Els treballs del futur tren-tramvia del Camp començaran el 2023 | ReusDigital\nEls treballs del futur tren-tramvia del Camp començaran el 2023\nLa primera fase unirà Cambrils i Vila-seca i posteriorment s'enllaçarà amb Tarragona i Reus\nper Reusdigital.cat, Reus, Catalunya | 24 de gener de 2022 a les 12:45 |\nUna imatge d'un tram de vies de tren | Cedida\nEls treballs per posar en marxa el nou tren-tramvia del Camp de Tarragona començaran l'any vinent. La primera fase tindrà un cost estimat de 150 milions i unirà Cambrils i Vila-seca. Més endavant, Vila-seca connectarà amb Tarragona i Reus amb un traçat nou que s'haurà de definir en els propers mesos però que no utilitzarà la línia ferroviària actual d'Adif.\nAquest dilluns represen-tants del Departament de Vicepresidència, Polítiques Digitals i Territori han exposat als alcaldes de la regió el resultats de les al·legacions que van presentar els municipis.\nReunió dels batlles del territori Foto: ACN\nLa Generalitat ha acceptat bona part de les reivindicacions que havien fet els ajuntaments. Així, el nou mitjà de transport funcionarà amb ample internacional, no utilitzarà les vies d’Adif i estarà operat per Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC). Alhora, als nuclis urbans no hi haurà catenàries, que quedaran únicament a les zones interurbanes, on els combois podran arribar aproximadament als 100 km/h.\nEn la primera fase, el recorregut entre Cambrils i Salou serà el mateix que seguia l’antiga línia ferroviària. A l’alçada de l’estació de Salou - Port Aventura, el nou tren-tramvia tindrà un traçat nou, que anirà fins a l’estació de tren de Vila-seca. Això permetrà connectar aquest nou servei amb la xarxa de Rodalies ja existent. En tots els casos, quan les vies passin per l’interior de les ciutats quedaran integrades en la trama urbana i l’accés als vagons serà a peu pla. Hi haurà entre onze i dotze estacions.\nEl secretari general del Departament de Territori, Ricard Font, ha exposat que aquesta primera fase s’engegarà en les properes setmanes, quan es licitarà el projecte constructiu, que haurà de contemplar les estacions que hi haurà, com serà l’entrada a Vila-seca i l’arribada a l’estació de Renfe, així com el funcionament del tren-tramvia en el tram interurbà entre Cambrils i Salou. Aquest document haurà d’estar enllestit a principis del 2023, moment en el qual es licitaran les obres, que s’iniciarien a mitjans de l’any vinent.\nMentrestant, Territori vol avançar feina. “Durant el 2022 començarem la licitació dels tramvies i de la part de tallers”, ha especificat Font. Aquests tallers s’ubicaran a Vila-seca, que passarà a ser el nucli connector de la mobilitat al Camp de Tarragona, ja que també està previst que aculli la futura estació intermodal de la regió. Pel que fa al tipus de tramvies que hi haurà, Font ha dit que dependrà de les ofertes que arribin dels constructors i no s’ha aventurat a pronosticar si seran elèctrics, alimentats per hidrogen o amb altres energies. Tampoc ha fet una estimació sobre quan podria entrar en funcionament el servei.\nLa segona fase, en paral·lel\nLa segona fase del projecte és la que ha de permetre unir Reus i Tarragona, passant per Vila-seca i el terme municipal de la Canonja. El recorregut encara no és clar, però els alcaldes aposten perquè vagi en paral·lel a l’N-340 en el seu tram entre Vila-seca i Tarragona, tot passant pels barris de Ponent i fins a la plaça Imperial Tarraco, al centre de la ciutat, on hi ha l’estació d’autobusos.\nPel que fa a calendaris, Font ha indicat que la intenció és posar l’estudi informatiu a informació pública l’estiu d’enguany per, a mitjans del 2023, tenir tancat l’estudi informatiu i engegar el projecte constructiu. “Primer parlarem amb els ajuntaments, definirem el traçat i el posarem a informació pública perquè es puguin fer al·legacions”, ha concretat.\nDel tren-tramvia al tramvia\nEn la reunió d’aquest dilluns hi han participat els alcaldes de Tarragona, Reus, Vila-seca, Salou, Cambrils i la Canonja. Tots han expressat la seva satisfacció per l’acceptació de les al·legacions per part de la Generalitat i han destacat l’elevat nivell d’integració que tindrà el nou sistema de transport dins les trames urbanes. “Les al·legacions han fet que el projecte esdevingui transformador. Avui ja hem canviat de tren-tramvia a tramvia. És una eina fonamental de com s’entén la mobilitat”, ha afirmat Pere Segura, alcalde de Vila-seca.\nUna reflexió compartida per l’alcalde de Tarragona, Pau Ricomà, que ha valorat positivament que l’eix entre Tarragona i Reus es comenci a abordar aviat. La connexió entre les dues grans ciutats de la regió ha de ser, en la seva opinió, per l’N-340, que “s’ha de convertir en un carrer molt més amable”. En aquest àmbit, l’alcalde de la Canonja, Roc Muñoz, ha defensat que cal treure les mercaderies perilloses d’aquesta via.\nPer a Pere Granados, alcalde de Salou, el nou sistema “abandona la vella idea d’un traçat ferroviari obsolet que divideix els pobles” i s’ha mostrat “molt content” pels temps d’execució del projecte que ha plantejat el Govern. A més, ha dit que estarà més integrat a les ciutats “que el tramvia de la Diagonal de Barcelona”. Amb tot, ha avançat que allà on no arribi el nou tramvia s’haurà de complementar amb un servei de “bus-tram”.\nL’estació intermodal, endavant\nEl secretari general de Territori ha comentat que en els propers mesos es definirà la ubicació definitiva de l’estació intermodal, d’acord amb el Ministeri de Transports. “Ho hem de resoldre amb un acord en el qual quedi clar que abans de 2026 hem tenir posada en marxa la infraestructura”, ha assenyalat. Font ha valorat que l’estació ha de permetre desplaçaments ràpids i còmodes tant des de Tarragona com des de Reus. Sigui quin sigui el lloc triat, per Font “el tramvia haurà d’anar a buscar” la intermodal. En la seva opinió, el nou mitjà “ha de relligar on la gent viu i on hi ha els elements de transport”.\nEn aquest sentit, els alcaldes (especialment el de Salou i el de Reus) reclamen que la nova intermodal estigui molt a prop de l’aeroport i que hi hagi connexions ràpides entre la futura estació central del Camp de Tarragona, la terminal aeroportuària i les ciutats. “No es tracta d’on va, sinó quan es fa, és per donar servei a la ciutadania. El futur de l’àrea metropolitana depèn en gran part de l’estació central”, ha defensat l’alcalde de Reus, Carles Pellicer. “Hem de pensar en els serveis, en la nova estació no podem caure en els errors que s’han comès”, ha remarcat Font en referència als problemes de connexió amb l’estació d’AVE del Camp de Tarragona. I ha afegit: “Vila-seca té una bona posició d’intermodalitat”.\nTerritori, El Camp, obres, Tren-tramvia del Camp de Tarragona


Moncalvo Hotels - PREUS AMB ELS DESCOMPTES MÉS GRANS a tots els hotels a Moncalvo\nexperiència [Moncalvo, Moncalvo]\nEl Cascina Spinerola, situat als turons de Monferrato, ocupa una casa de camp reformada amb vista so\nEl Cascina Spinerola, situat als turons de Monferrato, ocupa una casa de camp reformada amb vista sobre el centre històric de Moncalvo i ubicada a prop del parc Sacro Monte di Crea. Disposa d'una piscina exterior i ofereix plats típics i vins excel·lents del Piemont.\nLes habitacions de l'Spinerola són elegants, senzilles i lluminoses. Tenen aire condicionat, TV per satèl·lit i bany privat amb assecador i articles de tocador gratuïts. Hi ha internet Wi-Fi gratuïta a tot l'edifici.\nPodreu gaudir d'un aperitiu al bar, al jardí o als cellers, així com menjar al restaurant a petició. A més, a l'establiment podreu adquirir vi i especialitats de la zona.\nA la recepció també es poden sol·licitar bicicletes en préstec de forma gratuïta, organitzar excursions amb bicicleta de muntanya i reservar els serveis de trasllat als aeroports de Milà, Bèrgam o Torí. L'establiment és a 1 km d'una pista de tennis, a 10 km d'uns estables de cavalls i a 20 minuts amb cotxe d'un camp de golf.\nLa Locanda Del Melograno es troba en un edifici restaurat del segle XIX situat al centre històric, a\nLa Locanda Del Melograno es troba en un edifici restaurat del segle XIX situat al centre històric, a prop de la imponent torre medieval de Moncalvo.\nLa Locanda Del Melograno és a pocs passos de la plaça del centre i del seu mercat a l'aire lliure. A prop de l'establiment trobareu bancs, restaurants, botigues, una oficina de correus i diversos serveis.\nLes habitacions de La Locanda Del Melograno són lluminoses i espaioses, ofereixen dissenys únics i disposen de balcó.\nL'amable propietari de l'establiment i el seu personal serveixen un deliciós esmorzar a base de productes locals genuïns.\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Moncalvo, B&B Rooms és l'el·lecció per\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Moncalvo, B&B Rooms és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix B&B Rooms asseguren una estada plaentera als seus clients. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa, s'admeten animals de companyia. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com ping pong, jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a B&B Rooms.\nL'establiment La Quercia Rossa està situat als turons de Monferrato i va ser construït a principis d\nL'establiment La Quercia Rossa està situat als turons de Monferrato i va ser construït a principis del segle XVII. Aquesta finca ha estat propietat de la mateixa família durant 3 generacions, produeix el seu propi vi i ofereix una vista preciosa del camp que l'envolta.\nAquest establiment rural té encant i està ubicat a només a 2 km de Moncalvo. Disposa d'una piscina que obre de maig a setembre i una terrassa amb gandules i para-sols.\nA l'interior hi ha 2 sales d'estar acollidores amb llar de foc, TV i sofàs. Ofereix habitacions amb vista sobre els turons i equipades amb aire condicionat, TV per satèl·lit, internet Wi-Fi gratuïta i amb el terra de parquet o de terracota feta a mà.\nEl restaurant de La Quercia Rossa obre per esmorzar i sopar i prepara especialitats de la regió del Piemont. El vi i els pinyons són de la casa. També es pot visitar el celler.\nLa millor manera de moure's és en cotxe, ja que hi ha poc transport públic. S'ofereix un servei de trasllat a l'estació de tren de Moncalvo, a petició.\nDissenyat tant per oci com per negoci, La Famulenta 17 està situat idealment a Grazzano Badoglio; un\nDissenyat tant per oci com per negoci, La Famulenta 17 està situat idealment a Grazzano Badoglio; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. La Famulenta 17 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Grazzano Badoglio. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos habitació familiar, lloguer de bicicletes. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a La Famulenta 17.\nLlocs històrics de Moncalvo\nEssent una localització molt desitjada, Moncalvo és el lloc on anar quan es va a Moncalvo. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Moncalvo és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Pels millors allotjaments a la ciutat i els preus més baixos a comparar, no miri més enllà d'agoda.com. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Per trobar les millors ofertes d'hotels a Moncalvo, simplement entri les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nDescobreixi els barris de Moncalvo\nAllotjaments a Moncalvo\nHotels Moncalvo populars


4a etapa / Osor - Les Planes d'Hostoles\nDesnivell positiu: 1100 metres.\nDesnivell negatiu: 1100 metres.\nOriginalment aquesta etapa finalitza a Sant Salvador de Puig-Alder amb un recorregut total de 28km. En aquest cas he retallat el quilometratge finalitzant-la a Les Planes d'Hostoles, això sí ens aproparem fins al Far per gaudir-ne de les seves magnífiques vistes després d'haver baixat fins el pantà de Susqueda. Abandonarem la cinglerera per deixar-nos caure fins Les Planes d'Hostoles ja a la Garrotxa.\nSortim d'Osor pel pont romànic tot seguint les senyals de GR83 amb traçat comú al GR178 fins al Coll de Nafré. A la collada seguim la pista de baixada que ens a de dur fins el pantà de Susqueda, deixant el tram que comparteixen els dos GR's. Creuem l'embassament, i aquest cop pujant ens dirigim fins a Sant Martí de Sacalm. A Sant Martí portarem més de tres hores de caminada i de 15Km molt lleugers per còmodes pistes, sense haver deixat el GR original, aquí podrem gaudir del romànic de l'ermita i de l’esplèndid paratge presidit per les cinglaredes del Far. Després d'un breu descans, ens enlairarem per el camí ral de Sant Benet a la recerca d'aquest magnífic mirador que s'anomena Nostra Senyora del Far. I ho farem desviant-nos del camí ral, per prendre una canal que entre cingles ens durà a pocs metres del Santuari. Al Santuari podrem gaudir de vistes panoràmiques: al Sud les Guilleries amb Sant Miquel de Solterra, Susqueda i Sant Martí de Sacalm, i al Nord la Garrotxa amb el Bassegoda de fons i la plana. També podrem dinar còmodament a la zona de picnic que hi ha al costat del Santuari.\nUn cop ben dinats, baixarem fins a Santa Anna per prendre el camí ral de Sant Benet de retorn a Sant Martí per deixar-lo tot seguit prendre un corriol ( si ens deixen passar els arbres caiguts per la gran nevada) que ens enllaçarà amb la pista fins a Les Planes d'Hostoles, final de l'etapa.\nDesprès de les tres primeres etapes amb neu, aquesta ens va tocar el sol de ple. L’afegit del Santuari del Far va fer l’etapa més atractiva i al mateix temps ens va permetre gaudir d’unes bones vistes.\nEl GR83 (així està escrit) passa pel damunt de la presa del pantà de Susqueda. Però tingueu en compte que el pas està barrat !! Això os farà obligatori donar una volta afegida de 5 quilometres tot passant pel davant de la fundació Font Picant.


Recomanen evitar les trobades a casa de fins a 10 persones en fase 1 i fer-les al carrer\nEn el pas a la fase 1, els epidemiòlegs recomanen no fer servir guants i sí netejar-se sovint les mans amb alcohol, a més de limitar la mobilitat, perquè el virus continua circulant\nRedacció 15/05/2020 - 17.41 Actualitzat 22/05/2020 - 15.41\nUna família a la terrassa d'un bar, aquest dilluns a Tortosa (ACN)\nA Catalunya hi ha 3 regions sanitàries que estan en fase 1 des de dilluns, les Terres de l'Ebre, el Camp de Tarragona i l'Alt Pirineu i Aran, i aquest dilluns molt possiblement n'hi haurà 3 més si el Ministeri de Sanitat hi dona el vistiplau.\nSeran Girona, Lleida i la Catalunya central, i també les àrees de gestió assistencial de l'Alt Penedès, el Garraf i el baix Montseny, de manera que gairebé tot el territori català estarà en fase 1.\nL'experiència de les primeres pot ajudar les que s'hi vagin incorporant a fer-ho de la manera més eficaç i segura.\nEvitar les reunions a casa\nPer exemple, i segons Magda Campins, cap d'Epidemiologia de l'Hospital Vall d'Hebron, les reunions de fins a 10 persones als domicilis és millor evitar-les malgrat que es puguin fer.\nEl motiu és que previsiblement en molts habitatges serà molt difícil celebrar-les complint amb totes les mesures de seguretat, respectant els 2 metres de distància entre les persones que no conviuen habitualment.\n"Des del punt de vista epidemiològic, llocs tancats com una casa, amb ocupacions de 10 persones, realment són focus de contagi clars, perquè no es podran mantenir aquestes distàncies."\n"La recomanació seria fer aquestes reunions, però fer-les a l'exterior, en bars o terrasses, però no a l'interior de les cases, perquè el risc de contagi és més alt."\n"El més important és que les persones vulnerables, bàsicament les persones grans, no participin d'aquestes trobades familiars, malgrat que siguin potser les que més ho necessiten."\nLa doctora Magda Campins, cap d'Epidemiologia de l'Hospital Vall d'Hebron\nLes terrasses i la higiene\nPrecisament la possibilitat de fer aquestes trobades a les terrasses de bars i restaurants, amb almenys 2 metres entre taula i taula, ja s'ha assajat també a les 3 regions en fase 1.\nEn aquest cas, hi ha hagut dificultats per mantenir les distàncies entre les persones d'una mateixa taula. Campins insisteix en la necessitat que els canvis de gent a les taules es facin de manera correcta:\n"Tot el que siguin les superfícies, les taules, els objectes que hi hagi a les taules, etc., si no estan ben desinfectats, poden representar un perill. És un perill que podem minimitzar si ens rentem sovint les mans o utilitzem solucions alcohòliques".\nEl propietari d'un bar restaurant de Tarragona, aquest dilluns amb els primers clients de la fase 1 (ACN)\nGuants no, alcohol sí\nEn aquest sentit, per a les trobades i per anar a la terrassa d'un bar, la recomanació no és posar-se guants, sinó portar alcohol per desinfectar-se les mans de tant en tant.\nEl motiu és que els guants poden donar una falsa sensació de seguretat quan es toquen taules o objectes que poden no estar prou nets i higienitzats i, per tant, tenir virus.\n"Si portem una ampolleta de solució alcohòlica a la butxaca o al bolso i fem higiene de mans, minimitzem el risc de contaminar-nos si toquem les taules o els objectes."\n"Si en lloc d'això portem guants, la probabilitat que ens fem rentat de mans és molt menor i per tant estem augmentant el risc de contacte."\nA la segona residència\nLa fase 1 permet anar a un hotel, i també a la segona residència, tot i que amb la limitació que només es pot fer en els casos en què aquesta estigui a la mateixa regió sanitària que el domicili habitual.\nLa circulació per anar a hotels, a segones residències, a cases particulars o a les terrasses es pot fer quan es vulgui, igual que per anar a comprar.\nEl confinament continua vigent\nPerò, en canvi, en la fase 1 es mantenen les restriccions i franges per passejar o fer esport, i per a les sortides de nens i gent gran. Perquè malgrat l'avançament de fase, el confinament continua.\nSegons Magda Campins, cal tenir això sempre ben present:\n"Hem estat dos mesos pràcticament tancats a casa i sense poder fer res. Ara no anem a l'altra cara de la moneda i comencem a fer-ho tot. Sobretot, molta prudència, perquè el virus circula i podem tenir rebrots. I això ho hem de tenir molt clar i molt present".\nEl principal missatge que reiteren aquests dies els epidemiòlegs és que el virus continua circulant i que això impedeix tornar a fer vida normal.\nLa doctora Campins ha recordat el cas de Corea del Sud, un dels països que va controlar més bé la Covid-19, però que ara ha començat a tenir rebrots precisament perquè s'ha intentat tornar a la normalitat.\nUna de les terrasses de Tarragona en el primer dia de la fase 1 (ACN)\nFases de la desescalada Desescalada Coronavirus


ReciClassíCat: TABART, Pierre (1645-1716) - Te Deum\nObra de Simon Vouet (1590-1649), pintor francès (1)\n- Recordatori de Pierre Tabart -\nEn el dia de la celebració del seu 370è aniversari de naixement\nSimon Vouet (París, 9 de gener de 1590 - París, 30 de juny de 1649) va ser un pintor francès. Va ser deixeble del seu pare Lorenzo Vouet. Des de la seva joventut va adquirir fama com a retratista i va ser reclamat a Constantinoble, on va retratar Acmet I. El 1612 es va traslladar a Roma a petició d'Urbà VIII per treballar a les esglésies de Sant Pere i Sant Llorenç, romanent en aquest país fins el 1627. Aquesta estada va facilitar el contacte amb el naturalisme de Caravaggio i amb les tendències classicistes bolonyeses, especialment les representades per Guido Reni i Guercino. A aquestes influències va unir el coneixement del color i la llum veneciana. De tornada a França va dirigir a París un taller prestigiós que li va permetre difondre aquest estil entre els seus contemporanis, tot adaptant-lo al gust de les grans decoracions que requeria la cort de Lluís XIII, amb fórmules molt dinàmiques i teatrals. Va ser nomenat primer pintor de cambra del rei i va tenir per deixebles a Lebrun, Lesueur, Mignard i Dufresnoy, entre altres. De la seva època italiana destaquen obres com Sant Francesc renunciant a les seves riqueses i La temptació de Sant Francesc, pintades per San Lorenzo in Luciani, a Roma, el 1624. De la seva etapa francesa s'han conservat moltes pintures i dibuixos, tot i que s'han perdut les decoracions del castell de Chilly i l'Hôtel Séguier de París. De les que es conserven destaquen La Magdalena, Sant Carles Borromeu i La presentació al temple, de 1641, Verge amb el Nen, Crist en el sepulcre, La caritat romana, Reunió d'artistes, Retrat de Lluís XIII, Crist a la creu (Louvre, París). Va morir a París el juny de 1649.\nFont: En català: Simon Vouet (1590-1649) - En castellano: Simon Vouet (1590-1649) - In english: Simon Vouet (1590-1649) - Altres: Simon Vouet (1590-1649)\nPierre Tabart (Chinon, bap. 8 de gener de 1645 - Meaux, 1716) va ser un compositor francès. Fill d'Yves Tabart, un adober, i d'Anne Gaultier, va rebre el bateig a la parròquia de St Etienne, de Chinon el 8 de gener de 1645. Segons De Brossard, va estudiar música amb Burgault, un expert en contrapunt, en el cor de Tours abans de convertir-se en maître de musique a la Catedral Sainte-Croix d'Orléans (c.1670-83) i després a la Catedral Notre-Dame de Senlis (1683-89). Tot i fer mèrits pel càrrec de sous-maître de la Chapelle Royale, no va assolir cap dels quatre llocs musicals oferts. Com a contrapartida, va substituir un dels guanyadors, Nicolas Goupillet, com a maître de musique de la Catedral de Saint-Étienne de Meaux. El 10 de juny de 1689 va signar aquest nou contracte que va mantenir fins l'abril de 1699, any en què De Brossard el va substituir. No obstant, Tabart no va abandonar la ciutat i va seguir en un càrrec menor a la capella de la catedral ajudant puntualment al seu company i amic De Brossard, amb qui va mantenir una cordial relació al llarg de la seva vida. Precisament, part del repertori de Tabart va restar conservat gràcies al seu col·lega, que el va preservar. Va morir a Meaux el 1716.\nFont: En català: No disponible - En castellano: No disponible - In english: Pierre Tabart (1645-1716) - Altres: Pierre Tabart (1645-1716)\nTabart, de qui en prou feines se'n conserven sis partitures, va ser un francès que va treballar en diverses catedrals abans de postular, com tantíssims altres, a un suculent càrrec a la Capella Reial de Versalles. Sense l'èxit esperat ni el càrrec anhelat, va seguir el seu rumb catedralici abans de coincidir en el temps i en l'espai amb De Brossard, un compositor de qui ja n'havíem parlat, però especialment un teòric i escriptor que va sorprendre el món amb obres com el seu monumental Dictionnaire de musique. De fet, és més que probable que Pierre Tabart hagués estat per sempre més oblidat si no fos pel seu bon amic Sébastien de Brossard que potser en una barreja d'admiració i d'obsessió col·leccionista, va preservar alguns dels manuscrits originals del seu vell amic. Això es deu a què en vida Tabart no es va preocupar de la publicació de les seves obres per la qual cosa els pocs exemples que ens han arribat són originals i en condicions precàries. Tanmateix, el treball dels músics és també i força sovint el de recuperar velles glòries en un procés de restauració complex i sensiblement delicat. L'edició que escoltarem, per tant, fa renéixer la meitat de les partitures de Tabart, és a dir, el seu Rèquiem, el Magnificat i el Te Deum i un Offerte du Cinquième Ton: "Le Vive le Roy des Parisiens" per a orgue del també compositor francès André Raison. Precisament, recuperarem aquest solemne ofertori per a introduir-nos en la música vocal de Tabart. El Te Deum, més tradicional i previsible en el disseny i el Magnificat, més modern, imprevisible i de sorprenents harmonies, són les dues obres d'un Tabart absolutament recomanable pels amants del barroc més francès. I si bé no el recupero, cal remarcar el preciós Rèquiem, potser més arcaic en la forma, però d'una bellesa desgavelladora. La interpretació és de luxe i ens dóna a conèixer a un contemporani de ple de Charpentier a qui, en intel·ligència musical, iguala i a nosaltres inevitablement ens meravella!\nINTÈRPRETS: Frederic Desenclos (orgue); Ensemble Jacques Moderne; Ensemble La Fenice; Jean Tubery\nAMAZON: Tabart: Requiem/Te Deum/Magnificat\nSPOTIFY: Jean Tubery/Ensemble Jacques Moderne/Ensemble La Fenice – Tabart: Requiem/Te Deum/Magnificat\nAnònim 9 de gener de 2015 a les 9:53\nAnònim 17 de gener de 2016 a les 10:42\nAnònim 3 de juny de 2016 a les 23:54


De bisbes i ministres - Blog CJ\nInici Destacat De bisbes i ministres\nEn la terminologia clàssica, un bisbe és així mateix un ministre, mentre que exerceix un ministeri i transmet un missatge o actua seguint a algú superior a ell, al qual es refereix. En aquest cas, el Senyor. Una semàntica que indueix a pensar en la primacia del representat i en la humilitat del representant, així com en el valor de la missió encomanada, més rellevant que el propi servidor. No és doncs estrany que el terme provingui etimològicament del llatí minus. Vàlid tant per a prelats com per a polítics.\nPerò no em referiré a aquest aspecte del ric vocabulari eclesial. Tot això, a col·lació de la trobada entre el papa Francesc i la vicepresidenta segona i ministra de treball i economia social, Yolanda Díaz, el proppassat desembre. Un breu esdeveniment que va aixecar certa polseguera. Fins i tot no fa massa, la pròpia ministra assegurava “que li va fer reflexionar moltíssim” i que l’havia “fascinat”. És apreciable, però la reunió seria l’anècdota i m’interessa per il·lustrar una qüestió de fons.\nDes del punt de vista diplomàtic, és curiós que un cap d’Estat rebi a la número tres d’un govern. En la lògica de les relacions internacionals, hauria sigut més habitual una reunió al mateix nivell, potser amb algun rang inferior de la jerarquia vaticana. L’error sempre cap, però costa imaginar que una de les diplomàcies més experimentades, antigues i minucioses del planeta pugui caure fàcilment en ell. La hipòtesi alternativa podria ser que des de la posició més visible de l’Església es pretengués un gest que contingués algun senyal.\nÉs innegable que gairebé tothom vol fer-se una foto amb el papa, independentment de qui ocupi la càtedra de Pere en un moment donat. Sobretot, en la societat de la imatge en què vivim. Tanmateix, el risc d’instrumentalització partidista d’un acte així per part de qui ho ha demanat és real. La mandatària espanyola, en el punt àlgid de la seva carrera, obté notorietat mediàtica del seu inesperat viatge llampec a Roma. No cal ser gaire perspicaç per adonar-se’n. I menys a la Secretaria d’Estat de la Santa Seu, acostumada a aquestes bregues i normalment en avinença amb l’Església local i amb el suport d’un coneixement exhaustiu de cada territori.\nQuina seria doncs la qüestió fonamental? M’atreveixo a pensar que l’acceptació d’aquesta reunió no va ser el resultat d’una decisió espontània o irreflexiva. Al contrari, d’ella semblarien destil·lar-se diversos missatges per part de l’Església. D’una banda, l’interès intrínsec per posar al centre l’assumpte del treball, àmpliament abordat des de la Doctrina Social, i la xacra que el persegueix de manera molt característica i aguda a Espanya, com és l’atur i la precarietat. Sense necessitat d’entrar a analitzar solucions concretes per al cas en particular, que correspondrien als poders civils. Potser també la ineludible consciència mediambiental i la seva estreta relació amb el sistema econòmic, com bé subratlla la Laudato Si’.\nI de l’altra, el diàleg amb les autoritats, al marge de la ideologia que representin. Cobra especial rellevància a Espanya, on des de fa anys, bona part de la classe governant, tant d’una tendència com d’una altra, ha menystingut, o quan no, ha deixat de costat, almenys públicament, la interlocució amb l’Església en temes d’importància, no només per als fidels sinó per al conjunt de la ciutadania. No significa que una entrevista de quaranta minuts vagi a resoldre les matèries delicades, que requereixen una aproximació calmada, atenta i probablement, en un ambient de certa discreció. Però apunta un camí.\nÉs paradoxal, per citar una altra anècdota, que nombrosos líders polítics de diferents nivells (estatal, autonòmic, municipal) es deleixin sovint per ocupar posicions rellevants a les llotges dels estadis de futbol, especialment en partits importants, i refusin, no ja la foto amb el papa si poguessin (que aquesta ven molt), sinó amb el bisbe del lloc. Malgrat el creixent procés de secularització, segueixen existint més persones que acudeixen els diumenges a missa, que a un camp de futbol per presenciar en viu el seu esport favorit.\nLa interrelació serena i respectuosa entre personatges destacats de l’Església i líders polítics o ideològics, no necessàriament creients, ha tingut exemples destacables. Per haver viscut a França, recordo les trobades entre el president de llavors i agnòstic François Mitterrand i l’arquebisbe de París, el cardenal Lustiger. O bé, la relació entre el cardenal Martini de Milà i l’intel·lectual ateu Umberto Eco, que va arribar a cristal·litzar en un llibre escrit per tots dos.\nSón només la punta de l’iceberg, però ¿Per què a Espanya costa tant visibilitzar quelcom semblant? Tot i que en proporcions molt diverses, hi ha catòlics afins a totes les formacions polítiques. I un sa govern de la societat requeriria per part de qui l’ostenta una major i fecunda interacció amb aquells col·lectius que més contribueixen a configurar la variada realitat social, cultural, assistencial, educativa o religiosa del país. Amb l’Església també.\nQuan acabo de redactar aquest article, coneixem que, per primera vegada, un president del govern, Pedro Sánchez, ha visitat la seu de la Conferència episcopal espanyola, rebut pel seu president, el cardenal Joan Josep Omella. Més enllà d’alguns titulars de premsa, no del tot afortunats i que únicament cobreixen aspectes limitats de la trobada, sembla que alguna cosa s’està movent en la direcció mencionada. Esperem que el corrent d’intercanvi continuï.\n[Imatge de Vatican Media]\nArticle anterior“Ay de los vencedores”\nArticle següentDe Ucrania a Fratelli tutti\nVictòria 10 Febrer 2022\tAt\t19:47\nEn aquest cas al Papa li interessos també establir relacions amb una política espanyola vinculada ideolòvicament a la esquerra. Sobretot tenint en compte que la jerarquia eclesiàstica espanyola s’establí apropiant de edificis i propietats, no paga ibi, quan a la majoria de països, inclosa Itàlia, si que els paga, I quan ademés està finança not mitjans de comunicació d’ultradreta. Cada cop hi ha menys capellans i no és estrany. Caldria de llegir l’Evangeli de tan en tan.


Xantal Llavina | ADA PARELLADA – Cuinera Restaurant Semproniana i conferenciant sobre bons hàbits alimentaris\nXantal Llavina / elpuntavui / ADA PARELLADA – Cuinera Restaurant Semproniana i conferenciant sobre bons hàbits alimentaris\nLa meva cuina és una coctelera on poso la il·lusió d’un plat que imagino, els ingredients, el personal i la tecnologia que puc fer servir\nLa millor idea és que els sopars solidaris s’escampin per tot el territori amb diferents restauradors\nAda Parellada porta, literalment, la cuina als gens. La seva família s’hi dedica des de fa més de set generacions. Però, tot i dedicar-se també a la restauració, va optar per fer el seu propi camí, lluny del negoci familiar. Va apostar, com diu ella, per una via més rockera. Des del seu restaurant o escrivint llibres o fent tallers de cuina o col·laborant als mitjans de comunicació, l’Ada propaga el seu amor per la cuina i per promoure els bons hàbits alimentaris. Hiperactiva i incansable, Parellada ha estat notícia aquesta setmana pel seu sopar groc, en solidaritat amb els presos polítics. Avui conversem amb ella a El Punt Avui TV.\n“Jo venia d’una família de cuiners de cuina tradicional molt ortodoxa i necessitava fer alguna cosa diferent.” Per què te’n volies desmarcar?\nTinc una família amb 250 anys de trajectòria! A casa la cuina sempre és cabdal, és la nostra manera d’expressar-nos, i que digui “tradicional catalana” no vol dir que estigui parada, hi ha una evolució constant. El que passa és que té una evolució molt mesurada. Quan vaig decidir muntar el meu propi establiment, havia de fer una cosa diferent perquè, si no, la comparació estava servida.\nDes de petita ja volies ser cuinera?\nNo ben bé. Som vuit germans i el que rep la Fonda Europa és l’hereu, com des de fa set generacions. Jo soc la petita i no em tocava res. Però el meu pare sempre va tenir molt interès perquè estudiéssim una carrera, que tinguéssim una professió lliberal i que fóssim autònoms. Deia que havíem de ser clients: poder anar a dinar o sopar els dies normals i pagar-ho, i que totes les persones havíem de tenir uns estudis, un ofici i una afició, que són les tres maneres possibles de guanyar-te la vida.\nQuins són o han estat els teus referents?\nTotes les persones que m’han acompanyat en aquesta trajectòria són fonamentals. Però com a figures properes, els meus pares i els meus germans.\nAquesta setmana has estat notícia pel teu “sopar groc” de suport als presos polítics. Què ha passat?\nAquest capítol absurd m’ha entristit molt, per una banda, i també m’ha donat moltíssimes alegries. Tristor absoluta perquè encara no ens podem manifestar lliurement, estem en l’ull de mira, qualsevol pas que fem ens és molt qüestionat, i per la reacció absolutament desmesurada que ha tingut aquesta acció innocent. Molt feliç per la resposta, la solidaritat i el suport que he tingut. La nostra personalitat i les nostres idees es traslladen al lloc de feina. Soc molt ingènua, perquè això és d’una ingenuïtat enorme. Però ho tornaria a fer. Penso que és millor que aquesta idea s’escampi per tot el territori i que hi hagi sopars grocs amb diferents restauradors que es manifestin. Si una cosa em sap greu és que a casa hi treballen dinou persones i no voldria de cap manera que això els afectés.\nS’ha solucionat el tema amb Tripadvisor?\nD’una manera molt dràstica. Ja no pots opinar a Tripadvisor durant el temps que ells considerin. Ara entres al Semproniana i està bloquejat. S’han esborrat les opinions dels darrers dies. Estic més tranquil·la, però és molt radical. A Facebook hem pogut anul·lar la possibilitat de penjar opinions, i Google Business va fent i t’hi pots trobar de tot. Aquestes plataformes d’opinió són importants, cada vegada tenen més força i em sembla bé, perquè són molt democràtiques. Pots posar-hi el que opines. Però sempre que hi ha aquesta obertura, això fa que siguin també molt perilloses.\nHas dit alguna vegada que la cuina tradicional catalana s’està morint una mica. A què et refereixes?\nQue no té color d’Instagram. És marró, molt plana. Està molt bé que l’àpat de Nadal sigui tan respectat i tingui tan prestigi, però la resta de l’any ens costa trobar-lo. A les cases no es practica perquè és una cuina de llarga cocció i el jovent no la troba prou atractiva. Té més prestigi un sushi, una pizza, una pita, i potser els nostres fricandós no tenen aquest component lúdic. Alguns restaurants tenim la responsabilitat de ser garants d’aquesta cuina, però sempre hi hem d’afegir el toc que transmeti la nostra personalitat o que la faci atractiva. Sempre l’estem tunejant.\nQuan vaig començar, deia que era la versió rockera de la cuina tradicional. Però la meva cuina és el resultat del que puc fer. Tinc una coctelera on poso la il·lusió d’un plat que imagino, els ingredients a què puc accedir, el personal que tinc a casa, la tecnologia que puc fer servir, i surt una cosa que potser no hi té res a veure, però que té sabor i il·lusió.\nDarrerament es parla més dels cuiners que de la cuina que fan?\nAixò dels cuiners és un fenomen nou que encara estem paint. Entrevistar un cuiner, trenta anys enrere era una cosa impensable. Ara s’ha aconseguit prestigiar la professió i que molts nens vulguin ser cuiners! Es parla del cuiner com a autor. Té aquesta categoria que tenien Picasso, Miró o Dalí cinquanta o seixanta anys enrere, i la part artística és la seva projecció pública. Són cuiners autors amb aquesta vessant artística que abans no es feia pública i que ara és la que més interessa. Els cuiners tradicionals tenen menys entrada en aquest univers mediàtic.\nCom és que no et trobem en la lliga Michelin. No hi vols ser?\nNo. Vinc d’una fonda i les meves arrels són allà. Vull un restaurant amb gent, soroll, amb música de fonda, que és la dels coberts, de la vaixella o la cristalleria. Vull aquesta calor, i per això no m’ha interessat mai. Has d’avisar l’organització Michelin per dir que vols entrar en aquest univers i llavors et venen a veure, però hi ha un primer pas: tu has de manifestar que hi tens interès. I no n’hi tinc.\nA la teva web hi diu que ets “agitadora gastronòmica”. En quin sentit?\nEl món de la cuina i la gastronomia té una gran virtut: és amplíssim i pots treballar moltíssimes disciplines. Pots treballar amb infants, intentar millorar els menjadors escolars, treballar pel medi ambient, procurar no llençar aliments, sensibilitzar que és un desastre malbaratar-los, fins i tot fer política. I des d’aquesta tribuna, i en aquest moment dolç que tenim els que ens dediquem a la cuina, podem treballar molts aspectes. Per tant, podem agitar.\nQuè t’agrada més: comunicar cuina i hàbits saludables o cuinar?\nLa cuina és una cosa quotidiana, i per tant acaba sent una rutina, i la comunicació és l’excepcionalitat. I a tots ens agrada això. Per tant, aquests dies que puc dedicar-me a fer tallers o xerrades, ho gaudeixo moltíssim. Si això es transformés en la rutina, ja en parlaríem!\nEts agitadora, és clar! Fins i tot vas portar una iniciativa al Congrés dels Diputats…\nVaig donar suport a una mare guerrera que va detectar que a l’escola dels seus fills es llençava moltíssim menjar i va demanar al Congrés que rectifiqués la llei de seguretat alimentària, molt estricta en l’entorn escolar, en les col·lectivitats. Tot el que es cuina i sobra, l’endemà s’ha de llençar. No és ètic. Al Parlament de Catalunya hi ha un projecte de llei d’aprofitament dels aliments, i és un gran pas. Un de cada tres aliments que es produeixen acaba a les escombraries. Fa mal econòmic, ètic, mediambiental…, però és així. I parlem d’aliments útils. Produir costa diners i té un cost mediambiental, però llençar també.\nQuè hauríem de tenir en compte?\nEl que fem és omplir la nevera i, sobrevalorant-nos, pensem que ens ho menjarem tot, i “per si de cas”. I les escombraries estan plenes de “per si de cas”. No és tant comprar bé com planificar bé. El tema és saber què i quan menjaràs, fer una llista de la compra superacurada, i quan vagis a comprar intenta treure dos dies d’aquests que has planificat. O sigui, compra menys.\nEstàs en molts projectes. Et costa dir que no?\nVisc en el món del sí! Em costa molt dir que no, tot em sembla tremendament atractiu. Admiro la capacitat de la gent que pot estar en quatre llocs; jo només puc estar en un i la resta queda una mica desatès. Això sí, com diuen els grans cuiners, nosaltres no podríem ser aquí si no hi hagués un bon equip al darrere. Cal dir-ho sempre, perquè és cert.\nSembles molt optimista. Ho ets?\nEn absolut. Soc una pessimista nata. Però penso que la meva pila és el pessimisme. És el que em fa lluitar per tirar endavant, buscar la manera de fer més coses. Sempre agafo més taules de les que podria atendre perquè penso que algú ens fallarà.\nEts feliç a la cuina i… on més?\nAl Maresme. Té horta, mar i muntanya.


SERVEIS ATENCIÓ PETITA INFANCIA - ESCOLA BRESSOL MUNICIPAL(EBM) I ESPAIS FAMILIARS - SERVEIS EDUCACIO PREESCOLAR\nL'Ajuntament de Masquefa ofereix el Servei Municipal d'Atenció a la Petita Infància i a la Família, que inclou el servei d'escola bressol, juntament amb els serveis complementaris que li són propis (menjador, acollida i permanència), i els espais familiars.\nL'escola bressol La Baldufa és un centre especialitzat en el primer cicle d'Educació Infantil, que cobreix l'etapa de 0 a 3 anys. A l'escola bressol, els nens i nenes viuen i aprenen a fer-se grans. És un espai que dona seguretat i confiança perquè l'infant sigui protagonista del seu aprenentatge, partint de les seves pròpies experiències i context. És el primer espai, després de la família, de socialització, participació i integració.\n1.017.076,52 € sense IVA 1.017.076,52 € IVA inclòs (0,00%)\n06/06/19 23:30 h\n*Diversos IVA Servei menjador 10% / Material i equipament 21%\n2.707.591,10 € sense IVA\nObertura de pliques (Sobre C- Oferta econòmica i millores forma automàtica) :\n21/06/19 14:00 Sessió pública - SALA PLENS Edifici Ajuntament Masquefa C/Major 91-93\nFins un màxim de tres(3) pròrrogues anuals - Termini màxim durada del contracte incloses les pròrrogues CINC(5) anys\n06/09/19 13:30 h Publicació acreditada pel Consorci Administració Oberta de Catalunya\nSERVEIS EDUCATIUS CAVALL DE CARTRO / ASSOCIACIO CREACIO ESTUDIS I PROJECTES SOCIALS - CEPS / SERVEIS PER LA INFÀNCIA CRÈIXER JUNTS / FUNDACIO CATALANA ESPLAI / FUNDACIÓ PERE TARRÉS / INCOOP SCCL / ZIGA-ZAGA GESTIO SERVEIS EDUCATIUS\nASSOCIACIO CREACIÓ ESTUDIS I PROJECTES SOCIALS - CEPS\n947.432,72 € amb IVA\nAccés al DOUE - 06/09/19\nX2019001202_CON FORM SERVIE ESCOLA BRESSOL sig.pdf


UD Taradell - La UD Taradell remunta per empatar amb el Sant Cristòbal\nLa UD Taradell remunta per empatar amb el Sant Cristòbal\nGran empat de l'equip de Segona Catalana aquest dissabte a la Roureda contra el Sant Cristòbal. Els taradellencs davant un equip dels punters de la categoria van haver de refer-se d'una expulsió només començar la segona meitat.\nA la primera meitat els visitants van ser superiors i al minut 14 s'avançaven amb un gol de falta d'Arjona. Al Taradell li costava molt arribava amb perill, mentre que el Sant Cristòbal va poder ampliar el marcador amb una vaselina massa elevada del golejador visitant. Més tard, Nil havia de tornar a intervenir per evitar el gol visitant. I el Taradell amb dificultats només arribava a porteria contrària a pilota aturada.\nEn iniciar-se el segon temps, expulsió de Joan Molist en veure la segona targeta groga. Aquest va ser el revulsiu. A partir d'aquí van arribar les ocasions del Taradell. Primer avisava Company amb un xut ras des de la frontal. Després Erra amb una centrada enverinada estava a punt de sorprendre el porter visitant. I tot seguit, Canó amb un xut també feia lluir el porter.\nL'empat va arribar al minut 68 quan Canó resolia des de l'interior de l'àrea amb una jugada personal. A partir d'aquí partit mogudet. Els visitants es quedaven amb inferioritat numèrica i el Taradell, tot i intentar-ho, no va poder trobar el gol de la victòria. En l'últim minut els visitants es quedaven amb nou jugadors a causa d'una nova expulsió.\nU.D. Taradell: Nil, Company, Pujol, Talavera, Molist, Erra, Font, Pedrón (Serradelarca), A. Muntal (Creus), Canó (Serrabassa) i O. Sánchez (Plade).


Riell Bulevard: La perruqueria\nVaig anar a veure una comèdia i em vaig trobar amb un drama light. Mai no te'n pots refiar dels comentaris als diaris sobre les pel·lícules.\nEm topo amb una història d'estiu que intenta relatar el pas de la infantesa a l'adolescència a través de la separació d'uns pares i els diferents papers que agafen els nens davant el trencament familiar. En sortir del cinema el gust era agredolç.\nLa pel·lícula és irregular i deixa coses sense resoldre, com la homosexualitat del pare, la qual utilitza tan sols com a detonant del conflicte. Sorprèn l'actitud feminista de la mare que deixa fills i abandona marit allà als seixanta. Potser Canadà no era Espanya. O potser Léa Pool ens vol vendre justament això, el feminisme i la modernitat .\nDiria que Léa Pool no posa tota la carn a la graella. Potser per suavitzar el drama d'una història feta amb nens. Ves a saber. Dels actors, els adults són força més fluixos que els nens, potser perquè a ells els ha sabut treure allò de l'espontaneïtat. El pare, especialment, em resulta decebedor.\nEm va agradar la ambientació. I sempre és d'agrair més una pel·lícula intimista que no una americanada sense subtància.\nRetalls d'estiu: el violí\nRetalls d'estiu: l'eclipsi\nRetalls d'estiu: els núvols\nRetalls d'estiu: el gelat\nRetalls d'estiu: les formigues


Esteu veient:Inici»Cultura»VÍDEO Els músics de Sant Celoni, Guillermo Turina i Eva del Campo, protagonistes d’un concert històric a Madrid\nPer Redacció la Vila el\t 23 febrer 2021 0 Comments\nStradivarius 1700. Un sueño real és el primer documental musical que duu a terme Patrimonio Nacional. El violoncel sense decorar d’Antonio Stradivari, que forma part de la Col·lecció Palatina de la institució, es converteix en un dels dos protagonistes d’aquest viatge al segle XVIII. L’altre protagonista és el violoncel·lista, veí de Sant Celoni, Guillermo Turina.\nAl llarg dels últims deu anys, només sis violoncel·listes, inclòs Turina, han tocat aquest esplèndid instrument, un dels pocs violoncels d’Stradivari que es conserven en el seu estat original i que no s’ha modificat la seva grandària. Habitualment, l’Stradivari del Palau Reial té les cordes metàl·liques, però en aquesta ocasió s’ha permès a l’intèrpret utilitzar cordes de budell, com les que s’empraven en el moment en què va ser construït l’instrument.\nLa trobada entre tots dos, que té lloc en el Saló de Columnes del Palau Reial de Madrid, és el punt de partida d’aquest audiovisual de 60 minuts, gravat durant el mes d’octubre de 2020, amb restriccions per l’expansió del coronavirus, i en el qual diferents professionals de Patrimonio Nacional posen en context la celebració d’aquest concert sense públic que, no obstant això, està pensat per al gaudi de tothom, des dels més experts al públic en general. En aquest concert, Turina va estar acompanyat per la soprano Eugenia Boix i per la clavecinista, també de Sant Celoni, Eva del Campo.


Els 27 desbloquegen el pressupost i marquen un nou objectiu climàtic en una cimera que és "un pas endavant per a la UE" La República\nEls 27 desbloquegen el pressupost i marquen un nou objectiu climàtic en una cimera que és “un pas endavant per a la UE”\nACN Brussel·les.-Els caps d’estat i de govern de la Unió Europea han conclòs aquest divendres una cimera que, en paraules del president del Consell, Charles Michel, ha estat “un pas […]\nACN Brussel·les.-Els caps d’estat i de govern de la Unió Europea han conclòs aquest divendres una cimera que, en paraules del president del Consell, Charles Michel, ha estat “un pas endavant per a la Unió Europea”. Els líders dels 27 han aconseguit desbloquejar el pressupost europeu per als pròxims set anys i el fons de recuperació després de superar el veto d’Hongria i Polònia. Per tal de fer-ho, els 25 estats membres restants han hagut d’acceptar deixar per escrit que el mecanisme que condiciona els fons europeus al respecte de l’estat de dret no s’utilitzarà per pressionar en altres qüestions, com per exemple la migració, així com fer que calgui una sentència prèvia del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) per poder concloure les sancions.\nAmb el desbloqueig acordat a la cimera, ara el paquet econòmic continua el procés d’aprovació. L’ha de donar el vistiplau l’Eurocambra i els parlaments estatals han d’aprovar la decisió de recursos propis per permetre que la Comissió Europea s’endeuti per finançar el fons. “La Unió Europea necessitava aquest senyal”, ha dit després de la reunió la cancellera Angela Merkel, com a representant de la presidència alemanya de torn de la Unió Europea, que conclou aquest mes. Segons Merkel, amb el desbloqueig s’ha tret “un pes de sobre”. “Des del juliol ja va quedar clar que tindríem grans problemes i que no seria fàcil”, ha subratllat Merkel sobre els obstacles per aprovar definitivament el paquet econòmic acordat pels 27 al juliol. Sobre el fet que l’acord amb Polònia i Hongria per superar el veto supediti l’acció de la Comissió a una sentència del TJUE, la presidenta de l’executiu europeu, Ursula von der Leyen, ha avalat aquest nou element. “Qui tingui dubtes pot anar a buscar la via del TJUE”, ha dit. D’altra banda, els líders europeus també han acordat augmentar del 40% al 55% la reducció d’emissions el 2030 respecte al 1990. En una negociació que ha durat tota la nit, els líders han aconseguit superar les reticències de Polònia, molt depenent del carbó, i han tancat un acord que no marca objectius per països. “La Unió Europea està assumint el lideratge en una transició tan important per al món”, ha dit Michel, mentre Merkel ha subratllat que “ha valgut la pena privar-se d’una nit de son”. Malgrat que la discussió sobre les negociacions amb el Regne Unit ha durat menys de 10 minuts, aquesta és una de les qüestions que ha marcat la trobada dels líders. La presidenta de la Comissió ha informat als 27 que ara per ara hi ha més “probabilitats” que no hi hagi acord. La Unió Europea i el Regne Unit s’han donat fins diumenge per constatar les possibilitats o no de pacte. Durant la trobada els 27 també han acordat fer arribar de manera “coordinada” les vacunes contra la covid-19 als estats, però sense marcar una data per començar la vacunació, tal com demana Espanya. En relació amb la pandèmia, els líders han insistit de nou que cal coordinar-se en les restriccions i avançar cap al reconeixement mutu dels tests, però sense cap nova mesura al respecte.Pel que fa a la vacunació, Von der Leyen ha demanat als estats “acabar els preparatius”, mentre Merkel ha admès que serà difícil que les vacunacions comencin totes en el mateix instant. En el capítol de política exterior, els líders han acordat preparar noves sancions contra Turquia per la disputa sobre el gas al Mediterrani Oriental. Els 27 han lamentat les accions “unilaterals i provocatives” d’Ankara però han deixat per al març les noves possibles sancions. A més, els 27 també han apostat per “reforçar” les relacions amb els Estats Units durant la presidència de Joe Biden. Així, confien poder tenir una relació transatlàntica “forta” en qüestions que han estat problemàtiques amb Donald Trump, com el clima o les relacions comercials. Sánchez celebra el desbloqueig del fons de recuperacióDesprés de la cimera, el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, ha celebrat l’acord per desbloquejar el pressupost i el fons de recuperació. “És una extraordinària notícia”, ha subratllat. A més, Sánchez ha insistit en la necessitat de coordinar la vacunació a la Unió Europea i de “compartir informació”.Sobre el Brexit, el president del govern espanyol ha confiat poder tancar un acord amb el Regne Unit però ha subratllat que ja preparen mesures de contingència per si no es produeix. Finalment, Sánchez ha celebrat que la Unió Europea hagi decidit augmentar l’ambició climàtica per al 2030.


Es tracta d'un certamen que promou la tinença responsable d'animals de companyia\nDes d’aquesta setmana i fins al proper 22 de setembre restarà obert el període d'inscripcions per poder participar a la Fira Animanresa, que aquest any se celebrarà el 22 d'octubre. A Animanresa hi poden participar les entitats sense ànim de lucre i les empreses i professionals que ofereixen serveis i productes relacionats amb la tinença d'animals de companyia. El nombre d'entitats participants està limitat a un màxim de vint.\nAnimanresa, que enguany celebra la seva cinquena edició, es desenvoluparà al primer tram del Passeig Pere III i al Pati del Casino de Manresa. Aquest certamen anual té l’objectiu de conscienciar sobre la tinença responsable dels animals de companyia; incentivar d’adopció d’animals; i promocionar les entitats sense ànim de lucre així com les empreses i professionals que treballen en l’àmbit dels animals de companyia.\nArxivat a: ANIMALS CIVISME


L’elevació de la poesia | Llavor Cultural\nLluís Calvo llegeix el darrer poemari de Ricard Mirabete, ‘Cel estàtic d’elevadors’, publicat per l’editorial Gregal.\nEl poeta Ricard Mirabete | Foto: Carles Mercader Fulquet.\nRicard Mirabete és un autor que aporta exigència i que sempre s’endinsa en noves dreceres expressives que eixamplen els terrenys de les obres anteriors. Amb Cel estàtic d’elevadors (Gregal, 2016) el poeta signa un dels seus millors treballs, una obra en què hi trobem elements pretèrits, com el vagareig situacionista (les reflexions sobre l’espai, el caminar i la ciutat hi sovintegen) i l’abrandament romàntic, però ara al costat d’un cert aire trobadoresc i d’una recerca febril del llenguatge. Mirabete ens diu que tot és llenguatge i per això ha extremat el seu quefer, amb imatges críptiques i un gran domini de l’estructura. Tot plegat, però, sense oblidar els grans temes de l’autor: l’amor apassionat, el desencís, el record, la decadència capitalista, la ciutat com a escenari i la natura reveladora. Ara, però, ens trobem amb un poeta més madur i més monàstic, en què el recés pren forma de paraula que crea un món i el ratifica sense més justificacions. Mirabete es mostra més ancorat en la tradició i, alhora, assaja formes avantguardistes que voregen la psicodèlia, amb una fascinació envers la natura que fa que tresqui solsticis de prats.\nFoto de Carles Mercader Fulquet.\nEtiquetes: Cel estàtic d’elevadors, Editorial Gregal, Lluís Calvo, Ricard Mirabete


TERTULIA TORRENCA: De que parlara CiU durant aquesta campanya?\nAquests darrers dies estem assistint a una subasta pública de promeses electorals dels populars i socialistes que realment dona pena. Convergència i Unió durant la campanya ens hem compromés a parlar entre altres de temes reals i assolibles. Per aquesta raó:\nPerquè ni el Pp ni el Psoe no han estat capaços de posar-se mai d’acord per pactar un sistema educatiu estable estatal. Convergència vol un pacte escolar que recuperi els principis de respecte, autoritat, reconeixement de l’esforç i el mèrit.\nParlarem de polítiques en favor de la família.\nPerquè per la gent de CiU és molt important la natalitat, ja que invertir en política familiar és la millor manera d’invertir en el futur.\nParlarem de seguretat.\nPerquè com el Psoe no ha volgut modificar el Codi Penal tal i com proposava CiU per poder tenir un instrument més per lluitar contra la delinqüència organitzada hi tornarem a insistir.\nParlarem de política social.\nPerquè si alguna força política s’ha ocupat des del primer moment de les persones amb tot tipus de dependències ha estat CiU. Tot i no ser decisius a Madrid, per exemple, hem fet possible que una persona discapacitada que treballa pugui cobrar el sou i la pensió no contributiva. I hem fet compatibles la pensió del SOVI amb la de viduïtat. Si som decisius tenim diverses propostes que podran ser possibles i que a més no envairan competències de la Generalitat de Catalunya.\nParlarem de pensions.\nPerquè no existeixi cap pensió de viduïtat i de jubilació, per sota del salari mínim interprofessional en acabar la propera legislatura.\nPerquè continuem defensant que la resposta a les necessitats d’aigua passa pel transvasament del Roine.\nPerquè en aquests dies s’ha perdut molt de temps parlant de Solbes i de Pizarro quan el que necessita l’Estat, i especialment Catalunya, és donar resposta a la desacceleració econòmica i per això cal reforçar els nostres actors productius.\nParlarem de la capacitat adquisitiva dels ciutadans.\nPerquè hem alertat que la capacitat adquisitiva de la ciutadania està disminuint, per això hem proposat al Psoe que baixi l’IVA que s’aplica a la factura energètica del 16 a 7%, per deixar nou punts d’IVA a la butxaca del ciutadà, i hem demanat que abaixi un 5% les retencions de l’IRPF per salari i per pensió.\nSis setmanes per a les eleccions. Els partits politics arranquen -arranquem- els motors. Cadascú a la seva manera, es clar. Mentre alguns ens dediquem a fer apostes per el canvi, la prosperitat, i l'avenç cap a una societat moderna i capdavantera, d'altres es mostren més partidaris del continuisme.\nEs a dir, partidaris de continuar amb el cul a la cadira.\nDe continuar tenint un escó i un cotxe oficial. Tingui això el preu que tingui. Encara que el preu a pagar sigui posar en perill el propi joc democràtic Em vull referir a Esquerra Republicana de Catalunya. Aquells suposats independentistes que entreguen la clau de la Generalitat al sector mes espanyolista del PSC i el PSOE.\nAquells que varen fer President a José Montilla en contra de la voluntat dels catalans.\nSí, aquells. Els que han tret "republicana" i "de Catalunya" del seu logotip, i l'han deixat simplement en "esquerra". Zero a l'esquerra diria jo. Però bé això ara no ve al cas\nDeia que juguen amb foc. Que posen en perill el joc democràtic. Això es el que es dedueix d'unes paraules de Joan Ridao. Deia el republicà que la proposta de CiU de que es respecti la llista mes votada, suposa no posar traves perquè Mariano Rajoy sigui president si guanya les eleccions encara que només sigui per un sol vot.\nAquestes declaracions, volen dir dues coses.\nLa primera és que Convergència i Unió respecta el vot dels ciutadans.\nLa segona es que ERC no ho fa.\nEn la passada campanya de les eleccions al Parlament de Catalunya, esquerra feia gala del seu particular concepte d'equidistància.\nQue si tripartit si. Que si tripartit no. Que si PSC. Que si Convergència. Que potser al govern. Que potser a l'oposició. Que si cap aquí o cap allà... Ara els hi ha donat per la sinceritat i ha resultat ser pitjor el remei que la pròpia malaltia. Les paraules del senyor Ridao, donen a entendre que per ells el Zapatero seguirà essent d'inquilí de la Moncloa desprès del 9-M. Guanyi o no les eleccions.\nJa se n'encarregaran en Carod, en Puigcercòs i companyia. Amb gent com aquesta no m'estranya que les coses ens vagin com ens van.\nPrimer es passen -dues vegades consecutives- la voluntat dels catalans per allà on no diré per a no perdre l'elegància. Ara, a mes, ens rastregen per la cara que ho tornaran a fer si els resultats de les eleccions no son els que a ells els interessen. Desprès sortiran dient que hi ha poca participació. Quan ells son en gran part responsables d'aquest problema. No creieu que als d'Esquerra se'ls comença a veure el llautó? Ho deixo en el aire.\n1ºAnonim--Darrerament es parla molt sobre la religió catòlica a les escoles, sobre quin ha de ser el seu finançament, sobre l'avortament, sobre el matrimoni homosexual i la seva definició oficial...potser perquè el PSOE s'està afanyant els quatre dies de Govern que li queden, per deixar ben lligats tots els temes morals que els preocupen.\nConvergència i Unió sempre ha intentat no posicionar-se sobre aquests temes, i deixar "via lliure" als seus parlamentaris per votar amb llibertat sobre una cosa o l'altre. Crec de fet, que és aquí on rau la grandesa de Convergència i Unió, i és aquesta raó la que ha batejat CDC i la federació de Pal de Paller del nacionalisme català en tota la seva història.\nPerò el debat intern sempre ha existit i ja no només entre CDC i Unió, sinó entre militants i dirigents de cadascun dels partits que integren la Federació de CiU. Penso que seria un problema decantar-se públicament sobre un tema d'aquests, perquè una part de l'electorat i la militància es trobarien en desacord; car el nostre partit aglutina molta gent de diferents sensibilitats, que compartim un projecte comú basat principalment en el nacionalisme català.\nL'altre dia un debat al programa El Club de TV3, va tornar a encendre la polèmica als mitjans de comunicació sobre "les topades" públiques de CiU, i de la seva diferència ideològica.\nLa Magda Oranich, exregidora de Convergència a Barcelona i en Manel Silva, número 7 d'Unió a les llistes del Congrés van debatre sobre quina tenia que ser la definició de la paraula matrimoni. Mentre la Magda defensava que "una família és un nucli de convivència humana", en Manel Silva afirmava que "matrimoni és la diferència entre pare i mare, i l'àmbit d'educació dels seus fills".\nJo trobo que aquesta disputa és ben lògica dins d'una federació com CiU, no cal que ningú s'escandalitzi, la premsa condemna aquestes diferències ideològiques dins d'un partit, i no entenen que CiU és un partit nacionalista amb gent de tots els colors, de diferents ideologies i de totes les categories socials.\nEn Duran i Lleida va assistir diumenge a l'acte a favor de la família i de la vida. També van assistir membres del PPC. Què té a veure? No va anar CiU, va anar en Duran i Lleida. Crec que s'ha de respectar la decisió del candidat democristià, que lliurement va anar a un acte on es defensaven uns drets i uns valors, que no tenen perquè ser els de tota la gent que milita a CDC i Unió; però que han de ser respectats igual que s'han de respectar les opinions diferents a les tradicionals que en Duran defensa.\nEl dia que Convergència i Unió es decanti sobre moralitat, o sobre la dreta i l'esquerra; deixarà de tenir sentit el paper de la federació al panorama català. Cal superar aquest debat ideològic.\n2ºAnonimo,no tengo ni la mas minima idea,averiguare.\nMoltes vegades membres d’ERC i de CiU hem treballat conjuntament pel país, per exemple en temes com les seleccions esportives catalanes o en el cercle d’estudis sobiranistes, per anomenar-ne només alguns. Ara s’ha d’arribar a un acord total de país, ERC ha d’entendre que separats som més febles i junts som més forts. Proposo fer una moció de censura al Sr. Montilla i fer al Sr. Mas president de la generalitat, fer acords a nivell de municipis, diputacions i províncies. Governar la política de la nació de forma sobiranista i sense fissures.\nParlar i treballar plegats. Sóna fantàstic. De totes maneres, amic Santi, crec que la independència ens l'hauríem de plantejar a llarg termini.\nTot el que sigui abans d'això, és enviar el projecte a fracassar.\nUn País com Catalunya, no es pot aixecar amb la meitat de la seva població.\nAmics, poser estic equivocat però al llarg dels meus anys de vida no recordo un millor moment que aquest per demanar la sobirania. Els atacs són constants contra tota la població catalana, s'ha de dir prou i trencar amb els que només ens volen amb el cap baix.\nHe llegit avui que sembla ser que el el senyor Portabella podria entrar de nou al govern municipal de Barcelona que encapçala el senyor Hereu, tot i que no sé si és que són els socialistes els qui li han fet l'oferta o és el propi senyor Portabella qui s'ha ofert amb l'excusa d'evitar un suposat pacte CiU-PSC. Sigui quina sigui la realitat el cert és que hi ha massa gent a la direcció d'ERC que viu pendent del cotxe oficial, dels canapés i de les dietes, són gent que s'ha acostumat a la bona vida i als bons restaurants i que han oblidat que la política consisteix en un acte de servei al ciutadà, que té caràcter temporal i que en cap cas es pot considerar una feina.\nOn són els principis? on és l'ètica, on és el sentit del ridícul? coneixen el que vol dir la paraula vergonya? Són masses els casos de gent coneguda del partit amb nom i cognoms que s'omple la boca d'independentisme i després busca l'aixopluc del PSC per seguir tenint un despatx, un càrrec , un sou o el que sigui. Si el senyor Portabella es deixa sodomitzar novament pels socialistes demostrarà quina mena de persona és i demostrarà que tot el que va dir després de les municipals per no pactar amb el PSC era mentida i responia a una burda estratagema més de la direcció del partit, a la que li falta ètica però li sobra frivolitat.\nPersones com l'Heribert Barrera, Joan Carretero, la Rut Carandell o l'Hèctor Lopez Bofill em mereixen un gran respecte perquè actuen amb dignitat i ètica i perquè no prenen el pèl al ciutadà, altres que tenen càrrecs de gran pes al partit estan demostrant tot el contrari. És una vergonya i no hi ha dret, estan jugant amb els sentiments de la gent , menteixen dia sí dia també i no fan més que empastifar la justa causa de les llibertats de Catalunya per la que portem tants anys lluitant, el millor favor que li poden fer a ERC i al país és plegar de la política o anar-se'n al PSC.\nL'Esglèsia ha fet un comunicat i, sense explicitar-ho, ha demanat el vot pel Partit Popular a les properes eleccions espanyoles. Diu, l'Esglèsia, que no es pot votar a qui hagi negociat amb ETA, entre d'altres afirmacions més pròpies del carrer Gènova que dels Evangelis.\nEs tracta d'una més de les raons per les quals, jo, m'entenc millor amb l'amo que amb els seus representants a la Terra. Jo no sé què en deuen pensar, de tot plegat, alguns capellans -més amunt o més avall en la jerarquia-, que conec.\nVull creure que en Joan Badia, en Jaume Aymar, en Joan Carrera, en Joaquim Iglesias o tants d'altres, ho deuen viure com ho fem tanta gent que, essent cristians, assistim cada vegada més perplexes als missatges que dóna la Cúria.\nI és que posen a prova la nostra Fe. Jo, com tants, he passat de creure a no creure, de perdre a recuperar la Fe, i ho he fet en diversos moments de la meva vida, empès per lectures, episodis viscuts, coneixences, i situacions emocionals.\nPerò avui, cada vegada més, m'allunyo, sense haver-ho volgut, d'aquesta Esglèsia que viu sense "viure" en nosaltres. Que es posiciona sobre la família, les malalties, l'educació i la política, fent-se una mena d'haraquiri existencial. Reduint-se ella mateixa en el temps i l'espai que li tocaria viure. Renunciant a un lideratge engrescador, que és el que la vida de Jesús ens mostra.\nL'actitud cristiana té poc a veure amb aquesta manera de fer. Jo no sóc com ells, ni penso de la mateixa manera. I a la meva declaració de renda, per descomptat, no tindran cap creueta. No vull pagar aquests manifestos, ni aquella ràdio, ni les manis de Madrid, ni favors al Partit Popular.\nLa Comissió Permanent de la Conferència Episcopal ha ficat els peus a la galleda i el nas on no devia.\nSegurament tot be donat per una manca sistemàtica de notorietat i en veure que, cada dia perden més i més fidels però això no justifica que en el segle XXI pretenguin tindra el mateix poder mediàtic que tenien quan manaven tant o més que el propi Caudillo que ells mateixos defensaven com a propi.\nCom a qualsevol sermó de cap de setmana, els bisbes espanyols s´han aixecat en armes contra el que es podria considerar període democràtic.\nLa dimensió moral de la vida, les injustícies de les lleis, l´homosexualitat, el diàleg, etc. Tot ho critiquen de forma ferotge i en virtut de sentir-se en boca de Deu. Del seu Deu cla¡. Portadors d´un estàndard carrincló, passat de moda i amb clars síntomes dictatorials.\nL´esglesia ha perdut el rumb i navega sense timó, a l'ampar de la seva pròpia immoralitat política.


BCM ofereix classes de ballet, jazz i dansa contemporània a l'estiu | NacióManresa\nBCM ofereix classes de ballet, jazz i dansa contemporània a l'estiu\nEls monogràfics de Ballet Clàssic Manresa dónen la possibilitat de millorar la tècnica en ballet i dansa amb ballarins professionals\nper Redacció, Manresa | 2 de juny de 2015 a les 12:45 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 2 de juny de 2015 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nBallet Clàssic Manresa (BCM) organitza monogràfics de perfeccionament tècnic de ballet clàssic, dansa-jazz i dansa contemporània, durant el mes de juliol. La proposta per a l'estiu del 2015 inclou un curs de ballet de nivell mig-avançat, un de dansa-jazz de nivell d'iniciació-mig i un altre d'introducció a la dansa contemporània.\nBallet i dansa-jazz\nEl monogràfic de ballet clàssic es durà a terme durant dues setmanes, del 29 de juny al 10 de juliol, els dilluns, dimecres i divendres, de set de la tarda a deu del vespre. Inclourà treball en tècnica , puntes i estudi d'una variació solista de repertori.\nEls alumnes que s'hi vulguin apuntar han de tenir una base de formació en ballet per . Les classes aniran a càrrec de Raquel Pérez Pladellorens, graduada en dansa clàssica per la Royal Academy of Dance de Londres, amb formació de perfeccionament a l'Acadèmia Nacional de Ballet Alicia Alonso de Cuba i ballarina professional del Gran Teatre del Liceu de Barcelona, del 2005 al 2012.\nD'altra banda, el curs de jazz inclou un treball sobre tècnica, preparació física i estil d'aquesta modalitat de dansa. Els continguts del monogràfic s'articularan al voltant del muntatge d'una coreografia. S'adreça a ballarins, actors de teatre musical i, en general, a persones amb coneixements bàsics d'aquesta disciplina que vulguin millorar-ne el domini. Es farà els dimarts i dijous, de vuit a deu del vespre i s'allargarà des del 5 fins al 15 de juliol. Cal ser major de 13 anys per participar-hi.\nDansa contemporània, la novetat\nL'oferta d'estiu de BCM inclou també un monogràfic de dansa contemporània, amb dos grups, un per a joves de 12 a 15 anys i un altre per a persones a partir de 16. Es farà els dimecres i divendres, del 5 al 16 de juliol i anirà a càrrec de Dava, ballarina professional formada a escoles de Barcelona, Londres i Los Angeles.\nL'objectiu del monogràfic de dansa contemporània és desvetllar i prendre consciència del propi cos a partir de la fluïdesa dels moviments, l'escolta de la respiració, el pes corporal i el seu desplaçament, la relaxació i la tensió dels músculs, la suspensió, l'extensió i la flexió de les extremitats. Es tracta d'utilitzar i donar expressió a les diferents qualitats del moviment i les energies que es poden utilitzar en la dansa.\nLes inscripcions per als monogràfics de tècnica en ballet, dansa-jazz i dansa contemporània estan obertes i es poden fer personalment, a la secretaria de l'escola (carrer del Bruc, 14 de Manresa), o bé per telèfon al 93.164.71.10. També es pot demanar més informació per correu-e a l'adreça: info.mtm.bcm@gmail.com.\nSocietat, BCM, classes, estiu, dansa, ball


Jornada d'speed dating a l'edifici institucional de la Vinya d'en Petaca, a les Roquetes.\nEl Servei Local d’Ocupació de l’Ajuntament de Sant Pere de Ribes està organitzant per a aquest mes de novembre una nova jornada d’entrevistes ràpides de selecció de personal, en aquesta ocasió del sector de l’hostaleria, que es farà a la sala polivalent de l’edifici de la Vinya d’en Petaca de les Roquetes. L’activitat, amb una data pendent de concretar encara, està adreçada a persones interessades en trobar feina en el sector i les places són limitades.\nLa data límit per apuntar-s’hi és el 14 de novembre. Totes aquelles persones que hi vulguin participar s’han d’inscriu-re prèviament adreçant-se al Servei Local d’Ocupació del seu municipi o a través de l’adreça electrònica del SLO de Sant Pere de Ribes (serveilocalocupacio@santperederibes.cat) indicant el nom i cognoms, el DNI o NIE, el telèfon de contacte i l’adreça electrònica.\nEls participants faran entrevistes de curta durada, amb diverses empreses que tenen la necessitat de contractar personal i estan disposades en seleccionar persones candidates durant la sessió, per les diferents ocupacions que engloba el sector hostaler.\nAquest acció forma part del Projecte innovadors i experimentals, d’àmbit comarcal, que pretén millorar l’activitat de l’hostaleria, sector que genera més ocupació al territori i protegir les persones amb risc d’exclusió sociolaboral.


Aquesta minoritària població, del Pirineu lleidatà, és l'exemple més típic de raça en "estat relíquia" que existeix a Catalunya. El patrimoni genètic que simbolitza és d’un indubtable interès històric i cultural. Els aproximadament 50 individus que resten, representen els darrers vestigis de les ancestrals vaques d'aquestes comarques, les quals es varen anar encreuant, a principis de s. XX, amb boví lleter importat de Suïssa (Bruna Alpina), donant lloc a través d'encreuaments repetits i selecció cap a caràcters de tipus carni a l'actual població que coneixem amb el nom de “Bruna dels Pirineus”, la qual es troba àmpliament estesa en la zona i representa, en l'actualitat, el 80% de les vaques d'aptitud càrnia que hi ha a Catalunya.\nL’any 2002 es van iniciar els primers treballs censals i de caracterització, i tot seguit es va engegar un programa (convenis DARP-UAB) per recuperar-la i mantenir-la. Aquell any 2002 es van censar, tan sols, 14 vaques i 2 toros adults, a la Borda de Falip en el poble de Besan (Pallars Sobirà, Lleida). A finals de 2017 hi ha 44 vaques i 2 toros adults, inscrits en el Llibre Genealògic i controlats per l’associació (Associació de Criadors de Vaca Pallaresa). A la Taula 1 es mostra l’evolució del cens i criadors inscrits durant aquest període (2002-2017). Sempre movent-nos en valors molt reduïts, el nombre d’animals vius i controlats s’ha quadruplicat —més estrictament s’ha triplicat en el nombre de reproductors—, i el nombre de criadors ha passat d’1 a 5. El Llibre Genealògic consta, a desembre de 2017, de 174 individus registrats.\nL’any 2008, el Parlament de Catalunya la va reconèixer com a raça catalana bovina, en una resolució publicada al BOPC (Butlletí Oficial del Parlament de Catalunya) on s’instava a la seva catalogació i a impulsar-ne les mesures de protecció més adients (BOPC Núm. 271, de 28 de maig de 2008). Amb només tres socis fundadors, l’any 2010 es va crear l’Associació de Criadors de Vaca Pallaresa, amb seu actual a la Borda de Falip s/n, 25573-Besan (Lleida). Fruit del treball d’aquells anys, el 2011 es va publicar al DOGC (Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya) la reglamentació específica del seu Llibre Genealògic i l’estàndard racial (DOGC Núm. 5916, de 8 de juliol de 2011). El desembre del 2014 es va enviar la memòria corresponent al Comité de Razas de Ganado de España (Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente), perquè fos avaluada i inclosa al Catálogo Oficial de Razas de Ganado de España. L’any 2016 es va publicar el seu reconeixement oficial al BOE (Boletín Oficial del Estado) en l’apartat de races autòctones en perill d’extinció (BOE Núm. 191, de 9 de agosto de 2016).\nMorfològicament i productivament és molt semblant a la Bruna. El principal tret diferencial amb respecte aquesta és la coloració uniformement blanca de la capa. Encara que en els seus orígens fou, lògicament, de triple aptitud, avui dia se la destina a la producció de carn ecològica, criant-se en règim extensiu durant tot l'any degut a la gran rusticitat i adaptació al medi.


© RUTA CIRCULAR PER COLLEGATS\nCollegats és un dels paisatges més cinematogràfics de Catalunya. En acostar-nos-hi és fàcil imaginar-se uns indis a cavall guaitant el nostre pas des del capdamunt d’un roca de color terrós. El riu Noguera Pallaresa marca el congost que separa històricament els dos Pallars, avui convertit en un paradís de l’escalada i el barranquisme. Des de la mateixa Pobla de Segur podem contemplar el posat imponent dels rocams conglomerats que conformen aquest territori inhòspit. La ruta circular d’aquesta setmana comença a la Font de la Figuereta. Situada a la boca sud del congost, és un dels punts de partida per al barranc de Sant Pere, que és un dels més populars per la seua baixa dificultat tècnica. L’excursió enfila per la vora del mateix barranc, ja que l’objectiu és arribar a l’antic monestir de Sant Pere de les Maleses.\nEl cenobi, dedicat originàriament a Sant Andreu, va ser fundat per l’abat Alibi l’any 898. Des d’aleshores i durant dos segles el monestir va créixer i es va consolidar com una comunitat religiosa protegida pels comtes del Pallars. A partir del segle XI va caure en decadència i va passar a dependre de Santa Maria de Gerri. Com a espai religiós va ser parròquia fins a les acaballes del segle XIX, quan va ser abandonat definitivament. Del monestir, que va ser construït aprofitant les baumes d’una paret per protegir-se, amb prou feines en resten les parets de la que va ser la part posterior de l’altar i la base de tot l’edifici. Amb aquestes minses troballes n’hi ha prou per fer-se una idea de la duresa de la vida en un paratge com Collegats fa mil anys. Del monestir enllacem direcció nord, a buscar la cova de la Serp.\nDes d’aquí baixarem i passarem per davant les Moles del Pessó, referent de l’escalada al Pallars. El camí de tornada passa per l’Argenteria, una formació rocosa molt peculiar d’estètica gaudiniana.\nRUTA CIRCULAR PER COLLEGATS\n- Punt de sortida: font de la Figuereta, N-260, km 301,5\n- Desnivell acumulat: 400 metres\n- Temps aproximat: 3 hores