Torre Marata – Maçanet de la Selva / Selva | Catalunya Medieval\nTorre Marata – Maçanet de la Selva / Selva\nSituació: Al terme municipal de Maçanet de la Selva (La Selva) - Girona\nEstat: Ben conservada. Situada dins d’una finca de propietat privada.\nAccés - Visitada el 27/08/2008:\nDins de la població de Maçanet cal localitzar el cementiri. Diferents cartells, ens ho indicaran. En qualsevol cas també podem dir que el trobarem al final de l’Avinguda Catalunya.\nDeixant el cementiri a la nostra dreta (41 46 52 02 43 52), continuarem circulant per una serpentejant carretera asfaltada, vorejada de camps de conreu, en direcció a la urbanització Maçanet Residencial Park. La torre ja és perfectament visible a la llunyania.\nEn molt poca estona arribarem a la porta d’entrada al pati de la finca (41 47 03 02 43 11), o bé podem continuar una mica més endavant, i girant a la dreta entrar per una carretereta sense asfaltar, on podrem aparcar el cotxe ( 41 47 02 02 43 01), i admirar amb tranquil·litat, aquesta bella edificació.\nLocalització: N 41 47 02.71 E 02 4308.14 – Altitud: 112 m.\n“ El primer esment dels Marata data del 1279, quan la família entra a la noblesa en emparentar-se amb els Cartellà. Al llarg de la història la casa passa per diverses famílies nobles (duc d'Híjar, comte d'Aranda...), fins que a partir de mitjan segle XIX esdevindrà casa de pagès.\nEs tracta d'una fortificació emmurallada, de planta quadrada de la qual sobresurt en un angle una torre de defensa rodona.\nL'edifici és de quatre plantes, amb finestres geminades romàniques i gòtiques trevolades a la planta noble, que es presenta tota espitllerada.\nLa porta principal és de mig punt amb esplandit, i a les plantes superiors s'hi aprecien finestres d'arc conopial.\nLa torre és de cinc plantes, amb obertures quadrangulars i espitlleres a la planta superior. Fou greument afectada per un llamp l'any 1880, i la casa per un incendi al 1923, que n'afectà greument la planta superior, avui pràcticament desapareguda.\nEl propietari actual ha restaurat el conjunt, afegint falsos merlets a la casa i a la torre, però respectant la resta d'elements originals.\nLa capella, de nau rectangular i absis de mig punt, ha estat també reconstruïda. Data del 1594 i estava dedicada a Sta. Anna.”\nEdifici fortificat i emmurallat, de planta quadrada amb una gran torre amb forma de rodona deformada de caràcter defensiu.\nA més, un fossat, una presó, una petita capella i altres dependències, que ara són cases distintes, formen el conjunt de Marata.\nPel que fa a la casa, és de tres plantes i de coberta parcialment aterrassada i parcialment amb vessant a façana. Això és degut a un incendi que el 1923 va afectar al segon pis, que, en la restauració, perdé part de la terrassa superior.\nLes obertures de la planta baixa són el gran portal de doble arc de mig punt de dovelles petites, les dues finestres de cada costat de l'accés principal, amb senzills marcs de pedra i les espitlleres també emmarcades de pedra arran de terra.\nEl primer pis consta de tres grans finestrals gòtics geminats amb columna i capitell i dintell conopial.\nPel que fa a la capella, està situada davant la façana, al cantó dret, i és de nau rectangular i d'absis semicircular coberta amb volta de mig punt. Consta d'una nau amb porticat d'entrada amb teulat de dues aigües, com la cobertura exterior de la capella, però més agut, i està integrat per tres arcades de mig punt. Fou dedicada a Santa Anna i a Santa Llúcia. Bona part dels interiors són de pedra vista i coberts amb arcades de mig punt, sobretot el primer pis, l'antiga part noble de la casa.\nLa primera notícia dels Marata és del segle XIII (1287), quan la família s'emparenta amb els Cartellà. Al llarg de la Història l'edifici passà per vàries famílies nobles com la dels ducs d'Híjar i el comte d'Aranda.\nDes del segle XIX esdevindrà un mas de pagès.\nLa torre fou afectada per un llamp l'any 1880 i el 1923, un gran incendi afectà el pis superior de la casa.\nLa capella data de finals del segle XVI (1594) i, fins el segle XIX estava oberta al culte i s'hi celebraven aplecs en honor de Santa Llúcia. La capella fou abandonada a principis del segle XX i recuperada durant la restauració general dels anys vuitanta.”


Amb l'objectiu d'impulsar i fomentar les activitats culturals del municipi, el Servei de Cultura du a terme, al llarg de l'any, tot un seguit d'activitats lúdiques, d'oci i de formació cultural.\nAlgunes d'aquestes activitats les realitza el mateix Servei, amb programacions pròpies; d'altres es fan a través de la promoció cultural, basada en convenis i subvencions amb les entitats i associacions del municipi.\nLes activitats culturals es desenvolupen, majoritàriament, en cicles de periodicitat anual, si bé sempre n'hi ha d'altres de puntuals o ocasionals; l'oferta abasta tots els camps de la cultura: música, teatre i poesia, exposicions, conferències, publicacions… Sempre intentam mantenir l'equilibri entre les aportacions foranes, les noves i les avantguardistes, i el manteniment de les pròpies tradicions i la cultura autòctona.\nEntitat pròpia té l'apartat de festes, amb un programa anual que realitza la Regidoria de Festes, amb l'aportació de novetats que enriqueixen els actes tradicionals.\nL'Àrea de Cultura també acull tres apartats més: el Servei d'Assessorament Lingüístic, per a assessorar i vetllar pel bon ús lingüístic; les Escoles Municipals, que oferixen la formació plàstica i musical no reglada; i l'Arxiu Municipal i Museus, que té la responsabilitat de protegir el patrimoni documental i artístic.\nAquest ampli ventall d'activitats fa que l'oferta cultural arribi a molts i variats destinataris.\nMAÓ + FLORS 2018\nS'ÀVIA COREMA 2018\nPREMI D'ESCULTURA CIUTAT DE MAÓ 2018\nNadal, Cap d'Any i Reis 2017\nCONCURS DE FOTOGRAFIA FESTES DE GRÀCIA 2017\nSorteig cavallers colcada de Llucmaçanes i sant Climent\nCorrefocs de Sant Joan 2017\nBases concurs de bujots 2017\nNota informativa preinscripció qualcada\nConcurs de fotografia digital Maó + Flors 2017\nPROCÉS PER A L’ELECCIÓ DE LA JUNTA DE CAIXERS DEL TERME MUNICIPAL DE MAÓ PER AL BIENNI 2017–2018\nProtocols de les festes del terme municipal de Maó


S’ofereix a ajudar la mestressa per protegir-la de la Covid i munta una empresa per defraudar-la - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa policia deté una parella que s’hauria aprofitat dels recursos de la societat de distribució material d’hostaleria on treballava per fer-li la competència de manera deslleial\n14/05/2021 (09:23 CET)\nFaçana del despatx central de la policia pel carrer Ciutat de Sabadell. Toni Solanelles\nHavia de ser un suport inestimable en un moment delicat. I ha acabat sent el seu malson. Almenys presumptament. La policia ha detingut els darrers dies una dona -i posteriorment també la seva parella- acusada de defraudar la mestressa de l’empresa per la qual treballava i gràcies als recursos de la qual hauria acabat creant una societat paral·lela que li hauria ‘aixecat’ bona part del negoci. El frau superaria els 50.000 euros i no es descarta que s’acosti als 100.000.\nEls dos detinguts -la parella de l’empleada acusada, per exemple, d’administració deslleial, hauria contribuït suposadament de manera decidida a la consumació dels suposats delictes i seria considerat o bé coautor o bé còmplice- haurien de respondre davant de la Batllia en breu per un cas que s’està gestionant amb certa discreció després d’una feina de setmanes arran d’una denúncia que segons fonts jurídiques que han preferit no avançar grans detalls s’hauria interposat en veure l’evolució de la situació.\nLa titular d’una societat hauria consentit facilitar l’accés a tots les bases de dades, comptes i altra informació clau de l’empresa. A partir d’aquí, l’ara detinguda, de poc menys de trenta anys, haurien tramat la forma per crear una societat paral·lela usant clients, proveïdors i fins i tot carregant a l’empresa originària algunes de les despeses\nI és que, aparentment i segons que haurà d’acabar de determinar la investigació, tot hauria començat poc després de l’esclat de la pandèmia. La titular de l’empresa estafada, dedicada a la distribució al major de material relacionat amb l’hostaleria, seria una dona gran, d’uns vuitanta anys. L’ara detinguda seria una empleada de força responsabilitat i molta confiança. Davant la situació generada per la Covid, la treballadora s’hauria ofert a portar l’empresa perquè la propietària pogués confinar-se a casa sense haver de patir.\nDesprés de pensar-s’ho, i veient l’honestedat suposada de l’oferiment, la titular de la societat hi hauria consentit facilitant l’accés a tots les bases de dades, comptes i altra informació clau de l’empresa. A partir d’aquí, l’ara detinguda, de poc menys de trenta anys, amb la suposada col·laboració de la seva parella, de prop de quaranta, haurien tramat la forma per crear una societat paral·lela usant clients, proveïdors i fins i tot carregant a l’empresa originària algunes de les despeses de la nova societat.\nAl cap d’un temps, i veient la baixada de facturació de l’empresa i altres elements que no han transcendit, la propietària de la societat i alguns dels seus assessors, haurien acabat concloent que la treballadora estava defraudant tot fent competència deslleial, causant un perjudici que seria superior als 50.000 euros i que pot anar força més enllà. Les fonts jurídiques consultades han assegurat que encara hi ha molts detalls que caldria acabar de perfilar.


Inici > Noticies > Colònies a Mas Pagès\nEls nostres petits protagonistes van viure aventures de la mà del bruixot “Peus plans”, a qui havien d’ajudar a fer ploure. Per aconseguir-ho, varen haver de buscar plomes en una gimcana, construir un plomall, trobar uns tòtems per fer la dansa de la pluja… I evidentment, com que eren molt eixerits i espavilats, van aconseguir la demanda i van ajudar en “Peus plans”, que va marxar molt content al seu poblat, perquè per fi podria portar aigua al seu poblat.\nI els més grans van rebre la visita de Zeus, el Déu de l’Olimp, que els va portar a conèixer les llegendes d’ Hércules, Teseu i el Minotaure i Perseu tot fent gimcanes, jocs de cartes, resolent enigmes, sortint d’un laberint pel bosc amb els ulls tapats… aprengueren molt i es varen divertir d’allò més.\nSuposo que us deveu imaginar que els alumnes de FEDAC Salt estaven exhausts després de tanta activitat, però no va ser així. Van recuperar forces per continuar el dia i tenir moltes ganes de fer un fantàstic joc de nit conjunt on havien de trobar unes pedres màgiques. A més, Els mestres organitzaren una desfilada de pijames amb música que va ser tot un èxit.\nFinalment, van anar de tornada cap a Salt, portant a la maleta un munt de records emocionants.


Dret propietat industrial – AsesorExpert\nEn l'àmbit del dret propietat industrial i intel·lectual, els nostres serveis contenen:\nServeis en propietat industrial\nContractual: Cessió i llicència de drets de propietat industrial; Contractes de dipòsit o scrow; Joint ventures tecnològiques; Contractes de transferència de tecnologia.\nDefensa jurídica de patents.\nDefensa jurídica en procediments relatius a vulneració, nul·litat i caducitat de marca i dissenys industrials.\nPreparació, presentació i seguiment de diligències de comprovació de fets, mesures d'assegurament de la prova i mesures cautelars.\nAssessorament general sobre el règim jurídic dels drets d'autor i dels drets afins o connexos.\nContractual: contractes d'edició, producció de fonogrames, producció audiovisual, cessió de formats i adquisició de continguts.\nDefensa jurídica en procediments per infracció de drets de propietat intel·lectual.


188 Bet Casino en Viu | Aconsegueix fins 388 £ Bono |\ncasa » 188 Bet Casino en Viu | Aconsegueix fins 388 £ Bono\n188 Bet Casino en Viu\nRecollir bo de fins a 388 £\nUn joc en línia Premier Destinació – Gaudir de fins a 388 £ Bono 188 Bet Live Casino Review by Thor Thunderstruck If you enjoy wagering on sports… més\nUn joc en línia Premier Destinació – Gaudir de fins a 388 £ Bono\n188 Aposta casino en viu per l'opinió Thor Thunderstruck\nSi vostè gaudeix de les apostes en els esports i jocs de joc del casino, jugar 188 Bet Casino en directe Apostes esportives per guanyar diners reals en el camí.Ells li permeten gaudir del casino en tres formats diferents. Pot jugar tant la versió de descàrrega dels jocs, reproduir-los amb un navegador compatible o gaudir-ne al teu mòbil.\nsobre 188 Bet Casino’s Online Live Gaming\n100% promoció redepósito- Agafa fins a 100 £\n188 Bet Casino en viu és una de les majors comunitats de joc en línia, la prestació dels jocs dels membres amb un toc. Alimentació de la apostes d'aquest fantàstic lloc són els pioners dels estudis de jocs en línia. Vostè pot gaudir de les obres de Microgaming i BetSoft, produint nous jocs de forma rutinària. Els jocs també es presenten d'una manera molt lúcida, incorporat bé en la seva interfície del lloc.\nMicrogaming diners reals de joc Jocs\nQuickfire seus jocs instantanis en línia patentats són la part superior de la gamma, aconseguir que els millors gràfics possibles en línia. Al lloc es pot gaudir del apostes esportives, Vegas acció jocs de taula de casino, juntament amb els jocs d'atzar en viu com crupier en viu Ruleta, Blackjack en viu i més. Si has jugat a jocs de joc de Microgaming, vostè sabrà què esperar d'ells. Sinó, Ara tens l'oportunitat de jugar 188 Casino en directe Jocs – sense dipòsit.\n188 Aposta en directe Casino també li dóna dret a alguns dels millors bons i promocions que pot gaudir amb els seus dipòsits de diners reals. Se li ofereix bonificacions de forma rutinària, deixant a vostè per triar o rebutjar un bo:\nFins £ 50 bo de benvinguda a totes les apostes esportives en directe\n100% Dipòsit Boost Bono fins £ 50 a tots els nous jugadors: Aposta 30x per mantenir el que vostè guanya!\nBoost Mobile Casino forta\n188APOSTA bingo Promo: Dipòsit de 10 £, Juga amb 40 £\nFins £ 7.000 el sortejos de premis a la Promoció de dames d'honor – No es requereixen campanes de casament!\nJoc de la Setmana: 10% Impulsar a tots els guanys de fins a 100 £\nApostes lliures i 500 £ Premi Casino Mòbil Draw\nEl casino també té una punt de fantàstiques recompenses sistema. El seu programa de recompenses li permet gaudir del millor de l'acció de joc en línia, que li permet jugar més per menys.\nLes transaccions de diners reals amb dipòsit instantani\nPer gaudir de tot l'anterior més la seva nombrosa girs gratis, i Jackpots mensual Megapot, i bons de devolució d'efectiu impressionants, haurà de fer un dipòsit a fi de qualificar. 188 Bet Casino en viu presenta amb diversos mètodes de transacció, per satisfer les seves necessitats. Podeu seleccionar entre els mètodes més comuns de transaccions en línia, juntament amb un nombre de suplents. Podeu seleccionar opcions com;\nCadascuna de les opcions a la seva disposició la seva pròpia part dels beneficis, comprovar les seves seccions de dipòsit.\nSolució de problemes i el suport d'experts!\n188 Aposta casino en viu fa assegurar-se que no s'enfronten a les dificultats mentre es juga amb ells en línia. però, Si vostè experimenta qualsevol dificultat, es pot solucionar de diverses maneres. Es pot fer referència a la seva secció de preguntes freqüents. S'han exposat algunes de les preguntes més comuns i les respostes a ells. Aquestes preguntes cobreixen la major part dels temes plantejats amb freqüència a algunes preguntes específiques del joc.\nSi la secció d'ajuda no resol les seves consultes, el seu personal d'atenció al client estan més que disposats a ajudar-lo a terme en el 188 Bet Casino en Viu. Vostè pot arribar a ells a través del seu xat en línia, correu electrònic o número de línia telefònica.\nMultitud d'opcions de joc\nbonificacions i promocions emocionants\n188 Apostar jocs de casino en viu\nSecció de preguntes freqüents que conté tutorials\nsuport ràpid temps de resposta del personal\ncasino en línia segur i fiable\nValoració i conclusió 188 Jocs d'aposta\nEl casino va poder marcar gairebé un 9, només si els pocs errors que hem tingut es resolen. En una mitjana, la 188 Aposta Live Casino ofereix una excel·lent experiència de joc en línia que vostè pot estar segur de gaudir.\nGaudir de fins a 388 £ Bono a 188Bet Casino\nDragonara Casino en Viu | Aconseguir 100% Bo de benvinguda


Pedro Farré, director de Relacions Corporatives de la Societat General d'Autors i Editores | Consumer\nPedro Farré, director de Relacions Corporatives de la Societat General d’Autors i Editores\nL'única cosa que demanem és compartir una petitíssima part dels guanys\nPedro Farré, advocat i director de Relacions Corporatives de la Societat General d’Autors i Editors d’Espanya (SGAE), és la veu més eloqüent d’aquesta entitat gestora. En un moment en què la nova Llei sobre la Propietat Intel·lectual (LPI) s’està discutint al Congrés dels Diputats, Farré apareix amb freqüència en els mitjans per difondre les raons per les quals els autors als quals representa creuen que és necessari un cànon per la còpia privada de l’obra intel·lectual.\nExisteix una certa impressió generalitzada que la SGAE està en contra de les noves tecnologies perquè escapen al seu control. Quant hi ha de debò en això?\nGens. La SGAE no només està a favor de les noves tecnologies sinó que creu que és una forma de potenciar la comunicació entre els autors i el públic. És una entitat capdavantera en l’ús i desenvolupament de les noves tecnologies. De fet, per citar només alguns exemples, en els últims temps hem signat un conveni amb l’Institut Cervantes per difondre l’espanyol a la Xarxa; hem acordat, juntament amb la nostra homònima britànica, MCPS-PRS, llicenciar els drets online i hem engegat un sistema per promocionar en Internet la música dels autors novells. Nosaltres l’única cosa que defensem és que en l’ús de les nous mitjans tecnològics no es menyscabin els drets dels creadors.\nFa set anys Eduardo Bautista no li augurava un futur prometedor als sistemes de compressió com el MP3 per la seva pèrdua (evident) de qualitat respecte al format CD. No obstant això, la realitat li ha portat la contraría i el MP3 s’ha imposat. No creuen vostès que han d’adaptar-se al món de les noves tecnologies tant en el legislatiu com pel que fa a la mentalitat que impera en ell?\nSense continguts culturals no hi hauria dispositius MP3, ni s’haurien estès de tal forma les línies ADSL La SGAE és una entitat que gestiona els drets d’autor dels seus associats; la seva comesa no és dictar lleis. La SGAE s’alegra que a Espanya, l’any 2005, la penetració de l’ADSL hagi crescut fins al 19,5% quan en 2002 era d’un 3,3%. També es congratula que si en 2004 el 10% de les llars disposaven de MP3, a la fi del passat any aquest percentatge creixés fins a un 25%. En definitiva, el sector tecnològic està creixent i això és positiu. L’única cosa que demanem és compartir una petitíssima part dels guanys perquè sense continguts culturals no hi hauria dispositius MP3, ni s’haurien estès de tal forma les línies ADSL. I els continguts els generen els creadors, el salari dels quals és el dret d’autor.\nS’ha comentat en fòrums, blogs i diferents pàgines que en la SGAE només té pes, i cobren una quantitat significativa pels seus drets, uns pocs autors. És cert?\nLa SGAE, té 85.000 associats, i cadascun d’ells percep els drets en funció de l’ús que es fa de les seves obres. Les obres tenen un nivell de difusió molt diferent; per exemple, les obres de teatre o les coreografies són diferents de les cançons o de les pel·lícules. L’important és que es gestionin els drets de cadascuna de les obres, independentment de la dimensió que tenen.\nS’atreviria vostè a assegurar que les xarxes P2P, com la d’Emuli, són il·legals, o es remetria a uns supòsits concrets? David Bravo va opinar en una entrevista en CONSUMER EROSKI que la il·legalitat només es produiria en el cas que existís voluntat clara per part de l’usuari d’exposar els seus continguts públicament.\nNo crec que s’hagin d’il·legalitzar les xarxes P2P, però als prestadors de servei se’ls ha d’exigir un cert grau de responsabilitat Sempre hem reiterat que les xarxes P2P no són il·legals, però sí l’ús que se de elles, quan el que s’intercanvia entre els usuaris són obres registrades per les quals no es paguen drets d’autor. En aquesta acció hi ha una clara vocació per posar les obres a disposició pública. I així ho han reconegut recents sentències dictades a Estats Units, Austràlia, Japó o Noruega, entre molts altres casos. Des del meu punt de vista no crec que s’hagin d’il·legalitzar, però als prestadors de servei se’ls ha d’exigir un cert grau de responsabilitat. Insisteixo que l’il·lícit és la utilització que es fa d’aquesta tecnologia amb l’únic benefici de l’ànim de lucre.\nCreu que les xarxes P2P haurien de ser sotmeses a algun tipus de control? O a algun tipus de cànon que repercutís, per exemple, sobre la tarifa que l’usuari paga pel consum d’ADSL o sobre el preu que paga pel seu disc dur?\nDes de la SGAE venim insistint que el canvi del món analògic a l’univers digital no ha d’implicar cap canvi en el tractament dels drets d’autor. El respecte als mateixos ha de ser igual al que se li ha vingut dispensant.\nEstà la SGAE en contra de la còpia privada il·limitada? Si és així, quin creuen que és el límit raonable de còpies?\nEl límit de còpies ho estableix la pròpia Llei de Propietat Intel·lectual, que autoritza la còpia per a ús privat del copista; creiem que és un dret del consumidor. L’important en la còpia privada és que funcioni sempre la compensació a l’autor; sempre que aquesta existeixi, aquesta serà raonable i nosaltres la recolzarem. És un mecanisme de difusió de la cultura, però que ha de partir del reconeixement del perjudici als autors i de la necessitat de compensar-los pel mateix.\nLa SGAE ha proposat un cànon sobre els reproductors de música, l’exemple de la qual més notori és l’iPod. Com pot explicar aquesta proposta al consumidor, que simplement exerceix el dret de copiar la música que ha adquirit legalment en un suport determinat?\nQuantes més cançons es puguin gravar en un mateix equip, menys discos originals es compraran La SGAE no ha proposat un cànon sobre els reproductors de música: des de 1987 estan subjectes a la remuneració per Còpia Privada tots els equips gravadors (no reproductors) d’obres musicals i/o audiovisuals. Si abans es pagava la remuneració sobre els equips gravadors de cassets, per què no es va a pagar sobre uns equips que permeten gravar milers de cançons, quan a més, les pròpies empreses fabricadores d’aquests ‘reproductors’ (en realitat gravadors) atreuen als compradors precisament destacant la capacitat d’emmagatzematge de cançons? Quantes més cançons es puguin gravar en un mateix equip, menys discos originals es compraran, augmentant d’aquesta forma el perjudici que des de 1987 ocasiona als titulars de les obres la possibilitat que es realitzin còpies per a ús privat legalment\nRecentment, l’advocat Javier de la Cova ha aconseguit que es reobri la causa que ell promou contra el cànon pel suport CD, sota el supòsit de l’Administració és el principal perjudicat pel mateix, ja que guarda totes les seves dades en aquests formats i paga, per tant, un cànon sobre un assumpte amb el qual no té relació la seva activitat (la còpia de material amb propietat intel·lectual gestionada per les entitats d’autors). En aquest mateix problema es veuen atrapats molts altres consumidors que no utilitzen el CD per copiar obres registrades. La SGAE al·lega que repercuteix el cànon en el fabricant, i no en l’usuari, però al final l’afectat és l’usuari perquè el consumidor acaba pagant qualsevol sobre cost en una economia de mercat. Quines solucions proposen per a aquest tipus d’activitats que es veuen injustament gravades? Haurien d’estar exempts de pagar el cànon per còpia privada entorns en els quals no s’aplica la definició de ‘entorn domèstic’ com les oficines, empreses, universitats, etc?\nJa hem comentat anteriorment que en tenir-se en compte el percentatge d’usuaris que utilitzen els suportis CD per a l’enregistrament de repertori protegit, la remuneració que s’aplica a aquests suports està reduïda en aquest percentatge. L’única solució alternativa a aquesta qüestió seria que els fabricants llancessin al mercat un suport similar al CD-R però que no pogués gravar obres musicals ni audiovisuals, però potser no els interessi perquè realment no és tan alt el percentatge d’usuaris que utilitza aquests suports pel que es diu habitualment: gravar fotografia, dades informàtiques, etc…\nVostè ha insinuat recentment que les llicències Copyleft estaven recolzades per interessos econòmics de certes empreses. Quins interessos econòmics estan, segons vostè, darrere del Copyleft?\nEls convido al fet que naveguin per determinades pàgines, en aparença alternatives, tals com Creative Commons i observin qui els estan recolzant econòmicament Els convido al fet que naveguin per determinades pàgines, en aparença alternatives, tals com Creative Commons i observin qui els estan recolzant econòmicament. Els qui volen carregar-se el model modern de drets de propietat intel·lectual, el que tant va costar aconseguir (com qualsevol dret fonamental), són alguns que volen pagar menys o fins i tot no pagar. És a dir, que volen lucrarse a costa d’els qui creen els continguts, això és, els autors. Des de la SGAE, perquè així ens ho exigeixen els nostres associats, no podem permetre que una cosa així succeeixi. És més, crec que els parlaments i els jutges de tot el món desenvolupat mai ho permetran.\nVostès han creat un tipus de contracte que permet als socis més recents regalar la seva música per la Xarxa durant els primers tres anys sense haver de pagar a la societat per cada cançó descarregada. Tenen els seus socis més antics la possibilitat d’acollir-se a un contracte similar?\nNo té relació amb l’antiguitat del soci, sinó amb el tipus d’explotació de l’obra i només en l’àmbit d’Internet. Els autors que així ho vulguin puguin distribuir la seva música de manera promocional. La diferència del nostre model és que les obres musicals no es queden per sempre en aquesta forma d’explotació de cost zero, sinó que l’autor pot, quan així ho desitgi, incorporar les seves obres al règim general.\nPer què creu que es fan ara més concerts (i més cars) que mai, segons mostren les dades del sector? Pot ser a causa de les xarxes P2P, que augmenten molt la capacitat de promoció dels artistes?\nEls concerts sempre han existit. El que hi ha és un major interès per la música en tots els formats i cadascun d’ells contribueix a l’èxit dels altres. Però el que ningú qüestiona, per exemple en un concert, és que hagi de ser gratis. Tothom sap que un concert té uns costos, que algú ha de pagar-los. Igual passa amb la resta.\nautors cànon drets obras-ca sgae


Terrassa mi ciudad ... Catalunya mi nación: El Dia, edició dimecres 19 de desembre de 1.934, pàg. 2\nEl Dia, edició dimecres 19 de desembre de 1.934, pàg. 2\nARRIBADA DEL SR. URRUTIA :: INTERESSANT LA LLIBERTAT D'UNS DETINGUTS.\nA la tarda d'ahir, arribà a la nostra ciutat, el jutge instructor militar senyor Urrutia, amb l'objecte d'adjuntar en una les tres causes que tramiten a Terrassa els jutges militars eventuals designats a l'efecte, relacionades amb la revolta del 6 d'octubte.\nUna d'aquestes causes és l'incoada per l'assalt a la presó local, fet ocorregut el mati del dia 7, en el qual fet resultaren ferits l'inspector de policia, senyor Gonzàlez, el guàrdia d'assalt Rangel, el jove Odena i altres sis ferits. Juntament amb aquesta causa, va la de la col·lisió a la carretera de Rubi, en la qual resultaren morts Josep Paysan i Gaspar i Josep López.\nAltra de les causes, és la instruïda pel tiroteig contra la benemèrita a la vila de Rubí el mati del dia 7 d'octubre, durant el qual resultà mort el guàrdia civil Alexandre Lorca i ferits tres guàrdies més.\nLa tercera és la instruïda pel tiroteig que s'entaulà al Raval, davant l’Ajuntament, on resultaren tres paisans ferits.\nEl senyor Urrutia aprofitarà la seva estada, en aquesta localitat que durarà tres o quatre dies, per a practicar diligències relacionades amb el sumari que s'instrueix contra Ernest Navarro i Mur, acusat d'haver participat en l'atracament comès fa dies en un cafè de la carretera de Castellar anomenat «Bar Escola».\nL'alcalde gestor senyor Llongueras, ha visitat el delegat de l'Estat, senyor Carreras Pons, per interessar-se per la llibertat d'uns individus de Terrassa que es troben detinguts com a pressumptes complicats en el darrer moviment revolucionari\nELECCIÓ D'UN VOCAL COOPERADOR.\nEn la reunió del Ple de la Cambra Oficial de Comerç i de la Indústria d'aquesta ciutat, es va procedir a cobrir una vacant de Vocal Cooperador, i resultà elegit per al dit càrrec, el senyor Josep Barceló i Vallhonrat.


La Fundació Marjal se suma al projecte musical de l'Orquestra Filharmònica de la Universitat d'Alacant. Actualitat Universitària\nLa Fundació Marjal se suma al proje..rmònica de la Universitat d'Alacant\nL'Orquestra Filharmònica de la Universitat d'Alacant (OFUA) compta des d'avui amb la Fundació Marjal com a nou patrocinador que s'uneix a aquest projecte musical. El rector de la Universitat d'Alacant, Manuel Palomar, en qualitat de president de la Fundació General de la UA, i Francisco Gómez Andreu, president de la Fundació Marjal, han signat aquest matí en el despatx rectoral, un acord de col·laboració per l’esmentat patrocini. Tots dos han estat acompanyats pel vicerector de Cultura, Esports i Política Lingüística, Carles Cortés; la directora de la Fundació Marjal, Sofia Blasco; la directora de la Fundació General de la UA, Lucía Gomis; el director del Secretariat de Promoció Cultural i Lingüística, Josep Ochoa, i pel director titular i artístic de l'OFUA, Mihnea Ignat.\nEl rector ha destacat la importància d'aquest nou acord de patrocini i “la gran repercussió que estan tenint els concerts de l'OFUA, a més del seu encert formatiu i la seua dimensió solidària”. Així mateix, Francisco Gómez, president de la Fundació Marjal, ha assegurat que “és un vertader plaer poder recolzar aquests meravellosos músics que componen l'OFUA”. La Fundació Marjal té entre les seues finalitats, la promoció i el desenvolupament de tota classe d'activitats, culturals i artístiques.\nEl vicerector Carles Cortés ha anunciat que el patrocini de la Fundació Marjal anirà destinat concretament als Concerts d'Estiu de l'OFUA. Els concerts es duran a terme durant la primera setmana de juliol, amb un total de quatre concerts a Villena, Oriola (amb la novetat d'actuació a l'aire lliure), Monòver (per primera vegada) i en l'ADDA.\nEl director titular i artístic de l'OFUA, Mihnea Ignat, ha avançat que aquests concerts comptaran amb un reconegut i jove solista de violoncel, Stefan Cazacu.


A un any de l'1-O perdura el trauma de les càrregues policials a les escoles - El Gerió Digital\nMolts centres encara no han cobrat de les asseguradores per les destrosses\nDimecres, 26 de setembre de 2018 09:30h\nDos policies s'emporten un home de l'Escola Bruguera de Girona © ACN\nEl record psicològic i material a les escoles continua oberta un any després del referèndum de l'1-O. Centres educatius on es van instal·lar les urnes reviuen l'"impacte" de l'actuació policial d'aquella jornada i alguns d'ells ressalten que algunes "ferides" encara estan obertes.\nMentre alguns asseguren que s'ha treballat per tornar a la "normalitat", altres remarquen que no s'han recuperat del "xoc". Portes esbotzades, vidres trencats, ordinadors perduts, són part del balanç d'aquell dia. Els centres han reparat els desperfectes causats per l'actuació policial, però en molts casos es va fer amb recursos propis i pendents encara de si les assegurances assumeixen aquest cost.\n"Jo també hi vaig ser"\nA Girona, el record de les càrregues policials a l'Escola Verd encara és ben viu. Aquí, la policia va entrar-hi per la força, saltant la tanca exterior, donant cops de porra i llançant trets a l'aire. Una portaveu de l'AMPA, Assumpció Rodeja, explica que moltes famílies van quedar colpides i agraeix el suport rebut per part de la Generalitat per ajudar-les a superar el tràngol.\nEntre d'altres, els alumnes van comptar amb l'ajuda d'un equip de psicopedagogues i també es van dur a terme tallers vinculats amb el tractament de les emocions. "Això va ajudar les famílies a afrontar les pors que van patir durant aquella situació tan dura i violenta", explica Rodeja.\nAra, un any després de l'1-O, l'AMPA vol allunyar-se de la "negativitat" que suposa la imatge de la policia entrant a l'Escola Verd. "Ho hem viscut, ho tenim a la ment i no ho oblidarem; però pensem que allò que cal rememorar és la il·lusió i la implicació de tota la gent que va fer possible el referèndum", diu Rodeja. "De poder dir: 'Jo també hi vaig ser'", hi afegeix.\n"Allò que es va viure va ser un moment de germanor impressionant", diu una altra portaveu de l'AMPA, la Sònia Moret. "Primer per defensar les escoles i després per fer possible que es pogués votar", explica, recordant que quan es va poder reobrir el col·legi electoral, es van arribar "a formar cues d'hora i mitja" davant les urnes.\nPer això, aquest dissabte l'AMPA de l'Escola Verd recrearà l'ambient que es va viure la vigília de l'1-O (quan ja de nit van rebre la visita de l'aleshores president Carles Puigdemont). Es farà un sopar de germanor i aquells qui vulguin es podran quedar a dormir al col·legi. Diumenge hi haurà un esmorzar popular, un dinar de germanor i tothom qui ho desitgi podrà tornar a votar.\nPer això, a l'Escola Verd hi haurà una 'urna clandestina', que arribarà en cercavila. En aquest cas, a més de la casella del Sí/No, les paperetes tindran un espai per "exercir la llibertat d'expressió i escriure-hi missatges", concreta Moret. Dilluns a la tarda es farà el recompte de vots i es penjaran els missatges a la tanca de l'escola (on els alumnes hi hauran pintat un mural per a la convivència i la resolució pacífica dels conflictes).


Un altre invent: 29 pendents\nkweilan 2 de febrer de 2009, a les 21:49\nDe tots els que he llegit i tens a la llista, em quedaria amb el roig i el negre (vaig fer un post). També hi ha El nom de la rosa que em va agradar molt. La continuació de la Lisbeth Salander te'l llegiràs en un moment...A mi també se m'acumulen a la tauleta de nit...necessitem vacances per posar-nos al dia!!!\nXeXu 3 de febrer de 2009, a les 1:07\nVols creure que de tota la llista només he llegit 'La catedral del mar', i d''Un món sense fi' porto unes 200 pàgines, però va per llarg?\nJo sóc com tu, en tinc la tira, no els vull ni comptar, però ja estic pensant en els que em compraré. A més, com que a la feina diuen de llegir-se llibres conjuntament, ja m'he desquadrat tot l'organigrama.\nA veure, et faig cinc cèntims d'allò que portes dies esperant que et digui, i ara potser et decebrà. Es tractava de fer un blog per penjar ressenyes literàries, però que no fos tancat, que fos una contrassenya pública de manera que tothom hi pogués penjar ell mateix les cròniques (així s'estalvia feina d'anar publicant el que t'envien). I les cròniques es podrien penjar conjuntament al blog de cadascú, i allà.\nLa gràcia és que força gent fa ressenyes, però alguns, com jo, només parlem de llibres que ens han agradat. Allà es podrien penjar totes, i agrupar-les per diferents ressenyes d'un mateix llibre, per diferents autors, de manera que es generés una mena de base de dades, en format blog, on recórrer per trobar opinions sobre llibres, a l'hora de triar-ne algun per llegir.\nNaturalment això requereix un manteniment, i per això necessitava suport d'altra gent, i per això vaig pensar en tu, però ara em venen també altres noms al cap com la Bajoqueta o la mateixa Kweilan.\nBé, t'ho he explicat per sobre, i com et deia, veig molt coll avall que hi pogués dedicar estona. En el seu moment vaig haver de triar si treure a la llum la idea de c@ts o aquesta, i va guanyar c@ts. És una idea que tinc latent, i no sé si tècnicament seria possible (els blogs aquests crec que accepten només 100 autors diferents), però em faria gràcia que fos un lloc on els lectors hi deixessin ressenyes, i els possibles lectors les consultessin.\nI això és, ja veus quina gran cosa.\naristocrataiobrer 3 de febrer de 2009, a les 9:18\nels viatges de Gulliver són extraordinaris\nJoana 3 de febrer de 2009, a les 20:44\nDoncs no sé pas que dir-te, tens alguns que jo també tinc pendents al prestatge, hi ha d'altres que ja fa tant de temps que he llegit, com El Nom de la Rosa, que ja potser ni recordo, molt xulo. La catedral i el món sense fi, más de lo mismo, pseudoliteratura d'aquesta que ja ens està bé, a mi el món sense fi em va decebre.\nJordi Casanovas 3 de febrer de 2009, a les 22:41\namb tres d'acumulats ja faig però un el tenim en comú.\nAnna 4 de febrer de 2009, a les 13:38\nEls que he llegit:\n* Agatha Christie a mi m'agrada molt, tot i que ara no recordo exactament aquests títols\n* El noi del pijama de ratlles: a mi no em va agradar, però sóc l'excepció... per mi, millor veure la peli :)\n* El nom de la Rosa i El retrat de Dorian Grey: són molt bons, però es poden fer pesats.\n* La catedral del mar: em va agradar.\n* Marina: al seu estil, començar bé però perd ritme. Ara bé, si t'agrada l'autor, t'agradarà.\n* Pandora al Congo: és bo, però clavat al primer que va escriure.\n* Qumaran: em va agradar, però el vaig llegir fa molts anys.\n* Tots els Contes I i II: sí, sí, sí!!!\nApa, espero que et serveixi la meva opinió :)\nL'Espolsada llibres 5 de febrer de 2009, a les 17:04\nL'Espolsada llibres 5 de febrer de 2009, a les 17:08\nL'Espolsada llibres 5 de febrer de 2009, a les 17:14\nEl retrat de Dorian Grey del Wilde!\nMireia 5 de febrer de 2009, a les 19:34\nKweilan: això de les vacances m'agrada\nXexu: jo sí que m'hauria de fer un organigrama per tal de col·locar-los tots! Comporteu el Sirmarilion?\nJoana: potser nosaltres també hauríem de fer com en Xexu i comentar-los a la feina\nAnna: ei, tota una crítica literària en poques paraules. Merci\nL'Espolsada: a veure si em deicideixo\nManel 8 de febrer de 2009, a les 10:27\nEls altres fes tu mateixa la tria.\nUn que passava per aquí, que per aixó está....Un altre invent.\nMireia 9 de febrer de 2009, a les 17:48\nBenvingut al blog, Manel. Tindre en compte les teves recomancions


CTESC | Dictamen 15/2009\nInici > Documents > Dictàmens > 2009 > Dictamen 15/2009\nsobre el Projecte de decret d'aprovació dels estatuts de l'Agència Catalana de Turisme\nNorma aprovada: Decret 192/2009, de 9 de desembre, d'aprovació dels Estatuts de l'Agència Catalana de Turisme\nEl Govern ha acceptat una observació referida al fet que les entitats municipalistes tenien doble representació en el Consell General de Participació i s’ha suprimit aquesta doble representació\nEl CTESC considera que l’Agència Catalana de Turisme és un bon instrument per la promoció de Catalunya com a destinació turística de referència. Es posa de manifest que aquest objectiu serà difícil d’aconseguir si no es compta amb la participació equilibrada de tots els organismes, estaments, i entitats interessades en el sector. Es demana que la composició del Consell de Direcció sigui equilibrada en la representació i la defensa de tot el territori català.\nTambé es posa de manifest que si la Llei regula la possibilitat que s’incorporin com a membres del consell de Direcció representants de les empreses o les associacions d’empreses interessades en la promoció turística per mitja d’entitats sense ànim de lucre, el Decret no hauria de limitar-ho a una sola entitat. Es considera que en el Decret s’haurien de contemplar els criteris que emprarà l’administració per a la designació i selecció de les diferents entitats sense ànim de lucre. Pel que fa a la redacció actual del Decret sobre el fet de que l’aportació de l’entitat sense ànim de lucre no pugui ser inferior a la menor de les aportacions de la resta de persones membres del Consell de Direcció, es considera que això podria provocar una discriminació per motius econòmics.\nPel que fa a la composició del Consell General de Participació desenvolupada en el Decret amb una minoria de representants de la Generalitat s’assenyala que podria entrar en contradicció amb el que estableix la Llei, que la Generalitat ha de tenir el mateix nombre de representants que el que conformen la resta de membres del Consell General de Participació. Es posa de manifest que en la regulació de la composició s’ha de separar el que són agents socials, de les altres entitats. Es considera necessari que es clarifiqui la fórmula de participació econòmica de les entitats de participació pública.\nEs recomana que es designi un representant del sector empresarial de l’agroturisme al Consell General de Participació ja que es considera necessari diferenciar els establiments de turisme rural en establiments d’agroturisme i allotjaments rurals.\nPimec ha presentat un vot particular en el que mostra el seu desacord en què la participació privada en aquesta entitat de dret públic es faci mitjançant una aportació econòmica. També considera que la fórmula que ofereix el Decret no garanteix el principi d’igualtat de condicions en l’accés als òrgans de decisió de l’Agència. Demana que es faci una reformulació de la norma per propiciar la participació de les pimes turístiques catalanes en aquest organisme.


Manifest de rebuig al pla urbanístic de Riumar | Candidatura d'Unitat Popular\nLa Comissió territorial d'urbanisme de les Terres de l'Ebre aprovava la setmana passada una part del planejament de la urbanització de Riumar a Deltebre, el Pla del sector Riumar I-IV, que abasta una superfície de 55,48 hectàrees, i suposa completar la urbanització pel costat oest, on es podrien arribar a construir 400 habitatges nous i un hotel. L'Ajuntament de Deltebre, governat pel PSC, i Esquerra, que fins ara havia estat al capdavant del consistori, han mostrat la seva satisfacció per aquesta decisió. La segona fase, el segon pla parcial, de 700 habitatges més, també disposa del vist-i-plau de la comissió d'urbanisme.\nLa CUP Deltebre manifestem la nostra oposició a aquesta ampliació de la urbanització de Riumar, on es podrien arribar a construir fins a tres hotels, a càrrec d'inversors russos, uns 1.200 habitatges nous i 400 amarradors del nou port esportiu. Malauradament, la Costa Daurada s'ha caracteritzat pel lligam que es fa entre turisme-especulació i destrucció del territori. De fet, de moment només hem pogut veure que el que és un fracàs és el model territorial que s'ha imposat en els últims temps, provocant l'esclat de la bombolla immobiliària que ha fet esclatar la crisi econòmica en bona part. Tot i que aquest model hagi estat un fracàs, es segueix promovent un model urbanístic especulatiu de creixement il·limitat, que ens ha portat a la crisi en la que ens trobem immerses. Així doncs, hem pogut constatar que aquest model no és l’adequat, ja que amb les seves macrourbanitzacions, provoca grans impactes sobre el nostre territori ja siguin ambientals, energètics, econòmics i socials. Això resulta encara resulta més preocupant si, com en aquest cas, els terrenys elegits formen part d’una zona sensible mediambientalment, com és el Delta de l’Ebre.\nEls Països Catalans són un territori privilegiat pels seus valors paisatgístics, naturals i culturals que cal conservar i gestionar per assegurar la nostra qualitat de vida, la de les generacions futures i la memòria històrica. Tanmateix, el model socioeconòmic imperant segueix comportant un greu desgavell territorial, econòmic, ambiental, cultural i social. Continuen les agressions generalitzades a causa de l’especulació i la planificació inadequada del territori. Els nous desenvolupaments urbans no responen tant a l’increment demogràfic, com a la pròpia dinàmica capitalista: la construcció i l’habitatge esdevenen uns dels principals sectors d’inversió econòmica, no resolent així les demandes i necessitats reals de la població. Podem constatar la gran quantitat de vivendres buides que hi ha a l’urbanització i fins i tot d’abandonades a mig construir. Quan s’avalua el benefici sobre l’ocupació laboral d’un projecte d’aquests tipus, cal tenir en compte no solament la creació de llocs de treball, sinó la seva estabilitat, la seva qualitat i la coherència del tipus de treball amb la dignitat de les persones, així com les oportunitats reals per als treballadors locals. Un model turístic com el proposat pel projecte porta associat llocs de treball precaris, temporals i de baixa qualitat, una corrent que ens portaria de nou a la situació de greu crisi socioeconòmica com l’actual: manca de formació, minimització de l’emprenedoria, reducció de les inversions locals i immediatesa en la situació laboral.\nRebutgem un tipus de turisme que depengui totalment del sol, basat en les 5 “s” (sun, sex, sea, sand i sangria), i amb una massificació que provoque una excesiva concentració de residus. Demanem inversió a la zona, però no per continuar amb la seva artificialització, decadència i degradació, sinó per recuperar ambientalment el Delta de l'Ebre. Mostrem el nostre rebuig a aquest pla d’urbanisme i demanem una moratòria en l'execució de tots aquells plans i projectes que malmetin els espais lliures. Sentim la responsabilitat de treballar per un nou model territorial que tingui en compte la matriu territorial, els espais naturals, on estan inmersos els nostres pobles, i evitar que el creixement urbanísitic especulatiu l’engoleixi. Cal doncs repensar i obrir un debat profund, participatiu i, sobretot, transparent sobre quin model de creixement, quin model econòmic i quin model de territori volem en el futur, afavorint la participació de tots els actors implicats en els conflictes relacionats amb la planificació o gestió del territori mitjançant l’establiment de processos participatius amb normes de joc transparents i consensuades entre aquests, tant pel que respecte a les entitats d’estudi i defensa de la natura com de l’estament científic en general, garantint en tot moment l’eficàcia de les aportacions efectuades i l’eficiència del procés.\nReclamem així, que es posin en marxa nous models participatius per una consulta pública real i efectiva, que permeti un planejament urbanístic, territorial i d’infraestructures basat en un veritable consens. Més enllà de l’insuficient model de democràcia representativa actual (partitocràcia), cal un nou marc democràtic que possibiliti a la ciutadania implicar-se en la presa de decisions públiques.


25 adults de la història de terror infantil que encara els persegueix fins avui\n1. Vaig conèixer un nen que va assassinar el seu propi pare\n'Al meu barri hi havia un nen que no li agradava a cap dels gossos. Cada vegada que passejava per la quadra, tots els gossos del barri es brollaven i escorçaven com un boig al noi. Un dia va agafar en préstec un bat de beisbol a un veí i va tornar a casa i va assassinar el seu pare amb ell. Després que va anar a la presó, el seu germà petit va començar a passejar per la quadra i va endevinar què, a cap dels gossos tampoc li agradava. ' - Biercemountain\n2. La meva mare va admetre que era una criminal endurida\n'Bé. No puc parlar d’altres nens, però mai m’oblidaré de petit, durant un dels pocs moments coherents que la meva mare va tenir entre abusar d’assassins i altres complements mèdics, només va dir que enlloc va dir: “Jo i els teus oncles ho vam fer Algun dia, quan érem nens, el vostre avi ens va fer fer-ho.\nJo era com ... quines coses?\n'Vam entrar a les cases, vam robar, vam atropellar gent, vam robar vehicles' i jo era com 'Però mai no vau matar ningú, oi?'\nVa tenir aquesta mirada tan allunyada als seus ulls i em va dir: 'Vaig a canviar de tema, no?'\nJo tenia 10 ... certes preguntes mai no van respondre. ” - rayned0wn\n3. La seva mare el va colpejar amb un penjador fins que es va separar\n'No era realment un nen, però estava en un' centre tutorial 'que acollia estudiants de totes les edats. Hi havia aquest nen d’entre 8 i 9 anys que era alegre, rígid, intel·ligent i intel·ligent i maldestre. També li agradava robar coses, ens va robar les coses diverses vegades. Un dia va agafar la meva papereria (vaig oblidar exactament què era), va viure el bloc següent pel que vam anar allà per recuperar-la. La seva mare ens va escoltar, la va trucar a la sala d'estar, i davant nostre vam començar a colpejar el nen amb un penjat per abrigos de plàstic fins que es va dividir en 3 parts. Estava molt mortificada ... i ho sento molt. El pobre noi va cridar i va plorar, però la mare va continuar malgrat els nostres súbdits per deixar-lo anar.\nAra penso que l’alegre facultat i l’enganxada del nen eren probablement una crida silenciosa a prop d’algú que pogués evitar els cops a casa. I va robar coses per cridar l’atenció. Ho sento fins avui mateix ”. - vannamei\n4. Va sodomitzar el seu propi germà\n'Hi havia un nen del meu equip de beisbol de cinquè de primària que tenia dos germans bessons. L’un petit germà era realment tranquil i educat, l’altre era molt fort i desconcertat. Al final, el nen del meu equip de beisbol em va dir que el germà bessó súper fort i desagradable ha estat atrapat sodomitzant el seu germà bessó tranquil i educat en diverses ocasions i que els seus pares no ho van fer res. Els germans bessons eren més joves que nosaltres. ' - Taxidermykangaroo\n5. El seu pare li va batre la merda i li va trencar la mandíbula\n'Vaig anar a casa dels meus companys l'estiu del '79 a jugar a beisbol. Bé, va entrar per agafar menjar per a ell mateix abans de començar i va deixar caure accidentalment la ampolla de llet de vidre a terra. Ni tan sols 5 segons més tard, el seu pare se li acosta i comença a batre la merda absoluta. A la meitat del compàs, em mira directament, dempeus a fora per la finestra i em dóna la mirada més assassina que he tingut. Mai vam jugar a B-ball aquell dia, va anar a l'escola uns dies després i tenia 2 ulls negres i una mandíbula trencada sobre la llet vessada. 38 anys després, i segueixo sent el millor amic amb ell, va tallar tots els contactes amb la seva família i ja no en parlava. ' - YourBoyFrodoge\n6. El seu padrastre la violava regularment\n'Això no em va passar directament, sinó al meu BFF, que estava traumatitzat. Teníem uns 12 anys.\nBFF es va allotjar a la casa d’un amic mutu. Es va despertar del padrastre de l’amic que intentava molestar a l’amic i amiga dient-li 'si us plau ... no ... no aquesta nit'.\nL’endemà una amiga li va dir a la seva mare perquè la molestació anava passant una mica i s’estava escalant. La policia va trucar. El meu BFF va haver de declarar. L’estupat es va divorciar ràpidament i va anar a la presó ”. - Total_Dick_Move\n7. La seva mare la va punxar a la cara\n'Ahir, una de les meves amigues em va explicar com la punxava la mare a la cara i que sagnava i com va arribar un cop de puny amb la mare i va guanyar (com en la meva amiga). Ho deia tan casualment, era tan estrany. Hi ha coses estranyes en aquesta llar. ' - No sóc famós\n8. Va ser un cuiner de metà i el principal proveïdor de la nostra ciutat\n'Tenia alguns problemes a casa quan tenia uns 13 o 14 anys i una noia de l'escola, Tracey, que no coneixia tot bé, em va oferir que em quedés amb ella. Ella em va dir que podríem viure amb el seu pare, i va parlar de com era de bo, etc.\nAixí que anem a trobar-nos amb el seu pare. És un noi molt gran, amb una gran quantitat de tatuatges mal fets i les restes d'un mullet amb una aparença grassa, que està malament a la part superior. Porta uns texans i una armilla de cuir i, per ser sincer, sembla bastant esquiva, però té una núvia elegant i bonica amb ell que sembla simpàtic, que a mi em va agradar. Ens enfilem al cotxe i ens dirigim cap a una casa que aparentment acaba de treure Tracey. M’han dit que esperés al cotxe amb el seu pare mentre Tracey i la núvia del pare van entrar a dins per recollir la roba de Tracey.\nAixí, estic asseguda al cotxe amb un bon pare, que em mira al retrovisor. Comença a fer-me un munt de preguntes sobre l’escola, etcètera i em planteja si em tinc nuvi. Estava molt incòmode amb la conversa, que sembla que gaudeix. Ha deixat de mirar-me al mirall i s’ha girat cap a la cara posterior. Ell es va llepar els llavis i va somriure aquest somriure somrient i em va preguntar si sóc verge. No sabia què dir, però alguna cosa en mi em va dir que no, així que ho vaig fer. Sembla irritat per això i es torna a enfrontar al front de la mateixa manera que Tracey i la seva xicota tornen.\nConduïm una bona estona i m’adono que sortirem de la ciutat. Acabem finalment en una propietat rural envoltada de matolls. La casa ha vist dies molt millors.\nEn aquest moment ja és fosc. Ens endinsem i el pare de Tracey ens porta un enorme pot d’escabetx ple de males herbes i el dóna a Tracey i jo. Ens ofereix vi de bóta i ell i la seva xicota desapareixen. No he menjat i no estic gens a gust, així que gairebé no fumo res. Estic nerviós i no em sento segur. Tracey es baixa de la cara i finalment ens adormim al sofà de la sala. L’endemà, vaig a anar a la ciutat amb la xicota i emprenyo a buscar un altre lloc on quedar-se.\nMolt esquiva, però cap mal, cap falta, oi? Tot i així, resulta que el pare de Tracey no és el seu pare. Ell és el seu xicot de la seva mare (la seva mare està en mal estat), que és una cuinera meth i el principal proveïdor de la ciutat en la qual vaig créixer. Ell i la seva xicota dirigeixen un negoci secundari on porten les noies joves al seu lloc, les follen. augmentar el consum de drogues i l’alcohol, després filmar-les en tres situacions (amb el pare i la núvia) que venen.\n500 milers remake\nNo sé si les coses haurien anat d’una altra manera si hagués tingut el vi o fumés més olla. Sé que una noia de l'escola que tenia 2 anys per sobre de mi va acabar en una de les seves pel·lícules aquell any. ' - ThriftShopKnickers\n9. Va obligar els seus fills a mantenir relacions sexuals entre ells\n'La meva germana petita tornaria a casa dels seus amics i em va explicar com el pare els revisaria periòdicament a les últimes hores de la nit i em va dir a la meva germana si tenien por que poguessin dormir al seu llit. També va dir que els seus amics, el germà bessó, dormirien regularment amb ells i estarien molt a tocar amb la seva germana. Vam deixar de deixar-la dormir allà i aproximadament un mes després el pare va ser arrestat per haver-se molestat els fills i obligar-los a mantenir relacions sexuals entre ells. Es va matar a la presó. - themotherofpuppies\n10. El pare va contractar un atacant per assassinar la mare\n“Bé, el meu millor amic quan era petit vivia en una casa pairal. Casa literal i humida. Semblava que va tenir la vida perfecta per a un fill adoptiu. Potser teníem 9 anys i tota la seva vida va caure en un instant. El vaig xocar accidentalment a la cara quan estàvem a golf i necessitava una cirurgia plàstica per corregir el dany (tant per culpa nostra, no es va pressionar cap càrrega), i es va traslladar poc després. Vaig pensar que em odiaven i per això es van mudar perquè ja no volien veure'm.\nEl que va passar realment va ser que hi havia hagut problemes entre el pare i la mare durant molt de temps, i va provocar que el pare contractés un Hitman per matar a l'esposa, però el Hitman va començar a dir-li que el seu marit ho feia. Això porta a divorciar-se, perdre l’enorme casa i anar per diferents camins. No em vaig assabentar d'això fins als 13 anys quan vaig rebre una carta al correu que deia que volia ser amic. No ho érem Vivíem massa lluny ... Va xuclar. ' - Museus\n11. Tota la família va desaparèixer per fora\n'Si un compta amb un company de classe de la meva persona desaparegut.\nQuan tenia deu anys, a mitjans dels anys 70, la meva família i jo vivíem en una zona rural on l'agricultura i la tala es col·lapsaven. La meva família tenia antigues poblacions a la zona, però s’acabava una cultura que tenia cent anys. La gent marxava en cotxe. Això significava que hi havia una gran quantitat d’habitatges barats disponibles, però no funcionava. La situació de l'habitatge va atreure el que es podia qualificar de «crosta rural» com a punteria abans que existís la crosta punk. Els locals els van anomenar gossos salvatges, ja que eren perillosos, arrasats i es movien en grans paquets. La meva escola eren estudiants de dos terços que provenien de famílies de gossos salvatges. Els meus pares eren molt oberts i es portaven bé amb ells; la majoria del districte va embrutar els gossos salvatges.\nL’hivern d’aquell any, la meva tieta materna va morir en un accident de cotxe. Vivia a 300 quilòmetres de distància. La meva mare estava angoixada. Va marxar immediatament per ajudar el meu oncle. El meu pare es va quedar, però va reservar un vol per al proper divendres a les 19:00 i després va començar a buscar algú que em cuidés.\nNo hi havia ningú disponible. Estava desesperat i el va mencionar quan va venir a recollir-me de l'escola divendres a la tarda. Una dona anomenada Beth es va presentar voluntària. Beth va tenir una filla Annella a la meva classe. El meu pare va saltar a l'oferta, en realitat em va deixar allà i llavors. Ni tan sols tenia roba, només va lliurar les claus de casa nostra a Beth.\nBeth era un dels gossos salvatges. Annella sempre venia a l'escola bruta, amb roba esquinçada. Amb prou feines la coneixia. Crec que el meu pare va suposar que érem amics perquè érem a la mateixa classe. De fet ni tan sols sabia on vivia.\nDesprés que el meu pare marxés, ens vam pujar al cotxe. El meu estómac es roda. Intento voler contenir les llàgrimes que venen. Em dic que no podríem estar molt lluny de casa d’Annella. Puc aguantar el plor fins després amagar-me al bany. Però quan Beth es va allunyar, el cotxe va anar en la direcció equivocada. Vam baixar per la vall, després cap amunt a les muntanyes i tornar cap a les terres de conreu a uns 20 quilòmetres de l’escola.\nVaig començar a entrar en pànic; Beth em va tranquil·litzar:\n'Acabem de quedar-nos al lloc d'un amic en aquest moment ...'\nVaig veure un moment fugaç de confusió a la cara d'Annella després de dir-ho.\nEns desviem de la carretera principal i ascendim per un camí de terra més estret, finalment aparquem davant una antiga barraca. La pintura escampava, creixent líquid sobre la fusta, el sostre es va rovellar el maó vermell. El porxo rodó s’enfilava violentament per un costat. Estava situat a la vora d’un camp d’amuntegament. Al costat de la barraca hi havia un bosc dens. Al voltant de la casa hi havia almenys una dotzena de cotxes, alguns sinistres, un de fet cremat. Vint persones com a mínim, van descansar al porxo fumant, xerrant, bevent te. El fum sortia de la xemeneia. Vaig estar tremolant, subestimat per una vetllada a la muntanya. A la casa estava tacat de fum, però càlid i ple de gent encara més que fora. Cada habitació tenia sacs de dormir col·locats a cada polzada d'espai. Vaig preguntar a Annella si era festa. Es veia sorpresa de la pregunta.\nLa primera nit, la gent acabava d’arribar. El soroll i el moviment em van ajudar a oblidar la meva ansietat. Un home tocava guitarra. La majoria dels adults bevien intensament, fort i ocasionalment, lluitant. Un home va passar davant meu i es va orinar sobre ell. Quan tot va morir, cap a les tres de la matinada, Annella i jo, ens vam anar a dormir.\nQuan ens vam despertar cap al migdia, la gent encara dormia a tot arreu. La Beth ens va fer cansalada i ous. Va dir que em duria dilluns a casa meva i em portaria roba neta. Després d’esmorzar, em va donar algunes de les coses que duia a Annella. Eren massa grans sobre mi i feien olor.\nDissabte va ser divertit. Vam jugar amb el gos d'Annella i un grup d'altres nens de gossos salvatges que havien arribat durant la nit anterior.\nDissabte a la nit era una còpia en carboni de la nit anterior. Al voltant de mitjanit, vaig començar a assentir. Beth va posar Annella i jo al llit junts al seu llit. Malgrat la rauxa reunió, vam deixar-ho de seguida.\nEl meu següent record és despertar-me de cop. No sé quant temps vaig estar adormit. La casa era freda i fosca i molt tranquil·la. Hi va haver un raig de llum. Annella es va despertar també; tots dos estàvem confusos. Annella va cridar a Beth. Res. Tornada a trucar. El mateix resultat. Tot i el fred i la foscor, vam decidir aixecar-nos. Acabem de posar els peus a terra i BANG !! Va sortir fora de casa, just a la paret del capçal del llit. BANG !! a l’altra paret. Vam cridar, vam sortir al rebedor. Tots dos estem trucant a Beth per llavors. Encara no contesta cap resposta. BANG !! Aquesta vegada prop de la porta principal. Correm d’habitació en habitació. La casa estava completament buida. Hi havia ampolles de cervesa al terra, acabades d'obrir. El foc s’havia apagat. Vam mirar un rellotge. Eren les 2.48 hores. Annella i jo comencem a xafar. No podrem pensar què hauríem de fer, vam tornar al llit i ens vam amagar sota les cobertes fins que va sortir el sol.\nL’alba no va millorar la situació. La casa encara estava buida. Al ser força remot, no hi havia telèfon. Tenia molta por en aquest moment. Annella estava aterroritzada. Els dos ens vam enfonsar. Annella volia quedar-se posada. Potser la seva mare tornaria. Vaig tenir una sensació realment dolenta i volia anar als veïns. Al final vam decidir esperar fins al migdia i, si ella no havia tornat, ens dirigiríem a peu als veïns, que es trobaven a aproximadament una milla de distància.\nEl migdia venia i se n’anava. Vam marxar cap als veïns. A l'exterior hi havia moltes vies de pneumàtics. Els cotxes estaven desapareguts, excepte el naufragi cremat.\nVam acabar només tenint que caminar uns 800 metres abans que ens trobéssim amb un pagès que arreglés la seva tanca. Ens va conduir a una botiga general –que era on es trobava el telèfon més proper– i va trucar a la policia.\nLa policia va venir i ens va fer preguntes després vam sortir a la casa per investigar. Entre quan sortíem i a les cinc de la tarda, quan van arribar a la barraca, la casa estava netejada. Sense mobles. Sense escombraries. Ni tan sols el sutge a la xemeneia.\nEls meus pares van tornar immediatament. Estava molt contenta de veure-les, vaig plorar. Va ser un any abans de que estava feliç de tornar-me a separar.\nEl que va seguir va ser el desvetllament d’un misteri complex. Ràpidament es va fer evident que Beth feia servir un nom fals. No han trobat cap registre del naixement d'Annella. Annella no sabia on va néixer, però va dir que la seva mare li va dir que havia nascut en una granja comunitària anomenada Brevlow. No s'ha localitzat cap propietat amb aquest nom. No coneixia els noms de les ties ni els oncles, els avis ni tan sols el pare. Tots els adults que coneixia estaven a la casa aquella nit. Annella ni tan sols sabia que estaven en cuclilla. Ningú de la zona ni tan sols havia sabut que els gossos salvatges vivien en aquesta casa.\nEls membres d'altres grups de gossos salvatges van ser entrevistats. Els grups no es van creuar gaire, de manera que poques vegades se sabia molt sobre els altres. No van saber res de nou.\nLa policia va preguntar a Annella i jo tot tipus de preguntes, però no vam poder afegir res. Vam dormir amb el que passés.\nAnnella va romandre amb nosaltres fins que es va determinar que no es podia trobar cap familiar i va passar a ser en un servei d’acolliment, després d’això, mai no la vaig parlar. La he buscat a Facebook sense èxit\nLa cobertura mediàtica escassa perquè la policia va declarar un cas d'abandonament infantil i que intentaven protegir la identitat d'Annella. Això no va fer res per aturar les xafarderies. La estranya naturalesa de la història va portar a Annella i jo a ser titllats de mentideros. Annella se’n va anar, però l’etiqueta es va enganxar fins que vaig marxar per anar a la universitat.\nDes que vaig arribar a l'edat adulta, comprovo el misteri cada pocs anys. Durant les dècades posteriors, mai no s'ha trobat cap rastre de Beth ni de festers. De fet, ni una sola pista fresca ni les autoritats mai van identificar positivament cap dels desapareguts, inclòs Beth. ' - aparells de dutxa\n12. Va fingir que el seu marit era el seu pare\n'La meva germana gran era amiga a l'escola secundària amb una noia que s'acabava de traslladar a la ciutat. Després de passar una estona amb ella, la meva germana va començar a sospitar que havia estat maltractada sexualment pel seu pare. Agafava al seu amic i al seu pare totes vegades, essent una mica massa íntim per a una relació de pare i filla.\nQuan la meva germana no va poder convèncer la seva amiga que havia de comunicar-ho, la meva germana ho va denunciar ella mateixa.\nResulta que el seu pare no va ser molestat sexualment pel seu pare. No era la seva filla en absolut, ella era la seva dona. Es van casar legalment en un altre estat, però el darrer lloc on van viure va ser tan arrasat per un home de 22 anys que tenia una dona de 16 anys que van decidir fingir ser pare i filla en una nova ciutat. ' - Galaxy_Ranger_Bob\n13. El meu avi va enverinar la meva àvia amb verí de rata\n“La família més esgarrifosa que mai he conegut és la meva. Ara no tinc contacte amb ningú a part de la meva mare.\nLa meva àvia materna solia posar les sabates de les persones en lleixiu quan van venir, per 'netejar-les'. A continuació, envieu-los a casa amb sabates humits i lleixiu. També solia obligar les nenes que venien a fer tasques mentre els nens se’ls permetia jugar (tota la meva infància ho feia). Quan la meva mare era petita, la va fer tallar l'herba amb tisores, tot i que tenia una gespa. Súper religiós, no us va permetre menjar, beure, etc. fins que no vau fer res. Està super embolicat amb el cap en actuar bé quan hi havia altres persones.\nEl meu avi matern solia fer ganes de TCP. També va enverinar la seva dona (a sobre) amb verí de rata. Va ser al jutjat i tot. La policia va xutar la porta de la casa per arrestar-lo davant dels nens.\nEl besavi matern era un enorme misogín que literalment ens va dir a tots que les dones havien de ser a la cuina i només eren útils per tenir fills. Es va negar a jugar a cartes amb mi (F), però va jugar amb el meu germà.\nHi ha probablement més, però no ho recordo ara mateix. La meva família em desconcerta. ' - Howlingz\n14. Van enterrar el seu fill al pati del darrere\n'Coneixíem una família on la mare era morbosament obesa i el seu xicot també era més gran. Van tenir 6 fills (el setè va morir per SIDS) que estaven tots discapacitats per diverses coses: TDAH, bipolar, etc. La mare estava a punt de començar a cobrar discapacitat. Una de les filles tenia Pica. Havien enterrat el nen mort al pati del pati amb tots els animals morts. Segons sembla, tots els nens havien tingut un impuls quan eren nadons. Tots (fins i tot els adolescents) sempre tenien erupcions al voltant de la boca. El seu cotxe estava bàsicament cobert en bosses i greixos de McDonald. La meva mare, literalment, no deixaria que els fills ens toquessin perquè no volia que en traguéssim res. ” - llibreria de panicatthebook\n15. Tota la família venerava Hitler\n'Tenien un retrat de Hitler en un lloc destacat de casa seva. Van ser els anys seixanta i eren immigrants alemanys. Els pares del nen eren uns grans adoradors de Hitler. Tenia 6 anys, i així vaig aprendre sobre Hitler. El meu pare, un veterinari de la Segona Guerra Mundial em va posar directament i ja no vaig tornar a la casa d'aquest nen. ' - 2016TrumpMAGA\n16. Va apunyalar els dos fills\n'La mare dels veïns estava boig. Va apallissar els dos nens un parell de vegades. Els meus pares es van implicar, els serveis per a nens es van implicar. Com a gràcies per això, va arrebossar el meu gos al gos. ' - Guerres de guerra\n17. La seva mare el va obligar a dormir amb ella\n'Vaig anar a l'escola primària amb un noi que ara estic segur que tenia algunes coses greus embolicades a casa.\nSovint feia comentaris realment violents, un cop va amenaçar amb portar la pistola del seu pare a l'escola i em va disparar.\nQuan vam tenir 'si un adult et toca en algun d'aquests llocs, has de dir la lliçó d'algú', semblava REALMENT molestar i cridar a alguns nens que feien riure a l'esment de genitals (potser érem 8.)\nVaig tenir una crisi a un nen a la nostra classe i va ser dolorosament evident. Els nens em feien entusiasmar com ho fan els nens, asseguts en un arbre de la cançó K-I-S-S-I-N-G i tot. Ell em va preguntar si volia mantenir relacions sexuals amb el nen amb el qual tenia una cria, i després va dir-me: 'Està bé si ho fas, ho faig amb la meva mare'. - BellaBlindeye\n18. Es trobava a un documental sobre abús sexual\n'Hi havia una noia de la meva classe de sisè grau, anomenaré Tami, que era molt més' desenvolupada 'que la resta de nosaltres noies primes i ingènues. Un dia, la meva amiga i jo vam ser convidats a casa després de l'escola. Mentre ens donava un tomb per la seva casa, quan vam arribar al dormitori dels pares, ella es va asseure al llit d’aigua (aquesta era la dècada dels 70), ens va dir que “no hi ha gaire feina per fer quan tens relacions sexuals en un llit d’aigua perquè El matalàs només es mou al llarg del wu ”. El meu amic i jo ens vam mirar despistats ... Encara no sabíem res del sexe! Anys després, vaig veure a Tami en un documental sobre abús sexual infantil. Encara em pregunto per ella i em sento culpable que mai no li hagués dit a un adult sobre el 'llit d'aigua'. - fattymaxlouis\n19. Creien en el sobrenatural\n'Estaven maleïts que podien veure fantasmes'. - verí_ivy15\n20. El pare del meu amic el va colpejar amb un cinturó\n'El meu amic quan era petit va riure massa durant el dinar a casa seva, així que el seu pare el va treure al garatge i el va colpejar amb un cinturó, de manera que penso. En qualsevol cas, podíem escoltar-lo cridant des d’on vam seure a la taula. ” - BrassyTableTop\n21. Van despullar els fills nus per petar-los\n'Una vegada en què el meu germà i jo vam visitar les nostres veïnes, que eren dues nenes de la nostra edat (al voltant de 8-11 anys), la seva mare es va enfadar ambdues per alguna cosa i va començar a despullar-les amb el cinturó. Estàvem literalment asseguts a un metre de distància i la seva mare no va donar la porció que va avergonyir els seus fills davant nostre. ' - IclapWhenIfap\n22. El pare del meu amic era nudista i no duia mai roba\n'El pare de l'amic era un nudista, mai portava roba. Va passar un dia de somni per al seu aniversari i, tot i que no la vam veure aquella nit, quan ens vam despertar, tenia zero relacions per anar a un saló ple d’onze + 7 anys amb la polla i les pilotes a fora.\nPotser no és el pitjor, però no ho sabria i encara no puc entendre per què no va fer una excepció, almenys, aquell dia ”. - SEE-GAAA\n23. El seu pare va abusar de tota la família\n'En un viatge escolar a l'escola primària, una nena de 9 anys va començar a plorar histèricament perquè estava preocupada que el seu pare faria alguna cosa amb el seu germà petit i la seva mare mentre no hi era allà per cuidar-los.' - RosieJo\n24. Va ser castigat pels seus pares d’una manera poc habitual\n'Quan un amic meu era jove (que tenia probablement els 9 als 16 anys), el seu càstig quan va enroscar-se es va agenollar a l'arròs no cuit a les fosques.\nEls seus pares el farien anar al bany, escampar una mica d’arròs no cuit al terra de les rajoles, apagar les llums i fer-lo agenollar. Ho revisaven cada pocs minuts per assegurar-se que estava agenollat.\nella no sap qui és\nVa tenir problemes per les coses habituals de xaval mut, però també per accidents. Un cop va deixar caure un càntir de vidre. Acaba de relliscar de les seves mans. Accident total. La seva mare em va dir que anés a casa, ja que era hora de posar-se a arrossar. ' - DCsaguaro\n25. Els veïns van fer porno dins de casa\n'El meu fill em va fer aquest descobriment, em va dir. Vaig deixar de verificar, perquè els nens de 7 anys poden interpretar malament les coses. La família d’un amic (nou veí del costat) va instal·lar el seu dormitori principal a la sala d’estar. Camina per la porta principal i estaves al dormitori principal, excepte les coses d'entreteniment de la sala d'estar normals. TV, Nintendo, etc. Tots els nens estaven penjats al llit, jugant a jocs. Estrany, però el que sigui. Després hi va haver la part esgarrifosa. Es van crear càmeres amb l'objectiu del llit. Això va ser a mitjans dels anys 90 i les càmeres eren les gravadores de vídeo gegants dels 80 als trípodes.\nVaig pensar que el meu fill havia vist un llit de dia o un sofà-llit a la sala d'estar i un equipament normal per a càmeres. No, el va clavar dient que la família estava fent pel·lícules al llit de la sala d'estar. Encara no coneixia la paraula 'porno'. ' - RaqMountainMama\n10 regles no oficials a seguir quan es tracta d’amor i de cites\nAquesta paròdia de Donald Trump de 'L'oficina' és realment f * cking Hilarious\n15 raons per les quals no vull ser 40 i solter


Weekend Aventura a Menorca - AlternaNits\nConclou la programació de colònies de cap de setmana del programa AlternaNits 2015-2016 amb la participació de 133 joves de Menorca\nEl passat divendres dia 15 d'abril va començar a la casa de colònies Santa Eularieta el cap de setmana monotemàtic “Aventura a Menorca”, una activitat que consisteix en la pràctica d'esports i activitats d'aventura com caiac, escalada i senderisme.\nEl programa va començar amb jocs de descoberta de l'entorn aprofitant les possibilitats que ofereix la finca.\nEnsoldemà, els i les participants van poder gaudir d'una jornada de caiac al port de Fornells, un entorn perfecte per a la pràctica d'aquest esport. El migdia, acabada l'activitat nàutica, el grup es va desplaçar a Sa Penya de s'Indio per dinar i, posteriorment, realitzar un taller d'escalada i ràpel allà mateix amb la col·laboració de l'entitat Unió Excursionista de Menorca (UEM).\nEl diumenge matí, havent berenat i recollit la casa, el grup es va dirigir a la finca Alforí de Dalt on van rebre la visita de Susana Mora, consellera d'Ocupació, Projecció Econòmica, Joventut i Esports, i del director insular de Joventut, Ocupació Innovació, José Carbonell. Durant la visita de la consellera els joves li van poder traslladar les seves positives opinions envers l'activitat i propostes per a pròxims anys.\nLa consellera va agrair a tots els joves l'entusiasme amb el qual reben i participen en totes les activitats organitzades per l’INJOVE i especialment als weekends, els quals sempre compten amb llista d'espera donat que “són molt populars i potencien el coneixement i relació entre joves de diferents poblacions de Menorca”. “Ens va agradar molt parlar i conviure durant una estona amb els i les joves del darrer weekend i vam prendre nota de totes les seves propostes perquè la veu i participació dels joves en el disseny de les polítiques i projectes a desenvolupar des de Joventut del Consell insular i l'INJOVE és molt important i així s'està fent”, va dir la consellera.\nEl darrer weekend es va organitzar gràcies a la col·laboració de l'Agència Menorca Reserva de Biosfera la qual cosa va permetre que els i les joves poguéssim gaudir d'una visita guiada fins a la platja del Pilar on van conèixer els valors mediambientals i paisatgístics d'aquest lloc.\nEl darrer weekend d'AlternaNits 2015-2016\nAmb el weekend Aventura per Menorca conclou la programació de colònies de cap de setmana del programa AlternaNits 2015-2016, que ha constat de quatre caps de setmana monotemàtics realitzats a les diverses instal·lacions juvenils del Consell Insular de Menorca.\n• English Weekend, 27 a 29 de novembre de 2015.\nTemàtica: llengua i cultura britàniques\nActivitats: jocs, tallers i altres activitats de lleure exclusivament en anglès\n• Weekend Joventut, Cooperació i Medi Ambient, del 29 al 31 de gener de 2016.\nTemàtica: cooperació internacional i medi ambient\nActivitats: senderisme pel Camí de Cavalls, intercanvi d'experiències amb joves d'Ometepe (Nicaragua) via Skype, visita a instal·lacions municipals aigua Ciutadella i parc solar Son Salomó\nCol·laboracions: Fons Menorquí de Cooperació\n• Weekend Menorca Màgica, del 4 al 6 de març de 2016.\nTemàtica: Menorca talaiòtica\nActivitats: visita jaciments arqueològics, xerrades sobre patrimoni i gravació lipbud\nCol·laboracions: Dept. de Cultura i Educació i Associació Suau (organitzadora Festival Mèdit)\n• Weekend Aventura per Menorca, del 15 al 17 d'abril de 2016.\nTemàtica: activitats i esports d'aventura\nActivitats: trekking, caiac, orientació, visita guiada finca Alforí\nEn total s'han inscrit 133 joves de Menorca.\nMaó, 19 d’abril de 2016


Una periodista acusa Donald Trump d’abusos sexuals\nEls fets van tenir lloc fa dos dècades en un centre comercial || Acumula acusacions d’una desena de dones per assetjament\nEl president dels Estats Units, Donald Trump, ha estat acusat per la periodista americana Elizabeth Jean Carroll d’abusos sexuals. Els fets van tenir lloc, segons Carroll, als emprovadors d’un centre comercial de Nova York el 1995. Tot va passar quan es va trobar amb l’ara president en un centre comercial de Manhattan i aquest li va demanar opinió per comprar un regal per a una dona. Volia comprar llenceria i li va demanar a la dona que se l’emprovés i, segons la denúncia, quan van arribar al vestidor la va empènyer contra la paret i li va baixar les mitges per grapejar-la. Carroll va assegurar que en el seu moment no ho va denunciar perquè tenia por de les represàlies que el magnat pogués prendre contra ella.\nTot això ho va explicar ahir durant la presentació del nou llibre en què explica els cops que ha estat “atacada” per homes al llarg de la vida. Per la seua part, el mandatari nord-americà va rebutjar l’acusació, al·legant que no coneixia Carroll i que el seu llibre “hauria de vendre’s a la secció de ficció”. Trump ha estat acusat per assetjament sexual per més d’una desena de dones, encara que sempre ha negat haver fet res indegut.\nEls EUA amenacen l’Iran d’imposar-li noves sancions\n? Donald Trump va anunciar ahir que té la intenció d’imposar noves sancions a l’Iran per evitar que pugui aconseguir armes nuclears i no va descartar portar a terme una acció militar contra la República Islàmica. “Ara mateix l’Iran és un desastre econòmic. Estan passant un infern. Les sancions els han afectat molt. Imposarem més sancions, moltes més. Tot el que vull és que no tinguin armes nuclears”, va assegurar. Per la seua part, el govern iranià va anunciar que està preparat per respondre a qualsevol atac que els Estats Units pretenguin efectuar sobre el seu territori. Les declaracions van arribar l’endemà que se sabés que Trump va avortar in extremis un atac sobre diversos objectius iranians al·legant falta de proporcionalitat.


Arxius de Sense categoria - Fundació Aymar i Puig\nLa 20a edició dels Premis Gent Gran, Gent Artista convocats per l’ACRA – Associació Catalana de Recursos Assistencials – ha tingut com a guanyador en la categoria de Millor Treball Artesanal l’obra del Sr. Antonio Vergara Orihuela de noranta anys i usuari del Servei d’Atenció a Domicili (SAD) de la Fundació Aymar i Puig.\nDes de fa uns quants anys la Fundació Aymar i Puig aposta per la teràpia assistida amb gossos com una de les teràpies no farmacològiques amb més impacte per tractar les persones amb demència.\nMitjançant la creació d’una nova unitat, amb un espai renovat, des de dilluns estem acollint els nostres usuaris. Es tracta d’un espai de convivència amb un grup reduït de persones, i respectant les mesures de seguretat que ens marca el departament de Salut.\nHa estat un retrobament molt emotiu després d’aquests mesos sense veure’ns!\nL’Ètica o la moral han d’entendre’s no només com la realització d’unes quantes bones accions, sinó com la formació d’una ànima sensible” Victòria Camps\nJa des de fa una temps, la Fundació, tant al centre residencial, com al Servei d’Atenció Domiciliària (SAD), compta amb espais per a la reflexió de qüestions ètiques.\nVacunació contra la COVID-19 i situació actual\nDes de la Fundació Aymar i Puig els informem que s’ha administrat les dues dosis tant a treballadors com a residents de la vacuna contra la covid-19 en el nostre centre residencial.\nRebem aquesta notícia amb molta alegria i afrontem aquesta etapa amb màxima prudència.\nReflexió de l’equip de piscologia. Setmana Alzheimer 2020\nPer finalitzar la setmana de l’Alzheimer us deixem una petita reflexió per part de l’equip de psicologia de la fundació enfront de la comunicació davant persones amb Alzheimer i els nous reptes que ens planteja la falta de contacte en el context de la COVID-19.\nSAD Vallromanes i Santa Maria de Martorelles\nEns plau informar-vos que la Fundació Aymar i Puig ha estat adjudicatària del servei SAD del Consell Comarcal del Vallès Oriental corresponents als ajuntaments de Vallromanes i Santa Maria de Martorelles, consolidant la nostra aposta amb el Vallès Oriental.\nEl servei d’atenció domiciliaria pretén de proporcionar atencions personals per millorar el benestar i qualitat de vida de la persona mantenir-se el màxim de temps possible en el domicili des de la prevenció, l’assistència i la rehabilitació amb diferents tipologies d’intervenció.


L'Estat es defensa a Estrasburg amb una sentència del TC qüestionada per les Nacions Unides\nEl Tribunal Europeu resoldrà en els pròxims mesos el cas per una identificació policial pel color de pell a Barcelona\n3 min. Barcelona 18/09/2018 18:19\n651x366 Zeshan Muhammad acompanyat d'Alba Cuevas i Mercedes Melón en la roda de premsa d'avui / MANOLO GARCIA Zeshan Muhammad acompanyat d'Alba Cuevas i Mercedes Melón en la roda de premsa d'avui / MANOLO GARCIA\nJa fa més de cinc anys que Zeshan Muhammad, un noi de 26 anys d'origen pakistanès i veí de Santa Coloma de Gramenet, va de tribunal en tribunal. El 29 de maig del 2013, al passeig Joan de Borbó de Barcelona, va preguntar a un agent de la Policia Nacional per què l'havia aturat. "A un alemany segur que no l'identificaré" i "Sí, és per ser negre", van ser les respostes de l'agent. Després de denunciar aquesta identificació policial pel color de pell a l'Audiència Nacional i el Tribunal Constitucional (TC) –que ho van desestimar–, el cas encara la recta final al Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH), situat a Estrasburg. El TEDH resoldrà en els pròxims mesos el cas. El govern espanyol –que havia de donar una resposta a instància d'Estrasburg– s'ha defensat amb una sentència del TC del 2001. L'Estat ha posat aquesta sentència com a exemple de la protecció contra el racisme, però es tracta d'una resolució que va ser qüestionada pel Comitè de Drets Humans de les Nacions Unides.\nLa sentència del TC és sobre el cas de Rosalind Williams, una afroamericana nascuda a Nova Orleans a qui uns agents van demanar la documentació el 1992 a Valladolid només per la seva aparença. El Constitucional va avalar que la policia identifiqués persones pel color de la pell o "el perfil ètnic", ja que va titllar d'acceptable l'actuació. Tot i això, el Comitè de Drets Humans de les Nacions Unides va contradir el TC i va instar el govern espanyol a erradicar les identificacions policials per perfil ètnic. "Resulta preocupant que l'Estat continuï defensant la decisió del TC en el cas de Williams. Ens està dient que discriminar és constitucional malgrat la posició de les Nacions Unides", ha assegurat l'advocada de Muhammad, Mercedes Melón. De fet, en la seva resposta davant Estrasburg el govern espanyol "no ha reconegut la pràctica ni la prevalença de les identificacions per perfil ètnic", ha lamentat Melón.\n"Si no m'accepten, no tinc interès a quedar-me"\nEn aquest sentit, l'advocada –que és membre d'Open Society Justice Initiative– ha retret a l'Estat que negui "l'evidència tot i les proves presentades". "Més enllà del cas particular, volem que l'Estat es disculpi amb les víctimes de les identificacions per l'aspecte físic. També que el TEDH estableixi al govern espanyol unes mesures per posar fi a aquesta pràctica", ha reclamat Melón. El mateix Muhammad ha explicat que els últims cinc anys l'han aturat un parell de cops més. "Si no m'accepten com a un ciutadà més i no em sento protegit per la policia per no ser una persona blanca, no tinc interès a quedar-me en un país que no em defensa", ha subratllat Muhammad, que ha afegit: "La majoria de la meva vida l'he fet aquí. Vaig arribar amb 13 anys i ara en tinc 26. Aquí hi ha la meva família i els amics". Muhammad ha afirmat que les identificacions policials per perfil ètnic "l'únic que fan és dividir el poble". "És racisme. No deixa de ser la mateixa lluita de sempre", ha dit.\n“Espanya no em protegeix igual a mi que a una persona blanca”\nA part d'Open Society Justice Initiative, Muhammad ha portat el seu cas al TEDH també amb el suport de SOS Racisme. La directora d'aquesta entitat a Catalunya, Alba Cuevas, ha insistit que les identificacions policials pel color de pell "són sistemàtiques". "És el principi d'una cadena de vulneracions", ha assegurat Cuevas, que ha reclamat als partits que incorporin als programes electorals de les municipals de l'any vinent el compromís de posar fi a aquesta pràctica.\nCampanya per frenar les identificacions policials per l'aspecte físic\nÚltim assalt perquè el Constitucional deixi d'avalar les identificacions racistes\nLa UE investigarà Espanya per les identificacions per raó de raça


La nova vida de l’hospital de cartró després de 108 anys\nL'edifici, únic a Europa i ideat amb caràcter efímer, és un símbol de l’arquitectura prefabricada i es va traslladar des d’una fàbrica alemanya fins al Pirineu lleidatà\nper David Rodríguez Corresponsal de Lleida Lleida. 31 d’agost de 2021 05:30\nL'hospital de cartró de la Torre de Capdella, al Pirineu lleidatà | Cedida\nAvui dia, en temps de pandèmia, s’ha aconseguit que els hospitals s’aixequin i construeixin de forma ràpida per atendre les necessitats urgents i les emergències sanitàries. Tot i que la fita pot semblar rellevant i innovadora, no ho és tant. Fa 108 anys, a la Torre de Capdella (Pallars Jussà), al bell mig del Pirineu lleidatà, l’empresa Energia Elèctrica de Catalunya va instal·lar un hospital de cartró, una mena d’instal·lació de campanya destinada a atendre els ferits en els accidents que es produïssin durant les obres de construcció de la primera central hidroelèctrica de Catalunya. La instal·lació havia de subministrar electricitat a Barcelona i hi treballaven unes 4.000 persones. Més d’un segle després, l’Ajuntament de la Torre de Capdella ha iniciat un procés participatiu perquè siguin els veïns els que decideixin el tipus de projecte de reconstrucció d’un edifici que es troba en mal estat de conservació.\nTornant a la comparativa entre el passat i el present, ja fa més de 100 anys que s’utilitzaven materials constructius com el cartró, que amb la covid-19 s’ha reimpulsat pel seu component higiènic. El procés participatiu, únic a la zona en relació a la conservació d’un element patrimonial, ha de permetre, en una primera fase, que els veïns decideixin el destí de l’hospital de cartró, per després concretar-ne els usos. Provinent de la fàbrica de l’empresa alemanya Christoph&Unmack, l’hospital es va traslladar per peces fins a la colònia industrial de Capdella, on es construïa la central hidroelèctrica. Un dels misteris de l’hospital és saber com ha resistit més d’un segle en una zona freda com el Pirineu, tenint en compte que estava pensat com una construcció efímera.\nUn patrimoni de la Vall Fosca\nLa directora del Museu Hidroelèctric de Capdella, Eva Perisé, entitat que ha impulsat el procés participatiu, comenta que “la idea és restaurar-lo amb cartró, per això s’ha demanat assessorament i col·laboració al Museu Molí Paper de Capellades, però l’ús que se n’ha de fer a posteriori l’han de decidir els veïns, ja que és un patrimoni de la Vall Fosca”.\nL’arquitecta tècnica i investigadora Sígrid Remacha, encarregada d’organitzar el procés participatiu, recorda que es tracta d’un edifici que correspon a un model econòmic, de fàcil col·locació i durabilitat alta. Igual que si es tractés d’un hospital modern, una de les seves ales es destinava a l’atenció i la cura dels malalts i l’altra a les intervencions petites i a les cirurgies. Una cuina i els serveis separaven les dues estructures. Segons els investigadors, el fet d’haver suportat més d’un segle a la intempèrie al Pirineu l’ha convertit en una icona de l’arquitectura industrial prefabricada.\nRemacha explica que per esbrinar la singularitat de l’hospital de cartró, investigadors europeus i d’universitats canadenques i argentines estan fent un treball de recerca per saber si es va construir algun altre edifici d’aquestes característiques. Mentre els experts analitzen quin cartró és el més adient per reconstruir l’equipament de la forma més fidel possible a l’original i els veïns decideixen els usos i el tipus de construcció, a la Vall Fosca poden aixecar el cap amb orgull i reivindicar que més d’un segle abans que apareguessin els hospitals de campanya com el de Wuhan (la Xina) o l’Isabel Zendal de Madrid, ells ja en tenien un a la Torre de Capdella. I el seu és de cartró.


'Radical is normal' destaca la capacitat econòmica de les empreses com a motor per convertir idees en projectes reals | Crèdit Andorrà Financial Group\nInicio › Sala de Comunicació › Actualitat › 'Radical is normal' destaca la capacitat econòmica de les empreses com a motor per convertir idees en projectes reals\nVideo of 'Radical is normal' destaca la capacitat econòmica de les empreses per convertir idees en projectes\nUn fragment del 'Radical is normal' d'aquest dimarts / Vídeo: ANA\nDurant dues hores, el fundador i president de la reconeguda consultoria en innovació Infonomia, Alfons Cornella, ha exposat deu idees que s'estan convertint en tendència a diferents llocs del món. N'ha repassat de diferents àmbits, des de la tecnologia fins a la salut, passant per l'educació o la gestió del poder.\nCornella ha explicat que el títol de la sessió respon al fet que "al nostre entorn veiem conceptes que fa uns anys podien semblar molt radicals, estranys i irrealitzables, i que ara s'han convertit en realitat". "La idea d'un automòbil elèctric fa deu anys era una cosa impensable, i avui en dia és un dels grans resultats de la tecnologia"; ha afegit.\nCom a exemples que avui encara semblen radicals però que poden esdevenir normals, Cornella s'ha referit al fet que l'electricitat que generen aquests mateixos vehicles puguin alimentar energèticament una llar. També ha exposat els exemples d'un tren que podria circular a més de 600 quilòmetres per hora gràcies al sistema d'inducció o bé el d'un vaixell que en navegar generi hidrogen.\nCornella ha destacat el fet que el procés entre que es concep una idea i, després de superar les "proves de laboratori", es converteix en un projecte real "s'està accelerant". El motiu és doble: d'una banda "l'enorme capacitat que té la tecnologia" i de l'altra el fet que hi hagi empreses amb recursos financers més que suficients "per poder-se atrevir a fer coses que abans haguessin requerit de fons públics".\nEn aquest sentit, ha mostrat la importància que "tota empresa tingui una màquina de generar idees, per provar-les i que unes poques es converteixin en realitat".\nAquest fenomen també es pot veure en àmbits com el sanitari, on "coses que abans haguessin trigat molt a passar del laboratori al mercat es converteixen ràpidament en realitat". Com a exemples, ha posat les pulseres que mesuren les constants vitals o bé els "gadgets que milloren la qualitat de vida de persones amb malalties com la diabetis".\nCornella també ha presentat el concepte de "nanoformació", una "revolució en el món educatiu" que consisteix en oferir la formació necessària sobre una determinada qüestió en molt poc temps. Així doncs, és "un fenomen creixent" el fet que s'ofereixin cursos de, per exemple, només tres hores, on s'ensenya una habilitat molt concreta.\nLa idea, ha afegit, sorgeix de les mateixes empreses i de persones, sovint "molt descontentes de la formació que els ofereix la universitat convencional". Cornella, de fet, ha apuntat al fet que cada cop és més important aprendre i desaprendre ràpidament.\nUn altre àmbit que ha volgut tractar ha estat el del poder. Així doncs, ha apuntat al fet que "de manera creixent, en el discurs econòmic apareix la idea que el sistema necessita repensar-se" i ha afegit que "és la gent del propi sistema la que ho està proposant". Com a exemple ha posat el fet que "un exrector de Hardvard digui que el sistema econòmic actual no és sostenible".\nEn aquest sentit també ha remarcat que "en un entorn de desigualtat creixent, la gent comença a adonar-se que té un instrument a les seves mans per generar el canvi, que és el vot". El vot, doncs, es veu cada cop més –especialment a Europa- com una eina per "canviar el sistema econòmic".\nDes de Crèdit Andorrà, el seu director de màrqueting, Joan Ramón Mas, ha destacat el "luxe" de poder-se "posar al dia en dues hores de tot el que està passant al món", gràcies a "la feina de recerca que fa durant tot l'any l'Alfons Cornella".\nMas també ha posat de manifest "la voluntat ferma d'innovar" que ha tingut sempre Crèdit Andorrà i de traslladar els beneficis als clients. Com a exemples ha posat l'adaptació de l'operativa de la banca al format mòbil o la introducció de nous serveis destinats de facilitar el dia a dia dels clients, com ara les màquines que permeten fer ingressos de monedes.\nRadical is normal, Crèdit Andorrà, Alfons Cornella, innovació


La festa del Binissalem » Futbol » Esports » dBalears.cat\nLa festa del Binissalem\nL'equip de Tomeu Pons supera el Reial Madrid C per un resultat global de 5-1\nVistes: 179 vegades\tPuntuada amb 0 estrelles de 5 Puntua-la amb 1 estrelles\nEls jugadors del Binissalem celebren un dels gols que marcaren ahir davant el Reial Madrid C en el partit de tornada de la darrera eliminatòria de la fase d’ascens a Segona B. Foto: Núria Rincón\nBinissalem toca el cel. L’equip del Raiguer ja és de Segona Divisió B, després de superar per 3-1 el Reial Madrid C en el partit de tornada de la fase final d’ascens i fer encara més bo el 0-2 aconseguit una setmana abans a Valdebebas. L’alegria es desfermà a Can Fetis abans que el col·legiat tingués temps d’assenyalar el camí cap als vestidors. El segon gol de Javi, tercer dels blaus, en el minut 95, va ser el senyal perquè els seguidors del Binissalem envaïssin el camp per aferrar-se als seus jugadors, un grup d’homes que aquesta temporada no ho podia fer millor: primer, la Copa Federació, i després, l’ascens a Segona Divisió B.\nEl guió de la primera part va ser el previst: el Reial Madrid C controlant la pilota i el Binissalem, ben tancat al darrere, evitant concedir ocasions al rival i cercant les seves a la contra. Tomeu Pons va confiar en els mateixos onze jugadors que van aconseguir guanyar a Valdebebas per 0-2, mentre que José Manuel Díaz introduí diversos canvis i donà entrada a Fran del Sol. Sorprenentment, deixà Belima a la banqueta, l’home més incisiu en l’anada.\nSi hi va haver un futbolista destacat en els primers 45 minuts aquest va ser el porter del Binissalem, Ricardo. La seva primera intervenció va arribar als sis minuts de joc, quan desvià a córner un xut de Jordi i, només un minut més tard, un altre de Sobrino.\nAmb el transcurs dels minuts, el filial blanc va anar perdent embranzida, mentre que l’equip mallorquí es trobava de cada vegada més còmode en el camp. Forteza, Contreras i López van provar sort per part del Binissalem, però sense inquietar el porter Pacheco.\nL’ocasió més clara per al Madrid en la primera part fou la va tenir Fran del Sol. El davanter guanyà l’acció a Toni Salas i, sol, no pogué superar un inspirat Ricardo.\nEn la segona part, l’equip madridista va redoblar els esforços ofensius, però el Binissalem continuava ben plantat en defensa, avortant els intents blancs abans que inquietassin Ricardo.Batalla tàctica\nDíaz va moure la banqueta cercant la verticalitat de Belima com a darrer recurs per trencar la resistència dels mallorquins. No va ser gràcies a l’extrem, però el Madrid C aconseguí emmudir el Miquel Pons gràcies al gol de Fran del Sol, que encertà amb el fons de la porteria en una jugada embogida dins l’àrea blava i en la qual Ricardo no va poder fer res per evitar el 0-1.\nTomeu Pons va reaccionar aviat i va fer entrar Javi, Tito i Àngel, herois de l’anada i, finalment, executors en la tornada.\nFidel al seu estil de lluita, Àngel va perseguir una pilota que, en principi, semblava franca per al porter madridista, però el davanter binissalemer es va estirar tant com va poder per avançar-se a Pacheco i enviar la pilota al fons de la porteria. Era l’empat, un gol que enterrava les esperances blanques.\nPer si amb això no n’hi hagués prou, en una nova contra dels binissalemers, Javi Fernández es plantava tot sol dins l’àrea i forçava el penal i l’expulsió de Derik. El mateix davanter va transformar la pena màxima i va contribuir a la bauxa que ja es vivia al voltant del terreny de joc. Tito, amb el temps ja complit, envià el tercer dels mallorquins al pal després d’una gran jugada d’Àngel.\nLa festa no s’havia acabat, faltava la traca final de Javi. El davanter va tornar a fer gala de la seva velocitat per arribar tot sol a l’àrea blanca per fer el 3-1 definitiu. Era el minut 95 i l’afició no va necessitar sentir el xiulet final del col·legiat per sortir al camp per celebrar-ho amb un equip que enguany s’ha cobert de glòria amb l’ascens a Segona Divisió B i la Copa Federació.\nDelgado i la ràtio franquistaEducació no vol ara rebre consultes de les famíliesEls cadells del PP demanen als caps de l'oposició que deixin de fer de llorosAturar els peus a DelgadoImperdonable tercera plaça\tWebs del grup serra