigid Kemmerer je New York Times bestselling autorka Young Adult románu Temné a osamělé prokletí a Dopisy ztracených. Žije v Baltimoru se svým manželem, jejími syny, psem a kočkou. Když nepíše nebo není mámou, cvičí.\nSérie: Temné a osamělé prokletí (1.)\nOrig. název: A Curse So Dark and Lonely (2019)\nČteno: 16. - 30. května 2018\n"I v těch nejtemnějších časech lze najít mezírku, kterou dovnitř pronikne světlo." - str. 243\nČetli jste už nějaký retelling Krásky a zvířete?\nMarie Lu | Wildcard\nObálka je původní a mnohem temnější než první díl. Pod přebalem je kniha svítivě zelená a předsádka je černá.\nPříběh je vyprávěn v ich-formě z pohledu Emiky a začíná osm dní před závěrečným warcrossovým ceremoniálem a odehrává se v Tokiu, v Japonsku.\nEmika - hl. postava, která příběh vypráví\nHideo - zakladatel a majitel NeuroLinku\nZero - člen Černoplášťů\nJax - členka Černoplášťů\nDana Taylorová - členka Černoplášťů\nHammie - Lapka\nRoshan - Štít\nAsher - Kapitán\nTremaine - hraje za Démonskou četu\n"Od chvíle, co Hideo spustil svůj algoritmus, uběhl tři dny. Technicky vzato by měl být svět bezpečnější než kdy dřív. Každý, kdo někdy použil kontaktní čočky od Henka Games - byť třeba jen jednou -, by teď měl být zcela pod Hideovou kontrolou a mělo by mu být znemožněno jakkoli překročit zákon nebo komukoli ublížit." - str. 13\nTakhle začíná druhý díl série Warcrossu. Jestli si dobře vzpomínám, první díl končil s tím, že je Hideo špatný a Emika ho chtěla zastavit. Jeho úmysly mi však přijdou správné. Sice jsou všechny lidi pod jeho kontrolou, ale výsledkem je, že nemohou páchat žádné špatnosti a ke všem zločinům z minulosti se přiznali a budou nést následky. Jenže Emika ho chce dostat a stejně tak i Zero.\nNevím, jak to máte vy, ale já v příbězích potřebují "nálepky". Potřebuji si v hlavě utřídit, kdo je ten špatný a kdo dobrý. Komu mám vlastně fandit a koho nenávidět. Samozřejmě to může být subjektivní, ale většinou je jasné, kdo je kdo. Nikdo vám však nezakazuje fandit tzv. bad boyům. V této knize jsem s rozpoznáním měla problémy. Nemohla jsem se rozhodnout, jestli je v právu Hideo nebo Zero. Jednou jsem si říkala: "No jasně, Hideo jedná s dobrými úmysly, to je v pořádku." Ale o několik událostí a nových informací jsem si zase řekla, že je to špatně, a že Zero je ten v právu.\n"Mohla jsem ti taky hodit na hlavu pytel, ale nechtěla jsem tě zbytečně děsit. … Protože to, že jsi mě střelila, mě nevyděsilo ani trochu. To dá rozum." - str. 53\nK Emice jsem si nevytvořila nějak hluboký vztah, ale nemůžu říct, že by mi vadila. Oblíbila jsme si však Jax, která se objevila na začátku tohoto příběhu. Šel z ní strach, ale také respekt. Když jsme však měli tu možnost poznat ji blíže, byla to dívka s city, které se však snažila skrývat. Byla vtipná a záleželo jí na svých blízkých. Přesně s takovou holkou bych se chtěla kamarádit. Dokázala by mi poradit a věděla bych, že mi nelže, i když pravda není vždy příjemná. Navíc by se mě zastala a dokonce by se i poprala.\n"Najednou bylo všechno perfektní, a pak, znenadání, bylo zase všechno úplně špatně. Takhle to v životě chodí - nikdy nevíte, kdy se najednou vyhrabete z průseru, nebo kdy do něj zase spadnete." - str. 130\nAbych to shrnula. Nedostatek vidím to, že bylo příliš matoucí, kdo je v příběhu padouchem. Možná byl autorčin záměr nás plést, abychom byli na konci překvapení, kdo to vlastně byl. Dobrý nápad, už ne tak dobré zpracování. Záměrem možná bylo udržované napětí, ale mě to spíše štvalo. Sama Emika byla zmatená a nevěděla, komu důvěřovat. Jejím úkolem bylo zničení Neurolinku, ale někdy mi přišlo, že právě to udělat nechce.\nNicméně kniha má i svá plus. Jedním z nich je již zmiňovaná nová postava Jax a především je to autorčin styl. Autorka píše velmi čtivě a poutavě. Rozhodně se nebudete nudit, jelikož zde nenajdete zdlouhavá a zbytečná popisování prostředí, ve kterém se postavy nacházejí. Troufla bych si říct, že se zde nenacházejí žádná hluchá místa ani nelogičnosti.\n"Dokážu same sebe o nějaké lži přesvědčit natolik, že upřímně věřím, že je to pravda. Víš, jak se tomu říká? Sebeklam, Emiko. Lži se říkají jednodušeji, když ti jako lži nepřipadají." - str. 135\nSérii Warcross bych doporučila milovníkům her a virtuálních realit. Tyto příběhy nenadchnou, ale ani nezklamou. Očekávejte spíš takovou oddechovější četbu :)\nMarie Lu, narozena 11. čevence 1984 (Wuxi, Čína). Narodila se nedaleko Šanghaje, když však začala studovat v USA na University of Southern California, usadila se v kalifornské Pasadeně. Zde žije se svým přítelem, čivavou a dvěma Welsh Corgi Pembroky, což jsou neuvěřitelně roztomilí a hraví pejsci. Předtím, než se začala věnovat psaní na plný úvazek, pracovala jako umělecký ředitel ve společnosti věnující se vývoji videoher. Píše knihy pro mladé a zaměřuje se především na dystopie.\nInformace o knize Wildcard:\nOrig. název: Wildcard (2018)\nŽánr: Literatura světová, Sci-fi, Young Adult\nČteno: 04. - 16. května 2018\n"Lidé stojí o výsledky, a to bez ohledu na to, jak byly získány. Nezajímá je cesta, pokud cíl stojí za to." - str. 197


Je tady podzim a doba, kdy ze svých brlohů vylézají ježibaby, loupežníci, čerti, za stromy se schovávají zakleté princezny a mezi komíny starých domů se vynořují duchové, strašidla a bílé paní. Chcete se krásně bát a dobře pobavit? Městská část Praha 5 pro vás připravila na sobotu 6. listopadu od 10 do 16 hodin speciální Strašidelný pohádkový les. Na kilometrové trase pod Petřínem na vás i vaše děti budou číhat nejrůznější strašidla z pohádkové říše. Děti budou u každého z nich muset plnit úkoly.\nKomu se podaří vysvobodit z hadího zakletí krásnou princeznu? A kdo pomůže pirátovi najít ztracený poklad? Kdo zachrání lesního skřítka a nasytí ptáka Noha? Po splnění všech úkolů dostanou malí poutníci dárek z truhly u stromu splněných přání.\nTrasa pohádkového lesa začíná u Musaionu (vstup z Holečkovy ulice) a vstupné je zdarma. Záštitu nad akcí převzal radní Petr Lachnit (ANO). Samozřejmostí je dodržování hygienických opatření. Testování, očkování, na stanovištích bude připraven i bezkontaktní „mluvící úkol“ a dezinfekce. Abyste mohli být posláni na cestu v čase, který vám vyhovuje, a vzhledem k situaci kolem koronaviru a kontrole počtu osob se zaregistrujte před akcí na www.velkadobrodruzstvi.cz do formuláře v rubrice Pohádkový les.


Krajská knihovna myslí na děti také o prázdninách - Havlíčkobrodský deník\nKrajská knihovna myslí na děti také o prázdninách\nHavlíčkův Brod – Ne všechny děti školou povinné mají to štěstí, že za prázdninovým dobrodružstvím mohou vyrazit k babičce a dědovi, na tábor, či s rodiči do zahraničí k moři nebo někam na hory.\nPřesto i tyto děti mohou prožít o prázdninách zajímavé a atraktivní chvíle. Ty havlíčkobrodské například při letních aktivitách Krajské knihovny Vysočiny.\n„Zaměstnanci dětského oddělení připravili tři programy, které by děti mohly zajímat. Jsou to Prázdninové duhové hrátky, Luštěniny na prázdniny a také pokračující Lovci perel," uvedla pracovnice knihovny Michaela Šotolová.\nTa upřesnila, že pod názvem Prázdninové duhové hrátky se skrývá pestrý výběr činností, ve kterých si děti mohou najít něco, co by se rády naučily. „Společně budeme háčkovat, korálkovat či tančit. Budeme si lámat hlavu s hlavolamy a navštíví nás dokonce i želvy," přiblížila Šotolová a dodala, že děti mohou přijít do knihovny o pracovních dnech v sudé týdny vždy od 9.30 do 11.30 hodin a naopak v liché týdny vždy od 12.30 do 14.30 hodin.\nRyze soutěžní charakter mají Luštěniny na prázdniny. Soutěží se mohou zúčastnit děti ve věku od šesti do patnácti let, bez ohledu na skutečnost, jsou-li registrovanými čtenáři knihovny. „Na dětském oddělení budou až do konce srpna připraveny soutěžní kartičky s hádankami a rébusy. Od začátku července jsou tyto otázky uveřejněny také na webu knihovny. Ze správných odpovědí bude vylosováno pět dětí, na které bude po prázdninách čekat odměna," sdělila Šotolová.\nCeloroční hra Lovci perel letos v červnu vstoupila do svého druhého ročníku a pokračovat bude až do května příštího roku. Děti při ní získávají „perly" za přečtené knihy. Stačí, objeví-li v knihovně speciálně označené knihy, takzvané „perlorodky", přečtou si je a zodpoví několik otázek. V každé perlorodce se mohou navíc těšit také na ukrytou speciální hrací kartu. „Odměnou všem dětem je hlavně skutečný sběr perel," podotkla Šotolová.\nPracovníci knihovny ale počítají i s „hravostí" dospělých a vyhlásili již sedmý ročník fotografické soutěže Čtenáři na dovolené. Ti mohou své vydařené snímky knihovně doručit do 15. září.


Je pravda, ze by obecne povedomi v Cechach i na Morave melo primout moznost, ze\nco milionar to nemusi byt nutne lump a dokonce, ze vetsi cast jsou lide poctivi, kteri pomahaji tim, ze vytvareji pracovni mista a plati dane v radech, ktere bezny zamestnanec vydela nejdriv za rok.\nTrochu min zavisti lide cesky (a moravsky).\nRe: Je pravda, ze by obecne povedomi v Cechach i na Morave melo primout moznost, ze\nCo milionář u nás (tedy přinejmenším dolarový) to oběť vyděračských pokusů. Aby je dokázal setřást, tak musí být v jistém smyslu lump.\nNevím, ale spíš by mě zajímalo, jak k těmto penězům všichni milionáři v této zemi přišli. To by bylo zajímavější a určitě by to lidi víc zajímalo než tyhle bláboly.\nZajimalo by to trouby u TV Nova, netáhla a zavistive socky. Vyber si, kam patříš...\ntenhle zavistivej povl uz si vybral tim, ze takovou otazku vubec zminil ...\nVzhledem k tomu, ze 90. leta si pamatuje jeste porad dost dobre hodne lidi, Vase poznamka svedci o Vasem mladi, nebo Vasi velmi kratke pameti.\nPenize se daji legalne a poctive vydelat mnoha zpusoby. Problem je v tom, ze nejrychleji vydela ten, ktery prijde s necim NOVYM. Obslehnuti uz nemusi byt tak vynosne. Tak treba dalsi Harry Potter uz by asi nebyl takovy trhak. Jestli te to skutecne zajima, sveho casu sel na CT magazin o podnikani (pred prazdninama ve ctvrtek vecer), kde vzdycky nejakeho uspesneho podnikatele predstavili - muzes si reportaze prohlidnout a nechat se inspirovat. Byl tam i clovek, ktery vydelal na siti vyplni do rakvi. Nemusis byt genius, chce to jen dobry napad a silu ho uskutecnit.\nSouhlasím, že nejlépe se vydělá na dobrém nápadu. Zejména na tom, jak něco šikovně ukrást a dále v tom úspěšně pokračovat. I když mi bude spíláno do závistivých socek (ač žádnou podporu nepobírám), jsem pevně přesvědčen, že takto zbohatla většina našich "boháčů". Popřípadě ještě na státu, jeho veřejných zakázkách a jiných "bonusech". Někteří jen možná šikovně využili příležitost jsouce ve správnou dobu na správném místě. A někteří dokonce ani toho nedokázali využít a tu šanci tudíž vzali schopnějším. A za sebou nechali jen spoušť vykradených fabrik a nezaměstnaných. Co ale čekat od někoho, komu peníze a majetek v naší radodajné privatizaci samy spadly do klína? Poctivě vydělané peníze však boháčům ze srdce přeju a mají můj obdiv, protože je za nimi nepochybně spousta tvrdé práce. Obávám se však, že takových je u nás jako šafránu, protože poctivě nikdo rychle a snadno příliš nezbohatne. A nakonec se třeba ukáže, že každý líc má i svůj rub.\nto je presne problem nasi spolecnosti - vsechny hazeme do jednoho pytle. At to jsou cikani, milionari nebo muslimove. Je mi, bohuzel, z nasi spolecnosti nabliti.\nlidi jako vy se neustale zabyvaji sebelitosti a zavisti, misto aby ten cas venovali sebezlepsovani a praci. Proto jsou takovych nazoru plne diskuze a clovek ma pocit, ze nikdo jiny v CR nezije.\nAle to víte, že zbohatne. To jen většina "normálních" lidí bude do omrzení tvrdit "tak mi řekni jak, no to by mě zajímalo!!" a když jim třeba i řeknete nějaký tip nebo dokonce skoro postup, tak hned přijdou s obvyklým "no joooo, ale....". Ono totiž při zbohatnutí se nesmí člověk bát občasných výkyvů, bát se nést riziko, nesmí být líný si něco o oblasti, do které se chce pustit. zjistit a musí být vytrvalý - běžný závistvý neschopný český človíček má totiž pozornost skoro jako zlatá rybička - do týdne už neví, o co se to vlastně pokoušel.\nAle žvanit takové nesmysly, jako ty předvádíte vy, na to si samozřejmě energie vždy najde dost.\nA jen aby měla dušička pokoj, oblast, ve které já si teď vytvářím základní kapitál k dalšímu investování je nejen legální, ale i mravná a dokonce trochu ušlechtilá :)\nS timhle souhlasim. Ovsem spousta tech, co se milionari stali v 90. letech, touto cestou rozhodne nesla.\nJe sice nejspis pravda, ze podobnou cestou mohlo jit mnohem vice lidi, ale ne kazdy ma zaludek na sudy s kyselinou v Orliku, nebo zname se spravnymi razitky, kteri se na sve posty dostali buhvi jak (nejcasteji pres kamaracoft nebo oblbnuti lidi - a oblbovani druhych taky pro vetsinu lidi neni prijatelny zpusob vydelku).\ntak uz proste jen PRESTANTE PLAKAT NAD ROZLITYM MLEKEM. Me bylo trinact a tudiz jsem taky nemohla zazracne zbohatnout, nebot me privatizace proste minula. To ale neznamena, ze tim budu omlouvat svou neschopnost pro dalsich 50let, nez tihle privatizacni milionari vymrou. Ve stredoveku se taky kolikrat slechta zrodila silou mece a krve - dneska nikdo nerozebira kdo koho kdy povrazdil. Jestli Karel IV byl OK, prestoze jeho predci povrazdili jiny rod. Presne tyhle pocity me trapily v puberte, jaka je spravedlivost, ze jini restituuji a ja nic - proc mi nikdo neda pole, louky, lesy, baraky. Tohle uz opravdu davno neresim a koukam se o sebe postarat sama.\nTak dneska to má snad prvně aspoň trošku hlavu a patu,\nve srovnání s dosavadním blábolením...\nMusím konstatovat, že předchozí příspěvky obsahovaly víc nadsázky a skrytého humoru. Nemohl by se autor k tomuto vrátit? Děkuji\nTé historce o panu Hlávkovi nerozumím.\nNaznačuje pan autor, že architekt Hlávka byl svým majetkem už tak zpitomělý, že se domníval, že tonoucímu pomůže tím, když za ním do vody hodí dostatečný obnos?\nRe: Té historce o panu Hlávkovi nerozumím.\nNikoliv. Historka byla nedopovězena zřejmě záměrně. Několik přihlížejících se vrhlo do vody pro ty bankovky a při tom mimochodem zachránili i toho tonoucího nebožáka.\nRe: Re: Té historce o panu Hlávkovi nerozumím.\na neni to treba o ucelovosti charity? do nekoho muzes lit miliony a porad na tom bude stejne. Hlavne, ze ty mas odskrtnutou kolonku - charita - splneno. Muzu na Saharu vylit miliardy hektolitru vody (s tim, ze delam neco pro Afriku) a porad bude sucha. Muzu ale taky mnohem levneji vykopat studny, vysadit rostliny a ukazat domorodcum, jak se o ne starat. Za par desitek let tam treba bude prales.\nUtopil se ten člověk?\nNe, poté co se jeho prsty dotkly první bankovky vhozené slavným dárcem, nabyl obdivhuhodnou sílu, vylezl z vody a za týden byl k vidění v parádní uniformě jako kapitán vlastního parníku.\ns těmi dary je to pravda\ndal jsem ze svého platu pět stovek na pomoc po záplavách a pak jsem zjistil, že do daňového přiznání můžu zahrnout dary na charitu až od 1000 kč a výš. Jako by to nebylo fuk, ať dá přece každý, kolik může, né ?\náno žvanivej reitmane..charouz, pitr, agrofert, bři koláčové ouplný svatí muži...plachej krejčíř v Jaru\nvon se ten ko:kot navíc jmenuje reiner\nA ty si zase lofas a taky se ti nikdo nesměje...\n"milionář" že zaplatí dobrého "zaměstnance" zlatem (?!) ;-)... never seen before (v celém mém dlouhém životě) ;o)\nv "praxi" to spíš znám tak, že "správný milionář" (=zaměstnavatel) si za těžký prachy zakoupí "audit", ten mu doporučí v rámci "costs cutting" snížit mzdové náklady (zaměstnanců) na minimum, a "altruista" milionář pak může za ušetřený prachy "opečovávat" černoušky v africe (případně provádět jinou "bohulibou" činnost)... ;o)\nMilionář nezaplatí ani o korunu víc něž musí. I ten nejlepší zaměstnanec má na trhu práce limitovanou cenu a právě tolik dostane.\nZamestnanec si muze na kapitalostovi vymoci takovy plat, ktery odpovida uzitku, ktery kapitalistovi prinasi.\nNeboli kapitalista si dvakrat rozmysli propustit vysoce uzitecneho zamestannce - nabirani noveho je vzdy riziko, ze jede o netahlo.\nNe. Podnikatel (slovo "kapitalista" je fuj, soudruhu) dá jen tolik, kolik by zaměstnanec dostal jinde, v závislosti na platové hladině v té které zemi a na míře šancí zaměstnance být někde jinde ohodnocen lépe. Pokud nechceš dělat za to, co platím, můžeš jít jinam "na lepší" a ve frontě čeká 10 stejně dobrých jako jsi ty.\nDělám v oblasti pracovního trhu několik let a to co říkáte je prostě debilita a vy to nejspíš víte. O odborníky (IT, konstruktéry, farmaceuty atd) je velký zájem, ale i o kvalifikované dělníky atd. Nezaměstnanost prudce klesá, a protože zoufalé firmy hledají nové lidi za příslibu lepších platů, musí platy zvyšovat i ti stávající. Takže tu máme spoustu oborů, kde platy rostou bez odpovídajícího růstu produktivity práce.\nVy předřečníkovi ironicky říkáte "soudruhu", ale větší ironií je, že soudružské myšlení vykazujete vy.\nNikdo (milionar, nebo chudak) nezaplati vic nez musi. Nebo vy platite za chleba dobrovolne 2x vice, nez je na cenovce?\nTo tito pravicoví komsomolci nikdy nepochopí\nSamozřejmě že ne a proto taky vidím situaci realisticky, jak jistě sledujete.\nProc u takoveho blba podnikatele delas? Jdi pracovat jinam, kde si Te budou vazit vice. Podnikatel, ktery nedokaze ocenit schopne lidi si schopne lidi nezaslouzi.\nA jak víš, že jsi dobrý zaměstnanec? To je právě ten problém. Kdejakej šmudla si myslí, že je mistr světa.\nn. ano - "v principu" s vámi všemi souhlasím ;-)\nale "v praxi" je to tak, že na plakátech líp vypadá "sponzoruje pražské jaro" než "dává uklízečkám ve firmě víc, než je minimální mzda" ;o)\n... tolik o "altruistických" milionářích ;o)\nmozna az si vsimne, ze nektera uklizecka mu dava neco navic - nez jen svuj ublizeny ksicht a odflaknutou praci, jen protoze to udelat musi - treba taky dostane pridano. Dat zamestnanci padaka neni tak snadne, tak treba tou minimalni mzdou navrhuje, jestli taky nechce odejit sama.\nPan je sice rentier, ale rozhodne ne milionar.\nPokud by totiz milionar byl, vedel by, ze slusne procento velmi bohatych cechu dava na charitu stamiliony korun. Za vsechny jmenujme miliardare Radima Passera, kteryzto je krestanskeho vyznani a na charitu poskytuje tolik penez, ktere autor clanku, pres sve domnele milionarstvi, pravdepodobne nevydela za cely zivot.\nRe: Pan je sice rentier, ale rozhodne ne milionar.\nOd kdy se desatkum cirkvi/sekte rika charita?\nRe: Re: Pan je sice rentier, ale rozhodne ne milionar.\nDnes platíš státu ne desátek, ale skoro polovinu příjmu a ani nemrkneš okem.\nRe: Re: Re: Pan je sice rentier, ale rozhodne ne milionar.\nTo je sice pravda, ale nijak to nesouvisi s panem Passerem a jeho sektou, nebo jo?\nRe: Re: Re: Re: Pan je sice rentier, ale rozhodne ne milionar.\nDomníval jsem se , že pan Passer ty peníze dává církvi na charitativní účely a ne nějeké sektě na zviditelnění se . To je trochu rozdíl! Takových lidí je třeba si vážit, kteří neokázalým způsobem pomáhají!\nPridej pridej. Jde velmi casto o vice jak dve tretiny.\nJestli si nejaky tricatnik mysli, ze dostane zpet neco z tech statisicu, ktere plati na socialnim pojisteni, tak to se hluboce myli - jde o dan, ze ktere nic neuvidi.\n... a beda kdyz mas spozdeni s placenim, to te sezere socialka za ziva. Vlastni zkusenost :-(\nTak v tomto se naprosto mýlíš, on odvádí desátky a o ty se nestará, ale podívej se na jeho ostatní aktivity. Víš soudit bez toho aniž o někom něco víš je velmi lehké.\nDekuji za mravoucne kazani.\nmaverick má recht..\nRe: Re: Re: Re: Re: Pan je sice rentier, ale rozhodne ne milionar.\nJa jsem cetl s panem Passerem jeden dlouhy rozhovor a prisel mi jako blazen, ale treba se pletu.\ndíky sametové revoluci....\n....jsme dnes milionáři všichni,co vlastníme byt,domek,auto Děkujeme pane Havle! To by se nám za sociku nestalo. Jinak ta myšlenka s topícím se rybářem je dobrá.Až někde uvidím někoho,kdo se topí,hodím mu bůra,ať mám čistější svědomí ....nebo kus měděnýho drátu...von už bude vědět,kde ho zpeněžit\nRe: díky sametové revoluci....\nhe he, taxi běž za polorozpadlou chatrč nebo panelákovej byt koupit Murcielago nebo nakoupit do Kauflandu\nAle přesto, neopírej se do Jiráska, nesaháš mu ani po kolena a víš houno, o čem by psal, kdyby vyhrál František z Valois


Jmenuji se Jana a chci tvoje nahé fotky: Psal chlípný autobusák puberťákům, soudu všechno přiznal | Blesk.cz\n29. května 2019 ● 15:57\nMuž se při čtení obžaloby za držení dětského porna a ohrožování výchovy mládeže potil a klepal nervozitou. Čtení zabralo celých deset minut a figurovalo v ní 14 poškozených chlapců! Mnohým ještě nebylo 15 let.\nJmenoval se Jana\nNa internetových seznamkách vystupoval pod falešným profilem mladé ženy. „Představoval jsem se na seznamkách jako Jana, že mám zájem o mladšího kluka,“ řekl obžalovaný. Po úvodní představovačce ale konverzaci stočil k choulostivějším tématům…\nZ kluků vzápětí lákal nahé fotky výměnou za ty Janiny. „Fotky holek, kterými jsem je vyhecoval, jsem stáhl z nějakých ruských serverů,“ uvedl Jiří Š. Častokrát neuspěl, ale u mnoha z oslovených ano. Fotky pak uchovával na svých e-mailových účtech a domácím počítači. Jeden chlapec mu zaslal i video, jak masturbuje. Vše sloužilo k Jiřího sexuálnímu uspokojení.\nU soudu se ukázalo, že poškození kluci na policii vypovídali dosti zdrženlivě, zřejmě ze studu. Často uvedli, že si konverzaci a posílání fotek nepamatují nebo si nejsou jistí. Důkazní materiál zajištěný z Jiřího počítače byl ale jasný. „Ano, vzrušují mě chlapci mladší než 20 let,“ doznal obžalovaný.\nUpozorňoval, že se s chlapci nesetkával osobně, takových setkání se sám stranil. „Ukájel jsem se pouze doma nad fotkami. Osobní rozmluvy jsem nikdy neuměl,“ sdělil. „Vše, co obžaloba říká, je pravda. Lituji svého jednání, poškozeným se omlouvám,“ řekl Jiří Š. soudu.\nSoud o vilném, ale dosud netrestaném muži zatím nerozhodl. Zbývá vyslechnout znalkyni z oboru sexuologie, která může navrhnout nad obžalovaným ochrannou léčbu. Hrozí mu však i pobyt za mřížemi. „Za skutky, které spáchal, je stanovena sazba jeden až pět let vězení,“ řekl státní zástupce Tomáš Marek.\nVIDEO: René Nagy byl odsouzen na 20 let za zneužití tří dětí a pokus o vraždu jednoho z nich.\nRené Nagy byl odsouzen na 20 let za zneužití tří dětí a pokus o vraždu jednoho z nich. Karel Janeček\npuberťáci, chlapci, soud, zneužívání, dětská pornografie, autobusák, seznamka, internet, Ostrava, Moravskoslezský kraj\nMuž z Kladna šířil dětskou pornografii: Sdílel ji na sociálních sít...\n„Soud jednal na základě politického tlaku!“ Podnikatele Girstla při...\n5 327 26. listopadu 2020