Ull blau 74 by Publicacions Col·legi Sant Miquel dels Sants. Vic - Issuu\nblau Any 28 - gener 2014\n74 ColÂˇlegi Sant Miquel dels Sants - Vic\nL’Ull Blau. Revista escolar interna Núm. 74. Any 28. Gener de 2014 Edita: Publicacions del Col·legi Sant Miquel dels Sants Coordinació: Sílvia Torrents Col·laboració: Lluís Montoliu Maquetació: Cristian Martin, Núria Fajula Portada: Marc Conill\nEditorial La casa, separada de la carretera per un breu caminet, s’alçava enmig d’un paratge amb diferents tons de verd, esquitxat aquí i allà de notes ocres, marrons i grisoses. L’espai destinat al joc i per on podia córrer lliurement la mainada s’estenia cap a un únic cantó, on les margues en algun moment desdibuixaven el camí. Damunt la roca grisa s’amuntegava ordenadament la llenya; després, el camí es reprenia una mica més enllà, fins a una pollancreda on arribava la veu somorta de la petita riera, que fluïa sota l’esguard de la vegetació de ribera. L’entorn de la casa, en fi, oferia un ampli espai de treball i de lleure, amb activitats que anaven des de l’observació de la vida que es desenvolupa dins l’aigua fins a la recerca dels animalons que es belluguen entre la fullaraca. Passant, és clar, per l’estudi de tota mena de rastres d’animals que, si bé ens volien amagar la seva presència, deixaven el record del seu pas pel terreny que ara trepitjàvem. Més enllà d’això, però, les colònies comportaven també d’altres activitats. Una d’elles suposava haver de tornar a la carretera a través del curt caminet que ens en separava. Les sabates, acostumades ja al trepig tou damunt l’herba i a la suavitat dels camins, se les havien llavors amb la duresa de l’asfalt. Uns tres-cents metres més enllà s’havia de passar a l’altra banda de carretera, on començava un caminoi que ens havia de portar muntanya amunt. El camí s’enfilava de pressa. A mitja alçada, el formigueig de nens i nenes s’aturava. La mainada ara s’asseia al pendent de la muntanya, des d’on s’obria una àmplia vista sobre la vall. I allà començava la tasca: amb un full al davant, calia destriar els elements del paisatge natural d’aquells que havien estat creats o bé modificats per l’home. Just a sota d’on ens trobàvem es veia un petit tros de la carretera que havíem creuat feia una estona. Fitant cap a l’horitzó, a l’altra banda de la vall, els més perspicaços endevinaven la línia del tren. D’altres, amb una visió no tan aguda, ho acceptàvem des de la credulitat; si més no fins que el pas d’un comboi confirmava la presència de la línia fèrria. Aquí i allà es trobaven elements de creació humana: torres elèctriques, senyals de trànsit, cases, ponts, camins... Hom havia de recórrer al verd dels arbres per trobar possibles espais naturals. Però per l’activitat del dia abans ja sabíem que no és bosc tot el que a vegades ho sembla. En el cas de la pollancreda, quedava prou clar que era la mà de l’home qui havia disposat aquell espai. La quitxalla ho havia pogut comprovar tot comptant les passes entre pollancre i pollancre. Cap a l’esquerra i cap a la dreta; cap endavant i cap enrere. Sempre les mateixes passes. Era una arbreda on la mà humana ho havia disposat tot per tal que, després, la natura seguís el seu curs. Arbredes, cases i camps, muntanyes esdevingudes túnels, camins, torres elèctriques, ponts... I, en l’espai de cel immens, una mena de núvols allargassats assenyalaven el pas d’avions indiferents a la nostra activitat. On era, on és, l’espai natural? Aquí i allà l’home hi ha fet camins; aquí i allà es veuen traces de l’activitat humana. L’home ha anat deixant petjades en el medi. Sovint l’ha deshumanitzat a força de voler fer-lo massa seu. D’altres vegades, en canvi, l’acció de l’home sembla anar de bracet amb la natura. Qui no ha vist alguna vegada algun poblet que, mig confós amb l’entorn, fa la impressió d’haver nascut allà mateix, fill de la natura esdevinguda pedra. O bé aquelles masies que, com alguna que ara teníem davant, són ja part del paisatge i respiren natura pels quatre costats. Masies que quan l’home i el temps les porten a l’abandó fan notar la seva presència des de la teulada caiguda i les parets malmeses, tot agafant l’aire altiu d’aquells arbres morts, erms de vida, però resistents a l’oblit. I la pregunta es repeteix: on era, on és, el medi natural? Qui sap si les pàgines que segueixen ens podran donar una franja de llum com a resposta. Una llum de molts colors, com una mena d’arc de Sant Martí que recorri, de banda a banda, l’ull blau d’aquesta revista.\nRacó de mestre\n2013 – 2014 : ANNÉES DE COMMÉMORATIONS 2013 : LE PETIT PRINCE fête ses 70 ans. 2014 : Ils sont passés 70 ans dès la disparition d’ANTOINE DE SAINT-EXUPÉRY, l’auteur du livre. Voici une petite biographie d’ANTOINE DE SAINT-EXUPÉRY : Il est né à Lyon (France), le 29 juin 1900, dans une famille de la noblesse. Lors du déclenchement de la Première Guerre Mondiale (1914) il est placé dans une école en Suisse, car c’est un pays neutre. Il a étudié aussi à l’Université de Fribourg. En 1921 il fait le service militaire dans le 2e régiment d’aviation de Strasbourg, dans la mécanique du corps, et c’est comme ça qu’il a payé ses cours de vol pour devenir pilote. Il fut l’un des pionniers du vol postal international. Il transporte le courrier de Toulouse au Sénégal, et plus tard à l’Amérique du Sud, où il connaît son épouse. Parallèlement il publie ses premiers romans en s’inspirant de ses expériences d’aviateur : « L’aviateur »(1926), « Courrier du Sud » (1929), « Vol de nuit » (1931, Prix Femina), « Terre des Hommes » (écrit pendant la convalescence d’un grave accident et Prix de l’Académie Française en 1939) Après l’armistice de la France pendant la 2e Guerre Mondiale (1.940) il quitte la France par New York. C’est là où il publie « Pilote de Guerre » (1942), livre où il reflète ses expériences à la 2e Guerre Mondiale. Aussi il y écrit et il y publie « Le Petit Prince » en 1943, son travail plus célèbre, et illustré avec ses propres aquarelles. Cette même année, il revient en France, à son ancienne escadrille de reconnaissance aérienne. Premièrement il est destiné en Sardaigne et après en Corse. Il disparaît lors de sa mission du 31 juillet 1944, à la Méditerrané, près de Marseille. Après sa mort on lui a publié d’autres ouvrages comme: « Lettre à un otage » (1944), « Citadelle » (1948, malgré il s’agit d’un écrit pas fini), « Lettres de jeunesse » (1953, lettres de 1923 à 1931), « Lettres à sa mère » (1953, lettres datées de 1910 à 1936), « Écrits de guerre » (1982, écrits pour la période 1939-1944), etc. La célébration des 70 ans du Petit Prince nous permet de rappeler le message universel que nous a délivré Antoine de Saint-Exupéry: Ne jamais oublier l’enfant que fut chacun d’entre nous. Se souvenir du bonheur que suscite pour l’enfant la découverte du monde. Conserver dans notre vie de tous les jours la force du questionnement, le refus de l’injustice, l’acceptation de l’autre pour ce qu’il est et non pour ce qu’il représente,\nes la recherche permanente du lien avec les hommes et avec la nature. Ne pas oublier de prendre le temps de regarder une fleur, de la contempler, de s’émerveiller de sa beauté. Avec le Petit Prince, Antoine de SaintExupéry nous place face à nos responsabilités. Il nous incite à refuser le totalitarisme quelle que soit sa forme, il nous invite à prendre le temps de la réflexion avant d’agir, il nous délivre un message humaniste. Ce livre est un véritable phénomène éditorial. Avec « L’Etranger » de Camus, c’est l’ouvrage de la littérature française, et le livre non religieux, le plus traduit dans le monde. Aujourd’hui, Le Petit Prince est l’héros d’une série animée pour la télévision présente dans plus de cent pays et regardée par des millions d’enfants. Il a été nommé ambassadeur virtuel de l’ONU et du plus gros hôpital pour enfants d’Amérique du Sud. Il réunit 5 millions de fans sur Facebook. Et il recevra bientôt un hommage au cinéma dans un grand film international franco-américain. Le petit Prince est un livre pour enfants écrit à l’intention des grandes personnes. Ses niveaux de lecture divers et surprenants, du conte de fée au récit philosophique, offrent du plaisir et des sujets de réflexion aux lecteurs de tous les âges. C’est pour ça que je voudrais vous encourager à le lire en famille, tous ensemble, parce que le personnage créé par Saint-Exupéry est aussi porteur de valeurs positives et, malgré les 70 ans passées dès sa publication, encore actuelles: la paix, la tolérance, la protection de l’enfance, la protection de la planète, l’échange culturel, le droit à l’éducation… Voilà un exemple: L’essentiel est invisible pour les yeux Le Petit Prince répète cette phrase pour s’en souvenir, pour nous indiquer que chaque chose, chaque être cache un trésor, un mystère que nous devons percer. Au-delà des apparences, il y a l’esprit qu’il faut découvrir avec le cœur. Vous pouvez trouver plus d’information du livre et de l’auteur sur la page web officielle: www.lepetitprince.com Dolors Palomar\nEls nens i nenes de P3 estem treballant en el projecte “La Granota” perquè l moltes coses: com són, on viuen, què mengen … Per això hem dibuixat una Som els més petits de l’escola, però mireu que bé que ens han quedat!\nla nostra mascota de classe ĂŠs una granota que es diu Carlota. Aprenem a bassa plena dâ€™ous, capgrossos i granotes.\nEls nens i les nenes de P4 hem fet una sortida al Puig dels Jueus per poder observar com canvia la natura quan arriba la tardor. AquĂ teniu uns dibuixos de mostra.\nLaura Vaig jugar amb les meves amigues\nMel Mirava un arbre\nAran La Sara collia fulles\nOriol Vaig caminar i vaig veure un pi pinyoner 13\nQueralt Hi havia arbres que els queien les fulles\nSara Jo, que camino\nElisenda Hem sortit a veure la tardor\nIgnasi M VĂ rem collir aglans\nSanae Hem anat al bosc\nJordi A Vam jugar a atrapar\nIvett VĂ rem anar a veure els arbres\nOriol Hi havia molts roures olla de grills\nCarles Estem mirant els arbres\nĂˆric En Lluc i en Jan mirem la tardor\nEmma La Martina i jo mirem la tardor\nJan MirĂ vem lâ€™arbre\nMadelein Estem mirant els arbres 17\nMarc Els amics mirem la tardor\nPol SĂłc jo que tinc fulles\nAndrei Vam pujar per unes escales mecàniques\nAlícia Vam veure tots els planetes\nAdrià Ens van ensenyar els planetes\nOleguer Jo vaig ajudar a la noia que ens ho explicava\nPau A Vam mirar les constel.lacions\nBruna DesprĂŠs de dinar vam jugar\nP5 Andreu T Vam anar al planetari\nCandy En el planetari vam veure estrelles 20\nDerik Estem mirant els peixos\nLaia V Vam anar amb autobĂşs a Barcelona\nPau M Vam veure el pĂ¨ndol\nMartina P Vam mirar les estrelles a dins la cĂşpula olla de grills\nIvet PiquĂŠ Vaig veure experiments que em van agradar molt\nBlanca Rojas Vam veure les constelÂˇlacions\nCarles Rodrigo Em va agradar molt veure el bosc inundat\nJana MaciĂ Vaig veure molts peixos\nMar Flores Ens vam estirar al terra i vam veure moltes estrellles al cel\nYousseff Ammari Vam veure molts experiments\nEls sentits Hem estudiat els sentits. Els sentits ens serveixen per comunicarnos amb el món i adonar-nos del que passa al nostre entorn. A través dels sentits rebem diferents sensacions. Us mostrem aquí algunes de les sensacions que a nosaltres ens resulten agradables: VISTA: a mi m’agrada veure… Les àligues. David Espina Les tortugues. Ariadna Roca\nUna posta de sol. Irene de Ribot\nLa televisió. Mariona Gómez\nEl paisatge des d’un vaixell. Meritxell Fontseca\nUna papallona. Abril Payà\nEls dibuixos. Ferran Borrallo\nUn gat. David Ghenciof\nOÏDA: a mi m’ agrada escoltar… La música com sona, i ballem molt bé. Júlia Martín\nEls ocells. Arola Sallés\nLa música. Laia Luna\nLa ràdio. Erola Vinyeta\nEl cant dels ocells.. Marc Anglada\nOLFACTE: a mi m’agrada olorar…\nLes flors. Sara Drissi\nEl prat quan és verd. Oriol Guix\nLa colònia. Roger Reig\nLa menta Eudald Castany\nUn pastís. Souhayb Bourazma\nGUST: a mi m’ agrada… Les croquetes de casa, perquè són fetes de la meva família. Oriol Calveras El gust de la fruita. Daniel Corral\nMenjar gelat, perquè és molt fred. Helena Isant\nMenjar espaguetis. Marc Conill\nTastar els fideus. Ramon Anfruns\nTACTE: m’agrada tocar… Un cavall, perquè sento com és de fi. Martí Erra Un gos. Soufian Tahri\nEls conills. Joan Garcia-Gasull\nLa tortuga. Patrick Cieciura\nUn conill. Afnane Laatouchi\nOlors Erola Vinyeta i Irene de Ribot Durant la setmana de la ciència van venir a la classe tres noies de la universitat de Vic per fer-nos un joc del sentit de l’olfacte que ens va agradar molt. Vam fer quatre grups i a cada grup hi havia un secretari. Havíem d’olorar diferents olors i endevinar què eren. Hi havia olors que no ens agradaven gens i altres que sí, com la menta i el vinagre. Reconeixíem les olors si les havíem olorat abans, però si no, no les reconeixíem.\nSaps què és un bosc? Un lloc on hi ha animals? Un lloc on hi ha molts bolets a la tardor? Un lloc on hi ha molts arbres? És a casa la natura? És on hi ha silenci i només se sent el so dels petits insectes, com les mosques o també les abelles... Nosaltres, la nostra classe, vam anar a veure un bosc. Vam caminar, collir fulles, collir glans; també hi vam esmorzar i jugar. Després de travessar un camp ens vam fer una foto de conjunt davant l’ermita de la Damunt.\nExcursió de tardor Per celebrar la castanyada, els nens i nenes de 1r vam anar a fer una caminada pel bosc de Tavèrnoles a Folgueroles. L’excursió va començar quan vam baixar de l’autocar al poble de Tavèrnoles. Vam anar caminant pel bosc i vam intentar fer silenci per escoltar els ocells. Vam veure molts plataners que els havien caigut les fulles, i nosaltres les trepitjàvem en caminar. Al costat dels plataners hi havia una bassa plena de fulles que abans era el lloc on anàvem a rentar la roba. I des d’allà vam començar a pujar moooltes escales: quan ens pensàvem que ja s’havien acabat, encara n’hi havia més. Quan vam haver pujat totes les escales vam trobar un caminet\nque passava pel mig d’un camp. I finalment vam arribar a La Damunt, a Folgueroles, i allà vam esmorzar i després ens van deixar jugar una estona. Abans de marxar ens van fer fotos, i vam passar per una porta que tenia una X al mig i un pas molt estret. Una mica abans d’arribar a dins del poble de Folgueroles vam veure una mena de parc amb alzines sureres. Eren uns arbres molt grans, amb el tronc molt gruixut, i entre dues persones no el podíem abraçar. Tenien una escorça molt gruixuda, que és el suro, i unes glans enormes, i en vam collir unes quantes per estudiar-les a l’escola. De fet, durant tot el camí vam collir mostres de coses que vam anar trobant al bosc, com fulles i fruits de tardor, i a l’escola en vam fer una tria i una exposició. Ot Teixidó\nJeremy Méndez Arola Sallés 33\nUn dijous del mes de novembre, a la tarda, els nens i les nenes de segon vam anar a l’aula de ciències de l’escola. Com que a l’assignatura de medi estudiàvem l’aparell respiratori, l’aparell digestiu i l’aparell circulatori humà, els mestres van portar uns pulmons, un estómac i un cor d’un porc. Quan vàrem arribar al laboratori els vam trobar cada un en una safata diferent. A molts de nosaltres ens va sorprendre poder veure tan a la vora tots aquests òrgans. Els pulmons i el cor eren de color ver-\nmellós, i l’estómac de color carn.\nA la pissarra havien dibuixat l’esquema de la circulació, la respiració i la digestió. Ho vàrem observar amb molta atenció i vam veure que l’estómac era com una bossa rugosa. Per sort, era buit i net, perquè, segons ens van explicar, quan és ple cal estar-hi molt acostumat per aguantar la pudor que fa. Xuelei Bi\nVam observar que el cor era força gran, com el puny, i tenia dos forats molt grossos, un per a l’artèria i un altre per a la vena, i així vam poder veure com hi pot entrar i sortir-ne la sang. Hem après també que el cor és un múscul. 35\n2n Ariadna Corominas\nEls pulmons eren molt grans, semblaven dues bosses. El que ens va agradar més, sens dubte, va ser quan els mestres van agafar un tub i el van ficar a la tràquea i van començar a bufar. Era sorprenent: els pulmons es van començar a inflar!\nSemblaven uns globus. Nosaltres demanàvem que no paressin de bufar, perquè els volíem veure explotar, però no va poder ser... Ens agrada anar a l’aula de ciències, perquè així veiem les coses reals i no en fotografia. A alguns nens els va semblar una mica fastigós. Per acabar, vam aprofitar per repassar el nom dels ossos del nostre amic, l’esquelet. Aquella\ntarda ens va servir per aprendre una miqueta més sobre el nostre cos, i de segur que ens en recordarem molt de temps.\nTreball de camp a Sant Julià de Cabrera I nosaltres què hi diem? Montse Serrat, Cristina Gallifa i Helena Vilardell\nEl dimecres 6 de novembre, setanta-tres alumnes i cinc mestres vàrem fer una sortida a Sant Julià de Cabrera aprofitant el que ens ofereix la tardor. Podríem explicar els objectius que ens fan moure i que desperten entusiasme entre nosaltres, però ens agrada més dir que el nostre esforç queda clarament recompensat per les vivències dels propis nens i nenes, totes diferents, però significatives. Durant aquest temps que estem junts fora de l’escola, alumnes i mestres passem moltes experiències que ens fan recordar que les sortides són essencials per al nostre propi desenvolupament. També és moment per a les anècdotes i és aquí on aquesta excursió esdevé única. Aquest dia... Van trobar una aranya totalment verda i després de veure la part de zoologia, de mostrar angúnia, de defensar l’hàbitat de l’animal, de tenir en compte que no en sabíem els mecanismes de defensa, la van deixar. També vàrem trobar una forquilla al mig del camí i no en va sortir mai ni l’amo ni la mestressa, encara que algú va intentar dinar amb els dits. Una de les preguntes habituals en la majoria d’excursions a l’aire lliure és: -Puc anar al lavabo? On és? I també el que és curiós és que encara confonen l’autocar i l’autobús. Us passa a vosaltres? I ells què en diuen, quan els preguntem ”Què és el que més t’ha agradat? -El moment en què jo i en Rayan, de l’altra classe, estàvem buscant egagròpiles i n’hem trobat dues. Cristina Castany -A mi el que més m’ha agradat és quan han explicat els tipus d’arbres i fulles, i quan un gosset ens ha seguit pel camí fins gairebé a l’autocar. Pau López\n-El que més és que vam trobar moltes coses. Per a mi va ser especial que hi hagués tantes coses diferents, com per exemple, la pipa, l’avellana... Jordi Griera -Les egagròpiles, que eren fastigoses, perquè tenien ossos i les havien escopit. Pol Matavacas -Quan jugàvem a l’amagada, perquè jugava amb els amics. Jordi Sallés -Buscar les egagròpiles perquè les he conegut i m’ha semblat molt interessant com són. Ariadna Conill -Esmorzar a la font amb tots els meus amics i amigues, perquè en aquell moment no feia ni calor ni fred, feia una temperatura perfecta. I perquè m’ha agradat la font, que era molt bonica. Mariam Drissi -L’església, perquè hem vist egagròpiles, i també m’ha agradat el lloc on hem esmorzat. Maria Vinyeta -Trobar zoocecidis, perquè n’he trobat molts. Max Martí -Quan vam dinar i quan en Pol va trepitjar una caca de vaca. Arnau Boada -Ha estat l’estona lliure, perquè hem jugat tots junts a l’amagada, nens i nenes de la meva classe, però també de l’A i del B. Ha estat molt divertit! Pau Dinarès -Buscar fulles i fruits. Pau Malavé -Passar per damunt d’un pont al costat de la carretera. Maria Solans -Veure les egagròpiles, perquè són molt rares. Lluc Sadurní -He vist i he après moltes coses que no sabia. Lina Arsali -Quan érem a dalt de la muntanya m’ha agradat molt, perquè hem jugat tots junts. Pol Nogué -Quan vaig tocar una pipa, perquè vaig comprovar que era molt enganxosa. Sandeep Singh - Quan vam trobar les sis egagròpiles a l’església de Sant Julià. Guillem Farrés. - Que vaig aprendre moltes coses i ens ho vam passar molt bé. Roger Zaragoza - Quan vam fer el recorregut i vam poder observar fulles, fruits i arbres. Pau Cerezo - Estar a la natura i fer nous amics i amigues. Adrià Pintu - Aprendre què són les egagròpiles i poder veure el que hi havia a dins. Júlia Ortiz - Quan vam obrir les egagròpiles, perquè m’agrada molt remenar les coses per dins. Carla Caus - Saber que moltes coses que ens trobem al bosc es poden utilitzar per fer eines i material per treballar. Sara Corral - Quan vam esmorzar a la font, perquè estàvem tots junts. Maria Crivillé - Aprendre noms de plantes i de fulles. Artur Cumeras - Em va agradar molt el recorregut, perquè ens ho vam passar molt bé i vam aprendre moltes coses mentre caminàvem. Irene Espona - Totes les coses que vam aprendre i també quan vam trobar un gos que li dèiem “Messi”. Anna Saborit\nLa Masia de Sant Julià! Arnau Compte i Thiago Leonel Aguilar Fa unes setmanes vam anar d’excursió a Sant Julià de Cabrera. Teníem un dossier que vam treballar abans, durant i després de la sortida. Quan caminàvem vam trobar una masia antiga. Amb la brúixola vam investigar cap a on estava orientada: si al nord, al sud, a l’est o a l’oest. Ens vam adonar que estava encarada cap al sud per així poder aprofitar al màxim totes les hores de claror i escalfor que dóna el sol (abans no hi havia electricitat). A més, vam aprendre que al voltant de la masia hi havia un tipus d’arbres que permetien a les persones viure. És a dir, hi havia una noguera (donava nous) i s’utilitzava per a l’alimentació, i també hi havia freixes, que eren útils per fabricar eines del camp. Ens va agradar molt aquest treball de camp i va ser un dia diferent!\nPinzellada de l’excursió! Joana Espar i Ada Solé El dia 6 de novembre vam fer la primera excursió de tercer. Vam aprendre moltes coses. Una d’elles van ser les egagròpiles. Sabeu què són? Unes boles negres i humides, plenes d’ossos, pèls i a vegades fins i tot bigotis, que escupen les aus rapinyaires. Tot això que es troba a dins són totes les restes dels animals (ratolins, musaranyes...) que s’han menjat les aus rapinyaires, però que no han pogut digerir. També vam aprendre que al roure martinenc li creixen unes menes de picades anomenades pipes si són a la branca, o cassanelles si són a la fulla. Es produeixen quan un insecte pica l’arbre (com a nosaltres quan ens pica un mosquit). És un senyal de protecció. A continuació vam anar a una fageda i vam fer servir els 5 sentits per relacionar la fageda amb altres experiències i sensacions. Després, les mestres ens van explicar com els cargolets (uns ocells) construïen nius per poder-se aparellar. Al cap d’una estona vam anar a dinar, ens van deixar jugar i vam tornar cap a l’escola! Durant tots aquests dies passats vam acabar de treballar el dossier a l’aula! Va ser molt interessant i curiós! Moltíssimes coses! Clàudia Codina i Maria Vinyeta Hola a tots els lectors i lectores! Vam anar d’excursió a Sant Julià de Cabrera. Vam fer moltes coses, allà, i vam aprendre molt sobre la natura. Vam anar a esmorzar en un lloc molt bonic a mig camí. Vam veure egagròpiles, pipes, nius, masies, una fageda, aglans, una roureda… Sabeu què són les egagròpiles? Doncs, són unes petites boles de pèl, ossos i altres materials naturals que escupen les aus rapinyaires quan mengen ratolins, talps, musaranyes... També vam fer servir els cinc sentits quan érem dins la fageda: el tacte, comparant la terra humida i la sorra seca; l’olfacte, olorant paper de diari i les fulles; la\nvista, mirant dues fotos molt diferents com la Sagrada Família per dins i el Camp del Barça de futbol ; l’oïda, escoltant música clàssica i d’altra de relaxant, i el gust, comparant la fruita natural amb els xiclets. Aquesta última no la vam poder fer. Vam saber coses sobre un ocellet anomenat cargolet. És un ocell petit de color marronós, té la cua petita i menja insectes, larves, aranyes, llavors… El mascle fa diversos nius amb molsa, herba, fulles i branquillons sota els marges, aprofitant les arrels. També vam jugar a mil coses diferents: a l’atrapada, l’amagada i a pica-paret. Per nosaltres, la sortida va anar així… Max Roquet i Lluc Sadurní El 6 de novembre vam anar a Sant Julià de Cabrera i vam descobrir què eren les egagròpiles! També vam recollir i posar molts tipus de fulles i algun fruit en un àlbum petit que ens van donar les mestres, on hi havia un dibuix de cada arbre. Vam veure i saber per què les masies catalanes estaven orientades cap al sud. Ho sabeu, vosaltres? Ens van donar un dossier per completar tot allò que havíem trobat. Vam veure les pipes i cassanelles i les vam obrir per veure les larves dels insectes. Després de tot el dia vam tornar cap a l’autocar i tots estàvem cansats, perquè havíem caminat una hora des d’on havíem dinat. Tots, menys en Max. Un dimecres especial Pau Dinarès i Jordi Sallés Un dimecres agafàvem l’autocar per anar a Sant Julià de Cabrera, al municipi de l’Esquirol. Quan vam arribar vam dir: -Que bé, ja hem arribat! I ens va sortir perquè feia dos quarts d’hora que anàvem per la carretera. Vam agafar les motxilles i ens vam separar per grups. El grup de la Cristina, Els Freixes, van sortir els primers i van començar a caminar per estudiar els arbres a mig camí. Dos grups més, Les Blades i Els Avellaners se’n van anar a estudiar cap a un altre lloc. Allà van estudiar les pipes, van posar les fulles als àlbums de cromos i després ens vam trobar tots, amb Els Roures i Els Fajos, també. Llavors ens vam tornar a separar: Els Freixes, per exemple, vam anar a donar un volt per trobar les fulles que ens faltaven i vam arribar a una masia, La Masallera, i vam fer anar la brúixola per resoldre unes activitats. Vam anar pujant fins arribar a l’església i vam trobar les egagròpiles al costat del campanar. Allà ens van explicar que al costat de les masies hi plantaven xiprers en senyal de benvinguda. Igual que als cementiris. A les masies, però, si només n’hi havia un només s’hi podia entrar, si n’hi havia més, s’hi podien quedar a menjar i tot. Tam-\nbé ens van dir que quants més vessants tenia una casa més diners havien tingut per fer-la. Vam estudiar la fageda i tot. Un cop vam acabar ens vam tornar a ajuntar per dinar. Per cert, boníssim! Macarrons, tall arrebossat, pollastre... Vam tornar a l’autocar, vam arribar a l’escola i ens van venir a buscar. Tots estàvem molt contents. Endevinalla Martina Clota i Iu Freixanet Què és una cosa petita i vermellosa que quan la toques t’hi enganxes els dits? El roure en presumeix quan a un insecte rep. Un cecidi: La Pipa Els zoocecidis Rayan N. Belayni Un zoocecidi és com una bola petita que surt de les fulles o de les branques de l’arbre perquè uns insecte l’ha picat, igual que ens passa a nosaltres quan ens pica un mosquit i llavors ens surt una picada i s’infla la pell. A la sortida en vam trobar molts i de diferents tipus, com les pipes i les cassanelles, i fins i tot les vam obrir i vam veure que a dins s’hi estaven formant altres insectes petits, com larves o unes mosquetes.\nRodolins Iu Fort i Henry Gyan La pipa caça mosquits sense dits! Quan vam anar a Sant Julià de Cabrera, vam aprendre sobre la cassanella! Descobrim les egagròpiles. Èric Franch A la sortida de Sant Julià vam trobar egagròpiles i vam descobrir què eren. Una egagròpila és quan una òliba es menja un mamífer petit i al cap d’una estona, el que no pot digerir ho escup i llavors en surt una egagròpila. Normalment apareixen en campanars, en prats.... en llocs on l’òliba sol reposar. El temps de les egagròpiles. Carlota Castells A la sortida també vam descobrir que quan trobem les egagròpiles i són toves vol dir que l’òliba fa molt poc que les ha tret, i en canvi si són fortes, seques, i es comencen a veure alguns ossos de mamífers molt petits vol dir que ja fa temps que les han tretes. Els secrets per trobar egagròpiles! Iker Olivencia, Uma Penadès, Valentina Pérez i Gil Puig.\nUn cop per grups vam començar el treball de camp. A l’ermita ja vam trobar egagròpiles! Moltíssimes! I sabeu per què estaven amagades en aquest lloc i no en un altre? Doncs perquè les aus rapinyaires, com el mussol i les òlibes, sempre les escopien als llocs on reposaven, que solien ser tranquils, foscos, sense gens de claror... Va ser impressionant descobrir tot això i obrir-les per dins, perquè no ho havíem vist mai! Una història imaginada Max Martí i Pol Nogué Hi havia una vegada un grup de tercers molt espavilats que se’n van anar d’excursió. Un nen que es deia Pau es va perdre mentre s’endinsaven pel bosc i va cridar: -M’he perdut, auxili! Llavors va recordar on els havia deixat l’autocar, al nord-est. Va treure la brúixola i es va posar a caminar. Quan va arribar a l’autocar va veure que no era el mateix i va preguntar a un senyor: -Has vist uns nens per aquí? -Sí, els he vist- va contestar el senyor. El senyor li va explicar que els havia vist a la masia. En Pau va anar cap allà i els va trobar. Tots junts van pujar fins a la fageda i allà, un tros més amunt, van dinar. Mentre menjaven van sentir un tret de caçador i van veure’l. Quan van arribar a l’autocar, ja per marxar, van parlar de l’excursió, i en Pau, quan va ser a casa, va explicar tota l’aventura als pares. Treballem amb codis QR I nosaltres què hi diem? Montse Serrat, Cristina Gallifa i Helena Vilardell Hem començat a treballar amb els codis QR i remarquem “hem” perquè és la primera vegada que els utilitzem, també les mestres, com a eina educativa. No en sabíem gaire res, només que els vèiem en un munt de llocs (cotxes, diaris, embolcalls, plafons…). Doncs la descoberta ens porta cap a un ventall ben ampli de possibilitats pedagògiques. Aquest trimestre hem començat amb una activitat de llengua castellana on el codi ens portarà cap a un arxiu de so on hi ha enregistrada la lectura d’una història inventada. També hi hem treballat en l’àrea de medi i hem portat a terme dues experiències, que són les que els nens i nenes a continuació detallen. Ens ha agradat molt portar a terme aquesta activitat per diferents motius, però bàsicament perquè hem pogut veure com l’ús de les tauletes i la lectura dels codis han permès motivar, ampliar horitzons i enriquir amb nous coneixements els nostres\nalumnes. Si voleu generar un codi QR us recomanem la pàgina www.qrstuff.com, i si el que us interessa és un lector per al vostre dispositiu mòbil, us suggerim i-nigma. Aquí teniu els enllaços amb realitat augmentada: Codi QR (www.qrstuff.com) Codi QR (i-nigma)\nI ells què en diuen: Hem sentit molts comentaris durant les activitats que són bons de recordar. La majoria són tècnics, i d’altres tenen un cert toc de gràcia. Us en facilitem alguns exemples: -Hi ha codis QR pertot arreu, fins i tot aquell cotxe en porta un! -Ah! Ara entenc que un Ipad és una tablet. -Hem escanejat el “codics” QR. -Hem captat, amb el nostre grup, un codi QR. -Amb les petjades que hi havia al terra podies captar més bé el codi. -Les “tables” van anar molt bé. -Fèiem una foto al codi QR. -A nosaltres no ens anava gaire bé el codi QR que estava situat a sota l’Ajuntament. -Sabeu que un codi QR serveix per guardar totes les fotos? Si, és com un àlbum de fotografies. Endevinalla Carla Garriga i Marta Selivanova Petit i quadrat, negre i blanc, et poses al damunt i tens tota la informació a punt! Qué és? Un codi QR Un codi Marta Saborit Un codi QR està format per quadrats molt petits i línies. És un sistema per guardar informació. Què és un Codi QR? Bru Solà Un codi QR en anglès vol dir: Quick Response Codi, Codi de resposta ràpida. És una mena de sistema per guardar informació, com una imatge, una endevinalla, una frase... i està feta per moltes línies, quadrats i punts. Va ser creat per una companyia japonesa i els creadors van ser Euge Damm i Joaco Retes. Stm de QR! Carla Garriga, Marta Selivanova, Mandeep Singh i Bilal Boubaous Un dia vam fer una gimcana de llengua i matemàtiques amb codis QR. Vam fer-ho\nper tota l’escola! Per grups, teníem unes tablets amb dues aplicacions: una brúixola i un lector de codis QR. Aquests codis eren quadrats i de color blanc i negre, i quan els llegíem amb la tablet (els capturàvem) hi trobàvem un enigma a resoldre (endevinalles, càlcul, proves....). Sembla mentida que amaguin tanta informació! Participem al VIC INVISIBLE Marta Saborit Els nens i nenes de 3r vam anar a la Plaça Major de Vic a fer una activitat que es titulava VIC INVISIBLE. Es tractava de llegir la història i veure unes imatges de la plaça de Vic anys enrere. Vam haver de tirar moltes fotos en diferents codis QR que anàvem trobant amb l’ajuda d’un mapa i, llavors, contestar unes preguntes que les mestres ens havien preparat. Vam aprendre moltes coses i ens ho vam passar molt bé!\nLa història de la plaça Joan Orozco Un dia de novembre vam anar a la plaça de Vic amb els companys i companyes i amb les tablets a fer una activitat amb codis QR. Havíem de llegir els codis amb una App de les tablets i després ens sortien unes imatges fetes a la Plaça de Vic fa molt de temps i les havíem d’observar. Llavors havíem d’endevinar unes preguntes que portàvem preparades en un dossier i posar-hi un títol. Les mestres ens van ajudar una mica; alguns codis no hi eren, perquè s’havien desenganxat, però ens ho vam passar molt bé! Anem a l’exposició del Vic Invisible i aprenem moltes coses Mariona Franquesa A l’exposició del Vic Invisible vam aprendre moltes coses perquè havíem de buscar uns codis QR que estaven repartits per tots la plaça de Vic, amb l’ajuda d’un mapa. Vam aprendre a fer servir les tablets, vam saber orientar-nos en un mapa, vam descobrir com era Vic fa uns anys enrere i vam llegir moltes coses molts interessants de la nostra ciutat. La plaça invisible Lina Arsali Un dia de tardor, de bon matí i sense boira, anem a fer una visita de la Plaça Major de Vic. Però no és per veure la plaça d’ara, sinó l’antiga i amb tablets! Hem pogut veure moltes fotografies, com per exemple la d’un bar molt conegut i que encara està obert; de festes que feien abans, com el concurs de cambrers, etc.\nM’ha agradat molt poder passejar i veure com alguns costums i alguns paisatges no canvien tant al llarg del temps!\nTots amb tablets Belén Macías Els nens i nenes dels tres tercers vam anar a la Plaça Major de Vic. Cada tercer hi va anar en hores diferents. Allà vam agafar les tablets, ens vam configurar la connexió a Internet i vam començar a escanejar els codis que hi havia a terra. N’hi havia 11, i va ser divertidíssim. Hi havia fotos de fa anys i n’havíem de fer una nosaltres d’igual, però d’ara. Anàvem amb grups i havíem de fer uns exercicis per cada codi. Ens van donar un dossier i un mapa que ens servia per saber on hi havia cada un dels codis QR. Va ser divertidíssim, i vam fer medi i català. Ens vam sentir molt emocionats!\nCom ho hem fet? Maria Solans i Jia Jia Chen El codi QR és un com una cosa que està a internet i es pot anar a tot arreu. Però a la nostra escola ho fem diferent. Primer ho imprimim, després ho plastifiquem i ho pengem per tot l’edifici. El dia que vam fer el joc vam agafar les tablets; amb la brúixola i una App per llegir els codis vam anar trobant totes les proves. Si ho fèiem molt bé ens sortia una endevinalla o un problema de matemàtiques. Els codis eren pertot arreu, el pati, al costat del teatre, al passadís de cicle mitjà...\nSORTIDA A LA FAGEDA El passat mes d’octubre, els alumnes de 4t vam visitar la cooperativa làctica de “La Fageda”. Us preguntareu per què La Fageda i no la Llet Pascual o la Llet Nostra, que tenim al nostre municipi. Doncs perquè la diferència d’aquesta cooperativa amb les fàbriques de la nostra ciutat és molt gran, no per la qualitat dels seus productes, que tots són de primera, sinó per la iniciativa social que es va dur a terme en el seu moment. Amb aquest escrit volem manifestar la sorpresa que vam tenir quan vam descobrir el que hi havia darrere d’aquesta iniciativa. Un bon dia, un psicòleg anomenat Cristòfor Colom, junt amb altres professionals de la psiquiatria, va fundar una cooperativa al bell mig de la Fageda d’en Jordà (Garrotxa), que hauria de servir perquè les persones que tenen capacitats diferents, poguessin tenir un treball digne. La mestra ens va explicar que perquè un treball fos digne havia de ser real, útil a la societat i remunerat justament. Si es compleixen aquestes característiques, les persones que fan aquest treball es senten útils, canvia la seva situació dins de la família i passen a ocupar un lloc actiu dins la societat. Nosaltres vam veure molts d’aquest treballadors, i vam observar que mentre feien la seva feina se’ls veia feliços. Vam visitar les granges i ens van explicar que tenen 500 vaques, i d’aquestes 220 són lleteres. Les alimenten de manera natural: ordi, raigràs, userda i altres cereals. Així doncs, com que la seva alimentació és tan bona, la seva llet és de primeríssima qualitat. Ens van ensenyar les sales de munyir, les sales de màquines… i també ens van explicar com feien els iogurts, la llet, els flams, les “natilles”… i vam tastar un dels seus deliciosos iogurts. Ens va sorprendre molt veure una fàbrica enmig d’un parc natural, perquè a l’escola hem estudiat que les fabriques s’instal.len als polígons industrials i no enmig d’un meravellós paisatge. Ara us explicarem per què la fàbrica és allà on és. Resulta que el fundador va demanar les autoritzacions necessàries per situar-se en aquell lloc, ja que l’entorn natural i els animals eren favorables a les teràpies que feia amb els seus pacients. Així, i a poc a poc, van començar a tenir excedents de llet, i els venien a la comarca. Tot i així, encara els en sobrava molta i van decidir de fer iogurts. Aquest va ser el punt de partida. L’èxit i l’acceptació al mercat d’aquests làctics van ser un triomf que mai no s’haguessin pensat. Gràcies als beneficis que han obtingut, han construït una residència d’avis per als treballadors que arriben a grans sense familiars, i allà són cuidats fins al final dels seus dies. Creiem que és un model a seguir i és, tal com diuen els seus creadors, La Fageda, una empresa amb ànima Per què ens recomanen la visita a La Fageda alguns alumnes? Aniol de Ribot Us recomano aquesta visita perquè descobrireu molt bé el món de les vaques, us ensenyaran un vídeo, us explicaran el procediment per fer un iogurt i menjareu els seus deliciosos iogurts, “natilles” o flams. També, perquè el paisatge\nés molt bonic i, per sobre de tot, perquè hi treballa gent discapacitada. Martí Balcells Recomano la visita perquè pots veure la fàbrica per dins i pots tocar les vaques i els vedells i perquè és molt bonic el que fan amb les persones discapacitades. Joseph Grosse Us la recomano perquè és un lloc molt maco per veure les vaques i els vedells. El paisatge és espectacular i, el més important: ajuden a gent que té dificultats. Júlia Tomàs M’agradaria que hi anéssiu perquè us ho passareu molt bé i veureu que la gent amb capacitats diferents, també serveix. Ferran Reniu Jo us la recomanaria perquè vaig veure com la gent discapacitada treballava amb alegria, i també per veure les vaques de P3, P4 i P5. Jan Gómez Us la recomano perquè s’aprèn molt de les vaques: com fan la llet, com tenen els vedells, que els fan fer règim abans del part… Però sobretot perquè han donat una oportunitat als senyors/es que tenen capacitats diferents. Martina Baucells Jo la recomano perquè hi ha moltes vaques i molts vedellets, moltes màquines per fer el treball i una gent molt maca que ho fa tot. Margot Jucglà Jo la recomanaria perquè és un lloc molt bonic, que fan productes molt bons i alhora donen una oportunitat a persones diferents que difícilment podrien treballar. Aïna Sala Jo la recomanaria perquè és un lloc molt bonic. T’expliquen la història de la cooperativa i vaig quedar molt sorpresa en saber que hi treballaven persones amb capacitats diferents i que eren capaces de fer coses ben fetes. Per a més informació:\nLA CALOR VISITA LES AULES DE 4t El divendres 22 de novembre, a les classes de 4t de primària vam tenir l’oportunitat de veure i practicar un experiment que ens van ensenyar uns alumnes de 4t de magisteri de la UVIC. A la classe de 4t B ens va tocar en Xavier i en Gerard, dos nois molt eixerits que ens van ensenyar un munt de coses. L’experiment constava de tres parts, i el tema era LA CALOR. Primer de tot ens van plantejar un enigma: preguntaven què podríem fer amb un ninot de neu, durant la nit, per tal que no es desfés: A. Vestir-lo amb roba d’hivern B. Posar-lo en un lloc tancat C. Deixar-lo a l’exterior D. Tapar-lo amb paper d’alumini. A partir d’aquí, vam fer hipòtesis i vam dir quina crèiem que seria la solució correcta, però sense experimentar-ho. Per tal de poder arribar a una conclusió a través de l’experimentació vam reproduir aquest fet amb glaçons i al final del matí vam arribar a una conclusió, l’opció correcta era la C. Seguidament ens vam dividir en dos grups, així podíem treballar millor. En un experiment ens van fer tocar una colla de materials diferents, després vam mesurar la temperatura inicial d’aquests, amb un aparell anomenat ECODAD. Després els vam escalfar i vam tornar a mesurar la seva temperatura i vam observar que aquesta pujava més o menys depenent del material. Vam poder comprovar que la temperatura que pujava més era la del ferro, per tant, aquest era el material millor conductor de la calor. En l’altre experiment, es tractava de mesurar la temperatura dels diferents elements que conformen una taula: la fusta i el metall, sense escalfar-los. A partir d’aquí vam elaborar hipòtesis sobre quin material crèiem que estaria més fred o més calent. Uns vam dir que el metall estaria més fred, d’altres vam dir que la fusta, i alguns, pocs, vam dir que estarien a igual temperatura. Després de fer les comprovacions, es va arribar a la conclusió que els dos materials estaven a igual temperatura i per tant que algunes de les hipòtesis, com sempre passa, estaven equivocades. D’aquesta activitat hem de dir que ens va agradar molt, durant aquelles dues hores vam aprendre moltes coses sobre la calor i el fred. Ens agradaria molt poder fer aquest tipus d’activitats cada setmana, els practicants ho van fer molt bé i esperem que els tornem a veure ben aviat.\nLa Setmana de la Ciència 2013 al Cicle Mitjà Del 18 al 22 de novembre passat, com en els últims cursos, al Cicle Mitjà de l’escola vam celebrar la Setmana de la Ciència, preparant i gaudint d’unes experiències, on en totes elles hi intervenia l’aigua. Durant aquella setmana tan peculiar, vam poder descobrir més coses sobre aquesta substància tan present en les nostres vides, però també vam comprovar que una bona manera d’aprendre és formulantnos hipòtesis, obtenint resultats i arribant a conclusions. Una manera de treballar ben científica! Cada classe s’havia preparat una experiència, comentant, cadascú amb el seu respectiu tutor/a, tots els materials i els passos a seguir per portar-la a terme. Quan tots els nens/es de la classe ja estàvem prou al corrent de tot el que tenia a veure amb l’experiència, ens vam repartir en petits grups, de 5 ò 6 alumnes a cada grup. Cadascú, dins del seu petit grup, es va responsabilitzar de portar un material concret. Quan ja vam disposar de tot el material necessari, vam assajar la presentació que aniríem a fer, més endavant, a una altra classe del cicle. Cada dia d’aquella setmana, cadascun dels petits grups d’una mateixa classe va anar a una de les altres classes del cicle mitjà a presentar i exposar la seva experiència. Cada alumne disposava d’un llibret on podia anotar les seves hipòtesis sobre el que creia que passaria i per què, així com també els resultats que observaven quan es feia l’experiència i les conclusions que trèiem entre tots. Tot plegat, molt interessant i participatiu. A continuació, us expliquem quines van ser les experiències que va preparar cada classe, i el que vam descobrir en cadascuna d’elles:\n3r A. Experiència: “EL TRUC DE LA CORDA“ • Descobrim que el sabó trenca la unió i la força que existeix entre les partícules que formen l’aigua.\n3r B. Experiència: “NENÚFAR DE PAPER“ • Descobrim que el paper està fet de fibres, i que entre les fibres hi ha uns espais d’aire. Quan l’aigua entra en aquests espais, el paper pot arribar a “ moure’s sol “ perquè l’aigua fa moure les fibres. 3r C. Experiència: “HI HAVIA UNA VEGADA UN ICEBERG... “ • Descobrim que l’aigua, quan està glaçada, ocupa més espai que quan està líquida. Per això un glaçó, posat dins d’un vas ple d’aigua ( ... a punt de vessar! ), quan es fon, el vas encara no vessa.\n4t 4t A. Experiència: “ HAS FET MAI TRENES AMB AIGUA ? “ • Descobrim que hi ha una força que fa que les partícules d’aigua tinguin ganes d’estar juntes, i aquesta força s’anomena “tensió superficial”. Per això, a vegades, dos rajolins d’aigua que estan a prop poden ajuntar- se formant un sol rajolí. 4t B. Experiència: “ VA DE MANTEGA... ! “ • Descobrim que la calor no circula per diferents materials igual de bé o de ràpid. Ara sabem que la plata és millor conductor de la calor que el ferro, i aquest, que el plàstic o la fusta.\n4t C. Experiència: “ENTRAR SENSE TRUCAR ?“ • Descobrim que quan hi ha aire en un lloc o en un recipient, aquest aire fa una força o una pressió. I que quan traiem l’aire d’un lloc, algun altre material o substància pot ocupar l’espai que ocupava abans aquest aire.\nL’opinió dels alumnes … Raimon Palomeque “M’ha agradat molt perquè fer això és molt intel·ligent, perquè aprens moltes coses. A més, els experiments són molt ‘xulos.“ Ángel G. Hernández “Molt bé i molt divertit. Em van agradar molt els experiments de la Setmana de la Ciència.“ Federico Mendieta “Em va agradar molt fer l’experiència a les altres classes, i que vinguessin altres nens a la nostra classe. Ara tenim una mica més de saviesa a la nostra vida.“ Alba Bernat “Els nens de tercer hem pogut saber com et sents quan fas ciència.“ Rania Aamarouch “Les experiències m’han semblat molt bé, perquè així sé quina força té la ciència.“ Nil Marcos “Va estar molt bé, perquè vam aprendre coses noves i ens vam divertir veient com s’ajuntaven els rajolins d’aigua, o quan posavem el vas sobre l’espelma i aquesta s’apagava, i llavors entrava l’aigua tenyida dins del vas.“\nMarc Gaia “Em va agradar molt perquè vaig aprendre què era la tensió superficial. Fins aquell dia no tenia ni idea de què era. “ Joan Torres “A més d’aprendre moltes coses sobre ciència, també pots aprendre a superar la vergonya a l’hora de parlar en públic, i a ser responsable amb el material que has de portar per al teu grup.“ Laia Roqueta “És molt interessant veure com els nens i nenes fan el possible perquè els surti tot bé i acaba donant sempre bons resultats.“ Per veure algunes imatges durant la realització de les experiències:\nDurant la Setmana de la Ciència els alumnes de 5è i de tot Cicle Superior vam fer una colla d’experiments relacionats amb l’aigua. Alguns els vam fer a la classe, els altres a l’aula de ciències, a l’hora d’anglès-àrea... Ben mirat, ens hem tornat uns experts en el tema! Ara us n’explicarem alguns: THE WATER CYCLE The Science week of this year was about the water, so in the English Area subject we decided to do an experiment to show what happens in the water cycle. The needed material to do the experiment was: a glass jar, a kettle, a metal lid for the jar, hot water and some ice cubes. The experiment consisted of heating water using the kettle and pouring the hot water into the glass jar, enough to cover the bottom. After that, we put the metal lid upside down on top of the glass jar and a few ice cubes on top of the metal lid. We observed what happened for a period of 10 minutes and, finally, we concluded: - The water we poured into the kettle took 3 minutes to reach 100 degrees and then it started to boil and some water evaporated. - The ice cubes melted and became liquid water because the water in the glass jar was hot. We think that the ice cubes might take 25 minutes to melt completely. - The vapor from the hot water condensed in the glass jar, so it became liquid. Then, the tiny drops of water fell into the water we poured before and therefore the water level rose in the jar. Our conclusions were very similar to the hypothesis that we discussed before the experiment, but our hypotheses were more general and after doing the experiment we learned things we did not know and we really enjoyed. QUE INTERESSANT, L’EXPERIMENT D’ÀREA! Ens va agradar molt poder fer l’experiment d’Àrea perquè tot i que ja havíem estudiat el cicle de l’aigua i ja sabíem totes les seves fases, evaporació, condensació, solidificació i fusió, fins que no ho vam veure en l’experiment no ho vam entendre del tot. Com que, a més, la majoria de passos de l’experiment els vam poder fer nosaltres mateixos per grups, el vam viure i gaudir molt més. Després de fer l’experiment vam poder treure conclusions importants. La majoria eren conclusions científiques i confirmaven les hipòtesis que havíem comentat prèviament, però també vam comprovar que si tenim paciència i observem amb calma i deteniment ens adonem de petits detalls que poden ser molt importants. També vam descobrir que fins i tot les coses que ens semblen molt abstractes i difícils de demostrar es poden representar a petita escala amb estris quotidians i mètodes senzills. Realment va estar molt bé fer l’experiment, va ser molt divertit i segur que ja no oblidarem mai com funciona el cicle de l’aigua!\nLA FLOTABILITAT Què vol dir flotar? Penseu un material que floti i un que no floti. Per què uns determinats materials floten i n’hi ha d’altres que no? Un matí de dilluns van venir unes noies de la Universitat de Vic a fer-nos un taller sobre la flotabilitat. Ens van fer experimentar amb diferents materials amb l’objectiu de descobrir si flotaven o no, i de reflexionar sobre per què passava això. Com ho vam fer? Per poder fer-ho, ens vam ajudar d’una taula en la qual vam anotar primer què pensàvem que passaria (abans) i després allò que observàvem durant l’experiment (després). Aquesta és la taula que va omplir un dels grups de treball: Material Porexpan 1g\nMaterial Fusta 1g\nMaterial Suro 1g\nNo Flota X\nMaterial Plom 6g\nX Flota X\nPerquè Perquè pesa molt poc Per la porositat Perquè Perquè s’omple i s’enfonsa Per la porositat Perquè Perquè no pesa Per la porositat Perquè Perquè no pesa gaire Per la porositat Perquè Perquè pesa Perquè no té porositat Perquè Perquè pesa molt Perquè no té porositat\nMaterial: Fusta, plàstic, alumini, plom, porexpan, suro, recipient amb aigua i balança.\nProcediment i resultats: Primer vam formular algunes hipòtesis sobre el que pensàvem que passaria, i vam anar dient quins materials ens semblava que surarien i quins no. Seguidament vàrem comprovar-ho. Vam pesar cadascun dels materials i vam anar-los tirant dins un recipient amb aigua. La fusta flotava, el plàstic també, l’alumini i el plom no flotaven, el porexpan flotava i el suro també. Conclusions: Després de pesar els materials, observar les seves característiques físiques i veure quins materials flotaven i quins no, vam arribar a la conclusió que la flotabilitat d’un material tenia a veure amb la seva porositat. Amb l’aire que contenia. Aquells materials que suraven era perquè tenien aire a dins, eren porosos; en canvi, aquells que no suraven eren llisos i compactes, no podien tenir aire a dins. Primer ens pensàvem que el fet que un material flotés o no depenia del seu pes.\nVam fer un segon experiment per acabar de comprovar si el pes incidia en el fet que un material flotés o no: Com ho vam fer? Vam agafar i pesar una poma sencera, mitja poma i un quart de poma. Totes pesaven diferent! Vam posar-les dins un recipient amb aigua i vàrem comprovar si suraven o no. Abans de fer-ho, molts crèiem que la poma sencera no flotaria però que els altres dos trossos, sí. Encara teníem al cap que el pes influïa en el fet que un material surés o no. Resultat: El resultat va ser que la poma sencera, la que pesava més, flotava, i els altres dos trossos també. Conclusions: Vam concloure que la poma és porosa, té aire dins, i que per tant flota, tant si pesa més com si pesa menys. Encara vam fer un tercer experiment per acabar d’aclarir alguns aspectes. Com ho vam fer: Vam agafar dos gots amb aigua i dos trossos de plastilina, un en forma de bola i l’altre en forma de niu o barqueta. Abans de posar les plastilines dins els gots se’ns va demanar si pensàvem que flotarien o no. Molta gent va caure en la trampa: - Segur que no floten perquè la plastilina és un material no porós! Procediment i resultats: Vam agafar els dos trossos de plastilina i vam ficar-los a dintre dels gots amb aigua. La bola de plastilina es va enfonsar de seguida, però la barca feta de plastilina va surar! Conclusions: El material era el mateix. La plastilina és llisa, no té porus, però segons la forma que li donis pot contenir aire o no. La bola no pot contenir aire a la seva superfície, però la\nbarca, sí! Vam agafar la barqueta, que ja era dins el got amb aigua, i la vam girar de tal manera que no pogués contenir aire a sobre... i es va enfonsar! Conclusions finals dels experiments: El pes no té a veure amb la flotabilitat. Un tros de ferro s’enfonsa i un vaixell sura. Hi té a veure el tipus de material, si és porós o no, i també la forma d’aquell material i si pot contenir aire o no. OHH! H2O! Durant la setmana de la ciència els alumnes de 5è vam fer moltes pràctiques relacionades amb l’aigua. Una d’aquestes es diu Ohh!!! H2O!!! i està dividida en 5 parts. A continuació explicarem la primera part: Aquesta part consistia a ordenar 5 fotografies de paisatges que trobem al món (un desert, una gelera, un oceà, un bosc, un llac, etc.). L’ordre que havíem de seguir era des del paisatge on hi havia més aigua fins al que en contenia menys, tenint en compte que la vegetació conté molta aigua. Ho vam pensar en grup i les vam ordenar. Vam arribar a la conclusió que en el món hi ha més aigua salada que dolça, que hi ha llocs on no hi ha gaire aigua, com en el desert, i que els animals prefereixen viure en llocs on hi ha més vegetació, perquè vol dir que hi fa una bona temperatura (ni massa calor ni massa fred), i que hi ha aigua. Ara explicarem en què va consistir la part 2: L’activitat consistia a triar diferents vegetals per veure les seves característiques, sobretot les relacionades amb l’aigua. Vam triar dos vegetals ben diferents, un era el cactus i l‘altre el pi blanc. Vam buscar com poden sobreviure, on els podem trobar, com tenen les fulles, etc. Després d’aquestes observacions vam arribar a la conclusió que hi ha espècies de plantes que estan adaptades a sobreviure en llocs secs on tenen poca aigua i temperatures extremes, com el cactus, gràcies a la seva formació, perquè a l’interior hi té un emmagatzematge d’aigua. En canvi, el pi negre pot sobreviure perquè té unes fulles que li permeten agafar la llum sense necessitar gaire aigua. Tot i així, el pi no podria sobreviure amb les mateixes condicions que el cactus. La tercera part consistia a olorar tres ampolles d’aigua que contenien aigües diferents per determinar quines eren potables i quines eren més saludables. Dues de les ampolles tenien un color transparent i per tant ens semblaven potables, mentre que l’altra tenia un color marró i vam veure que era aigua amb fang. Només ens quedava saber quina de les dues de color transparent era millor. En olorar-les ens vam adonar que una no feia olor, mentre que l’altra feia olor a clor. D’aquesta manera vam determinar que una era aigua de l’aixeta i l’altre aigua mineral.\nLa conclusió és que l’aigua de l’aixeta i l’aigua mineral són potables totes dues, però és més saludable l’aigua mineral perquè no té tant clor. A la quarta part havíem de depurar una mica d’aigua barrejada amb fang, passant-la per diferents filtres. Materials que vam utilitzar: Gots\tSorra Embut\tCotó Aigua amb fang Paper de filtre Pedres petites Pot foradat\nProcediment: Vam començar agafant aigua bruta i posant-la en un got. Després vam posar sorra i pedres en el pot foradat i vam fer-hi passar l’aigua. Seguidament vam agafar cotó i el vam posar al forat de l’embut i vam tornar a colar l’aigua, i finalment la vam passar pel paper de filtre. Ens va sorprendre com a cada pas l’aigua s’anava tornant més clara, per acabar ben transparent. Conclusions L’aigua es va netejant de mica en mica quan va passant per cada filtre. L’aigua que vam aconseguir, tot i ser transparent no era potable, perquè només l’havíem depurat, sense haver-la potabilitzat. A continuació us explicarem la part 5: Els materials que vam necessitar eren: - dues ampolles de plàstic, una amb tap normal i l’altra amb el tap foradat. - un recipient per guardar-hi aigua - Aigua Procediment: Vam agafar l’ampolla amb tap normal i la vam omplir d’aigua fins més o menys a la meitat. Vam treure-li el tap i vam abocar l’aigua en el recipient. Vam comptar amb un cronòmetre quant tardava l’aigua a vessar-se del tot i fins a on arribava del recipient on queia. Va tardar 6 segons i va arribar fins a 16 cl. Amb la segona ampolla, que tenia uns forats al tap representant un airejador, vam fer el mateix procediment, però sense treure-li el tap i en 6 segons va arribar fins a 12 cl. Conclusions: Finalment vam arribar a la conclusió que amb l’airejador s’estalvia aigua i per tant és important que el tinguem instal•lat a totes les aixetes de casa.\nFRASES CÈLEBRES D’ALBERT EINSTEIN Amb motiu de la Setmana de la ciència i de la commemoració del 90è aniversari de la visita d’Albert Einstein a Barcelona, els alumnes de 5è hem treballat la biografia d’aquest famós físic internacional i també algunes de les seves cèlebres frases: “El món no està en perill per les males persones, sinó per aquelles que permeten la maldat” Pensem que aquesta frase vol dir que les coses dolentes que passen no només són culpa de qui les fa, sinó també de qui les deixa fer. Quan una persona veu una altra que fa el mal i ho ignora o ho permet, ell també es converteix en culpable. En un món ideal no hi hauria males persones ni maldat i, per aconseguir aquest món, tots hem de posar-hi de la nostra part, establir unes normes i assegurar-nos que tots les complim. “En els moments de crisis, només la imaginació és més important que el coneixement” Des del nostre punt de vista, això significa que en temps de crisis, com els que estem vivint ara, només les persones que tenen imaginació i grans idees avancen i se’n surten. O sigui que és més important tenir empenta i innovar que saber moltes coses. Si no imaginem coses noves i les portem a la pràctica, no arribarem enlloc. “La nostra ment és com un paracaigudes... només funciona si la tenim oberta” Aquesta frase ens agrada molt perquè representa molt bé el funcionament de la ment. És a dir, si no estem atents i no pensem no podem esperar que ens surtin idees, com quan el paracaigudes està plegat, que no fa la seva funció. En canvi, quan tenim la ment oberta (quan pensem) podem tenir grans idees i pensar moltes coses interessants. “El plantejament d’un problema és més important que la seva solució” Pensem que aquesta frase és molt certa, ja que davant d’un problema o una situació difícil, el plantejament que fem i la manera com l’enfoquem són més importants que la solució en si. De fet, sense un bon plantejament és molt difícil arribar a trobar una bona solució. “Bogeria és fer la mateixa cosa una vegada i una altra de la mateixa manera i esperar resultats diferents” Nosaltres creiem que aquesta frase d’Einstein vol dir que per tal d’obtenir diferents resultats, cal fer les coses de diferents maneres fins que trobem la manera que ens va bé per obtenir el resultat ideal que volem aconseguir. Per exemple, si un dia suspens un examen i per estudiar el següent examen ho fas de la mateixa manera, dedicant-hi el mateix temps... segurament no canviaràs la nota! En canvi, si un dia suspens un examen i de cara el proper, intentes estudiar més i de manera diferent, probablement trauràs més bona nota! Anna Velasco, Mohamed Badda i Quim Roquet.\nPensem que aquesta frase vol dir que no cal esperar mai diferents resultats d’una mateixa manera de fer les coses, és a dir, si sempre fas les coses igual. Per exemple, si bulls uns espaguetis durant cinc minuts i et surten crus, si un altre dia els tornes a bullir de la mateixa manera i durant el mateix temps, no esperis que els espaguetis et surtin al punt! Un altre exemple que hem pensat podria ser que, si en un partit de futbol xutes la pilota massa fort cap a l’esquerra de la porteria i no marques, no esperis marcar gol si seguidament ho fas igual! Marc Lozano, Sergi Ortiz, Clàudia Andreu i Deborah Elahor. “Mai no consideris l’estudi com una obligació, sinó com una oportunitat per penetrar en el bonic i meravellós món del saber” Hem trobat aquesta frase una mica complicada, però creiem que vol dir que estudiar no és una obligació, no s’ha de fer perquè t’ho diuen o perquè has de fer un examen o has d’entregar uns deures i te’ls vols treure de sobre, sinó que estudiar és una oportunitat per aprendre. Un exemple seria que quan un mestre et dóna uns deures, no els has de fer per obligació, només per tenir-los fets, perquè això no t’aporta res. Cal que els facis amb ganes i així et sentiràs millor i aprendràs més! Maria Puigdollers, Aaron Belayni i Maria-Elizabeth Grosse.\nNosaltres pensem que el que vol dir aquesta frase és que si estudies per als exàmens amb ganes, i que si fas els deures per aprendre, podràs arribar a saber moltes més coses de les que saps o de les que sabries si només ho fessis perquè cal fer-ho. Kelvin Osabuhien, Unai Estavillo i Clara Macià. Creiem que Einstein va dir aquesta frase volent dir que no hem de tenir mandra d’anar a l’escola perquè hi ha gent que no hi pot anar i si ens ho prenem com una obligació i no hi anem, de grans serem persones ignorants. I si hi anem, quan siguem grans podrem treballar del que vulguem. Xavier Arcarons, Àlex Crivillé, Martí Graell, Marc López, Lucía Muñoz i Alba Sánchez “Hi ha una força motriu més poderosa que el vapor, l’electricitat i l’energia atòmica: la voluntat” El nostre grup no tenia massa clar què volia dir “voluntat”; ho hem buscat i hem trobat el següent: “La voluntat són les ganes que hi poses i el que t’esforces per aconseguir alguna cosa”. Així doncs, entenem que aquesta frase vol dir que posant-hi voluntat pots fer o aconseguir moltes coses. Un dels nens del grup ha posat un exemple amb un fet que li havia passat: un dia, jugant un partit de futbol, a l’última part el seu equip estava perdent per 2 a 0. Ell i l’equip hi van posar moltes ganes i esforç, i van acabar empantant 2 a 2! Joel Prat, Ilias Boussalam i Berta Saborit.\nHem trobat aquesta frase molt difícil, però després de parlar-ne força, hem arribat a la conclusió que vol dir que la voluntat pròpia és molt important per a la vida quotidiana. Per exemple, un dia un nen del grup jugava un partit d’hoquei i perdien 2 a 0. Tot l’equip va posar-hi moltes ganes i al final van quedar 2 a 3! Natàlia Quintana, Pol Riubrogent, Guillem Mas i Giorgi Garabashvili. “El més important és no deixar mai de fer-se preguntes” Nosaltres creiem que el que aquesta frase vol dir és que sempre hem de ser curiosos, que quan tenim un dubte l’hem de demanar i aclarir, que contínuament ens hem de preguntar coses i no perdre la curiositat per tot. Per exemple, un dia una nena del nostre grup es va preguntar com es devien fer els llapis. Ho va preguntar al seu pare i ell li ho va explicar, i també li va ensenyar un vídeo del “youtube” on es veia com es feien. I així ho va entendre! Roi Seoane, Bernat Presagué i Laura Masoliver. Creiem que el que vol dir Einstein amb aquesta frase és que si no saps una cosa i no la preguntes, no la sabràs mai. També ens sembla que vol dir que no et deixis mai de fer preguntes per tal de saber més! Si no preguntes mai res del que no saps no descobriràs coses noves!\tMariona Montal, David Evans i Nil Llop. “No entens realment alguna cosa si no ets capaç d’explicar-la a la teva àvia” Creiem que amb aquesta frase, Einstein ens parla de l’àvia com a persona d’una altra època que no domina els coneixements de l’actualitat i per tant, per ensenyar-li tot allò que aprenem nosaltres li ho hauríem d’explicar molt bé. Per poder explicar bé una cosa l’hem de dominar i conèixer a la perfecció; si no, ens descuidarem detalls o bé ens equivocarem. Mateu Cumeras, Míriam Enciso, Ivan Izquierdo, Judit Ribé, Martí Sabater i Marc Solerdelcoll “Tots som molt ignorants. El que passa és que no tots ignorem les mateixes coses” Creiem que aquesta frase significa que no tots sabem fer o coneixem les mateixes coses. Per exemple, un nen pot no saber francès i un altre desconeix el castellà. Així doncs, no tothom té els mateixos coneixements, però podem ser igual d’intel•ligents. Ningú no serà millor que un altre per les coses que sap o no sap una persona. Joana Clota, Laura Cuenca, Pau Grau, Pau Rosell i Arnau Vidal “El problema de l’home no és la bomba atòmica, sinó el seu cor” Amb aquesta frase creiem que Einstein es referia a l’ús que unes determinades persones van fer de la fórmula física que ell havia descobert per inventar la bomba atòmica. Ell no havia inventat la fórmula amb aquesta finalitat, i així es veu que les persones fan ús de les coses segons els seus interessos. Si totes les persones tinguessin un bon cor no es necessitarien les bombes ni les armes. Marina Castany, Sergi Codina, Estel Fort, Youssef Labrahmi, Abril Mas i Mireia Plans\nfem treballar el magĂ\nSortida Cantonigròs-Tavertet Èric Arumí Colom El dimarts 8 d’octubre del 2013, les tres classes de sisè vam anar a fer la travessa de Cantonigròs a Tavertet. Aquesta sortida formava part de l’assignatura de coneixement del medi i el seu objectiu era conèixer les espècies vegetals de la zona, l’entorn natural i el procés de fossilització. També vam visitar l’ermita de Sant Corneli, on vàrem poder observar l’arquitectura del romànic català. Tavertet i Cantonigròs, que pertany al municipi de Santa Maria de Corcó, són dos pobles de la comarca d’Osona. Estan situats a la part occidental de l’altiplà del Cabrerès, al nord-est de la comarca i al costat de les terres de la Garrotxa. L’entorn natural d’aquesta zona està format de cingles de gran alçada i frondosos boscos de roures, alzines, faigs i altres arbredes. També s’hi poden trobar coves, balmes, torrents i salts d’aigua. La distància recorreguda en aquesta travessa va ser de 7,4 km. El camí, durant tot el trajecte, era pla i pedregós; ens vam endinsar al bosc, on vam poder observar diferents espècies d’arbres, arbustos i molts bolets. Després de deixar el bosc ens vam parar en una zona plena de fòssils. A mig camí vam arribar a una esplanada on hi ha l’ermita de Sant Corneli i on vam aprofitar per dinar. Tot seguit vam passar per un bosquet i vam continuar el camí fins a Tavertet. Ermita de St. Corneli Abril Tort\nSetmana de la ciència Jan Ferran i Carlos Chaves Dins la setmana de la ciència els alumnes de 6è de primària vam fer un seguit d’experiments relacionats amb l’aigua, i ara us explicarem l’experiment que ens va tocar al nostre grup: Prova de la minidepuradora manual El dilluns, dia 18 de novembre, vam fer uns experiments relacionats amb l’H2o Un grup vam fer una minidepuradora manual: MATERIAL: Una galleda amb pedres i sorra, aigua de l’aixeta, embut, paper de filtre, cotó, got PROCEDIMENT: -posar la sorra i les pedres en un recipient amb forats preparat prèviament. -abocar l’aigua neta en aquesta mena de colador amb sorra i aigua barrejats -aquesta aigua amb una mica de sorra, posar-la dins l’embut amb el paper de filtre a dins i deixar-la caure dins un got. -si l’aigua no ha quedat del tot neta torna a tirar-la dins l’embut, però ara amb un tros de cotó a dins. CONCLUSIONS: Hem descobert que amb un embut i un tros de paper de filtre podem depurar l’aigua bruta perquè es torni aigua neta Dibuix Martí Font\nEstudi de la salinitat de l’aigua de mar de St. Feliu Yago Garcia i Arnau Gonzàlez Un dimarts de novembre, com que era dins la setmana de la ciència, cada classe de 6è va fer un estudi de la salinitat de l’aigua del mar d’algun dels pobles de la costa catalana. Els alumnes de cicle superior vam analitzar la salinitat de l’aigua de Llançà, l’Estartit, Palamós, Sant Feliu de Guíxols, Barcelona i Salou. El material que necessitàvem era : - H2O - 1 fogonet - 1 vas de precipitats - 1 balança L’objectiu: saber el grau de salinitat de l’aigua de cada un dels pobles del litoral català Procediment: 1- Pesar el vas de precipitats. 52g. 2- Omplir el vas amb 20 ml. d’H2O. 3- Escalfar l’H2O fins al punt d’evaporació. Com a residu va quedar la sal. 4- Pesar el vas amb la sal restant. 53g. 5- Restar el pes del vas amb la sal, respecte el pes del vas inicial. 53 - 52 = 1 Conclusió: Amb 20 ml. d’H2O de St. Feliu hi ha 1g. de sal.\nDibuix Enric Macià\nL’esquirolet fa nous amics Clàudia Macià, Irene Salvans i Ester Puig Hi havia una vegada un esquirol. Els animals del bosc li tenien mania perquè era molt egoista i mal educat. Quan l’esquirol anava al parc a jugar, els seus companys el deixaven sol. Ell no entenia els seus companys. Per això va visitar la “Mare Naturalesa”, la reina del bosc. Ella li va aconsellar que ajudés els seus companys quan el necessitessin. Així ho va fer, i al cap d’uns dies va trobar el seu company “Ocellet”, que se li havia trencat una poteta. - Ajuda’m, esquirolet, que m’he fet mal!– va dir l’ocellet. L’esquirolet va anar corrents a ajudar-lo, pensant en el que li havia dit la “Mare Naturalesa”. El va ajudar a curar-li la poteta. -Oh! Gràcies, esquirolet, per haver-me ajudat! - va dir l’ocellet. Quan l’esquirolet va anar cap a casa seva es va trobar amb la “Mare Naturalesa”. Li va explicar tot el que havia passat i la “Mare Naturalesa” el va felicitar. I l’esquirolet va continuar el seu camí.\nLa gran passió d’en Gerard Biel Farrés del Castillo Hi havia una vegada un nen anomenat Gerard. Li agradava molt la natura i cada tarda, després del col·legi, se n’anava a donar un volt pel bosc i a comunicar-se amb la seva “família” d’arbres, els animalons i altres espècies vegetals. Per a en Gerard aquella activitat era una manera de distreure’s i desconnectar dels estudis. Un bon dia, després de l’escola, en Gerard se’n va anar cap al seu estimat bosc, on sempre trobava la tranquil·litat necessària per poder-hi descansar i observar els animalons que corrien en busca de menjar, o escoltar el cant dels ocells que tornaven cap al niu. Si no tenia deures es posava a dibuixar algun sotabosc o pi, que n’estava envoltat. Allò era fantàstic, fins i tot algun dia es posava estirat a terra ben obert de braços i contemplava la vista que li donaven els arbres, o mirava al cel i jugava amb les formes dels núvols. Un dia, quan en Gerard era al col·legi, uns exploradors van arribar al bosc i hi van muntar la seva tenda de campanya. Va arribar en Gerard i els va demanar molt educadament que no maltractessin la seva estimada natura. Els dos nois van estar d’acord amb el que en Gerard els havia demanat, i cada dia que en Gerard hi anava s’asseien a contemplar la natura tots tres. En Gerard els explicava tot el que ell sabia i els exploradors, amb els seus binocles, li ensenyaven el que el noi no podia veure, és a dir, els detalls més amagats del bosc i les coses importants que el nen no sabia. Durant aquells dies, en Gerard va aprendre moltes coses i va decidir que quan fos gran seria un biòleg o un explorador, ja que era el món que realment l’apassionava i estava segur que això sempre el faria feliç. La tardor Abril Tort Amb la tardor, les fulles canvien de color; i cau el pelló, que avisa que arriba la tardor. Castanyes, magranes i bolets arriben quan ve el fred. De color groc, marró o vermell viu fa que la tardor tingui més caliu. Amb la tardor, arriba més aviat la foscor i els terres plens de fulles omplen els carrers de color.\nLa comarca misteriosa Núria Ordeix i Laura Serrat No sé on sóc. Tot és verd. Tot és silenci, només sento el vent, que mou les fulles, i els ocells que piulen sense por. Veig arbres com gegants, rius com el cel, núvols de cotó, i camins sense frontera. Muntanyes sense fi, rierols sense destí, aquest és el somni, que he tingut aquesta nit. Cuidem el bosc Bruna Riera Castells Tot va començar un dia de tardor, quan en Biel i els seus amics, la Clàudia, en Joan i l’ Anna, van decidir anar al bosc a collir castanyes i bolets. De mica en mica es van endinsar cada vegada més en el bosc. No van pensar que les tardes de principi de novembre es feien curtes i de seguida es feia fosc. De cop i volta, espantats en veure que no trobaven el camí de tornada, van buscar un amagatall on passar la nit. La Clàudia va veure una petita cova, tota plena de troncs i fulles. Com van poder, van fer un llit per poder-hi dormir. L’ endemà, quan van obrir els ulls, estaven rodejats d’una família d’esquirols que se’ls miraven amb cara d’estranyesa, tot preguntant: -Què feu vosaltres a casa nostra? Els nens, plorant, van explicar la seva aventura. Els esquirols els van prometre que els prepararien un bon àpat i els acompanyarien fins a les seves cases, amb una condició: que diguessin a la gent que havien de cuidar tots els boscos, que no deixessin res de brossa i estimessin el bosc com ells se l’estimen. Així ho van fer; la colla de nens sempre més van saber que tenien uns amics al bosc, els seus estimats, els esquirols! Com a agraïment als esquirols, els nens van decidir anar al bosc a fer una neteja. Els esquirols van quedar amb la boca oberta i van saltar i ballar fins altra hora de la nit.\nFem treballar el Sopa de lletres Maria Coma i Carla Prat\nEgagròpiles - Cassanella- Pipa- Talp- Òliba- Musaranya Sopa de lletres Ayoub Benali i Yassine Labrahmi Busca en aquesta sopa de lletres,7 paraules relacionades amb els recursos i la indústria:Llibre, llana, oli, vi, botifarra, raïm, pa.\nMagí Sopa de lletres Andrea Gonzàlez i Èric Freixa Busqueu les 11 paraules següents: Animals, ovovivípars, reproducció, vespa, zigot, ovípars, asexual, sexual, fong i extern.\nFem treballar el Sopa de lletres Marc Capdevila Troba 14 animals. I una paraula secreta: és una fruita. Llop, ornitorinc, gos, dofí, fennec, tigre, gat, tauró, serp, cranc, papallona, lleopard, tortuga i esquirol\nMagí Sopa de lletres Xavier Dot i Manuel Oppong Troba les 15 paraules de la Energia, l’Electricitat i el Magnetisme: Calorífica, Gas Natural, Cinètica,Llum, Imant, Aigua, Nuclear, Moviment, Renovable, Carbó, Escalfor, Sol, Petroli, Energia i Vent.\nFem treballar el Sopa de lletres Manuel Pérez Busca 7 arbres o plantes del bosc català: Roure, Alzina, Pi Roig, Pi Negre, Faig, Magnòlia, Boix.\nMagí Un xic de mots encreuats Mariona Font, Oriol Godayol, Joel González i Marta HORITZONTALS: 1. Bola fosca i humida que escupen les òlibes.A dins s’hi troba tot allò que les aus rapinyaires no han ogut digerir. 2. Fruit d’un arbre (el noguer) que alimentava la gent que vivia a les masies. VERTICALS: 1. Existeixen dos tipus de cecidis (picades d’insecte al roure). Els que apareixen a la fulla del roure s’anomenen cassanelles i els que surten a les branques... 2. Ocell que fa nius per trobar parella, a l’espera que la femella l’ocupi i així poder començar a reproduir-se. 2\nSolucionari: HORITZONTAL - 1. Egagropila, 2. Aglà VERTICAL - 1. Pipa, 2. Cargolet\nUll blau 74


L´ONG animalista Nova Eucària passa a gestionar les colònies de gats de carrer - Diari de Girona\nL'ONG animalista Nova Eucària passa a gestionar les colònies de gats de carrer\ntapi carreras girona 07.12.2018 | 00:55\nUn gat d´una colònia, a tocar del riu Onyar de Girona. aniol resclosa\nUn gat d´una colònia, a tocar del riu Onyar de Girona.\nL'entitat Nova Eucària serà l'encarregada del control i gestió de les colònies de gats de carrer a la ciutat de Girona, després de guanyar el concurs públic obert per l'Ajuntament. El servei es fa amb la metodologia de captura-esterilització-retorn (CER). Es tracta d'una ONGD (Organizació No Governamental per al Desenvolupament), formada per «professionals amb experiència en el sector social, polític i mediambiental, sempre amb la defensa dels drets animals com a eix interdisciplinari». L'entitat afirma, en la seva pàgina web, que «tractar amb animals requereix respectar la seva vida i el seu benestar en el sentit més ampli dels termes, fet que una empresa privada, i amb legítim afany de lucre, no pot garantir».\nEl mètode CER inclou l'anàlisi de la situació, alhora que es realitza un cens i un mapa de les colònies, la seva alimentació i el control sanitari i una dignificació del seu espai amb la ubicació fixa de caus, menjadores i abeuradors, entre altres.\nLa contractació de Nova Eucària ha estat molt ben rebuda per diferents col·lectius animalistes i que s'encarreguen, per exemple, de l'acolliment de gats en diferents habitatges particulars per tal de trobar-los un adoptant.\nFa uns mesos, la Fundació Fauna, impulsora del Projecte Gat a Girona des del 2007, encarregada de gestionar les colònies de gats de carrer amb el sistema CER per controlar-ne la població, va decidir aturar unilateralment el programa al·legant que l'Ajuntament no els pagava per la tasca, just quan es va saber que l'Ajuntament treballava en la redacció dels documents per fer un concurs públic per gestionar el servei. El consistori va indicar aleshores que la nova llei de contractes els obligava a obrir aquest concurs.\nEl preu de sortida dels qui volien optar al servei era de 28.471,75 euros per un any. De moment, es va escollir aquest termini perquè és el temps que estima l'Ajuntament per poder disposar de les conclusions del treball de final de grau de Biologia Gestió de colònies de gats a la ciutat, en curs, de la UdG i validar l'estratègia més efectiva per al control i la gestió de les colònies.\nAquest concurs preveia diferents requisits. Per exemple, les licitadores havien d'acreditar una persona responsable i amb experiència per executar el servei de monitoratge de colònies i coordinació del voluntariat del Projecte Gat.\nA l'hora d'escollir l'empresa, el concurs públic establia un seguit de puntuacions per diferents qüestions com ara l'import de les intervencions veterinàries (com ara esterilitzacions, castracions o eutanàsies, a més del marcatge del gat) o l'import del servei de captura dels gats. També es valorava l'import del servei de coordinació de colònies i voluntariat, així com la reducció de la petjada de CO2 (tones de CO2 en el desplaçament dels serveis). S'atorgava la puntuació màxima a l'empresa licitadora que formulés el preu més baix per servei, en tots els casos.\nDemostren que els gens influeixen poc en el grau de temeritat de cadascú.\nEl Parc dels Aiguamolls localitza mussols banyuts a les palmeres d'Empuriabrava.\nSabaly i Garcia s'imposen a la 31a Cursa Mar i Murtra.


#Tòquio2020 | David Llorente, finalista en K1 masculí en la seva primera participació als Jocs Olímpics — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / #Tòquio2020 | David Llorente, finalista en K1 masculí en la seva primera participació als Jocs Olímpics\n#Tòquio2020 | David Llorente, finalista en K1 masculí en la seva primera participació als Jocs Olímpics\nEl palista segovià resident a la Seu ha acabat en 10a posició després de ser 8è a la semifinal. Aquesta categoria ha completat el torneig olímpic de canoa eslàlom, amb bons resultats per a l'equip estatal dirigit per l'urgellenc Guille Díez-Canedo\nDavid Llorente ha completat amb un 'top-ten' la seva primera participació en uns Jocs Olímpics, a Tòquio. El palista segovià resident a la Seu d'Urgell ha acabat la competició precisament amb una 10a posició a la final, en la que era l'última prova del torneig de canoa eslàlom.\nLlorente s'havia classificat per a la semifinal, en la qual ha destacat amb una 8a posició (98.26), sense penalitzacions i a menys de quatre segons del millor temps. A la final, però, el representant del club Río Eresma s'ha saltat una porta i aquesta penalització de 50 segons ja l'ha deixat fora de la lluita per les medalles, amb un temps total de 150.08.\nEl nou campió olímpic de K1 masculí és el txec Jiri Prskavec (91.63). Prskavec, que era un dels favorits, ja havia estat el millor a la semifinal i ha confirmat els pronòstics a la final. La medalla de plata ha estat per a un altre palista centreeuropeu, l'eslovac Jakub Grigar (94.85); i el bronze, per a l'alemany Hannes Aigner (97.11). Entre les primeres posicions també hi han quedat l'austríac Felix Oschmautz (4t) i el nord-americà Michal Smolen (5è).\nL'equip espanyol d'eslàlom, dirigit per l'urgellenc Guille Díez-Canedo, completa així una molt bona participació als Jocs de Tòquio 2020, encapçalada per la medalla de plata de Maialen Chourraut en K1 femení i en què els altres tres seleccionats han accedit a les respectives finals, i en les quals la catalana Núria Vilarrubla (C1 femení) i el basc Ander Elosegi (C1 masculí) han obtingut sengles diplomes olímpics, amb una 8a posició en tots dos casos. Per a Elosegi, aquest ja és el seu quart diploma consecutiu. I en el cas de Vilarrubla, és la primera vegada que una representant del Cadí CK obté aquesta distinció.\nEl club urgellenc també ha estat representant per Mònica Doria, única esportista femenina d'Andorra a Tòquio, que ha estat la primera membre del Cadí CK que competeix als Jocs en dues modalitats diferents: K1 i C1.\nAquesta matinada vinent, el torn de Pol Moya\nJustament pel que fa a l'equip andorrà, aquesta matinada de divendres a dissabte -hora d'aquí- serà el torn del seu representant masculí, Pol Moya Betriu. L'atleta pirinenc competirà a la prova de 800 metres llisos, que es desenvoluparà en sis rondes. Moya serà concretament a la primera, poc abans de les tres (02.50 h). Les tandes finalitzaran al cap d'uns quaranta minuts (03.30).\nPoques hores abans d'aquesta cita, i després de saber quins seran els seus rivals, Pol Moya ha assegurat que arriba a l'objectiu en un bon estat de forma i preveu que l'únic amb un nivell semblant al seu serà el kosovar Musa Hajdari, amb qui ha coincidint en competició europea. Pel que fa a la resta d'atletes, aspira a apropar-s'hi el màxim possible i "donar-ho tot" per "fer una bona cursa".\n🔊 LES DECLES‼@PolMoya4 ens dona les seves impressions a poques hores de competir a @Tokyo2020\n“Em trobo bé, estic en forma i crec que puc fer una bona cursa”#atopepol #totscorremambtu #Andorra #Atletisme pic.twitter.com/oG19L1UMOG\n— F.A.A (@fedandatletisme) July 30, 2021\nDavid Llorente, a la final de K1 masculí de Tòquio 2020 (Foto: COE / RFEP)\nPol Moya, en un dels seus últims entrenaments abans de viatjar a Tòquio (Foto: Federació Andorrana d'Atletisme)


Son Moix dicta sentència (Ricard Pla)\n2 min. 04/12/2016 21:43\n'Desgavell total' també podria servir com a titular del partit que va fer el Mallorca davant el Valladolid. La segona derrota de la temporada a Son Moix s’explica simplement per la superioritat de l’equip castellà, que, gràcies a un plantejament tàctic més valent, no va donar cap opció als mallorquinistes.\nPaco Herrera va muntar una línia defensiva molt avançada que va frustrar qualsevol petit intent ofensiu del Mallorca. Algunes decisions de l’entrenador mallorquinista són males d’entendre. Abans de començar el partit, a les grades, els telèfons mòbils dels seguidors treien fum i es demanaven, els uns als altres, per la suplència de Lago Junior i la titularitat de Damià, que feia quatre setmanes que no anava ni convocat. No sembla lògic mantenir el mateix onze, sobretot després de tenir el marcador en contra i de no fer cap canvi fins que no varen haver passat vint minuts. El Valladolid, en tres o quatre aproximacions, va marcar tres gols i va humiliar els mallorquinistes, que cada jornada que passa juguen més malament. El Mallorca no va tenir, en cap moment, ni la més mínima oportunitat, ni de guanyar ni d’empatar.\nEl d’ahir va ser, sense cap mena de dubte, el pitjor que hauran vist els aficionats, que encara tenen la moral i l’humor de desplaçar-se al camp, tot i saber que no els regalaran gaires alegries. Plantejaments tàctics a banda, el Mallorca continua sent un equip sense ànima, sense caràcter i amb molt poc futbol. Per tant, la taula de resultats només pot mostrar el que hi ha: quatre victòries en tres mesos i mig, i 19 punts, que tornen a situar-lo al llindar de la zona de descens. No sabem què passarà amb Vázquez, però la sentència de la tribuna de Son Moix va ser ben explícita quan reclamà la destitució del tècnic gallec amb una espectacular mocadorada.\nEl Mallorca no tornarà jugar a Palma fins al dia 8 de gener, amb la visita del Mirandés. Ha estat la pitjor manera d’acomiadar l’any a Son Moix. Abans, però, té dos desplaçaments: un a Almeria i l’altre a Sòria. Intentar fer qualsevol pronòstic seria d’agosarats.


Xavier García Albiol assegura que la decisió del Tribunal Suprem demostra que la Constitució «no és un xiclet que s'estira fins permetre la independència»\nXavier García Albiol assegura que la decisió del Suprem demostra que la Constitució «no és un xiclet que s'estira fins permetre la independència»\nEl magistrat Pablo Llarena ha decidit aquest dilluns deixar Oriol Junqueras, Joaquim Forn i els Jordis a presó\ndilluns, 4 de desembre 2017 - 11:00h | Actualitzat a 04/12/2017 12:01h\nEl candidat del PPC al 21-D i president del partit, Xavier García Albiol, ha tingut una primera reacció a Twitter sobre la decisió del Tribunal Suprem de mantenir la presó provisional dels fins ara vicepresident, Oriol Junqueras, conseller d’Interior, Joaquim Forn, i els líders de l’ANC i Òmnium, Jordi Sánchez i Jordi Cuixart. El popular, a més, ha volgut fer-ho referint-se a paraules del que fos vicepresident del Govern i que ell relliga amb la situació dictada pel jutge.\n«Amb la decisió del magistrat del Tribunal Suprem es demostra que la Constitució espanyola no és un xiclet que s’estira fins a permetre la independència com va afirmar Junqueras», ha escrit el líder del PPC. De la resta de polítics i dels líders de les entitats, Albiol no ha dit res a la xarxa.\nOriol Junqueras, Joaquim Forn, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart continuen a presó\nAquest dilluns, el jutge del Tribunal Suprem ha decidit deixar a presó el vicepresident Oriol Junqueras, així com el conseller Joaquim Forn i els líders de l'ANC i d'Òmnium Cultural, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart. Sobre la resta de consellers empresonats, el magistrat ha decidit deixar-los en llibertat, però abonant prèviament una fiança de 100.000 euros.\nLlarena considera que no hi ha risc de fugida, però en el cas dels quatre investigats que continuaran a presó creu que pot haver-hi reiteració delictiva. A la resolució, remarca que Junqueras, Forn i els Jordis estan «directament vinculats a una explosió violenta que, de reiterar-se, no deixa marge de correcció o de satisfacció als que es vegin afectats per ella».\nLa fiança imposada és el doble que la que es va veure obligat a pagar Santi Vila, 50.000 euros, però menor a la imposada a la presidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell.\nTribunal Suprem Oriol Junqueras Xavier Garcia Albiol


Avis Legal | Catalunya Medieval\nEls dominis web www.catalunyamedieval.es (.cat)(.com)(.net) són propietat de Ricard Ballo i Montserrat Tañá.\nCatalunya Medieval, no autoritza la reproducció d'imatges o continguts sense el consentiment exprés del propietari d'aquesta web.\nCatalunya Medieval, declina qualsevol responsabilitat que pogués resultar per la informació continguda en pàgines web de tercers a les quals es pugui accedir per enllaços -links- des d'aquesta pàgina. La presència d'aquest tipus d’enllaços en la nostra pàgina web té una finalitat merament informativa i en cap cas suposa suggeriment, invitació o recomanació.\nEl material gràfic i texts publicat a la pàgina web www.catalunyamedieval.es (.cat)(.com)(.net), pretén posar a l'abast de totes les persones interessades en aquest tema, una completa mostra d'edificacions d'època medieval, que hem pogut localitzar i visitar a Catalunya.\nSi alguna persona o entitat, amb interès legítim, es considera perjudicat per la publicació en aquesta pàgina de fotografies i/o dades, pot remetre'ns un correu electrònic i procedirem en conseqüència.\nLes dades personals que es puguin obtenir per la recepció de correus electrònics són tractades amb el màxim de confidencialitat i només s'utilitzaran per atendre les sol.licituds d'informació o consultes.


Privacitat - Correos\nPer a totes les empreses del Grupo Correos, respectar la privacitat i complir amb la normativa de protecció de dades és un aspecte d’importància vital.\nEl nostre desig és que en tot moment conegueu per què fem servir, o volem fer servir, les vostres dades i quins drets teniu. Amb aquest objectiu, hem redactat els termes de Protecció de dades (“Política de privacitat web”) següents, que regulen el tractament de dades que es du a terme quan qualsevol usuari navega pel lloc web www.correos.es, qualsevol dels seus subdominis o altres webs de Correos al peu dels quals es mostra aquesta Política de privacitat.\nAquesta Política de privacitat web pot ser objecte de modificació per a qualsevol adaptació legal a futures novetats legislatives o jurisprudencials, així com pràctiques de la indústria. En qualsevol cas, el tractament de dades de l’usuari serà regulat per la Política de protecció de dades que estigui vigent en el moment de la navegació.\nEl responsable del tractament és “Sociedad Estatal Correos y Telégrafos, S.A., S.M.E” (d’ara endavant, “Correos”), amb CIF A-83052407 i domicili social a Conde de Peñalver, 19 28006 Madrid (Espanya).\nAmb quina finalitat es tracten les vostres dades i amb quin motiu?\nLes dades de caràcter personal de l’usuari s’utilitzen per a les finalitats següents:\n– En cas que accepteu la nostra Política de cookies: Analitzar la navegació per optimitzar l’estructura i el disseny de la web (per exemple, veure quins espais de la web es visiten més, quina és la mitjana de temps d’estada…) i realitzar publicitat per comportament i/o personalitzada.\nPer últim, la web disposa de diversos formularis que permeten sol·licitar informació sobre algun dels nostres productes i/o serveis, contractar-los o contactar amb nosaltres per altres motius (per exemple, remetre el currículum o informar-nos d’un possible incompliment del nostre Codi de conducta). En cas de fer servir aquests formularis, les dades que s’hi incorporin es tracten per tramitar la sol·licitud. En qualsevol cas, amb caràcter previ a l’ús dels diferents formularis web, se us informa sobre el tractament que s’efectua de les vostres dades (en cas que difereixi del tractament previst en aquesta Política de privacitat web) i se sol·liciten els consentiments que, en cada cas, resultin necessaris.\nTractem dades personals que s’obtenen a través de la navegació per la nostra web, incloent-hi:\n– Dades facilitades directament per l’usuari:\nLa navegació a través de la nostra pàgina web no requereix registre previ. No obstant això, quan visiteu la pàgina web, els servidors web emmagatzemen, de manera estàndard, informació com l’adreça IP i el domini des del qual s’obté l’accés, la data i l’hora de la visita, etc.\nD’altra banda, certes funcionalitats de la pàgina web exigeixen que ens faciliteu informació addicional a través del formulari corresponent (per exemple, nom i cognoms, adreça postal o electrònica de contacte, telèfon…).\nLlevat que s’indiqui expressament el contrari, tots els camps recollits al formulari són obligatoris. Per això, la falta d’informació impedeix que es tramiti la vostra sol·licitud.\n– Dades facilitades indirectament per l’usuari:\nA través de la navegació, poden instal·lar-se al vostre dispositiu diverses galetes d’acord amb allò que estableix la nostra Política de cookies.\nLes vostres dades es comuniquen a terceres parts?\nAmb caràcter general no es preveu que les vostres dades es comuniquin a persones alienes a Correos. No obstant això, poden produir-se les excepcions següents:\n– Per complir amb la llei podem veure’ns obligats a haver de comunicar les vostres dades a altres tercers com Administracions Públiques (per exemple FCSE) o tribunals.\n– Per poder prestar-vos el millor servei en la navegació a través de les nostres pàgines web i tramitar la vostra sol·licitud podem haver de comunicar les vostres dades a d’altres empreses del Grupo Correos dedicades als sectors de paqueteria, de valor afegit al servei postal, logística, màrqueting i de telecomunicació. Així, per exemple, si sol·liciteu informació sobre solucions multicanal de màrqueting directe, les vostres dades es comuniquen a NEXEA Gestión Documental S.A., S.M.E perquè en tramiti la resposta.\nDurant quant de temps es tracten les vostres dades?\nLes dades personals es conserven exclusivament durant el temps necessari per permetre la vostra navegació per la pàgina web, analitzar-la (en cas d’acceptació de la política de galetes) o tramitar les vostres sol·licituds de servei a través de la pàgina web. En el moment en què deixin de ser necessàries, les dades se suprimeixen d’acord amb allò que disposa la normativa de protecció de dades. Aquest fet implica que les dades es bloquegin i quedin disponibles només si les sol·liciten jutges i tribunals, el Ministeri Fiscal o les administracions públiques competents durant el termini de prescripció de les accions que se’n poguessin derivar. Després d’aquest període de bloqueig, s’eliminen completament. A tall d’exemple, en els casos més habituals el termini de prescripció derivat de la normativa de protecció de dades és de 3 anys.\nEn qualsevol cas, si quan finalitzi la relació contractual existeixen litigis pendents, les dades es poden conservar durant la seva tramitació processal i exclusivament amb fins probatoris, mentre no recaigui resolució definitiva, moment en què es procedeix al seu bloqueig i posterior eliminació.\nEn la mesura en què estiguin reconeguts a la normativa de protecció de dades aplicable en cada moment, podeu exercir els drets següents en relació amb el tractament de les vostres dades:\n– Dret d’accés: podeu conèixer quin tipus de dades estem tractant i les característiques del tractament que estem duent a terme.\n– Dret de rectificació: podeu sol·licitar la modificació de les vostres dades en cas que siguin inexactes o no veraces.\n– Dret de portabilitat: podeu obtenir una còpia de les dades que s’estan tractant en un format interoperable.\n– Dret de limitar el tractament de dades: podeu limitar el tractament de les vostres dades en els casos que recull la llei.\n– Dret d’oposició: podeu oposar-vos al tractament de les vostres dades i sol·licitar el cessament de l’enviament de comunicacions comercials.\n– Dret de supressió: podeu sol·licitar la supressió de les vostres dades quan el tractament ja no resulti necessari.\n– Dret de revocar el consentiment que s’ha donat.\nPodeu exercir els vostres drets a través de qualsevol dels canals següents, indicant que exerciu aquest dret i adjuntant una còpia del Document Nacional d’Identitat o document equivalent i qualsevol altra documentació que considereu oportuna:\n– Adreça postal: Conde de Peñalver, 19 28006 Madrid (Espanya)\n– Correu electrònic: derechos.protecciondatos.correos@correos.com\nA la pàgina web de l’Agència Espanyola de Protecció de Dades (AEPD) podeu trobar-hi un seguit de models que us poden ajudar a exercir els vostres drets. Així mateix, teniu dret a interposar una reclamació davant l’autoritat de control (a Espanya, l’AEPD) en cas que considereu que s’han infringit els vostres drets.


Pàgina web\thttp://lacantinadellinars.blogspot.com/\nTrucar938 21 09 86\nA la Cantina de Llinars ens llevem d'hora. Obrim cada dia a les vuit del matí i sabem que sou molts que decidiu que siguem punt de reunió per quedar per anar a caminar, a buscar bolets o a fer la sortida en bicicleta, moto, quad. Molts esmorzeu amb cafès amb llet i alguna pasta i a d'altres sabem que ja us ve de gust una bona plata d'embotits amb pa amb tomàquet o truites, ous ferrats, botifarres, cansalada i, pels més valents ja escalfem un bon plat de callos, mandonguilles amb ceps, morro i orella amb mongetes i d'altres.\nA migdia a dinar. No pot faltar ni l'escudella quan fa fred ni les faves a la catalana per tornar a sobreviure del cansament de la jornada. Bona brasa amb peus de porc, xai, xurrasco, pollastre o conill i les diferents maneres de menjar arròs tant amb la típica paella com amb l'arròs amb ceps i formatge parmesà, l'arròs fet de cargols a la llauna o els guisats com la vedella amb bolets o el pollastre rostit amb prunes i pinyons.\nSempre hi ha algun platet a mesura que va arribant cada temporada que fa més atractiu els vostres menús. I les postres...ai! quines postres casolanes!, veiem molts cops el difícil que us resulta triar entre la crema catalana o el flam indi, el pastís de formatge, els gelats o la nostra reivindicació del pijama pels més valents que sempre guarden un foradet pel dolç.\nLa llar de foc, el terradet vora el riu, el pati del darrera i la tranquil·litat de l'indret ens sembla que són el millor que us podem oferir perquè us trobeu com a casa, feu una gran sobretaula, i el més important, tingueu ganes de tornar aviat, ja que us esperem.\nArbres monumentals de Catalunya (a 2.7 km)\nSantuaris al Solsonès (a 5.2 km)\nRuta de les colònies tèxtils al Berguedà (a 10.4 km)\nEl Pirineu Comtal: un tomb per la identitat… (a 10.4 km)\nDe pícnic per la província de Barcelona (a 10.4 km)\nEl romànic a l'Alt Berguedà (a 10.4 km)\nLa Patum de Berga (a 10.4 km)\nBerga durant la Guerra Civil (a 10.4 km)\nL'esplendor del Barroc al Solsonès (a 11.2 km)


Haus Alpenecho Mittelberg Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nJorehalde 11, Bödmerstraße, Mittelberg, Àustria, 6993 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Haus Alpenecho\nAl visitar Mittelberg, vosté es sentirà com a casa a Haus Alpenecho, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Haus Alpenecho, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, habitació familiar, s'admeten animals de companyia.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, telèfon, TV satèl•lit/cable, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com esquí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Mittelberg, faci de Haus Alpenecho la vostra llar.