El poder de la fantasia dels nens - Psyco-Navinés\nArticle escrit per Elisenda Navinés publicat a le journal el Bourricot, gener de 2018.\nLa infància és per damunt de tot el temps de la fantasia. Aquesta activitat autònoma i primària, C.G Jung la denominava “la mare de totes las possibilitats”. Aquest gran psicoanalista entenia que la fantasia facilita un pont natural entre els processos conscients i inconscients, entre el món intern i el món extern. No ho interpretava com una fugida de la realitat, sinó com una eina molt necessària per poder afrontar el món amb més força interna. Perquè la fantasia va de la mà del pensament màgic i aquest és innat des de ben petits. No per no potenciar-la aconseguirem que els nens madurin abans.\nPreservar la imaginació i la fantasia en els nens hauria de ser una tasca a tenir molt en compte per part d’educadors i pares. El joc es una forma de expressió simbòlica i la via d’accés a les fantasies inconscients. Per això, jugar permet al nen exterioritzar la imaginació i els conflictes psíquics.\nEl símbol i la capacitat simbòlica, no nomes constitueixen el fonament de tota fantasia. Permetent que el nen tingui a diari un espai per jugar afavorim també la capacitat d’expressar-se i de pensar. El mateix temps, afavorir la creativitat permet expressar el desig per a un major equilibri entre fantasia i realitat. Jugar permet doncs escenificar aquest mon màgic i es el que permet els nens que estan en situació de indefensió un cert equilibri emocional.\nAvui dia no som encara conscients de la importància que té que els nens juguin cada dia. A Suecia, els nens juguen fins els 6 anys. Si aprenen alguna cosa es mitjançant el joc. No es fins els 7 anys que es confronten al sistema educatiu polític i social , la norma i la llei. Segrestar el joc impedeix els nens evacuar i alliberar tensions i dificultats , per això aquest espai que els hi pertany s’hauria de respectar el màxim possible.\nAndré Bourguignon, professor de psiquiatria diu : « Totes les recerques científiques porten a la conclusió que els factors que porten a creure en la possibilitat de que sorgeixin comportaments agressius en les persones son per davant de tot les condicions per las que un nen a viscut en els seus primers anys »… « Les violències exercides els infants i a les dones representen una aberració que pertany al home.. L’home a fet patir als seus infants el que cap animal no ha fet mai als seus cadells… Totes les experiències afectives del adult tenen sentit en referencia sempre a com s’han viscut en la infantesa.”\nTenim doncs la obligació de educar i preservar aquest dret de l’infant. Si no ho fem els hi infligim una negligència.\nCom educar sense frustrar en excés i sense ferir la sensibilitat dels nens ? Com ajudar-los a progressar per ells mateixos confrontant el conflicte fruit de la frustració quan el desig no té lloc? Doncs jo diria que distanciant-se de un aprenentatge rígid, on no hi entren ni la reflexió ni la creativitat i sempre en la no violència tan física com psíquica des de la naixença.\n“ Un enfant qui n’a pas été frappé ne frappe pas à son tour une fois devenu adulte. Un enfant qui n’a pas été humilié n’humilie pas à son tour ».\nL’infant, a més de tenir que donar respostes adequades al seu nivell evolutiu es confronta molt sovint al patiment d’un sistema de vida on els pares no tenen el respir i el temps necessari per educar els fills en tot el respecte que mereixen. Actualment la tendència a la desintegració de la família es evident, i aquesta tasca deixa de ser una tasca compartida , afavorint-se encara més el maltractament i la negligència per part dels qui en tenen cura.\nLa presencia de canvis en el comportament i rendiment escolar com ara falta de confiança en ell mateix i en els altres, baixa autoestima, agressivitat, aïllament, pèrdua del desig per tot tipus d’activitats lúdiques i regressió a estadis evolutius anteriors on es perd el control d’aprenentatges que havien estat ja consolidats son símptomes que ens parlen de patiment psíquic i cal actuar en conseqüència.\nQuan succeeix això, molt sovint s´ha ferit l’autoestima del nen i una ferida narcisista té lloc . Això pot afeblir les pròpies capacitats personals tan necessàries per seguir superant conflictes emocionals.\nCal però saber, que els conflictes emocionals son presents en la infància sempre que arriba algun canvi que obliga a una nova adaptació, un canvi de domicili, una nova escola, un germà que augmenta la família, una pèrdua familiar…. Els conflictes emocionals seran de especial importància si el nen no pot donar una resposta mínimament adaptativa. Els nens que no s’adapten com esperem als canvis sovint te a veure amb que no son ni escoltats ni continguts respecte de com n’interpreten les conseqüències: a la nova casa no podré sortir jugar al carrer, a la nova escola Voldran els nens ser amics meus? Segurament no, des de que ha arribat la germaneta ja no m’estimen com abans, la mare ja no riu……Processos que arriben en la infància que ja parlen d’un cert sentiment de abandó que es necessari experimentar per separar-se del altre per poder ser, però que serà de profit sempre que no es reverteixi en un trauma. El trauma esdevé quan aquest abandó s’experimenta confirmant que ningú ens acompanya per fer aquest dol doncs “abandó” significa literalment “No ser cridat”. També etimològicament la paraula “dol” significa “recordar” al igual que “memòria”, i es per el dol que quedem lligats al record del que hem perdut o ha estat abandonat fins que no trobem allò que ho pugui reemplaçar.\nComprendre i afrontar els diferents dols per els que la vida ens empeny a passar passen perquè puguem ser escoltats, acompanyats i continguts front el dolor i la manca des de la nostra infantesa. Si això no ha esta present i el trauma s’encarna en el cos, tindrem de adults més dificultats per assumir nous dols i reptes sempre inherents en la vida.\nPodem potenciar la imaginació sempre tenint en compte el temps de joc, fent activitats lúdiques conjuntament i explicant-los un conte abans d’entrar en el mon dels somnis. Escoltem doncs els nostres infants compartint amb ells el seu dolor incipient, ajudem-los a rebaixar la tensió amb el nostre escalf i enfortim el seu potencial imaginatiu per poder seguir gaudint de la vida mes enllà del desencants.\n« Els contes de fades ens orienten per el futur a vindre i serveixen de guia per els nens, perquè puguin agafar-se en el seu conscient o inconscient ; els ajuden a reconèixer i a renunciar als seus desitjos infantils de dependència per poder arribar a tenir una existència independent i mes satisfactòria… Es important doncs de procurar que disposin d’imatges d’herois que s’aventuren tots sols en el mon sense saber com acabaran aquestes aventures, que puguin descobrir llocs on es puguin sentir segurs, tot seguint el camí dret amb una confiança solida. Com l’infant modern, que es sent sovint sol, els herois dels contes de fades caminen tots sols; i son ajudats par les coses primitives amb les que hi contacten: un arbre, un animal, la natura, coses i essers amb les que els infants es senten més a prop que no pas els adults. La sort d’aquets herois persuadiran a l’infant que com ells, poden sentir-se abandonats en el mon, com un fora de la llei, podran tantejar dins l’obscuritat, i també com ells, en el curs de la vida, seran guiats pas à pas rebent tota l’ajuda que puguin necessitar. » Bruno Bettelheim Psychanalyse des contes de fées »\nPrevious: Previous post: Qui soc jo dins del bosc ?\nNext: Next post: La revolució de somriures


Una història real | La Finestra Digital\nL’esforç d’apropar-se a l’altre i la complexitat del relat feta veritat\nCom una galàxia, així es construeix el relat de Una història real. L’acceptació de la pèrdua, la creació d’una novel·la, les idees ultradretanes d’un fill adolescent, l’autoestima d’una editora lluitadora i el discurs esperançador d’una psicòloga s’entrelliguen en una madeixa de conviccions i contradiccions que s’aniran desembullant durant 90 minuts.\nUn escriptor amb l’habilitat de transformar fets viscuts amb novel·les d’èxit es veu incapaç de traspassar el mur comunicatiu que ha construït el seu fill. Aquest es nega a obrir-se al seu pare, no fos cas que la seva veritat fos transcrita en un llibre de la mateixa manera que acaba de fer amb la mort de la mare. Però la confirmació que el fill ha comès un acte violent, accelera una necessitat comunicativa que vol alliberar-se. I en aquesta necessitat s’hi entreveuen discursos curulls de contradiccions i hipocresies, La confortabilitat on s’han establert empeny a la construcció d’un relat pensat per ser dit i, sobretot, per a poder sobreviure.\nA mesura que el conflicte amb el fill avança, també ho fa la nova novel·la de l’escriptor. Tanmateix, els dubtes i la impossibilitat de seguir provoquen un canvi de punt de vista que farà avançar la història. I és que els personatges s’esforcen, no sense dificultats, per escoltar l’altre i per entendre’l, com un acte de supervivència al món. Escapar-s’hi, bé sigui a través de l’escriptura, d’un món paral·lel o d’un ideal ultraconservador només ens espenyarà cap a un neguit vestit de tolerància.\nUna història real aconsegueix crear una atmosfera densa on l’humor i el coratge atrapen l’espectador des del primer moment. Les ànimes de Julio Manrique, Laura Conejero, Mireia Aixalà i Nil Cardoner ens transporten a un univers complex, on tot es teixeix amb una elegància i naturalitat que et porten de la mà. Pau Miró, l’autor i director, arrisca i guanya la partida perquè aconsegueix encaixar amb els elements imprescindibles els punts de vista dels protagonistes. I dota d’un sorprenent sentit el tot.\nEl text excel·leix per les impecables triangulacions dels quatre personatges de l’obra. On tothom necessita l’altre per sortir-se’n, on la comunitat es disfressa d’individualisme. I on l’individu ressorgeix quan s’aprofita de l’altre. Com si cabdells de forces concèntriques es retroalimentessin, com si la terra s’alliberés dels asteroides gràcies a l’atracció de Júpiter.\nOn: La Villarroel\nDates: Fins el 29 de Desembre\nIntèrprets: Julio Manrique, Laura Conejero, Mireia Aixalà i Nil Cardoner\nJulio ManriqueLa VillarroelLaura ConejeroMireia AixalàNil CardonerPau Miro


Clinton i Trump s’acosten al duel final\nEl republicà s'ha imposat en les primàries de cinc estats del nord-est amb percentatges superiors al 60% i l'aspirant demòcrata ha guanyat en quatre\n3 min. Nova York 27/04/2016 07:59\n651x366 Trump s'ha imposat als cinc estats en joc aquest dimarts. / JUSTIN LANE / EFE Trump s'ha imposat als cinc estats en joc aquest dimarts. / JUSTIN LANE / EFE\nS’aproxima la batalla final entre Hillary Clinton i Donald Trump per la presidència dels Estats Units. Després de la rotunda victòria de tots dos la setmana passada a Nova York, aquest dimarts han repetit victòria i contundència a les primàries a cinc estats del nord-est: Pennsilvània, Maryland, Connecticut, Delaware i Rhode Island. Trump s’ha imposat als cinc estats amb percentatges pròxims al 60%, i Clinton, a 4 dels 5, només se li ha escapat el modest Rhode Island.\nAmb aquestes victòries s’aproximen tant al nombre de delegats necessaris per ser nominats que tots dos ja s’hi veuen i actuen com a tals. “Em considero el presumpte nominat”, ha declarat un Trump, pletòric, en conèixer els resultats, i ha rematat: “Pel que fa a mi, s’ha acabat”.\nSegueix el resultat de les primàries nord-americanesI Clinton ha enfocat tot el seu discurs a transmetre un missatge: és hora d’unir el partit i fer front als republicans perquè, ha afegit, “voteu Sanders o em voteu amb mi, és molt més el que ens uneix que el que ens separa”. Clinton ha subratllat els punts comuns amb el seu rival demòcrata, els salaris baixos, les desigualtats, el control de Wall Street, la cobertura social, el canvi climàtic i les energies renovables, un discurs intencionadament conciliador amb els seguidors de Sanders, als quals necessitarà per al duel final previsiblement contra Donald Trump. Li interessa especialment captar els votants joves, un sector que entre els demòcrates s’apunta massivament a Sanders i mira Clinton amb profunda desconfiança.\nAmb la calculadora a la mà encara no hi són, però per matemàtiques i per impuls polític és difícil imaginar com Clinton i Trump poden perdre la nominació en els dos mesos que encara queden de primàries. Precisament per això, tots dos han coincidit a centrar els atacs no tant en els seus rivals de partit, sinó en el contrincant que esperen trobar a partir del juliol. Donald Trump ha estat especialment dur amb Hillary Clinton, l’ha qualificat de deshonesta i de refugiar-se en la condició femenina per obtenir suports, de jugar la carta de ser dona. “Si Clinton fos un home no aconseguiria ni el 5% dels vots”, ha declarat Trump fent honor al que havia dit només uns minuts abans, que diguin el que diguin els seus assessors, ell no canviarà el seu estil per intentar ser més “presidenciable”, que no modificarà la seva personalitat, perquè és la que l’ha portat on és ara, contra tots els pronòstics.\nL’escombrada de Trump i Clinton ha deixat tres grans derrotats. Els republicans Ted Cruz i John Kasich sabien que jugaven en terreny difícil, però derrotes tan rotundes qüestionen les seves cada cop més remotes opcions i amenacen de deixar en paper mullat la seva última i poc reeixida maniobra, coordinar campanyes per frenar Trump. Una iniciativa que arriba tard, són molts els estats que ja han votat, i que ni ells mateixos no defensen convençuts. En canvi, ha donat un nou argument a Trump per desenvolupar la seva tesi preferida, la confabulació de tothom contra ell.\nPel cantó demòcrata, Sanders també s’acomiada pràcticament de qualsevol opció de ser el nominat, tot i que en un comunicat al final de la jornada electoral ha deixat molt clar que seguirà en la cursa fins que s’hagi comptat l’últim vot. És la millor manera que pot tenir d’influir en el programa de Clinton, a la qual ja ha obligat a girar el discurs cap a l’esquerra, i podrà continuar exercint pressió mentre continuï com a candidat, és a dir, fins a la mateixa convenció del juliol.


(Català) Fira de Barcelona, la seu del turisme de negocis\nFira de Barcelona, la seu del turisme de negocis\nPor hcchotels | 18 December, 2015 | 0 comentarios\nBarcelona s’ha convertit en una referent del turisme de negoci. La ciutat comtal rep cada any a centenars de persones que visiten Barcelona per acudir a algun dels esdeveniments, congressos i fires celebrats a la ciutat. La Fira de Barcelona s’ha convertit en el punt estratègic del turisme de negocis de Barcelona i forma part de la marca de la ciutat comtal\nBarcelona té una gran tradició de negocis des d’1.888 gràcies a l’Exposició Universal, un esdeveniment que ha influït de manera molt significativa en el desenvolupament de la ciutat i dels seus edificis. Però va anar en 1.929 quan es va construir la Fira de Barcelona amb dues seus: la seu de Montjüic i la de Gran Via.\nLa seu de Montjüic se situa a l’Avinguda Regna María Cristina en un enclavament únic gràcies a la seva proximitat a la muntanya màgica i a la Plaça d’Espanya. Està perfectament connectada amb l’aeroport i els transports públics\nPer la seva banda, la seu de Gran Via està situada a només 10 minuts amb cotxe de l’Aeroport del Prat en l’Avinguda Joan Carles a l’Hospitalet de Llobregat. És un edifici modern dissenyat per Toyo Ito i dotat de les prestacions i instal·lacions més avantguardistes en els seus vuit pavellons. Compta amb dues pistes d’heliport. A més la seva coberta està formada per un dels majors parcs fotovoltaics convertint-ho en un edifici sostenible.\nLes xifres de la Fira de Barcelona ens ajuden a imaginar-los la dimensió d’aquest recinte firal. Més de 2.500.000 de visitants, 400.000 m2 d’exposició, 30.000 empreses, 80 fires i un impacte de 2.500 milions d’euros ens apropen a la rellevància d’aquest enclavament vital per als negocis a Barcelona i punt de referència a nivell europeu, és un dels recintes firals més importants del vell continent.\nÉs un dels motors econòmics de Barcelona que atreu cada any a milers de professionals conquistats pels seus esdeveniments i la seva constant innovació. A més és el lloc perfecte pel networking, establir contactes comercials i conèixer noves tendències tant de mercat com de consum.\nPerò a més de la Fira, Barcelona també és un lloc triat per moltes empreses per celebrar les seves reunions de treball o incentius. En HCC som conscients de les necessitats dels viatgers de negocis i dels business meeting i posem a la disposició dels nostres clients tot el necessari perquè la visita a Barcelona sigui confortable i satisfactòria.\n« HCC Regente, el privilegio de alojarse en un edificio modernista Plaza de Sant Jaume, el centro administrativo de Barcelona »


Dr. Andrew Still: fundador de l'osteopatia\nLa medicina osteopàtica és l’obra original i exclusiva del Dr. Andrew Taylor Still (1828-1927).\nStill era fill de pastor, pastor ell mateix i metge. Després de la guerra de Secessió, en què va participar com a metge militar i cirurgià, va patir la pèrdua de tres dels seus fills en una epidèmia de meningitis espinal, malgrat les cures que els seus col·legues i ell no havien deixat de prodigar-los.\nEscriu: “Quan em trobava dret, mirant els cadàvers dels membres de la meva família, em vaig fer aquesta important pregunta: “En la malaltia, Déu ha deixat l’home en un món d’endevinalles? Endevinar què cal fer? Què cal donar i endevinar el resultat? I endevinar on anem després de la mort?”\nI vaig decidir que Déu no era un Déu d’endevinalles, sinó un Déu de veritat. Totes les seves obres, espirituals i materials, són harmonioses. La seva llei de la vida animal és absoluta. Sens dubte, un Déu tan savi havia posat el remei en l’espai material on viu l’esperit de la vida”.\n“Em vaig aferrar a aquest pensament i vaig llançar el meu rai d’explorador.”\n“Convençut que un Constructor intel·ligent i ple d’amor havia posat en el cos de l’home, en algun lloc, o arreu, i en abundància, els remeis necessaris per curar les seves invalideses, tornava de cada viatge amb un carregament de veritats. A saber: al cos de l’home existeixen tots els remeis necessaris per a la seva salut; aquest cos ha de ser ajustat de tal manera que aquests remeis puguin associar-se naturalment entre ells. Alguns són molt amunt, o molt avall, i són molt menys visibles. Però amb un estudi curós, vaig descobrir que tots podien ser utilitzats i assolir finalment el resultat desitjat”.\n“I després de vint anys d’exploració, estic en una posició encara millor per dir que Déu, o la Natura, és l’únic metge que l’home ha de respectar. L’home ha d’estudiar els remeis confeccionats en el seu propi cos i ha d’aprendre a emprar-los. El seu cos és el reservori de l’Infinit”.\nEn la meravellosa organització de la vida interna cel·lular, no hi ha lloc per a la casualitat. El nostre organisme, i ell sol, posseeix la prerrogativa de fer-nos sortir del desordre (malaltia) gràcies al seu poder d’autocuració si suprimim la causa del desequilibri.\nAixò és, entre altres coses, el que em va dur a estudiar també l’higienisme, és a dir, les lleis de la Vida. L’higienisme ens permet entendre que tot es regeix per lleis naturals. D’aquí la importància de conèixer les lleis de la vida i, en particular, les que regeixen l’espècie humana.\nQue potser no és el que van intentar transmetre el Dr. Still (osteòpata) i Albert Mosséri (higienista)?\nStill escriu, per cert: “La vida és una substància universal, il·limitada, i omple cadascun dels àtoms i tots els espais de l’univers. La vida és la saviesa, la potència i el moviment de tot. La vida en l’home és un home, i el cos és l’imperi que l’home controla”.\nI concloïa de manera lògica i clínica:\n“Aleshores per què, qui pugui i vulgui, no utilitza aquesta potència?”\nMolt aviat, Still va veure que l’home no és una “màquina” que cal “reajustar”, com creia en un principi. Em permeto subratllar la paraula “màquina” perquè l’home no ha de ser realment considerat així, sinó com un ésser VIU, cosa que tenim tendència a oblidar cada vegada més en la nostra civilització. “L’home és la màquina de totes les màquines”, escrigué aleshores. “I és l’Esperit de Vida qui comanda aquesta màquina, i la seva acció és involuntària”.\nI Still acaba demanant-se: “Quina és la utilitat de bellugar els ossos, els músculs i els lligaments?”. I reconeixia: “Aleshores vaig desitjar aturar la caça de les parts i els detalls de la màquina i vaig posar el meu telescopi més amunt per tal d’aconseguir un millor coneixement dels “com” i “per què” del treball d’aquest producte de l’esperit de l’Infinit”.\nEspero, amb aquestes nocions força complexes, haver aconseguit aclarir-vos la meva manera de concebre la medicina, la de veritat i, per tant, la meva manera de practicar-la, si més no la filosofia que empro en la meva praxis.\nUn metge hauria de ser un investigador etern que cerca la veritat i allò que cura els seus pacients.\nNo es això una gran satisfacció que eleva l’ésser humà, de la seva petitesa, a un nivell més alt?\nPer la meva banda, i com diria Rollin Becker, l’osteopatia no és un ofici que consisteix a fer massatge per relaxar els músculs de l’esquena, a fer bellugar les seves articulacions “en la bona direcció” i sobretot a separar ràpidament les seves juntures vertebralsla qual cosa provocaria un cruixit que indicaria que el tractament s’ha fet bé i recomfortaria la confiança del pacient i els ànims de l’operador. Tot això en nom d’una osteopatia que els seus fundadors havien plantejat com una medicina universal i exclusiva, però que en aquests casos és reduïda a un succedani d’ortopèdia estructural…


Xavi impedeix a Piqué anar a ‘El hormiguero’, segons la COPE\nEl nou tècnic blaugrana comença a imposar les seves normes i anul·la una entrevista pactada del central al programa de Pablo Motos\n10 de de novembre del 2021. 11:55\nXavi Hernández va reiterar durant la seva presentació com a nou tècnic del FC Barcelona que faria tornar l’ordre i les normes al vestidor, i que això afectaria les activitats extraesportives dels jugadors. Doncs sembla que no ho deia perquè sí. Segons va informar ahir a la nit ‘El partidazo’, de la COPE, Xavi ha obligat Gerard Piqué, sens dubte el futbolista amb més interessos fora del futbol, a anul·lar una entrevista ja pactada amb el programa ‘El hormiguero’, de Pablo Motos.\nGerard Piqué ja va estar fa dos anys, l’octubre del 2019, al programa d’Antena 3, una experiència que no podrà repetir després de la decisió de Xavi. Piqué pretenia promocionar la Copa Davis que es disputarà a finals d’aquest mes a Madrid i animar la venda d’entrades. L’entrevista s’havia de fer la setmana vinent a Madrid i a la nit, per això el tècnic de Terrassa ha demanat al central que cancel·lés el compromís televisiu.\nXavi i el seu nucli dur de Terrassa\n«Cal posar ordre, perquè quan n’hi ha hagut ens ha anat bé, i quan no hi ha hagut normes no hem competit tan bé», va dir Xavi en la seva presentació.\nJa des del primer dia Xavi ha marcat una nova línia de disciplina, imposant per exemple als jugadors arribar cada matí una hora i mitja abans a l’entrenament. El de Terrassa vol que els futbolistes esmorzin junts i també que dinin en família i que no marxin a l’acabar la sessió preparatòria.\nPablo Motos El hormiguero Gerard Piqué Xavi Hernández


CARDELLACH GIMÉNEZ, Teresa; MUNUERA BERMEJO, Marta\nTeresa Cardellach, data naixement 31.01.1963 a Terrassa.\nLlicenciada en Història (UAB, 1986) Màster d'arxivistica ( 1990).Cap de l'Arxiu Municipal Administratiu de Terrassa des de l'any 1990 i actualment arxivera en cap del mateix arxiu.\nDes del curs 2010 imparteix l'assignatura d'avaluació documental al Màster d'arxivística de l'ESAGED. Ha estat vocal de l'AAC_GD i representant a la Comissió Nacional d'Accés, Tria i Avaluació de documents de Catalunya.\nHa impartit nombrosos cursos de gestió documental i arxivística a l'administració pública, sobretot en Ajuntaments.\nTé diverses publicacions i articles relacionats amb l'arxivística i la gestió documental.\nMarta Munuera, nascuda a Barcelona l'any 1977. Llicenciada en Filologia Eslava (UB -1999) i Postgrau d'arxivística i gestió documental (ESAGED, 2004).\nActualment viu a Cerdanyola del Vallès i treballa a l'Arxiu Municipal de Terrassa com a tècnica superior arxivera, especialitzada en gestió dels documents electrònics i involucrada intensament en el desplegament del sistema de gestió documental i l'adminstració electrònica.\nDes del mes de juny del 2013 forma part de la Junta Directiva de l'AAC_GD com a tresorera.\nHa impartit diversos cursos de formació a l'administració local i ha participat activament en congressos i jornades professionals.\nAutèntics des del principi: digitalització i compulsa electrònica de documents des del Registre d'Entrada\nProjecte d’implementació d’uns sistema de gestió documental. Aquest projecte té implicacions important en àmbits organitzatius, tecnològics, administratius que afecta a molts altres subsistemes d'informació. L'arxiu pot aportar les seves experiències tant en els aspectes arxivístics com en els temes organitzatius i d'accés a la informació\nDes del desembre del 2013, l'Ajuntament de Terrassa està implementant un ambiciós projecte de digitalització de tota la documentació presentada per la ciutadania a les oficines d'atenció al públic, per a iniciar qualsevol tràmit administratiu. La finalitat d’aquest projecte és aconseguir:\n2.- Aplicar la compulsa electrònica en els documents originals, seguint la normativa municipal i lles NTI, tot garantint la seguretat, l’autenticitat, la integritat i l’accessibilitat de la documentació i a la informació.\nEl procés de digitalització s’inicia amb l’assentament del registre d’entrada, de la mateixa manera que s’ha fer fins ara. Un cop s’ha escollit el tema del registre i el codi de classificació que li correspon, s’obre el mòdul de digitalització.\nUna vegada han estat escanejats s’han d’emplenar les metadades identificatives de cadascun dels documents presentats, tots els documents quedaran perfectament descrits i identificats abans d’ingressar en el gestor documental.Quan els documents siguin originals (no còpies), s’hauran de compulsar amb una signatura electrònica reconeguda del personal al servei de l’administració.\n1.- Integració dels diferents sistemes d'informació existents a la nostra organització i com s'han hagut d'integrar entre ells:\n- Aplicació del registre d'entrada i sortida de l'Ajuntament, tecnologia UNIFACE\n- Software de digitalització (Oracle Document Capture)\n- Web Content Center i gestor documental (Oracle UCM)\n- Integració amb la signatura electrònica (E-rubrica)\nDesenvolupament de tot el sistema de compulsa i digitalització per tal que sigui segu, accessible i potent per a acceptar la capacitat del regsitre d'entrada de l'Ajuntament de Terrassa.\n2.- Gestió de la signatura electrònica XADES-T (dettached), la qual es gestiona dins el sistema de gestió documental com annex al document original i conjuntament amb un XML amb les metadades de la signatura electrònica.\nL'objectiu principal és fer possible la gestió separada dels document, la signatura electrònica i les metadades.\nDigitalització de documents, accés dels ciutadans a l'administració, compulsa electrònica, accés a la informació i a la documentació electrònica, signatura electrònica. Organització administrativa.


Actualitzat: desembre de 2018.\nCada desenvolupador de Java necessita un editor de programació o IDE que pugui ajudar amb les parts més gruixudes d'escriure Java i utilitzar biblioteques i marcs de classe. Decidir quin editor o IDE us convindria millor depèn de diverses coses, com ara la naturalesa dels projectes en desenvolupament, el vostre paper a l'organització, el procés utilitzat per l'equip de desenvolupament i el vostre nivell i habilitats com a programador. Altres consideracions són si l'equip ha estandarditzat les eines i les vostres preferències personals.\nEls tres IDE escollits amb més freqüència per al desenvolupament de Java al servidor són IntelliJ IDEA, Eclipse i NetBeans. Tanmateix, aquestes no són les úniques opcions i aquesta revisió també inclourà alguns IDE lleugers.\nPer a aquest resum, vaig fer instal·lacions noves d'IntelliJ IDEA Ultimate 2018.3, Eclipse IDE 2018-09 per a desenvolupadors Java EE i Apache NetBeans (incubant) IDE 9 en un Mac. També vaig comprovar diversos projectes Java de codi obert perquè pogués provar tots els IDE en els mateixos projectes.\nSobre aquesta actualització\nTots aquests canvis haurien de formar part de la vostra avaluació d'un IDE, ja sigui per a ús general o per a un projecte en particular.\nNetBeans 10 afegeix suport per a JUnit 5 i JDK 11\nLlançat el gener de 2019, NetBeans 10 afegeix suport per a JDK 11 i JUnit 5.\nConceptes bàsics: el que necessiteu d'un IDE de Java\nFinalment, espereu que el vostre IDE de Java us permeti editar, construir, depurar i provar els vostres sistemes amb facilitat i gràcia. L'ideal és que no només tingueu una completació intel·ligent de codi, sinó també mètriques de refactorització i codi. Si esteu en una botiga que fa un desenvolupament basat en proves, voleu assistència per als vostres marcs de proves i per a les proves. Si el vostre grup utilitza un sistema de tickets i CI/CD, el millor és que el vostre IDE es pugui connectar a ells. Si necessiteu implementar i depurar contenidors i núvols, el vostre IDE us hauria d'ajudar a fer-ho.\nTenint en compte aquest fonament, considerem els contendents.\nIntelliJ IDEA, el principal IDE de Java pel que fa a característiques i preu, es presenta en dues edicions: l'edició gratuïta de la comunitat i l'edició Ultimate de pagament, que té funcions addicionals.\nL'edició Community està pensada per al desenvolupament de JVM i Android. És compatible amb Java, Kotlin, Groovy i Scala; Android; Maven, Gradle i SBT; i Git, SVN, Mercurial, CVS i TFS.\nLa idea és que l'edició comercial (Ultimate) es guanyi el seu lloc a l'escriptori d'un professional, justificant una subscripció de pagament mitjançant l'augment de la productivitat del programador. Si guanyeu entre 50.000 i 100.000 dòlars l'any com a desenvolupador de Java, no necessitareu un gran augment de la productivitat per oferir-vos un ràpid retorn de la inversió amb una subscripció a IDEA empresarial de 500 dòlars anuals. El preu baixa els anys següents per a les empreses, és molt més baix per a startups i particulars i és gratuït per a estudiants, professors, "campions de Java" i desenvolupadors de codi obert.\nIntelliJ promociona IDEA per obtenir una visió profunda del vostre codi, l'ergonomia del desenvolupador, les eines de desenvolupament integrades i una experiència de programació políglota. Anem a profunditzar i veure què signifiquen aquestes funcions i com us poden ajudar.\nConeixement profund del vostre codi\nEl color de la sintaxi i la completació senzilla del codi són un fet per als editors de Java. IDEA va més enllà per proporcionar una "compleció intel·ligent", és a dir, pot mostrar una llista dels símbols més rellevants aplicables en el context actual. Aquests es classifiquen segons la vostra freqüència d'ús personal. "Finalització de la cadena" aprofundeix i mostra una llista de símbols aplicablesaccessible mitjançant mètodes o getters en el context actual. IDEA també completa membres estàtics o constants, afegint automàticament les declaracions d'importació necessàries. En totes les finalitzacions de codi, IDEA intenta endevinar el tipus de símbol en temps d'execució, perfeccionar les seves opcions a partir d'aquest i afegir conversions de classe segons sigui necessari.\nQuan esteu refactoritzant un fragment de codi, una de les coses que normalment voleu fer també és refactoritzar tots els duplicats d'aquest codi. IDEA Ultimate pot detectar duplicats i fragments similars i aplicar-hi també la refactorització.\nIntelliJ IDEA analitza el vostre codi quan es carrega i quan escriviu. Ofereix inspeccions per assenyalar possibles problemes i, si ho desitja, una llista de solucions ràpides al problema detectat.\nErgonomia del desenvolupador\nIntelliJ va dissenyar IDEA amb el flux creatiu del desenvolupador:aka "estar a la zona" -- en ment. La finestra de l'eina Projecte que es mostra a l'esquerra a la figura 1 desapareix de la vista amb un simple clic del ratolí, de manera que us podeu concentrar en l'editor de codi. Tot el que vulgueu fer durant l'edició té una drecera de teclat, inclosa mostrar definicions de símbols en una finestra emergent. Tot i que aprendre les dreceres requereix temps i pràctica, finalment es converteixen en una segona naturalesa. Fins i tot sense conèixer les dreceres, un desenvolupador pot aprendre a utilitzar IDEA de manera fàcil i ràpida.\nEl disseny del depurador IDEA és especialment agradable. Els valors de les variables es mostren just a la finestra de l'editor, al costat del codi font corresponent. Quan l'estat d'una variable canvia, el seu color de ressaltat també canvia.\nEines de desenvolupament integrades\nIntelliJ IDEA proporciona una interfície unificada per a la majoria dels principals sistemes de control de versions, inclosos Git, SVN, Mercurial, CVS, Perforce i TFS. Podeu fer tota la vostra gestió de canvis directament a l'IDE. Quan vaig provar IDEA, vaig desitjar que últim canvi en un bloc de codi font apareixeria a la finestra de l'editor com una anotació (com passa a Visual Studio). Com a resultat, hi ha un connector per a això.\nIDEA també integra eines de compilació, corredors de prova i eines de cobertura, així com una finestra de terminal integrada. IntelliJ no té el seu propi perfilador, però admet diversos perfiladors de tercers mitjançant connectors. Aquests inclouen YourKit, creat per un antic desenvolupador principal d'IntelliJ, i VisualVM, que és una versió reempaquetada del perfilador NetBeans.\nLa depuració de Java pot ser un dolor quan passen coses misterioses a les classes per a les quals no teniu codi font. IDEA ve amb un descompilador per a aquests casos.\nLa programació de servidors Java sovint implica treballar amb bases de dades, de manera que IDEA Ultimate inclou eines de bases de dades SQL i NoSQL. Si necessiteu més, hi ha disponible un IDE SQL dedicat (DataGrip) com a part d'una subscripció de tots els productes que només és una mica més cara que una subscripció a IDEA Ultimate.\nIntelliJ IDEA admet tots els principals servidors d'aplicacions JVM i es pot implementar i depurar els servidors, arreglant un problema important per als desenvolupadors de Java Enterprise. IDEA també admet Docker mitjançant un connector que afegeix una finestra d'eina Docker. (Parlant de connectors, IntelliJ en té molts.)\nEclipse, durant molt de temps l'IDE de Java més popular, és lliure i de codi obert i està escrit principalment en Java, tot i que la seva arquitectura de connectors permet estendre Eclipse en altres idiomes. Eclipse es va originar l'any 2001 com un projecte d'IBM per substituir la família d'IDE d'IBM Visual Age basada en Smalltalk per un IDE portàtil basat en Java. Un objectiu del projecte era eclipsar Microsoft Visual Studio, d'aquí el nom.\nLa portabilitat de Java ajuda a Eclipse a ser multiplataforma: Eclipse s'executa a Linux, Mac OS X, Solaris i Windows. El Java Standard Widget Toolkit (SWT) és almenys parcialment responsable de l'aspecte i la sensació d'Eclipse, per bé o malament. De la mateixa manera, Eclipse deu el seu rendiment (o, alguns diuen, la seva manca) a la JVM. Eclipse té fama de funcionar lentament, cosa que fa referència al maquinari més antic i a les JVM més antigues. Fins i tot avui pot sentir-se lent, però, sobretot quan s'actualitza en segon pla amb molts connectors instal·lats.\nPart de la sobrecàrrega que passa a Eclipse és el seu compilador incremental integrat, que s'executa sempre que carrega un fitxer i quan actualitzeu el codi. En general, això és molt bo i proporciona indicadors d'error a mesura que escriviu.\nIndependentment del sistema de compilació, un projecte Eclipse Java també manté un model del seu contingut, que inclou informació sobre la jerarquia de tipus, les referències i les declaracions dels elements Java. Això també és bo, i permet diversos assistents d'edició i navegació, així com la vista d'esquema.\nLa versió actual d'Eclipse és 2018-09. Vaig instal·lar l'IDE Eclipse per a desenvolupadors de Java EE, però hi ha molts altres paquets d'instal·lació, inclosa l'opció d'instal·lar l'SDK d'Eclipse mínim i afegir connectors només segons sigui necessari. L'última opció no és per als dèbils de cor, però: no és difícil introduir conflictes entre connectors que en realitat no ho feien.dir eren incompatibles.\nSuport d'eines extensibles\nL'ecosistema de connectors és un dels punts forts d'Eclipse, a més de ser una font de frustració ocasional. El mercat d'Eclipse conté més de 1.600 solucions actualment, i els connectors aportats per la comunitat poden funcionar o no tal com s'anuncia. Tot i així, els connectors d'Eclipse inclouen suport per a més de 100 llenguatges de programació i gairebé 200 marcs de desenvolupament d'aplicacions.\nLa majoria de servidors Java també són compatibles: si definiu una connexió de servidor nova des d'Eclipse, arribareu a una llista de carpetes de proveïdors, a sota de les quals trobareu uns 30 servidors d'aplicacions, incloses nou versions d'Apache Tomcat. Els venedors comercials solen agrupar les seves ofertes: per exemple, només hi ha un article a Red Hat JBoss Middleware, que inclou WildFly i EAP Server Tools, així com JBoss AS.\nEdició, navegació, refactorització i depuració\nLa primera experiència d'un desenvolupador amb Eclipse pot ser desconcertant, fins i tot confusa. Això es deu al fet que la vostra primera tasca és adaptar-vos a l'arquitectura conceptual d'espais de treball, perspectives i vistes d'Eclipse, les funcions de les quals estan determinades pels connectors que heu instal·lat. Per al desenvolupament del servidor Java, per exemple, és probable que utilitzeu les perspectives de navegació Java, Java EE i Java; la vista de l'explorador de paquets; la perspectiva de depuració; una perspectiva de sincronització d'equips; eines web; una perspectiva de desenvolupament de bases de dades; i una perspectiva de depuració de bases de dades. A la pràctica, tot això començarà a tenir sentit un cop obriu les vistes que necessiteu.\nSovint hi ha més d'una manera de fer una tasca determinada a Eclipse. Per exemple, podeu navegar pel codi amb l'explorador de projectes i/o la perspectiva de navegació de Java; que trieu és qüestió de gust i experiència.\nEl suport de cerca de Java us permet trobar declaracions, referències i ocurrències de paquets, tipus, mètodes i camps Java. També podeu utilitzar l'accés ràpid per cercar i fer servir les visualitzacions ràpides per mostrar coses com ara els esquemes de classe.


Dos ferits en un xoc entre un cotxe i un autobús a Terrassa\nCarrer Guadalquivir amb avinguda de les Glòries Catalanes | G.M.\nEl vehicle, que no disposava d’ITV, ha col·lisionat contra la roda de darrera de l'autobús\nUn accident de trànsit entre un cotxe i un autobús ha deixat dues persones ferides a Terrassa. L’accident va tenir lloc ahir al migdia, quan el vehicle va impactar contra un autobús que circulava pel carrer de Guadalquivir, a la zona del Polígon Industrial Santa Eulàlia. Les dues persones que hi viatjaven a dins, el conductor i el seu acompanyant, van resultar ferides de caràcter lleu.\nEls fets van succeir quan passaven pocs minuts de les dotze en punt del migdia, a l’encreuament entre el carrer de Guadalquivir amb l’avinguda de les Glòries Catalanes, just entre el el Polígon Industrial Santa Eulàlia i el barri de Can Palet. El conductor del turisme que circulava pel carrer Guadalquivir va impactar contra una de les rodes de darrera de l’autobús, un xoc que va provocar afectacions en la circulació del trànsit per aquella via, i tant ell com el seu acompanyant van resultar ferits degut a l’impacte.\nLa Policia Municipal de Terrassa va rebre l’avís d’accident de trànsit a les 12:03h, i ràpidament una dotació es va dirigir fins al lloc indicat per intervenir-hi. En arribar, van comprovar que l’accident es tractava d’una col·lisió i que els dos viatgers del vehicle estaven ferits, tot i que de caràcter lleu. Malgrat tot, van avisar a una ambulància per tal que assistís els ferits en el lloc dels fets.\nTot i així, el pilot i el copilot del vehicle (F.O.S.) desmenteixen la versió de la Policia Municipal. Exposen a Món Terrassa que va ser l’autobús qui va xocar contra el vehicle, i no el cotxe contra l’autobús. Afirmen que l’autobús va impactar contra un lateral del turisme.\nMentre l’ambulància assistia el conductor i el seu acompanyant, la dotació de la Policia Municipal va haver de realitzar tasques de regulació del trànsit. La circulació habitual no es va poder restablir fins gairebé tres quarts d’una del migdia, exactament a les 12:40h. Els ferits no van requerir van trasllat a cap centre hospitalari.\nEl cotxe, sense la ITV\nQuan a Policia Municipal va arribar al lloc dels fets, va procedir a la identificació dels ferits. En aquell moment, els agents es van adonar que el vehicle no disposava del control tècnic de l’Inspecció Tècnica de Vehicles, més coneguda per les seves sigles ITV. Per aquest motiu van interposar la denúncia pertinent.\naccident de trànsit ferits successos Terrassa\nJoan Carabassa maig 05, 2022 | 17:37\nVisc a l'Avinguda Angel Sallent de Terrassa , front la Plaça de l'Assemblea de Catalunya , i estic fart de veure com autobusos de Terrassa , aixi com camions i cotxes es passen el semafors en roig , tranquilament , Ah i tots porten la ITV ben posadeta al vehicle .


Comoditat a la contra - La República Esportiva\nComoditat a la contra\nEl Barça atropella l'Atlètic de Madrid sentint-se més còmode en les transicions que mantenint la possessió de la pilota\nMessi celebra el segon gol davant l'Atlètic de Madrid. / EFE\nEl Barça no ha canviat el registre, però se sent més còmode actuant en la improvisació que tenint el control del partit amb la possessió de la pilota. No és una crítica i no ha de ser negatiu per naturalesa. És un element que cal assumir per no caure en la temptació de situar Ernesto Valverde en els defensors acèrrims del joc de posició. El practica per obligació, perquè l’ADN de l’equip que entrena el té integrat com un tret característic inqüestionable, però el desenvolupament dels partits traslladen el Barça a un escenari ben diferent de ser un conjunt temible sense espais al davant.\nL’entrenador i els jugadors ho tenen clar. Atacar els metres a l’esquena de les defenses rivals facilita la generació d’ocasions de gol, més enllà de les llargues possessions que necessita el grup per sentir-se còmode sobre la gespa. El Barça està insegur quan l’equip rival té el domini de la pilota i es tranquil·litza quan l’esfèrica cau a peus dels migcampistes barcelonistes, però li costa horrors obrir les defenses rivals en els atacs estàtics quan es troba contraris com l’Atlètic de Madrid.\nNi tan sols amb Arthur Melo unint-se a la parella Sergio Busquets-Lionel Messi per formar un trio de grans tocadors l’equip es veu capaç de perforar defenses sòlides situades a la frontal de l’àrea. El Barça prefereix cansar el rival amb la pilota, donar-li peixet perquè s’estiri en atac i atropellar-lo a la contra un cop perd la possessió prop de Ter Stegen. Així ho ha fet en partits decisius al llarg de la temporada, com els duels al Santiago Bernabéu o en la tornada dels vuitens de final de la Lliga de Campions davant l’Olympique de Lió.\nEl Barça arriba físicament entonat al tram final dels partits i envesteix els seus rivals quan els permet estirar línies i plantar-se a la frontal de l’àrea culer. Se sent còmode executant aquest registre. I Valverde ho ha admès sense pal·liatius: “Estem preparats per combinar, per moure l’equip rival d’una banda a l’altra i aprofitar els espais interiors. Però això és molt més difícil. A la contra es tracta de córrer i els jugadors la interpreten de manera més selectiva.”\nDe fet, a l’entrenador del Barça li ha sortit perfecta la idea. Diego Pablo Simeone ha picat l’ham i s’ha cregut que els blaugrana podien patir si l’Atlètic de Madrid feia passes endavant. “Hem volgut fer un embut al mig per convidar el rival a anar per fora i tapar el centre per quan arribés la pilota, així tenir una mínima possibilitat de sortir”, ha explicat en roda de premsa. De peus a la galleda. La mínima possibilitat de sortir s’ha convertit, en la gran majoria de situacions, en una ocasió del Barça a la contra.\nAtlètic de Madrid


El principal motor de les activitats de l’associació des de la seva creació han estat els Premis Delta, atorgats biennalment en reconeixement a la tasca dels dissenyadors industrials i les empreses productores. Des de la seva primera edició el 1961, els Delta han estat per als dissenyadors i les empreses del país, un important canal de promoció i una valuosa plataforma per al reconeixement públic.\nEls Premis Delta tenen com a objectiu celebrar l’excel·lència en el disseny i posar en relleu la seva importància com a eina privilegiada per a generar riquesa en una economia industrial, i el seu paper fonamental com a expressió dels nostres valors socials i culturals. El disseny industrial és el procés que dóna forma a la multitud d’objectes anònims amb els quals convivim dia a dia, i els fa possibles. Darrere de cadascun d’ells, hi ha professionals que han treballat amb responsabilitat pensant en l’usuari final, en la fabricació, en la creativitat aplicada i en la competitivitat, i empreses que han apostat pel disseny com a valor estratègic.\nLa cerimònia dels Premis ADI serà dins la Barcelona Design Week, un esdeveniment que emfatitza l’energia i la riquesa de Barcelona en el camp del disseny. Tots els objectes finalistes es mostren al públic des de les pàgines del catàleg i poden visitar-se a la “FADexpo”, una mostra que agrupa les obres finalistes i guanyadores dels premis que atorga el FAD en les diferents disciplines del disseny.


La Màgica de la Casanova | Mapes de Patrimoni Cultural\nLa Màgica de la Casanova\nLa Màgica de la Casanova Tavèrnoles\n08275 - 92\nCasanova de Serrabou\nLa Màgica de la Casanova són uns fets misteriosos que es van produir durant el mes de juny de l'any 1955.\nA la Casanova hi vivia una família formada per un matrimoni, en Pere i la Caterina, el seu fill Josep, l'avi Mariano i en Lari, un noi que ajudava a la casa.\nUna nit al voltant de les onze, l'euga que tenien als estables va començar a picar de potes i, de sobte, va aparèixer a l'habitació on dormien l'avi Mariano i en Lari, una claror forta seguida d'una fressa de rocs, durant diversos minuts.\nAquests fets es van estar repetint diversos dies al voltant de les onze de la nit.\nEn Pere, una nit, va sortir a investigar pels camps dels entorns per intentar esbrinar d'on venia la "màgica", que era el nom amb el que es coneixien aquests fets, però no va veure res.\nL'endemà a la nit, van sortir en Mariano i en Lari i, ja de tornada, van veure que hi havia algú amagat en un marge entre dos camps, al costat de la casa. Van demanar a l'estrany que sortís del seu amagatall, però aquest va fugir corrents i en Lari va disparar-li uns trets amb una escopeta. Des d'aquella nit mai més no es va repetir la "màgica".\nAl poble es va escampar el rumor que l'autor d'aquells fets era el mossèn Josep Boatella perquè volia espantar a la família de la Casanova, perquè no havien fet dir gaires misses per l'avia de la casa, que feia dos anys que havia mort. Uns deien que el diumenge següent, a missa, el mossèn amb prou feines s'aguantava.\nEl succés i les acusacions al mossèn Josep Boatella, que sempre va defensar la seva innocència, van causar molt rebombori a tota la contrada, i van ser investigats per la Guàrdia Civil, pel Jutge de Pau i pels estaments eclesiàstics. No es va poder resoldre mai el misteri.


Moodle en Català: pujada a agora amb filezilla\npujada a agora amb filezilla\n◄ installació a dinahosting\nExcepcions d'avaluació ►\nper marc ramos - divendres, 31 octubre 2008, 05:23\nhola, com veig que hi ha gent que us curreu això del moodle la tira i que ens ajudeu als pardillos desintessadament aquí va la pregunta:\nestic intentant pujar la carpeta de moodle que m'he baixat i descomprimit amb el filezilla a l'espai agora i no es pot connectar al servidor -ho he fet dos dies diferents i res-\nalgú em pot dir alguna cosa??\ni la resposta és:\nResolviendo la dirección de agora.xtec.cat\nEstado: Conectando a 213.176.161.44:21...\nEstado: Falló intento de conexión con "ETIMEDOUT - Connection attempt timed out".\nEn resposta a marc ramos\nRe: pujada a agora amb filezilla\nper Toni Antúnez - divendres, 31 octubre 2008, 07:31\nTinc entès que àgora es un servei que depen directament del Departament (si algú té una altre notissía agrairia molt aclaració). Pert tant els et donen un espai i un Moodle preconfigurat. Els mantenen el Moodle (actualitzacions, etc...) però clar no pots pujar ni modificar res.\nPer tant crec que no podràs pujar versions a àgora i l'accés via FTP no és possible. Un exemple és el Moodle que vaig demanar per l'institut. En van concedir un Moodle amb versió 1.8.5, al cap de dos mesos la van actualitzar a la versió 1.8.6.\nPer contra no puc utilitzar temes, moduls, etcc.. ja que no hi ha manera de pujarlos a agora. es el mateix Dpt (equip tècnic) qui fa aquesta feina.\nSi has de pujar un curs fet, que supera els 4 MB (ara ho han pujat a 10 MB) s'havia de enviar (sino recordo malament) mitjançant una direcció que servia per enviar el fitxer i al cap de dos díes te'l pujaven\nEn resposta a Toni Antúnez\nper marc ramos - divendres, 31 octubre 2008, 17:29\nentenc que amb l'espai àgora ja tinc el moodle instal·lat per tant em puc saltar el pas d'instal·lar el moddle i el que ja puc fer és configurar rols,penjar recursos, cursos...?\nmoltes gràcies per tot, ja estic a dins....\nper Josep M - diumenge, 2 novembre 2008, 23:14\nCom diu en toni, a agora, poc podem remenar del moodle, tant sols una mica l'entorn i encara.\nPer els cursos el que has de fer és còpia de seguretat del sque tens actualment i pujarlos al agora al curs anomenat primera plana, i a partir d'aqui els pots restaurar, com cursos nous.\nSi la seva grandària supera els 10 megues hi ha un aplicatiu que et permet pujar fins a 50 MB. I despres ells et fan el traspas. El temsp que tarden depen de la feina que tenen, pot anar d'unes hores auns dies.\nSi el curs supera els 50 MB, el pots descomprimir en local i fer paquets de menys de 50 MB i despres un cop els tens pujats ajuntar-los.\nEspero que t'hagi quedat clar, sino pregunta el que et clagui, segur que algú te la resposta.\nEn resposta a Josep M\nper marc ramos - dilluns, 3 novembre 2008, 05:02\ngràcies, crec que ho estic "pillant" he fet alguna cosa i crec que m'he ensortit.


Prelaunching: TheCreative.Net Meets Barcelona Global - TheCreativeMagazine : TheCreativeMagazine\nPrelaunching: TheCreative.Net Meets Barcelona Global\nTheCreativeNet - 29 April 2016\nTheCreative.Net es va presentar en primícia ahir a la nit davant dels integrants de Barcelona Global amb l’objectiu de subratllar i celebrar la importància de la creativitat, un actiu determinant pel desenvolupament d’una societat però que no sempre resulta fàcil de localitzar. Especialment per aquells que es troben en àmbits allunyats de l’ecosistema creatiu. Per això neix TheCreative.Net, un pont entre creadors, però també entre creadors i aquells que busquen talent creatiu.\nAmb la intensió de mostrar el funcionament del projecte, dos dels millors estudis de disseny de Barcelona van personificar-ne l’essència: talent recomanant talent. Perquè, qui pot detectar millor el talent d’un creador que un altre creador? L’estudi Mucho i La Granja van presentar 3 de les seves 10 apostes de futur, creatius que respecten i pels que posarien la mà al foc.\nVan sortir noms com Mau Morgó, Borja Martínez, els estudis En Serio, Kiwi Bravo, Brosmind o Gerard Mas; una petita mostra de l’univers creatiu de la ciutat. Alguns, amics. Altres, gairebé família. Però molts també desconeguts, persones que s’admiren des de la intimitat i que ahir van poder posar-se cara. I així, la connexió, passa a ser real.\nI les nostres apostes particulars? El Mario Eskenazi (a qui devem tot el disseny de la plataforma), l’estudi Minnim (que ha programat l’univers des de les entranyes), els nois d’Outro (estudi que ens ha ajudat 6847929 vegades i que ens ha fet un vídeo d’animació collonut), Columbus (que s’ha convertit en el nostre Lab creatiu i en els headquarters del projecte), i també els nostres tres col·laboradors d’ahir: Bodegues Torres, Madeleine Mon Amour i Mas Gourmets. Sacsejades impossibles, dolços artesans i talls impol·luts. Perquè la creativitat és a tot arreu, i ells ho van demostrar.\nAhir al Lab es respirava emoció i expectació a parts iguals. Perquè sabem que el projecte és ambiciós, perquè neix d’una necessitat evident i per tant d’una mancança que volem resoldre i sobretot perquè creiem fermament que el futur i la innovació passen necessàriament per la creativitat, un factor molt més tangible del que creiem, un actiu que ja té noms i cognoms.\nMeet the crowd, meet TheCreative.Net.


Ai, pobre terrisser,\nai, pobre terrissaire,\nquan passa pel riu Ter,\nel burro cau a l'aig(u)a, ai.\nai, pobre terrissaire.\n- (Ai)xeca't, (ai)xeca't ruquet,\nentornem-se'n a casa.\nQuan és a mig carrer,\nveu la porta tancada, ai.\nI en pregunta als veïns\nsi han vista passar l'Eulària.\n- No l'hem pas vist d'avui,\ncomptem que està molt magra (mala?), ai.\nEn va a casa del fuster\nen manllevar una escala\ni en puja escala amunt\ncom si fos una rata, ai.\nQuan obre el finestró,\nveu la taula parada;\nl'Eulària s'està al llit\ni el rector la confessava, ai.\n- No em digui res, marit meu,\nque la rifa he gu(a)nyada;\namb els diners del rector\nara comprarem les vaques.\nI les banyes duc jo\nsí que les porto llargues.


ES AMDMB ES AMDMB 4-469-4-2-FA10/310\nMiquel Llobet comenta a la seva muller que es ha arribat a Frankfurt i que pretén sortir aviat cap a Munic.\nES AMDMB ES AMDMB 4-469-4-2-FA10/313\nL'autor comenta que li han donat la carta de la seva esposa i explica que ha d'anar a Frankfurt i després a Wiesbaden.\nES AMDMB ES AMDMB 4-469-4-2-FA10/285\nLlobet comenta que ha llegit la carta i està molt satisfet. A més adjunta una direcció on poden dirigir les cartes.\nES AMDMB ES AMDMB 4-469-4-2-FA10/286\nES AMDMB ES AMDMB 4-469-4-2-FA10/302\nL'autor explica la seva arribada a Praga i l'agenda pendent de viatges.


Els alcaldes del Bages reclamen mesures efectives per millorar la connexió viària i ferroviària\nEntre les demandes concretes, destaca que s'executi el tram central del desdoblament entre de la C-55 entre Manresa i Castellbell, la variant de Castellgallí. Els alcaldesconsideren que les mesures aplicades fins ara per traspassar trànsit del tram sud de la C-55 cap a l'autopista Terrassa-Manresa han fracassat. Per això, demanen de nou que es materialitzin determinades mesures.\nConsell d'alcaldes del Bages.\nEntre les mesures més urgents es reclama al departament de Territori que avanci en l'execució del que anomenen 'variant de Castellgalí', fins 'a arribar al desdoblament en la seva totalitat de Manresa a Castellbell'. És a dir, que es materialitzi el tram central, dels tres en què es va dividir el projecte de desdoblament d'aquesta carretera entre Manresa i Castellbell (redactat des de fa quatre anys).\nEn concret, es tracta de l'únic tram en què es preveu modificar totalment el traçat actual, de manera que (en sentit Manresa) a partir de la recta entre Sant Vicenç i Castellgalí passaria cap a l'altre costat del riu (per la zona del Pont dels dos Rius i Can Font), per tornar a connectar amb el recorregut actual entre el camp de golf i la gasolinera Sant Jordi. Es considera que aquest és el tram actualment més sensible, ja que ara passa pel mig de Castellgalí i per la zona orogràficament més tancada.\nLa segona gran mesura és la de convertir l'autopista en 'una veritable ronda de Manresa', i que per això estigui 'bonificada en totes les hores i tots els dies de la setmana', per tal d'afavorir-ne l'ús i, d'aquesta manera, descongestionar la C-55 'd'una manera efectiva'.\nAltres reclamacions són la construcció d'enllaços de l'autopista C-16 en totes direccions a Viladordis i al Pont de Vilomara; la finalització per part de Foment de la B-40, entre Viladecavalls i Abrera que ha de permetre connectar la c-16 amb l'A-2 per facilitar la connexió amb el Port de Barcelona i l'aeroport del Prat; que en el servei d'autobús entre el Bages i àrea metropolitana de Barcelona s'incrementin les freqüències i els viatges directes i que els municipis de la comarca del Bages que corresponen a la zona tarifària 6 passin a correspondre a la zona 5.\nEn matèria ferroviària també es demanda una millora de la línia de Ferrocarrils de la Generalitat als trams urbans. També que s'estudiï la millora del servei (temps i freqüència) entre Manresa i Martorell, amb la possibilitat de trens semidirectes, i el perllongament del servei a la comarca per tal que es converteixi en el metro del Bages i la connexió amb el Baix Llobregat per millorar l'arribada al Port, l'Aeroport i la zona de Fira de Barcelona.\nArxivat a: MANRESA BAGES CARRETERA


Americana: cloenda | La Finestra Digital\nI arribem al final de la sisena edició del Festival Americana, amb gran èxit de públic (un creixement del 30% d’assistència segons l’organització) i bones valoracions de la programació per part dels espectadors.\nDes del 5 i fins al 10 de març hem pogut gaudir als Cinemes Girona, Zumzeig, Filmoteca de Catalunya i la sala Phenomena de diverses propostes cinematogràfiques i activitats paral·leles. Acabem amb les tres darreres pel·lícules vistes, exemples de bones obres que justifiquen l’assistència a un festival al que li desitgem molts anys més de bona salut.\nLa revelació del festival. Al cartell del Festival Americana també hi ha espai per a la lletra petita. Més enllà de les pel·lícules que composen la secció principal del festival (TOPS), a la secció NEXT es trobava We Used to Know Each Other, una d’aquestes petites-grans pel·lícules per les que val la pena anar cada any a l’Americana: petita en quant a mitjans i a pressupost, gran en quant a talent i valors cinematogràfics que conté.\nWe Used to Know Each Other formaria un fantàstic doble programa amb l’espanyola 10.000 km (2014). La pel·lícula de Carlos Marques-Marcet acabava quan una parella es retroba a Los Angeles després d’un any de relació a distancia. We used to Know Each Other comença en un moment anàleg: després de cert temps separats, una parella (ell portuguès, ella nord-americana) ha de prendre la decisió de seguir i viure junts, a l’ardent i inhòspita Las Vegas (com a Les distàncies, una ciutat que serveix com a metàfora de les dificultats emocionals dels personatges), o trencar i separar-se definitivament. El realitzador Robert G. Putka, present al festival, dirigeix i co-escriu un drama romàntic concís però molt efectiu, gràcies la naturalitat de les accions i dels diàlegs del duet protagonista (creïblement interpretats per Hugo de Sousa i Essa O’Shea) i a una realització que persegueix i aconsegueix incomodar en tot moment a l’espectador, apropant la càmera al rostre dels protagonistes i mostrant petits però reveladors gestos.\nA banda de la trama sentimental, a We Used to Know Each Other també es troba un valent qüestionament de les estructures amoroses que predominen a la nostra societat i la nostra tendència a encaixar en elles, encara que sigui sacrificant els desitjos. Una joia a descobrir.\nLa gran triomfadora del festival. L’òpera prima del director nord-americà Jeremiah Zagar s’ha emportat el premi a la Millor pel·lícula del Festival Americana, atorgat pel jurat ACCEC de la crítica, per aquest drama “coming of age” que narra la història de tres nens, germans, fills d’un pare porto-riqueny i una mare blanca que viuen amb mínims recursos econòmics.\nInfluït pel Terrence Malick d’El árbol de la vida (2011), Zagar utilitza una posada en escena impressionista, amb uns lírics i contemplatius moviments de càmera i una veu en off existencialista per apropar-nos amb vivesa el punt de vista de Jonah, el petit dels tres nois, el protagonista de la història. A través de la seva mirada i dels seus dibuixos (la pel·lícula inclou alguns interludis d’animació ben integrats a la narració), veiem, no, sentim com Jonah es va distanciant de l’autoritari referent paternal i també dels seus germans, a la vegada que elabora un incipient imaginari propi, a mode de resistència enfront a un entorn familiar i social molt desfavorable.\nWe the animals ens parla del despertar d’una personalitat, del naixement d’una sensibilitat diferent amb infinitat d’elements a descobrir: vitals, artístics i sexuals. Un film amb cor que explora les possibilitats d’una ment en formació.\nQui escriu aquestes línies té certa debilitat pels personatges que s’autoexclouen, incapaços d’integrar-se a qualsevol tipus de societat moderna, com el que interpretava Viggo Mortensen a la fantàstica Captain Fantastic (Matt Ross, 2016). Leave No Trace presenta a Will (contingut Ben Foster) i la seva filla (intensa Thomasin McKenzie) que viuen aïllats enmig d’un gran parc públic a Portland, proveint-se únicament del que necessita per a viure cada dia.\nLeave No Trace és la nova pel·lícula de Debra Granik, directora i guionista nord-americana reconeguda pels films Down to the Bone (2004) i, sobretot, Winter’s Bone (2010), el dur drama protagonitzat per Jennifer Lawrence. Amb un estil pausat, subtil i minimalista que en general encaixa bé amb el que explica, Leave No Trace desenvolupa una història de traumes i de dificultats d’integració. Guardonada a diversos festivals, la pel·lícula parla sobre una relació afectiva en els límits de la comunitat que posa de relleu la delicada vida que existeix fora dels marges de l’actual societat nord-americana.\nAmericana Film FestivalBen FosterDebra GranikEssa O’SheaFestival AmericanaHugo de SousaRobert G. Putka


Kiko Matamoros i Laura Fa Telecinco\nper Jennifer Navarro Redactora 15 d’agost de 2019 11:43\nAl plató de 'Sálvame' ha viscut un greu enfrontament durant la tarda de dimecres. Kiko Matamoros concedia la primera entrevista en directe des que li donessin l'alta a l'hospital, on ha estat ingressat durant una setmana com a conseqüència d'un tumor de bufeta del qual l'han hagut d'operar d'urgència. El col·laborador s'ha enfrontat a les preguntes enverinades dels companys, que des que va sortir la notícia a la llum han sospitat que Matamoros havia exagerat per vendre més revistes -ja que havia venut una exclusiva al respecte-.\nUna de les col·laboradores que més ha dubtat sobre el diagnòstic ha estat Laura Fa, que ha aprofitat la presència de Kiko a plató per dir-li a la cara que creu que ha mentit descaradament: "Crec que Kiko va exagerar. Mai un metge et dirà que tens set tumors i te'n troba després només un. És de primer de medicina. Kiko va venir aquí a explicar que era una cosa de vida o mort i no era veritat".\nKiko Matamoros s'enfronta a Laura Fa / Telecinco\nAixò no li ha fet gens de gràcia al protagonista, òbviament, que responia enfurismat i començava a insultar-la: "Això t'ho han dit a una veterinària? Poca vergonya, no tens ni idea de què parles. Ets una filla de p..., una mentidera, irresponsable, cara dura, no tens vergonya! T'hauries d'haver informat perquè és el teu deure. No diguis idioteses, no contestaré perquè no tens ni idea. No saps de què parles, ets una ignorant. De veritat, no em mereixo això. No ho aguanto. Marxo. No torejaré una ignorant que fa terrorisme informatiu. Ets una ignorant. Què has de dir si no tens ni p... idea".\nI d'aquí, a insultar-la gratuïtament per ser catalana: "Vinga, vés a votar a Puigdemont, guapa". Un atac que ha provocat un munt de crítiques a la xarxa.\nFes-hi clic per veure el moment, a partir de 1:02:10 h / Telecinco\nSálvame Kiko Matamoros Laura Fa


'Mercuri a la boca': la Polònia més propera\nWioletta Grzegorzewska (més coneguda com a Wioletta Greg) és una poeta polonesa nascuda el 1974. El 2014 va sorprendre amb una novel·la amb un rerefons autobiogràfica, Guguly, que ara apareix en català amb el títol Mercuri a la boca (:Rata_ Editorial), en traducció de Xavier Farré Vidal. El llibre, que ha estat finalista del Man Booker International enguany, ens situa a la Polònia dels anys 1980, quan encara era un país depenent de la Unió Soviètica.\nEntre la nostàlgia neorural i la revulsió\nWioletta Greg no dissimula la seva nostàlgia per a la vida rural de la seva infantesa. Per la solidaritat en la vida comunitària, pels menjars, per les excursions al bosc, pels jocs en grup, per la fe dels seus conveïns... I, malgrat tot, no oculta que es refereix a un període de fortes carències, de racionament, de control polític, de tensions, d'abusos sexuals... El món que retrata la poeta polonesa és avui, cosa del passat: la introducció del capitalisme, la democratització i la modernització van esborrar-lo per sempre. Però Greg no cau en el sentimentalisme fàcil; ho evita tot recorrent de forma contínua a l'humor, que demostra des de les primeres pàgines del llibre. Quan explica la seva infància, comenta que el seu pare era fora quan ella va néixer, que va trigar molts mesos en poder veure-la, i que "Quan em va veure es va passar tot el dia plorant i tan sols es va tranquil·litzar quan Polònia va començar a jugar el Mundial de futbol". Els personatges de les seves històries vencen els contratemps amb energia i, sobretot, amb una ferma voluntat d'enganyar, si cal, per no deixar-se sotmetre.\nWioletta Greg retrata la societat polonesa de la seva infància a través de la ingenuïtat d'una mirada infantil. Mercuri a la boca es construeix a partir d'una sèrie de relats curts, ordenats cronològicament, que reflecteixen diferents episodis de la seva infància, certs o falsos... Així, amb els ulls d'una nena que descobreix el món, Greg ens apropa a la vida quotidiana dels polonesos durant el règim comunista: la manca de béns de consum, el recurs a la fe, la por a les delacions, el desafiament a les autoritats, l'alcoholisme, l'addició al joc... Però també l'amor, la resistència, l'ajuda mútua... No ho fa amb la vocació d'oferir una gran interpretació sociològica del país, sinó amb la simple idea de mostrar el dia a dia de les zones rurals sota el règim comunista. I és, sobretot, una reivindicació de l'orgull i de la dignitat dels polonesos. Tot un cant d'amor als seus compatriotes, però que no n'amaga les ombres.\nQue ningú busqui en Mercuri a la boca una novel·la exòtica. De fet, el que més sorprén de les històries de Greg és que ens sonen extraordinàriament properes. Algunes de les seves històries podrien haver estat firmades per Emili Teixidor, si no fos perquè Greg té un toc molt més optimista que l'escriptor català. I això que retrata un panorama extremadament dur, on a la pobresa i als problemes de la política se li afegeixen els estralls derivats del clima, que pot matar de fred als pagesos (o als nens) que a l'hivern perden el seu camí. El poble on viu la protagonista de Mercuri a la boca és una localitat on la gent somnia en les meravelles del món exterior (un món que els sembla estrany i llunyà), potser perquè les esperances no caben a dins de la comunitat.\nL'editorial :Rata_, en poc temps, ha aconseguit fer-se un nom al món editorial català, amb un catàleg amb veus molt respectables. A més a més, les seves edicions tenen un disseny molt acurat, que comença a la mateixa portada, i que sens dubte el lector agraeix. En aquest cas, el llibre de Greg va acompanyat d'algunes fotografies i un epíleg de Milo J. Krmpotić que ajuden a contextualitzar meravellosament el text. Publicar la magnífica obra de Greg, autobiogràfica o no, és un gran encert. Rata, amb Mercuri a la boca, ens obre les portes d'un món fantàstic, molt llunyà, i alhora extraordinàriament proper.


El pare i la passió pel ferro - Col·lecció Gelonch-Viladegut\nCol·lecció Gelonch-Viladegut Blogfoc, ferro, pare, passió, recordEl pare i la passió pel ferro\nEl pare i la passió pel ferro\nEl 24 d’abril ha fet 19 anys que el pare ens va deixar, després d’una llarga malaltia que va suportar, com tot a la seva vida, amb enteresa i coratge.\nJa sé que 19 anys no és cap xifra rodona, i que hauria pogut esperar un any per tenir-la, però és que al pare no el recordo només el dia de l’aniversari de la seva mort. Al pare el recordo cada dia. I recordo cóm era, de què vam parlar i, ai las!, també d’allò que no ens vam dir mai i que ara lamento tant no haver fet.\nCóm era el pare? Era un home molt treballador, que no escatimava mai temps per a la feina, cosa que no acabava d’agradar massa a la meva mare…Un home conservador, però no retrògrad…Algú que havia viscut una guerra civil quan era petit i que sabia que tots havíem perdut…Un home de profundes conviccions però que va anar evolucionant cap a una major obertura…Un home que, per sobre de qualsevol altra cosa, estimava la seva família (en sentit nuclear i ampli), la feina ben feta i el compromís.\nEl meu pare era un pal de paller, algú amb qui sempre es podia comptar, algú sempre disposat a donar un cop de mà i, mira que ho va haver de fer un munt de vegades i en distintes circumstàncies!\nEls setciències que pul·lulen ara dirien que tenia un sentit patriarcal de l’empresa, que era tradicional en els costums i que es va acomodar a la vida esmorteïda de la Lleida provinciana de la post-guerra. Potser sí, però jo recordo que fou ell qui em va ensenyar el respecte envers tothom, qui em va transmetre la fe, qui sempre es va preocupar per mi i qui sempre va ajudar els seus fills, malgrat que a vegades no estigués gaire d’acord amb el què fèiem.\nEra un home interessat per la cultura, a qui li agradava ensenyar-nos el patrimoni cultural de casa nostra i que ens volia transmetre la seva estima per la cultura catalana. I per això va contribuir a sostenir totes les iniciatives a favor de la llengua catalana que van anar sortint a les acaballes del franquisme i als inicis de la transició (Cavall Fort, Enciclopèdia Catalana, Televisió Catalana, etc.). I era un home a qui no sé si li agradava gaire la feina que feia (que d’altra banda havia heretat de l’avi, juntament amb els seus germans), però que la feia amb tota la dignitat de què era capaç.\nEl pare sentia passió pel ferro, no en va fou el gerent de la Foneria Gelonch. Volia que les peces estiguessin ben fetes i ben acabades, que les tapes de clavegueram no grinyolessin, que les peces que anaven a màquines agrícoles fossin les millors, que allò que podia embellir l’espai públic fos de qualitat.\nNo ho va tenir gens fàcil. Va patir la guerra (entre els 10 i els 13 anys), una duríssima postguerra, la derrota d’uns ideals familiars viscuts des de la contradicció aparent d’un empresari incautat pels antifeixistes però sense cap empelt amb el franquisme, una mili en una mina de La Granja d’Escarp, un pla d’estabilització i les crisis de 1973 i del 1992. Potser massa patiment en un període tan curt. Reconversions, fallides, recerca de nous clients. Tot un món de dificultats que va haver d’anar trampejant, amb molt esforç, dedicació i ganes de sortir-se’n.\nRecordo cada dia el pare, i li estic agraït pel seu mestratge via l’exemple, per la seva protecció constant i per la seva voluntat que els fills ens hem sortíssim a la nostra manera. Ell, que quasi no va poder anar a escola, però que no feia ni una falta d’ortografia i que tenia una cal·ligrafia molt bonica, ens va enviar als tres fills a estudiar a la Universitat, i tots tres ens hi vàrem llicenciar. Eren encara temps d’ascensor social.\nEl pare estimava molt a la mare, s’estimaven, es notava i ho transmetrien. Nosaltres vam tenir la sort de créixer en un entorn tranquil, sense daltabaixos i sense crits ni rancúnies. Els hi agraeixo molt. Puc dir que vàrem tenir una infància feliç i unes adolescències, en general, tranquil·les.\nPer tot això el recordo cada dia. I perquè el coneixeu una mica més, i no se’n perdi el rastre, amb el seu net petit, amb en Quim, hem fet aquest vídeo que esperem que us agradi. L’hem titulat “Passió pel ferro”…no podia ser d’altra manera:\nEtiquetes: foc, ferro, pare, passió, record\nAntoni Gelonch9 May, 2017 a las 11:02 am\nMoltes gràcies Agustí pel teu amable comentari.\nAgustí Muntanya5 May, 2017 a las 12:27 am\nEt felicito Antoni! El vídeo és preciós i les teves paraules, encara més. Segur què el pare , allà on ara estigui, sentirà orgull de tenir un fill com tu. Una forta abraçada.\nAntoni Gelonch1 May, 2017 a las 7:09 pm\nMoltes gracies Josefina pel teu amable comentari.\nJosefina Pi-Sunyer28 Apr, 2017 a las 4:05 pm\nPreciós video, emotiu homenatge..\nTriï mesJune 2017May 2017April 2017March 2017February 2017January 2017December 2016November 2016October 2016September 2016July 2016June 2016May 2016April 2016March 2016February 2016January 2016December 2015November 2015October 2015September 2015July 2015June 2015May 2015April 2015March 2015February 2015January 2015December 2014November 2014October 2014September 2014August 2014July 2014June 2014May 2014April 2014March 2014February 2014January 2014December 2013November 2013October 2013September 2013July 2013June 2013May 2013April 2013March 2013February 2013January 2013December 2012November 2012October 2012September 2012July 2012June 2012May 2012April 2012March 2012February 2012January 2012December 2011November 2011October 2011September 2011August 2011July 2011June 2011May 2011\n© 2018 Antoni Gelonch


MRP Col.lectiu d'Ensenyants de la Ribera - Escolaritzar a casa\nPrograma Escoleta de la Tardor 2017\nEscolaritzar a casa\nAules que respecten i abracen\nLes escoles miracle\nNOTÍCIES DELS MOVIMENTS FMRPPV\nENQUESTA MEDI AMBIENT\nEl Passat DIMARTS 7 DE NOVEMBRE, 18 hores inaugurarem al CP VICTOR OROVAL els debats Pedagògics del curs 2017/18 "ESCOLARITZAR A CASA...ÉS POSSIBLE?"\nEstán apareguent, cada dia amb més força, veus en contra del model d'escola tradicional. Donat que aquest model sembla no canviar, alguns pares mares preconitzen assumir ells mateix el rol de l'escola i instruir als seus fills i filles a casa. Però, és eixa la solució? No hi ha altres camins per resoldre aquesta situació? És aquesta situació viable per a tothom? Són bons per al funcionament de la societat models educatius divergents?\nDe tot açó anem a parlar en la nostra propera sessió dels debats educatius, un nou format que estrenarem en aquest curs. Per il·lustrar el tema hem triat la pel·licula Capitan Fantàstic: En els boscos d'Estats Units, un pare educa als seus sis infants amb una educació rigurosa física i intel·lectual. Un fet familiar els obliga a visitar la civilització posant a prova l'educació que han rebut.\nEl debat a partir de diferents escenes de la pel·lícula fou intens i us n'oferim un resum tot seguit:\nPrincipi fins minut 12:\nEducació o adoctrinament: A la vista de les imatges de les primeres escenes, quina és la vostra opinió sobre l’educació que imparteix el pare a la pel·lícula?\nS’està d'acord en que el pare dispensa una educació molt espartana. Al principi ens trobem davant un ritu iniciàtic ancestral en acord amb l’entorn amb el que viuen. Però en l’escena següent entorn al foc és veu la part intel·lectual de l’educació en la qual es barregen per una banda els aspectes d’educació lliure amb altres potser massa dirigits. Tot i això es destaca el fet que s’insisteix molt en fer pensar als infants. A més de ser completa ja que toca tots els aspectes educatius. Malgrat tot es posa en dubte la utilitat de l’educació impartida sobretot pel que fa a la part física que potser siga útil en l’entorn en el que viuen però no es tant adequada en un entorn urbà al que es suposa que tard o d’hora han de tornar.\nMinut 40 a 43:\nValors: La seqüència del Supermercat, que en penseu? És una conseqüència de l’educació que imparteix? Podria ser conseqüent amb les idees i actuar de forma diferent? Quan plantegem treballar valors en l’aula, som conscients de totes les implicacions que poden tenir en els actes del nostre alumnat?\nL'escena és colpidora i inesperada. No s’entén que siga possible dins d’una “bona educació”. Es discuteix sobre la coherència entre una educació anticapitalista i unes accions il·legals anticapitalistes. Tot i que es pensa que hi ha certa conseqüència lògica entre ambdues, es considera que en aquest cas no hi ha una necessitat real que els empente a realitzar donat que disposen de diners suficients per pagar el que s’enduen, diners que a més han guanyat en activitats comercials. Ara bé es considera que el robatori el realitzen en grans magatzems que són resultat d’una economia depredadora, mentre no ho fan en botigues menudes.\nSobre la coherència entre els valors que s’aporten a l’escola i els actes que defenen, es planteja els paral·lelisme entre la situació d’un ensenyant a Catalunya havent de defendre un fet il·legal com el referèndum del 1 d’Octubre o la il·legitimitat de les càrregues policials per impedir aquest acte. Si bé es considera que el paral·lelisme no existeix no s’arriba a cap conclusió.\nMinut 54 a 58:\nCurrículum: El pare tria un currículum concret que es fa palés en diversos moments de la pel·lícula. En la seqüència a casa dels cunyats, quan compara els coneixements dels nebots amb els de la seua filla, penseu que la tria curricular que fa es escaient?\nNo s’està del tot d’acord amb el fet de tenir que humiliar a uns xiquets per demostrar una tesi, així i tot es fa remarcar l’actitud paternalista dels xiquets respecte dels seus cosins i cosines. A més s’insisteix en la idoneïtat d’uns continguts excessius per una xiqueta de l’edat de la que apareix a la pel·lícula el que resta versemblança al que diu. Tot i això s’admet la idoneïtat del plantejament que fa el pare de fer reflexionar als seus fills i filles en lloc de fer-los aprendre uns continguts sense tenir en compte ni la seua finalitat ni la seua rellevància. Per altra banda, l’actitud passiva i de desgana dels nebots mostra la manca d’interés que té l’escola i per tant l’adquisició de la cultura per a ells. Però sobretot el que es crítica en aquesta escena és la manca d’efectivitat de l’educació formal que té un empremta tant irrellevant en uns xiquets de la classe mitjana americana més interessats en la televisió i en els jocs informàtics que en la cultura o la justícia. Aquesta és una de les raons fonamentals que argumenten aquells que estan a favor de l’escolarització a casa.\nMinuts 43 a 46 i 1: 1:16 a 1: 24\nLa llibertat: Dues seqüències importants són les que mostren la rebel·lia d’un dels fills a la que s’ajunta el fill major en la segon escena. Deixa l’educació del pare el suficient grau de llibertat per assumir la divergència?\nAquest és potser uns dels reptes més difícilment resolt i així ho fa palés la pel·lícula d’una forma una mica ingènua. Tot i això planteja el tema com a un dels majors conflictes al quals s’enfronta el pare. Diferents factors intervenen:\nLa resta de la societat funciona amb uns esquemes diferents. Per exemple les festes que són com uns fites que regulen per una banda el pas del temps i per altra banda els valor clau de la societat, no és respecten i provoquen un conflicte ja que d’alguna manera hi ha certa arbitrarietat en la seus elecció així com els valors que defén formen part d’un codi de conducta construït externament als menuts. Per tant no s’és lliure a l’hora de destriar-los.\nEl ventall d’elecció es troba reduït pel fet mateix de la tria de les conductes que es regeixen per una filosofia pròpia dels pares a la qual els xiquets s’han adherit com a resposta a l’educació que està rebent i no a una decisió lliurement assolida.\nLa falta de preparació emocional que es fa palesa en la relació del fill major amb la xica que té dificultat en resoldre a partir dels valors apresos (si ens volem casem-nos) en conflicte amb la tradició cultural (primer festegem o sols es tracta d’un coqueteig)\nEl conflicte intergeneracional que troba en els adolescents (els dos fills majors) uns detractors de l’educació rebuda simplement per posicionar-se en contra del que siga.\nMinut 1: 50 a final\nL’abdicació ¿necessària?: El final de la pel·lícula, és decebedo\nEl final de la pel·lícula ens ha semblat lògic i irremeiable, encara que un major o menor grau, . No és pot considerar com a decebedor ja que planteja un compromís entre els ideals del pare i les necessitats dels fills. Per al problema que ens ocupa no hi ha un consens absolut: amb unes rutines i un programa establert seria possible per aquest xiquets i xiquetes estar escolaritzats a casa. Però és necessari el seu contacte amb la resta de la societat per compensar les possibles deficiències que presenta tenir poc referents en una educació a casa. Sembla que la pel·lícula abroga per considerar la tornada a l’escola com una necessitat lògica. Tot i això existeix en els infants una actitud favorable a l’estudi que no es resultat del món escolar (ja es veu en les reaccions dels cosins quan són interrogats sobre continguts cívics) sinó de l’ambient que es respira a casa.\nEs Pot Escolaritzar a Casa?\nLa pregunta és voluntàriament confusa ja que la resposta literal seria no, escolaritzar es fa a l’escola si no és altra cosa `però no escolarització. Ara tampoc podem utilitzar la paraula educar ja que tot educa: la casa, l’escola i l’entorn. Si entenem per escolaritzar adquirir uns coneixements específics establerts en el currículum potser que molts d’ells si que es poden impartir a casa. Ara això significa que entenem que l’escola sols instrueix. Però si considerem en currículum ocult i la resta d’aspecte negatius i positius que aporta l’escola, com a espai educatiu, ens adonem que es impossible aconseguir-ho a casa.\nA més ens trobem davant d’una dificultat major i és la compartimentarietat de l’educació a casa. És evident que amb un ambient favorable és possible aconseguir-ho. Però si l’ambient no acompanya, si no hi ha condicions a casa per impartir eixa instrucció, a més hi ha altres necessitat que els progenitors consideren més important que l’escolarització, anem, si eliminem l’obligatorietat de l’escola, a afavorir situacions com aquelles que van portar la societat a establir l’escolaritat obligatòria com un dret de tots els xiquets i xiquetes: explotació infantil, matrimoni amb menors, reclusió de la dona a casa, etc.\nCandido Hernández 70\nCorreu electrònic: info@coderi.org\nAquesta plana ha estat dissenyada pel Coderi.


Cafès tertúlia « Tots eduquem\n« Tallers de família\nPassegem en família »\nEl funcionament de l’activitat és molt senzill ja que la persona convidada iniciarà la sessió amb una breu exposició sobre el tema, no superior a un quart d’hora, i després els assistents seran els que amb les seves preguntes o intervencions dirigiran la tertúlia als aspectes que més interessen del tema proposat.\nL’entitat organitzadora tindrà cura del cafè mentre que el Pla d’Entorn facilitarà el convidat.\nComunicació amb els fills. Cal posar límits?\nLa play i tu. Consum responsable de joguines.\nPremis o càstigs? Eduquem amb coherència.\nPresionem massa els fills per que tinguin èxit? Acceptem els nostres fills tal com són.\nEns assabentem del problemes dels nostres fills?\nAnorèxia i bulímia, trastorns alimentaris.\nQuè hem de fer quan el nostre fills suspenen? Com els ajudem?\nQuè mengem? L’alimentació saludable.\nTanstorn per dèficit d’atenció i hiperactivitat.\nTè o cafè? Dones d’aquí i d’allí?\nQuins tipus d’educació sexual convé donar?\nEducar per ser feliç\nL’agressivitat dels nostres fills\nLes inscripcions s’han d’adreçar:\ntel. 977248409 , fax 977224996, email: imet@tarragona.cat\nAquest article va ser publicat el diumenge, 1 de/d' març de 2009 a les 12:53 i està arxivat com a Trobada i convivència familiar.\tPodeu seguir qualsevol resposta a aquesta entrada a través del canal RSS 2.0. Podeu deixar una resposta, o crear un retroenllaç cap al vostre lloc web.


L'eclosió del nou Javier Cercas\n'Independencia', protagonitzada pel mosso d'esquadra Melchor Marín, és una de les millors novel·les de Javier Cercas\nJavier Cercas a la Casa del Libro de Barcelona. Ferran Forné\nBarcelonaNomés cal llegir el primer capítol d'Independencia per percebre que Javier Cercas ja es troba còmode amb el nou camí que va encetar quan va guanyar el Premi Planeta 2019. La novel·la que va merèixer aquell reconeixement, Terra Alta, no tenia res a veure amb la seva obra anterior –caracteritzada per l’autoficció, la recerca històrica i la no ficció– i donava inici a una nova línia de treball dominada per la ficció i, més concretament, pel gènere policíac. El resultat va ser una bona novel·la, però no gaire diferent d'altres bones novel·les d'aquella mena. Per dir-ho d'una manera clara: en l’etapa anterior, Cercas era, si no el millor, un dels millors; en la nova, era un més. Però això canvia d'una forma radical amb la publicació d'aquesta novel·la, Independencia, segona part de la sèrie protagonitzada pel mosso d’esquadra Melchor Marín. I és que aquesta novel·la no és bona, sinó rebona. De fet, és tan bona que no sorprèn gens que surti publicada a Tusquets, i no a Planeta. Ja m’entenen.\n"Les elits t'utilitzen i després et fan servir de paper higiènic"\nEns trobem davant d’allò que s’anomena bestseller de qualitat. El destinatari final de la novel·la ja no és el lector intel·lectual d’abans, sinó qualsevol lector. Les aventures de Melchor Marín són ara pur entreteniment i captivaran tant els amants de la novel·la negra com els de la literatura en general. Ara bé, per comprendre tot el que passa a dins del llibre, primer cal una advertència: tota la sèrie està ambientada en un futur immediat. Terra Alta es va publicar el 2019, però l’argument transcorria el 2021, i Independencia surt ara, però passa el 2025. Cercas va haver d'avançar una mica en el temps per motius tècnics –concretament, per lligar alguns fets reals amb el seu argument– i convé que el lector tingui això molt clar per evitar confondre alguns personatges amb certes personalitats de la nostra realitat immediata.\nLes clavegueres de l'Ajuntament\nIndependencia té com a eix argumental una sextorsió –extorsió amb imatges de caire sexual– a l’alcaldessa de Barcelona el 2025, que ja no és Ada Colau, sinó una política que arriba al poder amb promeses socials i que, un cop a la plaça Sant Jaume, es converteix en una neoliberal sense escrúpols. Melchor Marín és requerit per viatjar a Barcelona i participar en la investigació, de manera que es veu obligat a abandonar aquella Terra Alta on va ser destinat després de la seva heroica participació als atemptats jihadistes del 17 d’agost del 2017. Aquest argument serveix a Cercas per endinsar-se a les clavegueres de l’Ajuntament i per descriure la forma malaltissa en què les elits econòmiques de la ciutat manipulen, no només al poble, sinó també els polítics que són tan rucs com per pensar que tenen el poder.\nLa novel·la està envoltada d’una boira que recorda El Gattopardo de Lampedusa, sobretot quan mostra la forma en què els poderosos fan creure a la gent del carrer que tot canviarà aviat, per després no permetre que res canviï, en especial la seva pròpia posició a la piràmide social. En aquest sentit, el llibre conté algunes pulles molt directes cap a l'actual classe dirigent catalana i, com no podia ser d’una altra manera, cap als responsables del Procés.\nAquesta proximitat amb la realitat política immediata convida a enllaçar la nova etapa de Cercas amb Manuel Vázquez Montalbán i el seu personatge Pepe Carvalho, tot i que l’estil –i potser la intencionalitat– dels dos autors sigui totalment diferent. Per finalitzar, un aclariment: el títol de la novel·la és pràcticament una provocació, ja que l'argument no té gaire relació amb el procés sobiranista català. És, en tot cas, un intent de l'autor de recuperar una paraula, independència, que ell creu que ha estat segrestada per un determinat sector de la població, de la mateixa manera que Fernando Aramburu va voler rescatar la paraula pàtria a la seva novel·la més coneguda.


Parlar de ressaca de menjar, aperitius saludables i exercicis amb hemsley i hemsley | CAT.GlobalScienceCollaboration.org\nParlar de ressaca de menjar, aperitius saludables i exercicis amb hemsley i hemsley\nXerrem a les germanes Hemsley i robar els seus consells d'alimentació saludable\nEls autors més venuts, bloggers per Vogueand el cervell darrere de Hemsley + Hemsley, hi ha qualsevol cosa germanes Melissa i Jasmine no pot fer? Ens trobem amb el duo talentós i tots ells van qüestionar sobre els seus hàbits alimentaris saludables i com els agrada a aconseguir el seu suor a.\nQuè fan vostès quan estàs amb ressaca?\nMelissa: "frittatas mollete Vaig a fer que quan em desperto, el va posar al forn, obtenir a la dutxa i pel temps que estic a part que estiguin llestos perfecte per agafar i anar Hi ha un munt de verdures.. En ells, així, pel que té totes les proteïnes de l'ou i els beneficis de les verdures a la vegada. Són molt bons per esmorzar, però jo els tindríem qualsevol moment del dia per a una copa, que estan preciosa i canviar-los amb qualsevol vegetal ".\nEl que caldria fer una cita? Algú venir?\nMelissa: "Bé, carn i puré de coliflor és sempre un guanyador de vapor de la coliflor amb l'all a la paella després es barreja amb mantega o oli de coco, potser poc de rave picant o mostassa o oli de tòfona..!\nGessamí: "No he datat en 12 anys, però si tinc la gent sobre que faré pizzes Tenim dos tipus de pizza, la nostra 'flower power de pizza' que es fa amb la coliflor, el blat sarraí i les ametlles i després el nostre altre. És 'la pizza socca,' a base de cigrons i l'aigua que pugui tenir tots els ingredients que vull -. Anxoves, bonic mozzarella, el que vulguis, però la base és diferent i molt més nutritiva que la pizza normal i que no només està menjant glutenous buida. Tipus d'aliments per a les postres, crec que hauria de servir als brownies estan fets amb oli de coco, fesols negres, alvocat i cacau -.! tan fàcil i es pot afegir una gota d'amaretto o rom a, també "\nQuin és el seu entrepà saludable favorit?\nGessamí :. "M'agrada molt les nostres galetes de lli - vostè pot simplement utilitzar les pastanagues ratllades o utilitzar restes de suc de polpa com la remolatxa i la pastanaga Barrejar això amb ametlles mòltes i llavors de llinosa per fer les galetes i servir amb una petita olla de puré de cigrons - la nostra mungo fesol hummus és increïble! també m'encanta les pilotes de l'aquesta tahini. Estan fets amb pasta de sèsam barrejat amb crema de coco, mel crua, i una mica de sal marina per dur a terme la dolçor i després els rodar en boles o simplement barrejar i abocar en una safata, després es talla com flapjack gent no pot creure que no hi ha edulcorant en ella, i perquè té l'oli de coco i crema de coco, que el manté molt sòlid si més no que sigui un dia molt calenta -.. Si és un dia calorós del que oblidi! "\nPel que fa a l'elaboració d'oi, quina és la seva estudis favorits?\nMelissa: "M'agrada marc a Shoreditch i dissabtes classes de ball, com un taller de Beyoncé i que tant el ioga com l'amor Un dels nostres molt bons amics, Florència, fa classes a Body Wellnessin Vauxhall I llavors, si no podem arribar a una... Classe de ioga, a continuació, farem ioga a casa amb Tara Stiles ".\nGessamí: "L'hem caçat quan vam anar a Nova York i jo estava a l'esquena amb esquena classes Sóc una noia de fans, se sent la seva veu des del seu ordinador portàtil - 6 peus d'ella es veu a la cambra, ella és petita."\nEn termes de kit de treball fora - ¿tens algun favorit?\nGessamí: "Hop i Healthyhave alguns grans cims i m'he portat anys suada Bettyfor - les seves malles són molt resistent i molt afavoridor i Lucas Hughdoes coses realment bones, realment fent exercici de manera una mica sorprenent.".\nHemsley + Hemsley s'han unit amb Vita Coco Oli de coco per crear una selecció de receptes delicioses i nutritives, com aquest remolatxa i canyella batut.\nConegueu la parella dinstagram que usaven bbg per transformar els seus cossos una vegada que arribessin a 40\nNoia contra la gimnàstica 2: hola pla de nutrició. xips de comiat\nCom déu truent podria ajudar-te a perdre pes, i altres notícies\nVaig deixar de menjar postres durant dues setmanes, aquí és el que va passar\nLes 5 coses que hauríeu de fer cada menjar per prevenir linflor\n20 manaments daliments per viure\n3 maneres de tonificar sense treballar més


El patrimoni del Port del Cantó, a la propera sortida del cicle “Els dimecres coneixem l’Alt Urgell” - FÒRUM.ad\nEl patrimoni del Port del Cantó, a la propera sortida del cicle “Els dimecres coneixem l’Alt Urgell”\nOn: 07/08/18 13:46\nFoto: Carles Gascón Chopo\nEl cicle “Els dimecres coneixem l’Alt Urgell” proposa per aquest dimecres, 8 d’agost, la descoberta del patrimoni del Port del Cantó, situat per sobre dels 1.700 metres d’altura, i als límits entre les comarques de l’Alt Urgell i el Pallars Sobirà.\nL’enclavament és, actualment, un punt clau en la comunicació viària entre aquestes dues comarques. Antigament, però, abans de l’existència de la carretera, el paper d’aquest indret en l’endreçament de les comunicacions d’aquest sector dels Pirineus havia estat, fins i tot, més decisiu que en l’actualitat. El Port del Cantó havia jugat un paper cabdal com a punt d’unió de diversos brancals dels camins ramaders que enllaçaven les pastures d’estiu, situades a l’alta muntanya, amb les pastures d’hivern de la plana.\nArran de la importància estratègica d’aquestes vies en de comunicació en l’economia pirinenca, i el volum d’afluències que això comporta, l’entorn del Port del Cantó presenta nombroses evidències de l’activitat humana de temps pretèrits, algunes difícils de datar, d’altres d’èpoques realment molt endarrerides. En la sortida guiada es visitaran algunes d’aquestes evidències, com ara la cabanera de Prat Muntaner, el menhir de Sant Magí o les restes del castell del serrat del Carlà, i s’explicaran algunes particularitats de la història d’aquest indret tan singular en la història de les comarques de muntanya.\nEl cicle “Els dimecres coneixem l’Alt Urgell” és una proposta que pretén agermanar la pràctica del senderisme amb el coneixement del ric patrimoni comarcal, dirigida a aquelles persones que fan vacances durant el mes d’agost, bé siguin veïns de la comarca o visitants que han vingut a fer turisme. Totes les visites són guiades per tècnics del Consell Comarcal de l’Alt Urgell, coneixedors del territori i de la seva història. Totes les sortides són gratuïtes i per participar-hi només cal apuntar-se a l’Oficina de Turisme del Consell Comarcal de l’Alt Urgell (tel. 973 35 31 12) o a l’Espai Ermengol de la Seu d’Urgell (tel. 973 351 511).\nPrevious Post: El cicle ONCA Bàsic proposa un solo de guitarra a les esglésies de Pal i d’Arinsal\nNext Post: L’ACA acorda la cessió de diverses depuradores del Pallars Jussà al Consell Comarcal\nEls pilots de l’ACA Esport queden a prop del seu objectiu a La Subida “Les Revoltes d’IBI”\nMyHealthWatcher llença un servei d’alertes alimentàries amb motiu del Dia Mundial de l’Alimentació\nCom ha evolucionat la sardana?\nJa és aquí el fred!


Canvi de finestres en una casa de Taradell - PerfilTer - Vic, Osona\nCanvi de finestres en una casa de Taradell\nPer PerfilTer | Finestres i balconeres | Comments are Closed | 23 setembre, 2020 | 0\nEl canvi d’unes finestres antigues permet millorar l’aïllament d’una casa. En aquesta casa de Taradell tenien unes antigues finestres d’alumini, dels primers que es van fer d’aquest material. Aquest tipus de tancaments no es deterioren com la fusta però són molt antics estan fets amb uns perfils prims i sense doble vidre ni trencament tèrmic de manera que no aïllen gaire. Els vam canviar per uns tancaments moderns i actuals, que milloren molt l’aïllament de la casa i permeten estalviar energia.\nA la cuina, hi hem instal·lat una balconera i finestra de PVC gris. La finestra és corredissa de dues fulles.\nA les dues habitacions hi vam posar finestres de PVC gris. Una de les finestres és practicable de dues fulles i l’altra només d’una fulla. Hi ha una amplia varietat de sistemes d’obertura de les finestres i podem adaptar cada finestra al que necessiteu.\nTots aquests tancaments tancaments nous incorporen una persiana del tipus monobloc. Aquestes persianes queden guardades dins d’un caixó quan es pleguen i estan integrades dins del mateix tancament i per tant no requereixen una obra per posar-les.\nTotes les finestres són del mateix color ja que els colors són estànder i estan codificats amb el sistema anomenat RAL. Hi ha molta varietat de colors, pero els més habituals en finestres i balconeres són blanc i gris.\nAquesta obra la vam fer en un matí de feina, causant les mínimes molèsties. Les antigues finestres de fusta ens les vam endur a la deixalleria per al seu correcte tractament.\nAmb aquests nous tancaments, el canvi és positiu. Es una obra que es va fer a la primavera i a l’estiu ja van poder gaudir d’un millor aïllament amb la calor.\nUn canvi molt important i positiu. Aquesta obra es va fer a finals de la primavera i aquest hivern que ja s’acosta els propietaris de la casa podrán gaudir d’un interior confortable amb una bona temperatura i mantenir la casa calenta costarà menys, estalviant energia.