Les persones sordes, protagonistes de la nova exposició del Centre Cultural d'Almussafes - Ajuntament d'Almussafes\nBy Ajuntament d'Almussafes on 8 de enero de 2019\nEl fotògraf d’Almussafes Carlos Carla mostra en aquesta infraestructura pública una col·lecció d’imatges amb una finalitat inclusiva\n‘El món sord’ s’inaugurarà el pròxim divendres 11 de gener a les 20 hores i es podrà visitar fins al 31 de gener\nDe l’11 al 31 de gener, l’artista almussafeny Carlos Carla exposa en el Centre Cultural d’Almussafes la seua col·lecció de fotografies ‘El món sord’, en la qual intenta transmetre que les persones sordes tenen unes necessitats, unes inquietuds i unes emocions que no són tan diferents de les de la resta de la societat. La inauguració de la mostra es durà a terme aquest mateix divendres 11 a les 20 hores. “És un bon exemple de com explicar a la societat una realitat que moltes vegades no es té en compte i que és necessari ensenyar”, destaquen des de Cultura.\nEl Centre Cultural d’Almussafes arranca l’any 2019 amb la inauguració d’una exposició fotogràfica carregada de sentiment, en la qual ha tingut una part molt activa el personal de l’àrea contractat a través del programa EMPUJU.\nCarlos Carla acosta a la ciutadania ‘El món sord’, una selecció d’imatges que plantegen la dimensió de les persones sordes en un món en el qual conviuen amb persones oients, amics, pares, mares i fills a través de l’afecte, l’amor i totes les emocions que es poden sentir.\nLa mostra, que s’inaugurarà el pròxim divendres 11 de gener a les 20 hores a la sala d’exposicions, estarà disponible fins al pròxim 31 de gener en l’horari habitual d’obertura de la infraestructura.\nCarlos Carla plasma a través de mig centenar d’instantànies i amb gran sensibilitat, els sentiments i les emocions dels membres del col·lectiu de persones sordes, fent reflexionar i descobrint les necessitats, inquietuds i emocions d’aquestes persones que, tal com es descriu en la presentació del treball “no són tan diferents de les de la resta” de la societat.\n“L’art és una poderosa arma per a difondre missatges relacionats amb la solidaritat, la inclusió i la igualtat perquè malgrat la duresa que puga tindre el contingut del que es vol transmetre la bellesa facilita aqueix treball. En aquest cas l’exposició és un bon exemple de com explicar a la societat una realitat que moltes vegades no es té en compte i que és necessari ensenyar”.\nLes persones sordes, protagonistes de la nova exposició del Centre Cultural\nLa Policia Local d’Almussafes instal·la un circuit d’educació viària fix i ecològic en la Pista Polivalent\nLes persones sordes, protagonistes...


Psicolegs Terrassa, Psicologos Terrassa. Individual, parella, familia: Parelles amb diferència d’edat\nHi ha idees preconcebudes que les persones transmetem de generació en generació sense ser qüestionades. Una d’aquestes és que si entre els membres de la parella hi ha molta diferència d’edat la parella acabarà malament, però en realitat no tenim cap evidència. Sovint moltes d’aquestes afirmacions tenen molt més a veure amb els prejudicis socials que en la realitat.\nQuan no acceptem que dues persones d’edat diferent es poden enamorar volem trobar-hi algun motiu “si estan junts és perquè: ella és rica, ell és famós, ella és una immadura i busca un pare, ell és un Peterpan i busca una mare, etc.”\nPerò, si dues persones s’enamoren és perquè reuneixen les condicions necessàries per sentir-se atretes emocionalment, tinguin l’edat que tinguin.\nÉs veritat que diversos estudis mostren que persones que no han tingut un bon vincle afectiu en la seva infantesa tenen més tendència a buscar la figura paterna o materna, i a l’hora d’establir relacions de parella busquen a persones que els ofereixen la protecció que no van tenir, i aquesta figura és més fàcil trobar-la en persones més grans.\nPerò enamorar-nos del que ens manca no és una característica de les relacions amb diferència d’edat. Per exemple, si sóc una persona tímida m’enamoro d’algú molt extravertit o si m’agrada la literatura puc sentir-me atreta per algú què molt competent en aquesta matèria.\nPodríem resumir-ho dient que ens enamorem del que volem i no tenim o del que admirem.\nQuan ens enamorem d’algú a qui admirem, segurament és una persona que ha triomfat en algun àmbit de la seva vida (artístic, empresarial, professional, etc.) i si això passa és molt probable que ja sigui una persona de més edat. Sovint el triomf comporta un bon nivell econòmic, però la persona és atractiva perquè ha triomfat, no perquè té diners. Per exemple, si a un home de més de 50 anys li toca la loteria no es converteix en una persona atractiva encara que tingui molts diners i al inrevés, un home gran que lideri una ONG pot ser molt atractiu per una dona jove que comparteixi les mateixes inquietuds encara que no tingui ni cinc.\nTot i que sempre hi ha la tendència a dubtar sobre els motius per els quals dues persones amb diferència d’edat decideixen estar juntes. Quan és la dona la gran la societat sol ser més intransigent; alhora, s’hi afegeix un rebutgi social cap a la dona: per exemple: fa més “mal a la vista” la Duquessa d’Alba que el magnat de la revista Play Boy Hugh Hefner. Si és l’home el de més edat es tendeix a pensar que ell busca sentir-se més jove o que ella va amb ell és perquè necessita fama, diners, etc,.\nLes parelles de edat molt diferent no tindran cap problema en la fase d’enamorament, ja que durant els primers temps d’una relació només existim “tu i jo” i la resta (la teva família, els teus amics, els teus fills o els teus nets) no existeixen, “tu ets per mi només el que jo veig de tu i m’enamoro d’aquesta part”.\nSi la parella decideix anar endavant i viure un projecte comú és probable que s’hagi d’enfrontar a una dificultat afegida. Anar en contra la norma social sempre és difícil. Tot i què no és característica exclusiva d’aquestes parelles, tot aquell qui va en contra d’una norma social pot tenir més dificultats, per exemple parelles del mateix sexe o parelles de diferents cultures.\nUna noia que la seva parella tenia 25 anys més que ella em deia: -Cada cop que presento a la meva parella tinc la sanció que estan pensant, “això no durarà gaire”. És una situació que em fa ràbia, quan li dic a ell em diu que ho deixi estar i que passi de tot, en aquest moment penso que ell em tracta com una nena petita i m’enfado, i el meu enfado fa que estiguem una estona de “morros”. No sé com fer-ho perquè no m’afecti!-\nUna problema, motiu de consulta al psicòleg, és la dificultat que troben a l’hora de compartir emocions referents a fets vitals propis de l’edat, per exemple quan la persona més jove encara no ha tingut fills: serà capaç d’acceptar que els fills ja formaven part de la vida de l’altre abans d’iniciar-se la relació? Si la dona és molt més jove, entendrà que un pare té dret a compartir moments amb els fills sense sentir-se gelosa? O, encara més, pot entendre el sentiment que és té cap als nets una persona que encara no ha tingut fills?\nRespecte al tema sexual, no podem concloure que siguin parelles més o menys satisfetes. Si bé és veritat que tenim algunes dades de la resposta sexual en diferents etapes de la vida, no tenim cap estudi que ens indiqui el grau de satisfacció de les parelles amb diferencia d’edat. Desgraciadament sovint llegim afirmacions basades més en especulacions que en la realitat. No tenim cap dada per afirmar o desmentir si la diferencia d’edat es un bon o mal predictor de relacions sexuals satisfactòries.\nL’edat, no és un factor que faci disminuir el desig sexual. Sí que és veritat que algunes persones amb els anys acumulem més desenganys, més desil·lusions, més problemes, més malalties o més dolor, etc. Però són aquets aspectes els que fan que el desig sexual disminueix, no l’edat com a tal.\nNo és gens estrany que persones grans, especialment dones, que pensaven que el desig sexual ja havia desaparegut per sempre, es senten sorpreses de veure com amb l’arribada d’una nova relació apareix de nou el desig sexual i amb molta força. És veritat que les hormones tenen un paper important en la manca de desig, però el més important per incrementar-lo és que la persona senti il·lusió.\nPodem dir el mateix respecte a l’erecció, l’edat com a tal no és motiu de disfunció erèctil, però si que ho són algunes malalties en que la probabilitat de patir-les augmenta a mesura que passen els anys. Per exemple la diabetis, el càncer de pròstata o alguns medicaments per controlar la hipertensió poden ser la causa d’una disfunció erèctil.\nPer últim, si la diferència d’edat no és una impediment perquè dues persones s’enamorin, tampoc es la causa dels problemes de parella.\nPsicòloga clínica, terapeuta sexual i de parella\nEtiquetes: Parelles amb diferència d’edat


Més enllà de Greta Thunberg | elCugatenc\nAquesta setmana, amb la celebració de la Cimera del Clima a Madrid, el canvi climàtic ha tornat a ocupar bona part dels titulars als mitjans. Ja fa temps que la preocupació per frenar l'escalfament global s'ha convertit en un dels temes que més preocupen a gent de tot el món, i una bona prova en són les manifestacions multitudinàries que hem vist a les principals ciutats del planeta així com a casa nostra. Però també ho demostra l'aparició de nous col·lectius com Extinció o Rebel·lió o els Fridays for Future. Aquests últims, formats principalment per joves que lluiten perquè el nostre planeta tingui un futur, tenen com a una de les principals referents a la jove sueca Greta Thunberg. Amb 16 anys s'ha convertit en una estrella mundial, fins al punt que els seus viatges en catamarà a través de l'oceà han estat monitorats perquè tothom ho pugui seguir en directe. Últimament, però, hem vist com la polèmica al voltant de la figura de la jove ha anat creixent, tot i fer unes reclamacions amb les quals en principi tothom hi estaria d'acord.\nÉs evident que poden haver-hi discrepàncies amb el fenomen Thunberg. Hi ha qui demana més contundència en el discurs, qui critiqui la voluntat de convertir una reivindicació completament legítima en alguna mena d'espectacle televisiu, o qui denuncia el blanquejat d'imatge que volen fer polítics, empreses i fins i tot alguns famosos apropant-se a Thunberg i mostrar així un compromís en la lluita contra el canvi climàtic que mai s'han cregut de veritat –la surrealista reconversió de l'alcalde de Madrid en una mena de Capità Enciam seria el millor exemple–. Afortunadament, el moviment ecologista és ampli i això permet que es produeixin aquests debats, que a casa nostra poden incloure col·lectius com Fridays For Future, Extinció o Rebel·lió, les diferents plataformes en defensa de la terra que existeixen per tot el territori dels Països Catalans o agents anticapitalistes com ara l'esquerra independentista o el moviment llibertari.\nEl conflicte apareix quan aquestes crítiques no arriben des d'agents propers i companys de lluita, sinó de la dreta més casposa. Uns dels fets que més m'ha impactat és l'odi, perquè no se li pot dir d'una altra forma, amb què els sectors reaccionaris de l'Estat han atacat a Thunberg, insultant-la i tractant de ridiculitzar-la fins i tot per la seva condició de persona amb Síndrome d'Asperger. Davant d'aquests atacs miserables un només pot preguntar-se el perquè de tant d'odi contra una simple noia de 16 anys, que l'únic que fa és exposar evidències científiques. I crec que la resposta és bastant clara.\nEl motiu és que tots aquests atacs van molt més enllà de la Greta Thunberg. Perquè la dimensió d'aquesta lluita, com la de tantes altres, passa per sobre de qualsevol individualitat, i perquè el debat de fons és un debat sobre tot el sistema capitalista occidental. Possiblement on es veu més sigui en els insults masclistes o infantilitzants, que serien els més comuns. Resulta evident que el sistema no pot permetre que les joves li exposem a la cara tot el mal i patiment que genera, i menys si qui ho fa són dones, amb un paper cada cop més important dins el moviment. I per això ens volen fer callar, dient-nos que deixem de sortir al carrer i ens tornem a tancar a les classes o la feina, com si no tinguéssim dret a lluitar pel nostre futur. Ens neguen que siguem un interlocutor vàlid, perquè saben que si comencem a exposar arguments de veritat, es veuran obligats a acceptar l'evidència: no hi ha alternativa al canvi climàtic sense un canvi de sistema. Perquè el capitalisme és el principal causant de l'escalfament del planeta, i la solució no passa només per fomentar el reciclatge o el transport públic, i molt menys per culpar a les classes populars que no poden permetre's consumir productes completament sostenibles. La solució passa per trencar amb aquest sistema i construir-ne un de nou, basat en la vida i en assegurar un futur digne per a tothom.\nÉs per això que cal donar una resposta a tots aquests atacs. En primer lloc, perquè davant de tot aquest odi és natural que surti el sentiment de voler-se solidaritzar amb les persones que el pateixen, però sobretot perquè fent-ho podem evidenciar les misèries d'aquest sistema que ens nega el futur. I és que això no va només de la Greta Thunberg, sinó que va de tots nosaltres.


El federalisme també era això\n“No, gràcies”. La precipitada resposta de Pedro Sánchez a l'oferta de Pablo Iglesias per presentar llistes conjuntes a la Cambra Alta no ha deixat espai al dubte. Als morats, ni aigua. Podemos és l'enemic. L'estratègia de campanya passa per colpejar, com més fort millor, els qui aspiren a assolir l'hegemonia de l'esquerra. Nova demostració que el PSOE surt, no pas a guanyar, sinó a defensar la segona posició d'un tauler cada vegada més polaritzat entre Rajoy i Iglesias.\nSi no fos així, el secretari general dels socialistes hauria tingut en compte que la proposta del “coletas” és l'única manera de posar fi a la majoria de bloqueig del PP al Senat; que els territoris són diversos; que parlem suposadament d'una cambra territorial; que no seria la primera vegada en democràcia que el PSOE cohabita en la mateixa papereta del Senat amb altres forces d'esquerra; que el seu partit s'ha omplert la boca de l'Espanya federal; que la cèlebre declaració de Granada és precisament això i que almenys tres dels seus presidents autonòmics (València, Aragó i Balears) ja negociaven amb Compromís i els “podemistes” per compartir la papereta groga.\nTant desconeixement seria com per treure-li immediatament la targeta vermella. L'oferta per email que va rebre de Pablo Iglesias no és pas cap disbarat. I més enllà de la translació numèrica immediata (el PP perdria la majoria absoluta), en comunitats com València o les Balears, on els socialistes comparteixen taula de govern amb altres forces d'esquerra, tindria una lògica política aclaparadora. Que no era aquest el Senat del qual parlen tots els documents sobre l'Espanya federal redactats pel PSOE? No volien els socialistes una cambra territorial on estiguessin representats els executius autonòmics?\nLa pregunta que més es reitera als cenacles socialistes és què pensa fer el tal Sánchez després del 26-J. Votar el PP? Trucar a la porta de Podemos?\nDoncs el federalisme també és això, la proposta d'Iglesias que Sánchez s'ha pres a la babalà i ha despatxat ofès amb un “no, gràcies” i que ha deixat perplexos a propis i estranys. Als morats, per la displicència. Als seus, perquè pot deixar sense senadors diverses capitals de província. Tot un estrateg.\nLa pregunta que més es reitera als cenacles socialistes és què pensa fer el tal Sánchez després del 26-J. Votar el PP? Trucar a la porta de Podemos? Qui ho sap. De moment, el PSOE continua, segons els experts, transferint vot pel centre a Ciutadans i per l'esquerra a Podemos. Al primer el va blanquejar amb “L'Abraçada” de març. Al segon, no para de donar-li arguments perquè agiti l'espantall de la gran coalició.\nSánchez s'ha quedat en terra de ningú. I no pas perquè els barons li hagin barrat el pas. Des del 28 de desembre, tots van restar en silencis. Així que ell tot sol va triar la boca del llop. I aquesta vegada no li valdrà una nova invocació de la gresca orgànica. Per bé i per mal, està sol. I, després de l'exigència dels seus a Felipe González perquè expliqui el seu vídeo de suport a un broker iranià investigat per frau fiscal que apareix als papers de Panamà, és dubtós que el qui en altre temps era president participi en la pròxima campanya electoral o torni a aturar a favor de Sánchez les aigües turbulentes del socialisme.


Inici Temes Actualitat Tot a punt per al primer Dia DESCOBRIR\nLa capçalera de Sàpiens Publicacions celebra el dissabte 24 de setembre a Manlleu una jornada ludicofestiva oberta a tothom\nLes activitats del Dia DESCOBRIR es concentraran al passig del Ter - Lluís Grané\nSeguint l'exemple del Dia SÀPIENS, que vam celebrar l'any passat a l'Espluga de Francolí i que enguany festejarem a Sant Cugat del Vallès, els companys de la revista DESCOBRIR han organitzat una jornada ludicofestiva pensada per a tots els lectors, subscriptors i amics de la capçalera de Sàpiens Publicacions. La jornada es fa el dissabte 24 de setembre a Manlleu (Osona).\nLa diada, que s'emmarca dins la Festa Gastronòmica del Porc i la Cervesa, té lloc de 9 a 19 h al llarg del passeig del Ter. Comptarà amb conferències i xerrades —com la de l'historiador Llorenç Ferrer sobre els orígens de la industrialització a Manlleu i la consolidació del moviment obrer català—, una visita guiada a la colònia Rusiñol, teatre per als més petits, entre altres activitats. A més, durant tot el dia, hi haurà jornada de portes obertes al Museu Industrial del Ter. La jornada es complementarà amb tallers gastronòmics, demostracions de cuina amb porc i cervesa, i amb la matança del porc, la rostida i l'elaboració d'embotits, que conduirà Pep Nogué, assessor culinari de la revista CUINA.


CERCLE VALLCORBA - Relleu a l'institut\nLa llengua en els programes electorals\nRelleu a l'institut\nDe en les construccions partitives\nLa llei Molac\nNotícies. Plataforma per la Llengua\nPerilla l'existència del català si...?\nRelleu a l’Institut\nEn el pas de la primavera a l’estiu d’aquest 2021, les notícies s’acumulen. Avui hem de començar per la trista pèrdua del nostre col·lega, company i amic Juli Moll, un dels puntals del Cercle Vallcorba d’ençà dels moments inicials. Amb l’afecte i l’amistat amb què ja l’enyorem, li dedicarem el record oportú en una nota especial no condicionada per la urgència.\nDesprés del llarg camí per a constituir el nou Govern de la Generalitat de Catalunya, cal esmentar el relleu en la presidència de l’IEC, amb la Dra. M. Teresa Cabré al capdavant. El Cercle Vallcorba la saluda a ella i saluda el seu equip amb respecte i amb l’esperança que la seva tasca serà profitosa en la vida acadèmica de la casa i en l’exercici d’una autoritat visible i reconeguda, sobretot davant les circumstàncies i els mals averanys que es congrien en el nostre camp, certament poc optimistes pel que fa al primer signe d’identitat dels catalans.\nTanquem aquesta breu ressenya de l’actualitat per referir-nos a la transformació, una altra vegada, de la Direcció General de Política Lingüística en Secretaria del Govern i al nomenament del Dr. Francesc X. Vila, a qui el Cercle desitja igualment tot l’encert en la seva funció.\nLa Dra. Cabré és el primer membre de la Secció Filològica cridat a dirigir la institució acadèmica i també és la primera dona que governarà l’Institut, fet que no caldria subratllar si no fos una novetat al cap de més de cent anys de la creació de la primera corporació científica dels Països Catalans. La nova presidenta ha afirmat que vol «recuperar per a l’IEC l’esperit de servei com a estructura d’estat que li va donar Prat de la Riba», perquè opina que «un país sense estructures de referència, sòlides, és un país líquid».\nEl primer àmbit d’actuació previst en el programa de la candidatura guanyadora és la «cura de la llengua catalana, establir-ne la normativa i vigilar perquè el procés de normalització d’aquesta llengua sigui coherent arreu del seu territori lingüístic».\nAturem-nos, doncs, en aquest primer àmbit que el nou equip de direcció s’imposa. És efectivament una missió important de l’IEC tenir cura de la llengua catalana i establir-ne la normativa, però aquesta missió no és nova, no és cap missió especial i urgent de l’IEC, sinó que la té des que el 1911 se’n creà la Secció Filològica, amb Antoni Mª Alcover com a president i Pompeu Fabra com a promotor principal de les normes ortogràfiques i gramaticals, i confeccionador del diccionari de referència, encara que en aquell primer terç del segle XX l’abast legal de les seves propostes es limitàs a la província de Barcelona. L’IEC actual és hereu d’aquell en el qual la feina modèlica de Pompeu Fabra deixà un marc normatiu fet partint de la reflexió científica exemplar i la voluntat explícita d’aconseguir un model de català literari —punt de partida del que hauria de ser el català estàndard— autocentrat, supradialectal i sorgit de la pròpia història i tradició, no interferit per cap llengua estrangera. Que el resultat no va ser encertat al 100%? És ben cert, i les causes que fos així varen ser diverses, entre les quals possiblement la més important és que, en el moment de fer la codificació, el coneixement de la llengua, tant la coetània com la del passat, en tota la seva extensió territorial, era encara insuficient. La missió de l’IEC postfabrià era, doncs, continuar la feina de Fabra amb el mateix esperit i el mateix objectiu, esmenant la seva obra només en allò que fos evidentment necessari, i completant-la aprofitant els nous coneixements de la llengua que gràcies als investigadors s’anaven adquirint. Però aquestes dècades darreres hem vist que la feina de la Secció Filològica, en lloc d’actuar segons aquesta consigna i de manera molt prudent, sota la pressió dels promotors del suposat “català del carrer”, ha pres un rumb desviat del camí fabrià, amb acceptació al diccionari normatiu d’hispanismes —sobretot— innecessaris, reformes ortogràfiques poc meditades i la confecció d’una gramàtica confusa on es donen per vàlides construccions que fins ara els estudiosos de més prestigi (Moll, Badia, Solà, Sanchis, Vallcorba…, i altres de vius que no citarem per a no oblidar ningú) rebutjaven.\nAixí i tot, de fet ens trobam que constantment aquells qui tenen més responsabilitat en la difusió del model normatiu (professionals dels mitjans de comunicació, escriptors, traductors, assessors, alguns professors) l’apliquen segons les seves manies o els seus possibles coneixements i transgredeixen no ja la norma fabriana o clàssica, sinó la norma reformada de l’IEC, de manera que a l’actualitat hem arribat a un punt en què, seguint allò que llegim o sentim als mitjans, ja no sabem ben bé què s’ajusta a la normativa oficial i què no. I què hi diu l’IEC? Doncs res. Ha cedit a la pressió dels qui volien una normativa receptora de les innovacions provinents de la interferència i la dialectalització, que, una vegada acceptada, ni el mateix Institut no és capaç d’imposar i defensar. Si la nova direcció de l’IEC, amb la Dra. Cabré al capdavant, realment creu que és feina seva tenir cura de la llengua catalana, primer de tot hauria de promoure la revocació d’aquelles decisions que l’han apartada del camí de dignificació que va començar Pompeu Fabra a la primeria del segle XX; mentrestant, però, com a mínim hauria de fer-se valer per a aturar el desgavell lingüístic actual als mitjans esmentats.\nLes dades de la realitat demanen aplicar urgentment i sense defallença tota mena d’esforços, ordinaris i extraordinaris per a redreçar la situació actual. En tot el territori, els mitjans de comunicació, els mestres i els estudiants poden, certament, estar avui ben informats dels treballs de l’Institut i de la seva Secció Filològica, però la situació es va fent més i més estantissa de cada dia que passa, tant a les aules com en els usos públics de la llengua. En el moment actual, l’Institut té la facultat i l’obligació inexcusable de compel·lir els governs del Principat de Catalunya, el País Valencià i les Illes i advertir-los de la urgència amb què han d’actuar sobre aquests camps —l’educació, els usos públics, la premsa i la comunicació en tota mena de manifestacions—, i convidar-los a treballar per un objectiu compartit, sense plànyer-hi esforços ni mitjans. I si els governs n’hauran de donar compte, serà de l’Institut de qui n’haurem d’esperar la valoració.\nL’acció de l’Institut ha de partir de l’observació de la realitat per a redreçar-la amb l’ajut dels governs, però no solament dels governs, ans, sobretot, de les entitats responsables de la llengua pública –textos i paraula– i de la llengua defectuosa que propaguen. I si han de caure els anells acadèmics per organitzar i executar directament una tal actuació, l’acadèmia pot (és a dir, en té la facultat i el deure) constituir organismes d'una manera o altra dependents (semblantment com ho fa amb el Termcat) perquè facin aquesta funció social, imprescindible, atesa la situació real de l'ús lingüístic. Això sí que és feina i responsabilitat seva, car és segur que no és feina ni competència tècnica dels governs –que, amb escasses excepcions, són dels primers a fer malbé la llengua.\nDe l’Institut n’esperem —i no creiem parlar únicament en nom nostre— l’exercici de l’autoritat en tots els camps en què és competent, especialment en el de la llengua, en el qual no tenim cap més autoritat que la seva. A propòsit d’això recordarem que hi ha hagut veus autoritzades que han denunciat públicament que «l’IEC fa molt temps que ha renunciat a la seva autoritat».\nÉs que potser, de l’Institut d’Estudis Catalans, ens hem de limitar a esperar-ne un capteniment bondadós, condescendent i tolerant amb la degradació, la interferència i la corrupció creixent de les estructures del català com el que creix i es propaga aquests darrers temps? És segur que la condició de llengua subordinada (sotmesa) del català no es resoldrà amb rebaixes amables de la normativa, fent-ne un subproducte del castellà, sinó amb l’exemple, l’autoritat i l’exigència que molts esperem i hem de procurar. És per tot això que, a la vegada que felicitem la nova presidenta, l’exhortem a cercar el camí i els recursos per a aconseguir que l'esperit fabrià d'un català digne, genuí, supradialectal i lliure d'interferències s'imposi en l’educació i en els mitjans de comunicació i sigui també el model a seguir pel conjunt de l'administració i per tots el professionals de la llengua (escriptors, traductors, correctors, assessors, ensenyants...).\nEls cent dies de gràcia que se solen concedir als polítics poden ser la mesura amb què podrem celebrar el relleu a l’Institut.\n «L’IEC fa molt temps que ha renunciat a la seva autoritat». Carme Junyent a l’IEC. L’enllaç porta a una notícia de Vilaweb (26.01.2020. «Us vam avisar. La salut del català, quaranta anys després»). Sota la notícia hi ha el vídeo. Moment del vídeo: 1:23:25.


Crítica: ‘Si vols que t’estimin’, David Monteagudo\nDavid Monteagudo proposa una sèrie de receptes narrades amb estil literari, tant de plats clàssics com d’altres més desconeguts\nNo tinc el costum de ressenyar llibres que em regalen per si em llegeix la persona en qüestió i perquè, tot sovint, no els acabo. Ara, però, faré una petita excepció amb Si vols que t’estimin (Rata Llibres). En David Monteagudo no necessita presentació, el vaig descobrir amb Avui he deixat la fàbrica (Rata Llibres) i fou aleshores quan vaig destapar una ploma pulcra i polida que frisava i podia sortir-se’n amb cert refinament de qualsevol situació que demanés el text. Si ressenyo aquest llibre és perquè he conclòs el darrer capítol d’un nou gènere, la «literatura instructiva», i és que Monteagudo ha sabut fer de les instruccions d’un simple pa amb tomàquet —tampoc no cal ser cuiner al celler de Can Roca— un noble art creatiu.\nJosep Pla, a qui li agradava molt fumar i solia menjotejar, escrivia sovint sobre cuina i menjar però atenent a tots els elements que l’envoltaven per crear d’un espai —la cuina— un escenari narratiu que li anés com l’anell al dit. L’empordanès deia que «ara es menja bé en algunes cases particulars –molt poques. Abans menjava bé tothom, pobres i rics. Ara, la cuina, cada vegada més rara, és tancada en les quatre parets d’una casa particular». És en aquestes quatre parets on Monteagudo desenvolupa principalment tot el llibre. L’autor, a diferència de Pla, fa de guia, de conductor d’un maldestre cuiner —jo mateix— que a penes sap fer un ou passat per aigua.\nL’escriptor nascut a Galícia, gran cuiner segons la seva editora de llavors, aconsegueix que el lector no perdi de vista cap detall, tot fent que l’atenció al llibre i als fogons siguin inherents, com les paelles de 26 cm necessàries per a la truita de patates que dona el tret de sortida a un llibre de deliciós mestratge. Monteagudo sap barrejar històries i anècdotes amb les pautes i explicacions, i per cuinar l’ànec a la Batallé (en honor a l’editora) relata per esbarjo la dificultat de trobar cuixes d’ànec al supermercat, que la crisi afecta tothom, i que productes especials ja no s’hi troben.\nMolts dels àpats tenen una història al darrere, i fins i tot l’autor es mulla per l’etern debat entre truita amb o sense ceba, i t’hi acompanya per dir-te que «ens donarà temps per tallar la ceba amb cura, amb precisió, sense cap mena de pressa», t’animarà a posicionar-te, perquè «diguem-ho d’una vegada, categòricament: la teva truita portarà ceba», i no s’estarà de criticar l’ortodòxia culinària de «neteja de sang» que alguns volen imposar. No solament trobareu receptes conegudes i us animo a què si voleu descobrir el secret de la truita de poma, els gambots a l’estil d’en Lluís (i la història) o la pasta a la Nabokov us hi endinseu, perquè aprendreu, xalareu, i sobretot descobrireu que de tot es pot fer literatura.\nÁlvaro MuñozDavid MonteagudoLiteratura espanyolaRata Books\nPublicat per\tRedacció\t- set. 6, 2019


Dilluns també reobren gimnasos, piscines i pavellons\nEls gimnasos podran obrir dilluns vinent\n19 de novembre de 2020 (17:40 CET)\nDilluns també tornen gimnasos, piscines i pavellons\nArriba la reobertura de les instal·lacions esportives, però amb restriccions: els gimnasos al 30%, amb cita prèvia i sense vestidors\nLes restriccions imposades des de finals d'octubre per fer front a la segona onada de Covid han estat molt estrictes per a tothom, però entre els col·lectius més afectats hi ha hagut els esportistes, que han vist molt limitades les possibilitats d'entrenament. Quelcom que es començarà a alleugerir a partir de dilluns 23, amb el primer tram de la desescalada que ha anunciat avui el govern de la Generalitat.\nDurant aquest primer tram, els equipaments esportius a l'aire lliure podran reobrir portes des del dilluns vinent a un 50% de la seva capacitat. Pel que fa als gimnasos, ho podran fer amb un aforament màxim del 30% amb cita prèvia. Als gimnasos no es podrà utilitzar vestidors excepte els casos dels usuaris de piscines, equipaments que també podran reobrir. Els pavellons esportius poden tornar a l'activitat, però de nou amb un aforament màxim del 30%. Les competicions esportives es mantenen suspeses. Les activitats esportives a l’aire lliure estan permeses i, com que es manté el confinament perimetral municipal, durant els caps de setmana es pot fer esport fins als municipis limítrofs.\nAquestes limitacions estaran vigents durant 15 dies. Si tot va bé (és a dir, si la xifra de contagis i la pressió sanitària es manté sota un cert control, en base a les xifres establertes per la Generalitat) a partir del 7 de desembre s'iniciarà el segon tram, amb una major flexibilització de les restriccions establertes. En l'àmbit esportiu, s'augmentarà la capacitat màxima a l'interior dels gimnasos i la resta equipaments (al 50%, però encara sense vestidors). Una qüestió important en aquesta segona fase és que el confinament perimetral de cap de setmana ja no serà municipal, sinó comarcal. Quelcom del que se'n podran beneficiar, per exemple, els ciclistes, que podran ampliar la seva ruta, fins ara limitada als municipis limítrofs.\nPel que fa a la tercer tram, que es començarà a implementar el dia 21 de desembre, l'aforament màxim dels equipaments i instal·lacions esportives a l'aire lliure augmentarà fins al 70%, i ja no hi haurà limitacions pel que fa al nombre de persones que podran fer activitat física en aquest entorn. Mentrestant, a l'interior (gimnasos, pavellons, piscines etc) es mantindrà al 50%. També s'aixecarà la barrera comarcal i els caps de setmana no hi haurà cap restricció de mobilitat. Finalment, el quart tram, que començarà el 4 de gener, introdueix com a novetat la represa de les competicions esportives.\nQuina por... dades cap amunt segur.\nmustafa Fa 9 mesos\nale tots al dilluns a remullarnos el cul...


Batanés lamenta que el crematori de Sant Fruitós no hagi arribat a bon port - Regió7\nBatanés lamenta que el crematori de Sant Fruitós no hagi arribat a bon port\nL'exalcalde defensa l'aposta que va fer l'anterior govern i creu que és una llàstima que no prosperi\n28·10·20 | 16:47\nGent Fent Poble (GFP), a l'oposició de l'Ajuntament de Sant Fruitós de Bages, ha lamentat que el projecte de construcció d'un tanatori amb crematori al municipi, per al qual havia apostat quan eren al govern, hagi quedat aturat perquè l'empresa impulsora no ha trobat inversors. L'exalcalde Joan Carles Batanés (GfP) ha defensat l'aposta que va fer en el seu dia l'anterior govern per aquest equipament en considerar-lo «necessari» i «oportú» pel municipi i ha lamentat que el projecte no hagi pogut culminar.\nEternam, Serveis Funeraris va anunciar la primavera del 2017 la intenció de construir un tanatori amb capacitat per 150 persones i un crematori amb sales de vetlla al costat del cementiri de Sant Fruitós, la gestió del qual també va passar a càrrec de l'empresa a través d'un conveni amb el consistori governat aleshores per Gent fent Poble i el PSC.\nParal·lelament, es van iniciar els tràmits per construir el recinte funerari i, tot i que fins i tot ja s'havia donat la llicència d'obres i s'havien fet moviments de terres, el projecte no ha acabat prosperant. L'Ajuntament, actualment governat per ERC, PSC i Junts, rescindirà el contracte amb l'empresa per incompliment, quan fa gairebé un any i mig que haurien d'haver començat les obres. Eternam, per la seva banda, ha reconegut que no pot fer l'obra perquè la covid ha espantat inversors, alguns dels quals assegura que també va perdre arran de l'aplicació de l'article 155.\nBatanés ha lamentat que finalment el projecte no hagi arribat a bon port i assegura que té una sensació «agredolça».\nD'una banda, defensa l'aposta que es va fer per un projecte «necessari» i «oportú», tenint en compte que el poble no té sala de vetlla i que a la comarca no hi havia cap crematori i, de l'altra, assegura que té una sensació «amarga» perquè no es culmini el projecte. «Evidentment si econòmicament ara no és viable per l'empresa que l'ha de fer, lògicament s'ha de rescindir el contracte i tirar enrere les pretensions per les dues parts», afegeix.\nPer l'actual cap de l'oposició «l'aposta per un crematori en un moment en que no n'hi havia cap a la comarca era clara i lògica». És conscient que ara, tres anys després, les circumstàncies han canviat, amb la crisi de la covid i el fet que Manresa ja disposa d'un crematori. Aquest darrer fet, però, creu que no ha d'impedir «que se'n pugui fer un a Sant Fruitós perquè hi ha comarques, com és el cas d'Osona, on conviuen dos crematoris relativament a prop».\nAmb tot, Batanés creu que és «una llàstima» que no s'hagi pogut tirar endavant el projecte perquè «era un servei no només per Sant Fruitós sinó per tota la comarca, però s'ha de mirar endavant perquè segur que hi haurà oportunitats noves pel municipi que es podran aprofitar».\nA banda del fet de no haver iniciat les obres de construcció del nou equipament, l'actual equip de govern de Sant Fruitós també ha criticat la «gestió deficitària» que l'empresa ha fet del cementiri municipal, que fins ara gestionava a través d'una concessió. En aquest sentit, Batanés considera que quan la seva formació era al govern no havia rebut cap queixa perquè «en en tots els serveis fèiem un seguiment i qualsevol mancança la detectàvem d'immediat i es corregia». Per això, creu que l'actual govern tripartit «no té aquests mecanisme de control i la correcció d'allò que no es fa bé triga molt més i és quan hi ha hagut queixes».


L'EURIBOR i altres índexs de referència\n/imgs/2008/10/calcular-hipoteca-.art.jpgQuan acudim a una entitat bancària per a demanar un crèdit hipotecari les condicions que ens ofereixen determinen la quantitat de diners que haurem de reintegrar al banc. Segons explica el Banc d’Espanya en la seva Memòria de la Supervisió Bancària d’Espanya de l’any 2001, la competència entre les Entitats de Crèdit ha augmentat en el camp dels crèdits hipotecaris i la modalitat de tipus variable ha estat la que ha experimentat el major desenvolupament. Per això convé analitzar detingudament quin tipus d’interès ens convé més, fix o variable.\nHipoteques a tipus fix:S’estableix una quota fixa per a tot el termini del préstec. Fins a amortitzar la hipoteca paguem la mateixa quantitat mes a mes.\nHipoteques a tipus variable:La quantitat a pagar depèn d’un índex de referència acordat amb el banc revisat regularment. Si l’índex s’encareix, nosaltres com a titulars del crèdit paguem més i si el seu valor disminueix la nostra amortització també ho farà.\nLes hipoteques fixes garanteixen que la quota a abonar al banc no variarà. El desavantatge que tenen és que el temps d’amortització -entre 10 i 15 anys- és molt inferior al que ofereixen les hipoteques variables i oscil·la entre 20 i 30 anys. Aquesta circumstància suposa que per al mateix import les quotes mensuals siguin majors en les hipoteques fixes.\nEn cas de demanar un préstec a interès variable, convé triar la variable oficial en funció de la qual el tipus d’interès canviarà, és a dir l’índex de referència. Quan contractem un préstec hipotecari el contracte es negocia sota una fórmula que proposa el banc, que sol ser de l’estil “EURIBOR més 1,5%”, l’índex de referència triat més una miqueta per cent relatiu.\nL’EURIBOR és un índex oficial però no l’únic que existeix. El crèdit es calcula en funció de l’índex de referència, per això és important conèixer els avantatges que en cada cas concret ens suposa triar un índex o un altre per a les nostres hipoteques.\nTipus d’índexs de referència més utilitzats:\nIRPH (Índex de Referència de Préstecs Hipotecaris): Inma Anderez, advocada economista, explica que l’IRPH és l’interès mitjà al qual estan oferint el conjunt de les entitats financeres -bancs o caixes- préstecs hipotecaris de termini igual o superior a tres anys que hagin estat iniciades o renovades en el mes a què es refereix l’índex”. És un índex directament relacionat amb les hipoteques.\nEl MIBOR (Madrid Interbanking Offered Rate): És el tipus d’interès que les entitats financeres tenien com a referència per als crèdits. Segons Ignacio Martínez, del Departament de Comunicació del Banc d’Espanya, “es calcula a partir de l’operacions diàries creuades en el mercat de dipòsits interbancaris nacional”.\nL’EURIBOR (Euro Interbank Offered Rate): És definit pel Banc d’Espanya com “el tipus d’interès d’oferta al qual una entitat de crèdit està disposada a prestar fons en euros a un altre banc”. Inma Anderez indica que es calcula a partir de l’oferta “d’un panell de 57 bancs dels més actius i major qualificació de ràting en la zona euro” i “la mitjana s’efectua després de l’eliminació del 15% de les cotitzacions extremes i s’arrodoneix a tres decimals”.\nSegons un economista consultat “l’EURIBOR per definició és el millor tipus d’interès per al consumidor, perquè representa el tipus de mercat pur i aquest és sempre el més competitiu perquè depèn directament de l’oferta i la demanda. La resta de tipus, en teoria, seran més alts”. “Quan l’EURIBOR baixa les hipoteques resulten al seu torn més econòmiques, ja que es tracta de la principal referència per a aquests crèdits”, afirma.\nExisteixen diversos tipus d’EURIBOR. El general es denomina EURIBOR de mercat i és l’índex segons el qual operen entre si les entitats financeres. D’ell es deriva l’anomenat EURIBOR hipotecari, que es publica el dia 20 de cada mes en el BOE. Per a calcular-ho s’atén la variació que durant els últims trenta dies ha tingut l’EURIBOR de mercat. Aquest índex es manté fix cada mes i és el que s’empra en els crèdits hipotecaris i préstecs de consum. Quan contractem un crèdit a tipus variable pactem també un termini de revisió, generalment un any o sis mesos. Complert aquest temps s’atén l’EURIBOR hipotecari vigent aquest mes per a actualitzar el nostre crèdit.\nVes a la pàgina següent: Consells sobre els crèdits hipotecaris »


Ajuntaments i empreses confien la protecció dels seus treballadors a Vicent Solé Mobiliari - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nAjuntaments i empreses confien la protecció dels seus treballadors a Vicent Solé Mobiliari\nPer tal de vetllar per la salut i el benestar de tots els seus treballadors molts ajuntaments i empreses han confiat a Vicent Solé Mobiliari la instal·lació de totes les mampares de protecció de les seves oficines.\nEls darrers en incorporar aquestes mampares han estat el Grup Supermercats Bon Preu. En concret la destinació de les mateixes ha estat les oficines centrals de la companyia a Les Masies de Voltregà, als magatzems centrals a Hostalets de Balenyà, a les noves oficines de Barcelona, així com als espais de menjadors de tots els seus centres distribuïts arreu de Catalunya i franja d’Aragó, adaptant-se d’aquesta manera a la nova normalitat contra la Covid-19.\nS’han subministrat i muntat diferents tipus de mampares: amb finestreta per passar documents, separadors laterals fets a mida, separadors frontals entre taules, etc.; mampares de metacrilat transparent, amb suports d’acer per fer-les totalment estables i segures.


La negativa del govern espanyol a parlar d'autodeterminació trenca el diàleg- VilaWeb\nEl PDECat registra la seva esmena a la totalitat contra el pressupost espanyol\tEl PDECat registra la seva esmena a la totalitat contra el pressupost espanyol\nLa negativa del govern espanyol a parlar d’autodeterminació trenca el diàleg\nAragonès revela que el govern espanyol va exigir ahir que ERC i el PDECat que retiressin les esmenes a la totalitat del pressupost espanyol\nEl vice-president del govern, Pere Aragonès, i la portaveu, Elsa Artadi, han sortit al pas de les declaracions de la vice-presidenta espanyola, Carmen Calvo, que ha acusat els partits independentistes de refusar la taula de partits i ha assegurat que el govern del PSOE mai acceptarà un referèndum d’autodeterminació.\nArtadi ha lamentat que l’estat espanyol hagi ‘decidit d’abandonar el diàleg’, que el PSOE ‘hagi decidit de cedir davant aquells que estan en contra de la democràcia, del diàleg i de la política‘. També ha criticat que al govern de Pedro Sánchez li hagi faltat ‘coratge’ perquè el diàleg passi ‘de la retòrica a la realitat’.\n▶ #Portaveu @elsa_artadi: “Lamentem que el PSOE hagi decidit cedir davant la davant d’aquells que estan en contra la democràcia. Un govern que sempre ha parlat de diàleg però que alhora de concretar li ha faltat coratge per passar de la retòrica a la realitat” pic.twitter.com/B8FEbfMOMz\n— Govern. Generalitat (@govern) February 8, 2019\nLa portaveu també ha reivindicat el rol de mediació que hauria de tenir un relator perquè ‘les converses van per un lloc’ i després es diuen coses diferents públicament. Artadi ha reiterat que el govern està d’acord amb la taula de partits i la comissió bilateral com a marcs del diàleg, però ha criticat la falta de concreció, de pla de treball, de calendari i de garanties per a un diàleg efectiu.\nAragonès ha dit que el govern espanyol ‘ha renunciat al diàleg’ que havia d’obrir la porta ‘a una solució política per a Catalunya i per a l’estat espanyol’. Ha acusat la Moncloa d’haver trencat el diàleg i ha insistit que la Generalitat continuarà asseguda a la taula de negociació. ‘Avui calen solucions polítiques a un problema polític’, ha dit. Ha afegit que no es pot demanar a una de les parts que abandoni el seu projecte polític, en referència al referèndum d’autodeterminació.\n▶ #Vicepresident @perearagones: “És el govern de l’Estat qui ha trencat i abandonat l’espai de diàleg. Nosaltres no ho fem. Nosaltres seguirem a la taula de diàleg. No acceptarem que se’ns demani la renúncia a les nostres conviccions per seure a una taula a negociar” pic.twitter.com/i6mBwiZuQ0\n‘El govern de Catalunya i els partits que li donen suport ens hem mantingut a la mateixa línia fa mesos. No acceptarem que se’ns demani que renunciem a les nostres conviccions i al nostre projecte polític per a asseure’ns a dialogar i parlar. No ho demanem al govern espanyol que renunciï a la unitat d’Espanya, i per tant nosaltres no entenem que se’ns posi com a condició per a negociar perquè això no és una negociació, és una adhesió’, ha declarat.\nEl vice-president també ha recordat que la majoria de la societat catalana és favorable a l’exercici del dret d’autodeterminació. Ha fet referència l”àmplia majoria’ que sosté el document de la cimera de Pedralbes, afirmant que és el 80% de la societat catalana que està d’acord amb el dret d’autodeterminació. També ha lamentat que la Moncloa hagi cedit a la pressió del nacionalisme espanyol i del ‘tripartit’ de dretes contra el diàleg. ‘És un error i demostra la manca de convicció i de valentia’, ha lamentat.\nAragonès ha insistit que, més enllà del que passi amb el pressupost espanyol, la Generalitat continuarà asseguda a la taula per a negociar. En aquest sentit, ha dit que el PSOE, quan hagi passat el cicle electoral i es deslliuri de la pressió del PP, Cs i Vox, veurà que la Generalitat continua amb la mà estesa per a continuar negociant.\nExigència pel pressupost\nEl vice-president també ha revelat que ahir mateix el govern espanyol va exigir als partits independentistes que retiressin les esmenes a la totalitat al pressupost, que es votaran la setmana vinent al congrés. Aragonès ha criticat que en un procés de negociació es demani que una de les parts deixi d’utilitzar una de les eines que té. ‘Les últimes 24 hores –el govern espanyol– ha tingut molta pressa per tancar un acord que estàvem molt lluny de poder arribar’, ha afegit Artadi.\nCalvo ha posat a la conferència de premsa posterior al consell de ministres límits al diàleg –el referèndum d’autodeterminació– i ha explicat que el polèmic ‘relator’ correspon a una persona que coordini la taula de partits. A més, la Moncloa ha fet públic el document.\nEste es el documento con la propuesta del Gobierno para Cataluña: convivencia, diálogo y ley. El Gobierno de España no aceptará nunca un referéndum de autodeterminación. https://t.co/Bbs0mYb92O pic.twitter.com/426CqBLL4h


Gîtes Marschall Jean-Pierre Beblenheim França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nGîtes Marschall Jean-PierreApartament16 A Rue Des Tulipes, Beblenheim, Beblenheim, França, 68980 - Veure al mapaExcel·lent8,7Basada en35comentarisGîtes Marschall Jean-PierreVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 20 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Beblenheim, no busqui més enllà de Gîtes Marschall Jean-Pierre. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Gîtes Marschall Jean-Pierre també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Beblenheim. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos casino, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, lloguer de bicicletes. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Camp de golf (a 3 km), jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Beblenheim, faci de Gîtes Marschall Jean-Pierre la vostra llar.


La Moncloa desautoritza el ministre Garzón per criticar les macrogranges\nEl titular de Consum afirma que s'hi "maltracten animals" i que en surt carn de "pitjor qualitat"\nEl ministre de Consum, Alberto Garzón Efe\nMadridLa Moncloa desautoritza el ministre de Consum, Alberto Garzón, per les seves crítiques a la ramaderia industrial i no és la primera vegada que ho fa en els últims mesos. En una entrevista publicada al diari britànic The Guardian va afirmar que les macrogranges "contaminen el sòl, contaminen l'aigua i després normalment s'exporta". "És una carn de pitjor qualitat, és un maltractament animal el que es produeix i és un impacte ecològic descomunal i desproporcionat", va dir en castellà, segons la transcripció que ell mateix ha penjat al seu compte de Twitter. Tot i que l'entrevista és del 26 de desembre, aquest dimarts va saltar la polèmica quan alguns mitjans la van recuperar: en anglès apareixia el terme mala qualitat en lloc de pitjor i va originar que els partits de l'oposició i les empreses del sector es llancessin al coll de Garzón.\n"Les consideracions del ministre les contextualitzo en la percepció personal", ha explicat aquest dimecres la portaveu del govern espanyol, Isabel Rodríguez, en una entrevista a La Sexta, en la qual s'ha desmarcat de l'opinió del líder d'Esquerra Unida. Quan li han preguntat per si hauria de rectificar o dimitir, la també ministra de Política Territorial no s'ha mullat i ha afirmat que aquesta pregunta se li hauria de fer al mateix ministre. Segons ha explicat Garzón en una entrevista a la Ser, el president espanyol, Pedro Sánchez, i la vicepresidenta segona, Yolanda Díaz, han abordat la polèmica i la Moncloa no ha traslladat que estigui "molesta". El ministre ha anotat que les seves paraules van ser "impecables".\nEn una piulada, Garzón ha parlat d'una "bola" que va començar dilluns "impulsada pel lobi de certes grans empreses que promouen macrogranges contaminants". El ministre ha subratllat aquest vespre que en altres països europeus no s'hauria obert aquesta polèmica perquè hi ha més consciència de protegir la ramaderia extensiva. Rodríguez ha volgut fer pinya amb el sector deixant clar que per a Espanya és "prioritari", "fonamental des del punt de vista econòmic", que les càrniques "s'ajusten als estàndards de qualitat, generen llocs de treball, són element de cohesió territorial i de manteniment del medi ambient". En canvi, el portaveu d'Unides Podem al Congrés, Pablo Echenique, ha donat suport al seu company de files i ha carregat contra el PSOE.\nNo entiendo nada. Que PP y VOX defienden las macrogranjas propiedad de grandes corporaciones, muy contaminantes, donde se maltrata a trabajadores y a animales y que compiten deslealmente con los pequeños y medianos ganaderos, ya lo sabíamos. ¿Pero el PSOE también las defiende? pic.twitter.com/L6izQFbGFd\n— Pablo Echenique (@PabloEchenique) 5 de enero de 2022\nLa Moncloa ha intentat tallar la polseguera que s'havia generat i a la qual s'han abonat els principals partits de l'oposició. El líder del PP, Pablo Casado, ha qualificat "d'inacceptable" el que considera un "atac als ramaders i agricultors i a la imatge del nostre país". També s'hi ha sumat la presidenta de Cs, Inés Arrimadas: "Li ha tocat al sector de la carn patir el seu alt nivell de desconeixement i sectarisme. Espanya no es mereix un ministre com aquest i forçarem que el Congrés voti la seva reprovació", ha piulat.\nLa dreta s'ha afegit així a la indignació d'empreses i associacions que han demanat la dimissió de Garzón. La patronal CEOE ha emès un comunicat aquest migdia en el qual ha avalat les crítiques de la patronal agrària Asaja –ha qualificat d'"inadmissibles" les declaracions de Garzón– i ha recordat que la producció ramadera de carn representa el 7,8% de les emissions de gas amb efecte hivernacle, segons dades del ministeri de Transició Ecològica. La CEOE remarca que el sector va aportar 8.620 milions d'euros d'exportacions el 2020 a la balança comercial espanyola.\nPrecampanya a Castella i Lleó\nLes crítiques a Garzón també li han arribat des del PSOE. El president de l'Aragó, Javier Lambán, ha dit que les declaracions del ministre són un "insult a la intel·ligència" i ha subratllat que representen una "agressió directa a l'economia aragonesa". També s'ha queixat el president de Castella-la Manxa, Emiliano García Page. Una altra de les comunitats amb un pes important del sector primari és Castella i Lleó, immers en la precampanya de les eleccions del 13 de febrer. El seu president, Alfonso Fernández Mañueco (PP), va ser un dels primers que va sortir a carregar contra Garzón.\nLa desvinculació de la Moncloa respecte de les paraules del ministre de Consum té també aquesta lectura electoral, atès que l'agenda rural és crucial el 13-F i l'auge de les plataformes regionals de l'Espanya buidada és una amenaça per als interessos de gairebé tots els partits, tant a l'esquerra com a la dreta. De tota manera, no és la primera vegada que el govern espanyol desautoritza Garzón i per la mateixa qüestió. "On em posin una mitjana al punt... això és imbatible", va dir ara fa uns mesos el president, Pedro Sánchez, per tallar una polèmica que s'havia originat després que el ministre de Consum digués que a l'Estat es consumia entre dues i cinc vegades més carn de la recomanada.


Relat "I SEGUIRÉ DONANT GRÀCIES AL DESTÍ CADA NIT MENTRE DORMS PLÀCIDAMENT SOBRE EL MEU PIT"\nInici > detall del relat: I SEGUIRÉ DONANT GRÀCIES AL DESTÍ CADA NIT MENTRE DORMS PLÀCIDAMENT SOBRE EL MEU PIT\nI seguiré donant les gràcies al destí cada nit mentre dorms plàcidament sobre el meu pit, perquè gràcies a ell la meva vida, la nostra vida, va canviar per complert.\nSempre recordaré aquell 20 de juny de 2015. Jo ja feia dies que l'esperava i el tenia ben marcat al calendari perquè aquell 20 de juny el meu grup de música preferit tocava al meu poble, però el que no sabia és que un altre dels meus somnis es compliria; que trobaria l'amor de la meva vida.\nAbans del concert, diversos grups de música, locals i menys coneguts, però no menys bons, havien de demostrar el seu talent abans del gran grup. I tu eres en un d'ells. Les meves amigues i jo ens havíem posat a primera fila perquè no ens volíem perdre cap detall del concert, i sort que ens vam posar allà, perquè potser no ens haguéssim ni conegut. Quan va ser el vostre torn, en un primer moment ja em vaig fixar en tu, vaig veure que eres atractiu, molt, i el que em va agradar més és que eres gairebé idèntic al meu amor platònic, el meu actor preferit. Abans de començar a tocar, els teus ulls es van creuar amb els meus, que no es creien que fossis com el del meu actor favorit, i se't va escapar un somriure que em va posar més nerviosa del que estava i des d'aquell moment, no em vas treure els ulls de sobre; vas cantar cada cançó mirant-me i guinyant-me l'ull i el meu món es va fondre, era com si només hi fóssim tu i jo, ningú més.\nDesprés del vostre concert només tenia ganes de tornar-te a veure. Va començar el concert del meu grup preferit i les meves emocions no es podien explicar. Amb les meves amigues estàvem gaudint de cada cançó quan de cop vas aparèixer tu, al meu costat, i amb una rialla trapella et vas acostar a la meva orella i em vas dir: ''Perdona'm si t'he intimidat, però era inevitable''. Després de presentar-nos, tu i jo, i les meves amigues i els teus amics, vaig començar a gaudir com mai un concert, et sabies totes les cançons, igual que jo, i les ballàvem com si fos la nostra última nit.\nQuan el concert va acabar, vam estar molta estona parlant. M'encantava com m'agafaves la mà, com et preocupaves per mi dient-me si tenia fred, i com em miraves, i la teva olor. La gran casualitat va ser que eres del poble del costat, que estava a menys de mitja hora. I per suposat ens vam donar el número de telèfon. Em vas voler acompanyar fins al davant de casa meva i em vas acomiadar amb un petó molt tendre a a galta acompanyat d'un ''ens veiem molt aviat, si us plau''.\nNo vaig poder dormir en tota la nit, la meva felicitat era extremadament extrema, no em podia creure que algú com tu m'hagués canviat la vida en una nit. L'endemà al matí em va despertar la teva trucada i quan vaig depenjar em vas dir: ''Necessitava sentir la teva veu; sé que et vaig dir que ens havíem de veure aviat, però potser molt i molt aviat, avui, per exemple".\nAquest mateix dia ens vam veure, vam passejar pel meu poble, i em vaig anar enamorant més de tu. Ens vam acomiadar amb una abraçada i un altre petó a la galta. I al cap de dos dies ens vam tornar a veure, perquè ens necessitàvem.\nVa ser llavors quan ja no ens vam poder aguantar; asseguts a la vora del riu, amb els peus a l'aigua, et vas acostar a mi i els teus tendres llavis van xocar amb els meus i es van desfer en un petó tendre i curt, que va acabar amb un somriure i una mirada i va obrir pas a un petó molt més llarg.\nAquest dia ens vam acomiadar amb un petó als llavis i amb una mirada els dos vam entendre que ja havíem començat una nova aventura els dos junts que duraria per sempre.


Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana convocarà un concurs per a cobrir 136 llocs de treball - FGV\nFGVNoticiasCorporatiuFerrocarrils de la Generalitat Valenciana convocarà un concurs per a cobrir 136 llocs de treball\nFerrocarrils de la Generalitat Valenciana convocarà un concurs per a cobrir 136 llocs de treball\nPosted 28 de Febrer de 2020\nTambé es convocaran un total de 24 Borses d’Ocupació Temporal per a cobrir diferents llocs\nFerrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) ha anunciat la convocatòria del procés per a la cobertura de 136 llocs de treball, corresponents a les Ofertes Públiques d’Ocupació dels anys 2017, 2018 i 2019, segons ha publicat hui el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana (DOGV).\nEs pretén d’esta manera cobrir els llocs per a fer front a les necessitats de personal derivades de l’aplicació de la Llei 7/2018 de Seguretat Ferroviària de la Comunitat Valenciana, i els nous serveis corresponents a Metrovalencia i TRAM d’Alacant.\nLes bases publicades en el DOGV són conformes al que preveu el II Acord de la Comissió de Diàleg Social del Sector Públic Instrumental de la Generalitat en matèria de criteris generals d’aplicació de les ofertes d’ocupació públic i les seues convocatòries, de data 22 de març de 2018.\nA més estan de conformitat amb el que disposa el Pla d’Igualtat de FGV, com a empresa compromesa amb la igualtat de tracte i d’oportunitats entre dones i hòmens.\nFGV ha reservat un mínim exigit per Llei d’un 7% per a persones amb diversitat funcional física, sensorial o psíquica i amb diversitat funcional intel·lectual. La convocatòria constarà d’un torn lliure general i un torn lliure restringit a persones amb diversitat funcional.\nD’altra banda, a fi de promoure la igualtat efectiva de gènere, es tindrà en compte el que preveu l’II Acord de la Comissió de Diàleg Social del Sector Públic Instrumental de la Generalitat, relatiu a criteris generals d’aplicació en les ofertes d’ocupació públic i les seues convocatòries, que establix com un dels criteris de desempat la resolució en favor del gènere que estiguera menys representat en l’empresa.\nLes sol·licituds de les persones interessades a participar en el procés selectiu es presentaran en el termini que FGV donarà a conèixer pròximament a través de la web www.fgv.es, en el seu apartat ‘treballa amb nosaltres’.\nLes 136 places previstes corresponen a les Ofertes d’Ocupació Públic de 2017, 2018 i 2019. Del passat any corresponen 106 llocs que són els següents: 21 agents d’estació per a València; 27 maquinistes tramvia i 33 maquinistes metro per a València; 8 maquinistes Alacant; 8 oficials per als tallers de València; un oficial de Línia de tramvia a València; un cap d’estació operador d’Atenció al Viatger per a València; 5 places de cap de circulació a Alacant; un agent de la unitat de supervisió i intervenció per a Alacant; i un cap d’instal·lacions elèctriques i automatismes per a València.\nRespecte de l’oferta de 2018, la relació de llocs a cobrir és la següent: 4 oficials per a Taller Machado; 3 oficials per a Tallers de València Sud; 3 maquinistes depòsit Tallers Machado; 2 maquinistes tallers El Campello; 2 oficials zelador de línia electrificada; 1 oficial de subestacions i telecomandament.\nLa corresponent a 2017 inclou: 2 maquinistes per a Benidorm; 1 maquinista per a tallers El Campello; 7 oficials per a tallers Machado; 2 oficials per a tallers de València Sud; 2 factors de circulació a Altea; i 1 factor de circulació en Creueta.\nEsta convocatòria ve acompanyada de la constitució de diferents Borses d’Ocupació Temporal, de manera que amb les persones que hagen superat els processos selectius però no hagen obtingut plaça, es constituiran 12 borses, que correspondran a la categories següents: Maquinistes Alacant i València; Caps de Circulació València i Alacant (categoria professional Factor/a de Circulació); Oficials/es d’ofici Taller València; Oficials/es de Subestacions i Telecomandaments València; Oficials/es Zeladors/es de Línia Electrificada València; Agents d’Estacions València; Caps d’Estació OAV València; Agents USI d’intervenció Alacant; Oficials/es Principals de Línies Tramviàries València; i Caps d’Equip Instal·lacions Elèctriques i Automatismes València.\nFGV ha publicat també hui en el DOGV la convocatòria d’altres 12 borses d’Ocupació Temporal amb què atendre altres necessitats conjunturals en aquells llocs no inclosos en les Ofertes d’Ocupació Públic però la cobertura de les quals és necessària per a garantir la normal prestació del Servei Públic.\nEstes 12 borses corresponen a : Encarregats/des de Subestacions i Telecomandaments en València i Alacant; Oficials/es d’Ofici de Taller a Alacant; Ajudants/es de Via en València i a Alacant; Muntadors/es d’Instal·lacions Elèctriques i Automatismes (MIEA) en València; Especialistes de Telecomunicacions en València; Agents d’Estacions a Alacant; Agents USI d’intervenció en València; Informadors/es Agents d’Estacions en València; i Auxiliars d’Administració en València i Alacant (amb bossa específica per a persones amb diversitat funcional de caràcter intel·lectual).\nLes borses resultants d’estos processos substituiran i anul·laran a les que, per a les mateixes categories o llocs de treball i demarcacions provincials, es van constituir segons anunci de 3 de maig de 2017, publicat en el DOGV de 8 de maig de 2017.\nTags: 136 llocs de treball FGV Generalitat Metrovalencia TRAM d`Alacant


una finestra de bon temps: d’abril 2015\nRomànic Extrem 2015. Sense gas...\nDiumenge cap a Hostalnou de Bianya. Tornava a la vall de Bianya per córrer la Marató de Muntanya. Havia tingut la sort de ser premiat amb un dorsal gratuït per la Marató Romànic Extrem gràcies a Sport Vicious.\nL’Any passat ja vaig fer la mitja i vaig descobrir una bona cursa en un entorn espectacular. Així que diumenge cap a 2/4 de vuit em trobo amb en Marc prop de l’aparcament, que avui fa la seva primera marató de muntanya i a passat la nit a la Vall. Anem a buscar el dorsal, ens trobem amb amics i coneguts d’aventures i de lluita. Tornem el cotxe per canviar-nos, comentar l’estratègia i intentem que els nervis no ens afectin gaire i prepara tot el material Escalfem i ens dirigim a la sortida, prop de 250 corredors i corredores al calaix de sortida, les ultimes indicacions i 5, 4, 3, 2, 1 Gas! Sortim tranquils, sense fer aquelles sortides explosives que faig a les curses més curtes i vaig regulant les cames per no deixar-les anar massa ràpid.\nL’estratègia es córrer a un ritma que ens poguí permetre arribar el quilòmetre 30 amb prou pota per fer el tram final amb bones condicions. Els primer quilometres son força corredors i anem fent a un ritma viu però no excessiu, les pujades caminant i les baixades ens deixem anar, pesem pel primer avituallament molt be i ens enfilem fins el bonic poble de Sant Salvador de Bianya. Des d’aquí comencem a pujar d’una forma més continua fins el segon avituallament a la carretera de coll de capsacosta. Anem pujant fins el cim de Capsacosta per una pujada ja més pronunciada i iniciem una llarga baixada, pesem per un tram de la via romana i anem baixant per trams de pista i corriols fins arribar al 3er avituallament.\nSeguim a un bon ritma i fins i tot vaig content de trobar-me tant be, això si, un pel confús amb les marques del quilometratge d’organització que en algun moment les marques cada cinc quilometres és desfasen fins a tres per sot amb el que marca el meu GPS. Passem la mitja marató amb bon ritma i fins i tot vaig fent càlculs i veig que si seguim així podem fer prop de 5h. Arribem al quart avituallament en el quilòmetre 26 i sense gaire descans seguim, ara un tram molt guapo prop d’una bonica riera i per un bosc molt bonic, que sembla un bosc encantat en mig de la riera del Ferró.\nLa calor comença a fer-se molt present i les potes ara sembla que comencen a notar el casament, arribem fins el quilòmetre 30.5 on esta el cinquè avituallament i aquí començo a trobar-me tocat. Fins ara ha estat un cursa amb molts trams corredors i un pel de massa pista dura pel meu gust. Sortim de l’avituallament i de sobte veig que poc a poc vaig perden gas. Miro el rellotge i veig que seguim be de temps, però les sensacions ja no son tat bones. Comença un tram de 3km de pujada i comento al Marc que ja no vaig tant be però anem fent. Puguem per un tram llarg de pista i jo vaig fent la goma amb en Marc fins l’avituallament del quilòmetre 33.5km. Des d’aquí és veu el punt de arribada però encara falten 9 quilometres. En aquest avituallament parem més que en la resta, aigua pel cap i seguim. Primer un tram de pista fins a trobar-nos amb un mur. Aquí les potes diuen prou i tot i voler donar gas no puc i aquí comença de nou la marató per mi i una lluita psicològica per no abandonar.\nLa pujada em deixar les potes molt tocades i fins i tot ja no puc gairebé corre en les petites baixades i plans. Camino molt més que corro i poc a poc deixo de veure el Marc i molts corredors i corredores em va avançant al mateix temps que em donen ànims per seguir. Però jo ja estic en un bucle de cansament físic i mental que em costa seguir. Vaig fent, intentant no fer-me mal a les baixades pel cansament acumulat i em poso com objectiu intentar no supera les 6h . Faig dos pujades més fins al darrer avituallament que em semblen com si fossin de 300m de desnivell quan amb prou feines son de 80 o 100. Últim avituallament i tres quilometres fins la meta de baixada. Aigua pel cap i cap baix!\nNomés recordo un baixada amb aquestes condicions, els quilometres 30/35 de la Marató de Berga. Toca intentar baixar el millor possible on cada pas em fa mal tot. Veig que ja som prop del poble intento seguir un corredor que em passa i en donar ànims a seguir-lo.\nA pocs metres de l’arribada em trobo amb la Maria dels @maduxiots que feia la cursa curta i anem fent els dos fins arribar a la Meta amb un temps de 5:55h on el Marc ens espera! El tio ha fet 5:35h en la seva primera marató, molt bon temps! Un crak!\nRealment arribo molt tocat i amb un regust amarg a meta, tenia moltes ganes de fer una bona cursa, gaudir de l’entorn i gaudir corrent per la muntanya. Però esta clar que arribava amb baixa forma per poder anar gas a fons i fins i tot em plantejo si amb el temps que tinc ara per entrenar, poder siguin les curses de no més de 30km el meu límit. Esta clar que puc fer molts quilometres, però no com a mi m’agrada, que és anar a donar-ho tot a cada quilòmetre i anar gas a fons. No entenc anar a una cursa a fer quilometres només per acumular quilometres i gaudir d’un diumenge qualsevol, l’entenc com una competició per superar-me a mi mateix i anar cada dia un pel més ràpid gaudit de cada revolt, de cada baixada, de cada quilòmetre al límit, però gaudint. Això si, la cursa Romànic Extrem és un gran cursa amb molt bona organització en un entorn molt i molt maco, amb molts racons per descobrir. La vall de Bianya és un lloc per descobrir. Una cursa amb un gran tacte al corredor. Un gran feina i una cursa molt recomanable. El circuit jo l’he trobat molt corredor i pel meu gust, massa trams de pista dura. Vaig trobar més maco i tècnic el recorregut de la mitja d’any passat. Això si, l’any vinent tornarem! Continuarà....\nAra uns dies de descans i repensar el calendari pels propers reptes...\nPublicat per Esteve a les 9:25 a. m. Cap comentari:


KR 3.0: de l’oblit a l’escenari en Entradium\nKR 3.0: de l’oblit a l’escenari\nPl. de l'Ajuntament. Plaça de la Independència, 1. Ver mapa\nKrregades de Romanços són tres dones que porten més de deu anys donant veu a cançons i romanços. Convençudes de la bellesa i la força que s’amaga darrere l’aparent senzillesa de la cançó tradicional, amb KR 3.0: de l’oblit a l’escenari, fan un homenatge a les persones que, com elles, anaven recollint cançons en risc de quedar en l’oblit si no eren documentades. Un viatge pel llegat de la música oral a Ponent, des de La Cançó de Pandero de l’Urgell (1907) fins L’home pobre de València, recollida el 1989 per Artur Blasco.\nUN BE A PROTEGIR (EL GRUP LES KARREGADES DE ROMANÇOS)\nConcert extrarordinari, pel contingut, la presentació i desenvolupament., dels que surt amb les piles Krregades. Pel meu gust caldria alguna canço més en que el públic particiés abm la tornada (s Leer más nzilla i engrescadora) i/o palmes. Relament, sou unes noies "estupendes", per no oblidar .... i protegir. Moltes gràcies per la vostre intel.ligència, sensibilitat i esforç.\nKR 3 0 de l'oblit a l'escenari\nMolt bons els romanços\nRoser Gelabert Almacellas


Una herbícida perillosa\nPàgina inicial/Notícies/Els productes químics al camp\nLes herbícides són productes químics utilitzats per alguns agricultors per tal de mantenir les collites en bon estat i que aquestes es conservin d’una manera òptima. El gilosofat, és un tipus d’herbícida bastant utilitzat per molts agricultors del sector no només a Catalunya, sinó també a nivell europeu.\nProducte beneficiós però perillós\nCom tots els productes químics, tenen els seus avantatges i desaventatges, però en aquest cas concret té dos extrems oposats que provoquen un debat bastant ampli. Per una banda, l’ús d’aquesta herbícida és molt efectiva, ja que les seves funcions agrícoles de manera òptima, raó per la qual molts treballadors del sector han optat per la seva utilització des de fa uns anys. Però per contra, segons la OMS (Organització Mundial de la Salut), és un producte potencialment cancerigen.\nDes de fa molts temps, algunes organitzacions demanen que es prohibeixi el seu ús i que es tregui del mercat, però altres països prefereixen que es mantingui, ja que és un producte que genera molts diners, ja que les compres que es realitzen són en grans unitats tenint en compte la gran demanda dels minoristes.\nLa UE ‘imparcial’\nDavant d’aquesta situació, la Unió Europea va decidir consultar-ho amb tots els seus integrants i els seus ministeris d’Agricultura. El resultat va ser d’indecisió i no es va arribar a un acord comú. D’aquesta manera, es va decidir deixar de marge uns anys amb la permissió del mercat del producte. Passats aquests anys, la UE, s’ha trobat en l’obligació de decidir, fent el mateix procés que l’anterior.\nEl resultat va ser molt semblant, on els països que més els beneficiava el moviment d’aquesta herbícida en el mercat, van votar a favor del sí. És curiós (o no tant) que els països més potents (econòmicament parlant) de la UE, com França, Alemanya o Espanya, han declarat la seva intenció perquè el producte segueixi al mercat.\nPer tant definitivament, el producte seguirà uns 5 anys més per ordre de la UE, que no s’ha mostrat molt partidària, però degut al poder d’alguns dels seus integrants, potser s’ha orientat més cap al sí, cosa que lògicament seguirà estant present a Catalunya. Això demostra, que en moltes ocasions els interessos econòmics van per davant d’alguns temes que humanament, són molts més importants que no pas altres, per molts xecs i bitllets que hi hagi pel mig.


You are here: Pàgina d'inici / L’Associació / Estructura organitzativa / Junta Directiva\nJoan Bertran i Reguera\n(Barcelona, 1934). Doctor Enginyer Industrial. Diplomat en Alta Direcció i Administració d’Empreses. Ha treballat a l’Ajuntament de Barcelona (1972-1978) i a la Generalitat de Catalunya (1978-2004). President del Consorci del Ferrocarril Turístic de l’Alt Llobregat (2000-2004). Secretari de la Societat Catalana d’Egiptologia. Membre de la Junta Directiva de la Federació APPS, actualment Dincat, (2000-2005) i de la Federació ECOM BARCELONA (2004-2007). Membre de l’Associació Esclat des de 1979.\nTresorer | Funcions\nGuillermo Ariño Planchería\n(Barcelona, 1944). Membre de l’Associació Esclat des de 1999.\nCarme Domènech Burrull\n(Barcelona, 1957). Treballa com a dependenta al capdavant del seu negoci familiar. Membre de l’Associació Esclat des de 1993.\nMontserrat Roca Oliva\n(Barcelona, 1960). Ha treballat al departament comercial d’una empresa del sector tèxtil de 1979 a 1990. Actualment és administradora de la seva empresa familiar. Membre de l’Associació Esclat des de 2006.\nJoan Rovira Hernández\n(Barcelona, 1944). Perit Industrial. Ha treballat en el Control de Comandes de la distribuïdora nacional de begudes alcohòliques Comercial Rovirosa i, posteriorment, ha estat Director Comercial en la multinacional Jungheinrich dedicada a la maquinaria industrial durant 37 anys. Vocal de la Junta Directiva de la FEPCCAT. Membre de l’Associació Esclat des de 2009.


De presències i absències en els debats polítics televisats | Noves Comunicacions\njosepmariabp / 12/12/2015\nUn bon líder ha de donar la cara sempre, sobretot en els moments difícils. És el paper que li toca i el que tothom espera que faci.\nEl món de la política-espectacle de l’era 2.0 és el que exigeix. Qualsevol espai de debat en el que hi participin els líders de totes les formacions polítiques no es pot desaprofitar. Fer-ho significa deixar desateses les il·lusions dels votants, que en aquests moments és quan volen veure en acció el seu millor representant, el candidat. I no només això, també implica impedir que la campanya i la imatge del líder es vegin potenciades a Internet i a les xarxes socials gràcies als electors que hi creuen i en són fidels.\nLes presències comuniquen. Les absències, també. Una absència es pot interpretar com un acte de covardia, de menyspreu cap a la resta de formacions polítiques o de voler amagar alguna cosa i no donar l’oportunitat als altres de saber de què es tracta. O també de guanyar temps per preparar el comiat i la desaparició de l’escenari.\nLa majoria de partits polítics que es presenten a les eleccions generals espanyoles convocades per al 20-D, excepte un, han aprofitat qualsevol debat televisiu que els han plantejat per tal que els candidats a la presidència del govern hi siguin presents i demostrin la seva capacitat de liderar una proposta. Els seus líders han vençut la por o la reticència a participar, si és que en tenien, i han aparegut a l’arena del circ per batre’s amb major o menor gràcia i fortuna.\nEn els temps que corren, un bon candidat ha d’estimar i deixar-se estimar o estar disposat a ser maltractat per les càmeres. És el signe de la nova política-show. Els mitjans ho saben i cada vegada més s’aprofitaran d’aquesta circumstància. Per això potser resultaria convenient avaluar la possibilitat que els partits incorporin tots els càstings que siguin possibles com a dinàmica per treballar i potenciar després les capacitats d’un militant i futur líder mediàtic que no fallarà en plena campanya-espectacle, quan aquells a qui representa més el necessitin. Si no, els seus seguidors es quedaran sense arguments davant dels atacs dels votants de les altres propostes polítiques. Mancats del que creien que era el seu líder, se sentiran abandonats, defraudats, en una situació, per tant, delicada, que molts abandonaran per canviar el signe del seu vot i acabar-lo atorgant a una altra formació amb un líder que sí dona la cara, sobretot en els moments difícils.\n← Camí de la “wearabilitat”. Tendències i acostaments.\nMicrocàmeres i nanotecnologia: miniaturitzar amb qualitat. →


Itàlia i França demanen a la UE que reconegui l'esforç dels estats\n"Hem constatat que fer els deures a casa és necessari, però no és suficient", ha dit Monti, que demana el reconeixement de Brussel·les i dels mercats per aconseguir fer baixar la prima de risc\nMonti i Hollande a Roma. REUTERS\nRomaEl primer ministre italià, Mario Monti, i el president francès, François Hollande, han coincidit aquest dimarts a Roma en la necessitat que la Unió Europea i els mercats reconeguin els esforços realitzats per cada país per afrontar la crisi del deute.\n"Hem constatat que fer els deures a casa és necessari, però no és suficient, i que a mesura que es realitzen progressos en la política econòmica és necessari també el reconeixement de la UE i dels mercats perquè no continuïn els obstacles en la prima de risc", ha dit Monti.\nEls dos mandataris s'han entrevistat a Roma en el marc d'una cimera bilateral en la qual han participat els titulars d'Economia, Exteriors i Assumptes Europeus, i en què, a banda d'analitzar assumptes bilaterals, han abordat com crear el clima necessari "per rellançar l'economia europea i l'estabilitat de l'eurozona" i d'altres "delicades situacions internacionals", com el conflicte a Síria.\nHollande ha explicat que havien coincidit en el fet que les tres etapes crucials a les quals s'enfronta l'eurozona ara són "aplicar les decisions adoptades en el Consell Europeu del 28 i 29 de juny", aconseguir resoldre la situació de Grècia i Espanya i avançar en la unió bancària i monetària.\nNo obstant això, Monti ha puntualitzat que l'actual situació "és d'espera", per veure com "evolucionen les coses".\nLa trobada s'ha produït dos dies abans de la reunió del Consell Directiu del Banc Central Europeu (BCE), en què s'espera que s'anunciïn les possibles mesures excepcionals amb anticipació per alleugerir la pressió que hi ha sobre el deute sobirà d'alguns països, com Itàlia i Espanya.\nMonti i Hollande també han subratllat la necessitat de potenciar el creixement a Europa, però el mandatari italià ha destacat que hauria de ser "un creixement no basat en la inflació o fundat sobre els desequilibris".\nMonti Hollande Merkel unió europea Itàlia Brussel·les França


Un BAXI Manresa superior derrota el Treviso per segon cop en q... | BAXI Manresa\nEls bagencs van trencar el partit en el segon quart i no van patir per sumar el tercer triomf en la segona fase de la BCL. Fins a 8 jugadors locals van acabar amb dobles dígits de valoració.\nDijous 10 de Març de 2022 a les 23:41\n108 BAXI Manresa I Dani Pérez 6, Rafa Martínez 13, Thomasson 16, Maye 13 i Sima 6; Francisco 14, Dani Garcia 8, Moneke 12, Steinbergs 7, Bako 5 i Vaulet 8.\n88 Nutribullet Treviso I Russell 4, Imbrò 6, Sokolowski 22, Chillo 6 i Sims 21; Pellizzari, Vettori, Faggian 3, Bortolani 20, Jones i Akele 6.\nEl BAXI Manresa va tornar a mostrar-se molt superior al Nutribullet Treviso en el seu segon enfrontament en quatre dies. Els aficionats del Nou Congost van vibrar novament amb un equip que va trencar el partit en un gran segon quart i va tornar a superar la barrera dels 100 punts, amb els onze jugadors que ja havien anotat en el tercer quart.\nEl matx es va iniciar amb igualtat i molt encert per part dels dos equips. Després d'un tram amb errades per ambdós bàndols en el qual va reaparèixer Bako, Moneke es va carregar l'equip a l'esquena i el va dur a tancar el primer quart amb un mínim avantatge (28-27).\nEn el segon, els vermells van mostrar el seu millor nivell de joc i van clavar un clar parcial de 31-10, amb cinc triples inclosos, per obrir una diferència de 22 punts a la mitja part de l'enfrontament (59-37).\nTornant dels vestidors, els locals van saber mantenir la renda sense gaires dificultats, i Pedro Martínez va poder fer rotacions entre tots els seus onze homes disponibles, que en el tercer quart ja havien anotat tots. Es va arribar als deu darrers minuts amb el duel molt ben encarrilat pels manresans (84-60).\nEn els deu darrers minuts, el festival ofensiu va continuar, tot i que els visitants es van mostrar més encertats. Amb el partit decidit, Pedro Martínez va donar descans als jugadors més carregats de minuts, i homes com Steinbergs (7 punts) o Rafa (13 punts) van continuar sumant en el festival anotador del Nou Congost.\nEl proper partit del BAXI Manresa serà dilluns 14 de març a la Fonteta del Valencia Basket amb motiu de la jornada 23 de la competició domèstica.\nLa prèvia9 Març 2022


Roopam Resort Ranakpur Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHabitació Deluxe amb balcó privat - Balcó\nRanakpur, Ranakpur, Ranakpur, Índia, 306702 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Roopam Resort?\nMés informació sobre Roopam Resort\nAl visitar Ranakpur, vosté es sentirà com a casa a Roopam Resort, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Ranakpur. Servei d'habitacions 24 hores, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge són només algunes de les comoditats que fan que Roopam Resort sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nEls clients poden triar d'entre 10 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com massatge, parc infantil, equitació, jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Roopam Resort és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Ranakpur.\nComentaris d'Agoda (32)Comentaris de Booking.com (40)\nHabitació Deluxe amb balcó privat


L'esport es manifesta aquest migdia per demanar que no se'l «criminalitzi» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'esport es manifesta aquest migdia per demanar que no se'l «criminalitzi»\nEl Complex del Vell Congost centralitza la protesta a Manresa, però n'hi ha convocades arreu\njordi agut. manresa 15.01.2021 | 22:58\nL'esport es manifesta aquest migdia per demanar que no se'l «criminalitzi» Regió7\nEl món de l'esport sortirà aquest migdia a protestar per la situació de pràctica paràlisi que està vivint arran de l'inici de la pandèmia, empitjorada per les restriccions que ja van iniciar-se a la tardor i s'han intensificat els últims dies. Per això, la plataforma «Ja n'hi ha prou!» ha organitzat per a avui concentracions segures davant de pavellons i instal·lacions de tot el país en què demanen, sobretot, l'equiparació amb altres col·lectius que sí que poden obrir i l'anàlisi de quines mesures faria falta aplicar-hi per tal que se'n pogués salvar un cert funcionament, sempre amb seguretat per a tothom de cara a lluitar contra el virus.\nA Manresa, la concentració serà amb la presència de les principals entitats de la ciutat, que en les últimes hores s'han unit per mobilitzar la seva gent. Entre els clubs signants del manifest que s'hi llegirà hi ha l'Egiba, el Club Patí Manresa, el Manresa Futbol Sala, el Bàsquet Manresa 2015, l'Esport-7, el Club Patinatge Artístic Manresa, el Bàsquet Joviat, l'Avinent CAM, el Centre d'Esports Manresa, el Club Rítmica Manresa, l'Esport Ciclista Manresà, l'Escola de Ciclisme de Manresa, La Salle, el Beisbol Club Manresa i el Vòlei Manresa.\nUn dels portaveus d'aquest grup és el director tècnic de l'Egiba, Xavier Casimiro, que considera que «se'ns està criminalitzant en relació amb altres col·lectius i hi ha un greuge comparatiu». Explica que, «evidentment, tots volem lluitar contra la pandèmia, i si hi ha evidències científiques que una pràctica és perillosa, no es pot dur a terme sota cap concepte. El problema és que n'hi ha que no es fan sense cap explicació de per quin motiu no es poden fer». En aquest sentit, «no ens donen explicacions i ens assabentem de les restriccions un cop ja s'han aprovat sense poder intervenir en cap taula per tal d'acordar-les. Són decisions, en alguns casos, incoherents».\nCasimiro també va fer èmfasi que «els ajuts promesos no ens arriben, ja que cal que el club sigui propietari de la instal·lació i, a Catalunya, la majoria són municipals. S'ha ajudat el sector privat, que és necessari, però els clubs hem de continuar cobrant quotes als associats i subsistint sense poder oferir res a canvi».\nLes mascaretes i el propi coronavirus redueixen la grip a un 0,4% de les infeccions respiratòries.


Esquerra de Capellades presenta Salvador Vives com a candidat a les municipals. - Anoia\nL’últim bloc de la seva presentació el va destinar a explicar els 25 objectius claus del programa de govern per als propers 4 i 8 anys.\nEl tancament de la presentació el va realitzar el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir El Homrani, qui va realitzar una brillant cloenda tot ressaltant la importància de la política municipal, com aquella més propera als veïns i veïnes i els valors republicans de "fer una política propera, oberta i transversal»La Biblioteca El Safareig acollia la setmana passada amb una molt bona resposta de públic, la presentació de l’alcaldable per Esquerra, el regidor d’Acció Social de l’actual Ajuntament de Capellades, Salvador Vives.\nEl candidat es presenta per primer cop com a alcaldable per Esquerra. L'acte de la presentació va comptar amb el suport del conseller de Treball, Afers Socials i Famílies Chakir El Homrani i del tinent d’alcalde de l’actual govern capelladí, Àngel Soteras\nL'acte va estar presentat per l’Àngel Soteras, fins ara al capdavant de la llista capelladina. Soteras va destacar la preparació i la força de voluntat del candidat: «Per representar Esquerra a Capellades cal creure que ho pots fer, poder-ho realment fer i, sobretot, voler-ho fer. El Salvador creu, pot i vol. I a Esquerra hi creiem i volem que sigui el nostre candidat».\nEl candidat va agrair a tota la gent d’Esquerra de Capellades -militants, simpatitzants i amics- la seva confiança per encapçalar la llista d’Esquerra a les properes eleccions municipals del 25 de maig,\nVives va explicar que accepta el repte amb moltes ganes de treballar-hi per aconseguir l’alcaldia i que es “necessari guanyar l’alcaldia” perquè «Capellades no pot continuar sense tenir una planificació de llarg recorregut, i això només ho podem fer les persones d’Esquerra».


L'IdISBa impulsa, promou, executa i gestiona la generació de coneixement i la seva translació assistencial per mitjà de sinergies entre grups d'investigació bàsica i clínica, amb la finalitat d'una millora en la salut de la ciutadania.\nCréixer i posicionar a l'Institut en l'excel·lència i el rigor científic, incentivant els grups d'investigació amb lideratge internacional i capacitant-los per a la captació de recursos públics i privats per, finalment, generar i transferir el coneixement a la pràctica assistencial i teixit industrial.\nConsolidar l'IdISBa com a centre referent d'investigació biomèdica de les Illes Balears i posicionar-lo entre les institucions de referència a nivell nacional i internacional, incrementant la seva visibilitat i imatge a l'entorn. Reforçar la marca IdISBa.\nPromoure la investigació d'excel·lència a l'IdISBa donant suport estratègicament a l'activitat de tots els seus grups d'investigació segons les seves necessitats, incorporant línies d'investigació que donin resposta als reptes i necessitats del sistema de salut, i afavorint el desenvolupament d'una investigació translacional coordinada entre investigadors bàsics i clínics mitjançant el treball conjunt dels grups d'investigació.\nDisposar d'una estructura científica i de gestió sòlida adaptada a les necessitats de l'Institut; redefinir els processos de gestió i organització interns de l'IdISBa. Tot en concordança amb el futur procés de reacreditació de l'Institut.\nAfavorir la cultura i activitat innovadora, així com la transferència tecnològica a l'IdISBa, promovent la generació d'idees i una gestió adequada de la innovació per part de la institució. Es fomentaran les relacions amb el teixit empresarial i altres institucions.\nIncrementar la massa crítica investigadora a l'IdISBa mitjançant el reconeixement de la seva activitat i el foment d'una carrera investigadora, així com desenvolupant una cultura i formació d'excel·lència per al personal.\nMaximitzar la captació de recursos, particularment financers, ja que són clau per mobilitzar recursos humans i materials. Fomentar l'ús de les plataformes de suport a la investigació de l'IdISBa i els serveis que aquestes ofereixen.


TRUMP I ELS NOSTRES – El Blog de Josep Maria Loperena );\nPublicat a 28/03/2020 03/04/2020 per Josep Maria Loperena\nWinston Churchill va dir que la democràcia era el pitjor sistema de govern si s’exclouen tots els altres. Es va expressar així per no enaltir el principi de participació igualitària del poble en la presa de decisions. Pensava que la democràcia era la fórmula menys dolenta per a governar. Churchill tenia tota la raó, ja que, en molts països civilitzats, concretament a l’Espanya del postfranquisme, el cap d’estat no és elegit pels vots dels ciutadans, sinó per qui regenta el poder arravatat a la nació. Tampoc se’l pot jutjar, faci el que faci, perquè segons la Constitució, pot cometre qualsevol delicte: robatori, violació, estafa o assassinat, sense que cap jutge o tribunal el pugui condemnar. Veurem el que passa ara a Espanya amb l’afer investigat per la Fiscalia dels cent milions de dòlars de procedència corrupta que l’emèrit guardava en un paradís fiscal.\nEn altres països democràtics es guarden les formes, aparentment no passa el mateix que aquí. Als Estats Units existeix l’Impeachment, un procediment judicial per a destronar al president si aquest és declarat culpable de traïció o suborn. El que no sap la gent és que l’organisme que els jutja és el Senat, integrat per membres del mateix partit de qui s’està sotmetent a judici. Fins ara, només s’han dut a terme tres processos d’expulsió: a Lyndon B. Johnson i a Bill Clinton del partit demòcrata, i a Donald Trump del republicà. Cap d’ells va prosperar. Trump seguirà sent president, ja que ha estat exculpat dels seus càrrecs per 53 senadors republicans, davant els 47 demòcrates que volien condemnar-lo. Precisament tot el contrari del que va passar aquí amb el judici del procés. Els patriotes catalans van ser jutjats per magistrats enemics de Catalunya, anomenats per Rajoy, mentre que a Trump el van absoldre els seus partidaris.\nEl més estúpid, pèrfid i profà president dels EUA, va ser elegit per una falòrnia de la constitució americana que estableix que, cada estat designarà un nombre d’electors igual al nombre de senadors que tingui en el congrés. La Carta Marga dels Estats de la Unió no respecta la norma democràtica que decreta que: ‘per cada ciutadà, un vot’. La gran virtut de la democràcia és el sufragi universal. Però les seves dues grans fallides són, d’una banda el ‘tot val’ del sistema electoral, i d’un altre, la desraó d’estat que es produeix quan el candidat accedeix al poder i anteposa els interessos del seu partit al bé comú.\nLes contradiccions inacceptables del president nord-americà només són comparables amb la inconsciència constitucional de Quim Torra, la manca d’eficiència de Miquel Buch, la parlera enxampurrada de Meritxell Budó o el fingit inconformisme de Gabriel Rufián. Trump, en un principi va dir que no es creia que el malestar de l’economia, la salut i el medi ambient fossin conseqüència del canvi climàtic ni va donar gens d’importància a l’existència del coronavirus. Després va matisar que era un engany ideat per científics xinesos i una conspiració de Xi Jinping, el President de la República Popular Xina, per enganyar al poble americà. Al cap de poques hores de manifestar aquestes bajanades, les va rectificar sense cap mena de pudor. Ara assumeix la gravetat de la pandèmia i allarga els terminis per controlar-la. Ja ha pres, tard i malament, mesures dràstiques per a evitar la seva propagació.\nEl poble, víctima propiciatòria del coronavirus, per fi, ha pres consciència de l’incapacitat dels nostres dirigents. Trump és un líder que no hi és tot però, els d’aquí, no són més que trossos d’ases de solemnitat. Manquen de les condicions i atributs necessaris per ser polítics. No estan capacitats per organitzar ni administrar un estat, com es Catalunya, en cap dels seus afers, ni interns ni exteriors. Propaguen reiteradament un sol discurs, el de la independència i la república, que molts compartim, però que no pot ser l’al·legat únic enfront dels greus problemes que comporta l’epidèmia mundial de coronavirus com la sanitat, els ERTOS, la carència d’hospitals, la manca de treball, l’atur, la falta d’instruments clínics i medicines, la por que van infondre a la gent, la fam que sens dubte es produirà.\nEspero que quan s’acabin els seus mandats tornin a desenvolupar les seves taleies habituals i deixin la política. Que Torra faci d’advocat per la Winterthur, que Budó segueixi curant animals, que Buch torni a vigilar discoteca s, i que Rufián es reintegri al ‘Corte Inglés’ com dependent. Cap d’ells s’ha guanyat la confiança dels seus electors i el poble ho sap.\nEntrada prèviaAnterior M’HA PLAGIAT, PILAR RAHOLA?\nEntrada següentSegüent EL VIRUS DE LA FAM


Per combatre la violència - directa.cat\nPer combatre la violència\nEn aquesta columna comparteixen taula Hannah Arendt, Fred Hirsch i Vivian Gornick, filòsofes que reflexionen al voltant de la idea del mal, del capitalisme i del feminisme. Se’ls ha convocat, grans il·lustres, perquè ens esclarisquen alguns conceptes, alguns motius, perquè lluiten i contraresten les imatges, les sensacions i les angoixes que estem vivint aquests dies, l’infern que des de fa setmanes ens acompanya –que realment mai ens ha deixat–, sobre la guerra, sobre les guerres que respirem al nostre voltant.\nJueva i detinguda per la policia secreta de l’Alemanya nazi per usar casa seua com a refugi, Hannah Arendt, va haver de marxar a França i als Estats Units per poder sobreviure. Filòsofa de primera línia, caracteritzada per la força de la resistència, la seua filosofia és una injecció, una vacuna, contra el pensament totalitari. Arendt ens diu que és necessari un diàleg interior, sincer, amb nosaltres mateixos, que hem de pensar en qui som i en qui volem ser i trobar una harmonia entre com eres i les teues projeccions. Que si no mantens aquest equilibri i aquesta coherència en tu mateixa, no estaràs pensant en allò que fas i voldrà dir que t’has deixat endur per la resta. I si no penses en allò que fas, no pots tindre tampoc remordiments pels teus actes i hauràs sucumbit al que Arendt denomina “la banalitat del mal”. Ella hi distingeix dos tipus: el radical i el banal. El mal radical és aquell que malgrat haver pensat i deliberat i saber que les teues accions faran mal als altres, no t’importa. I el mal banal defineix els individus que no pensen en les conseqüències de les seues accions, que es deixen endur per la moral de la resta i que com que no deliberen, no tenen remordiments. Hannah Arendt ens diu que ens hem d’oblidar dels discursos prefabricats i fugir dels eslògans, que no formem part del ramat que segueix la resta sense pensar-hi, que busquem el debat racional, l’exposició d’idees i la persuasió de la no-violència. I afegeix una tesi sobre la de Kant: el filòsof al·legava que la moralitat passa pel respecte a la llei, a la qual cosa Arendt hi afegeix que sempre que la llei siga respectable.\nEl mal banal defineix els individus que no pensen en les conseqüències de les seues accions, que es deixen endur per la moral de la resta i que en no deliberar, no tenen remordiments\nFred Hirsch, d’altra banda, exposa la seua tesi sobre el concepte del “bé posicional” i ens mostra el recel que mou el sistema econòmic mundial i el capitalisme, els motius d’una enveja, d’una possessió i d’una valoració respecte d’aquesta pertinença. Segons el reconegut economista, un objecte, una persona, un país, quelcom, sols és valorat pel seu propietari perquè en ser seu, no és dels altres i perquè els altres, a la vegada, se l’estimen i l’aprecien. Com més el valoren els altres, més el valora el seu propietari. La qual cosa ens dona peu a pensar-hi: de què depén la nostra felicitat?\nPerò anem-hi ara a l’epicentre de la qüestió, al perquè de la normalització de la violència. On comença, on se centra el principi, l’inici de l’assumpte? Pensem-hi on està l’eix que mou totes les coses, l’engranatge gràcies al qual podem comunicar-nos, expressar-nos, entendre el món i a nosaltres mateixos: el llenguatge. Partint des d’aquest punt, arriba el torn de paraula de Vivian Gornick. Segons la novaiorquesa, de totes les dicotomies de la humanitat, inclosa la que existeix entre negres i blancs o pels racismes, la divisió més greu que existeix és entre homes i dones, entre altres raons perquè necessitem i ens gitem amb els nostres enemics: estem massa interconnectats i les intimitats compliquen la relació. I aquesta diferència té la seua màxima en la base del llenguatge. El sistema patriarcal comença a definir-se, a expandir-se a partir d’aquest i el llenguatge muscula els actes i les accions i regula els pensaments i els comportaments. El llenguatge masclista, que violenta, segrega, diferència i classifica és la primera “via lliure” que se’ns ensenya des de menuts i que permet la violència i la dominació o sobreposició d’una persona sobre una altra. És, per tant, l’educació en el feminisme, el primer pas per abolir la violència.\ncapitalisme feminisme Fred Hirsch Hannah Arendt mal violència Vivian Gornick\n« “Al departament d’Educació s’ha generat una dinàmica d’imposició”\nLa defensa de Roger Aguayo recorrerà la sentència en base a les contradiccions dels policies i les imatges exculpatòries »