Vox denuncia infern fiscal a Catalunya - Notícies Economia - Notícies Economia - e-notícies\nEconomia · 15 de Desembre de 2021. 13:06h.\n"Passarem de quinze a divuit; tindrem tres més: creuers, emissions i un altre que s'han inventat sobre els bollycaos"\nEl diputat de Vox Antonio Gallego ha denunciat que Catalunya "continuarà sent la regió d'Espanya amb els impostos més alts" i ha qualificat de "despropòsit" que el Govern "hagi decidit aprofundir encara més en l'infern fiscal en el qual han convertit Catalunya". "El senyor Giró ens va enganyar quan va dir que no anava a pujar els impostos enguany", ha sentenciat.\nGallego ha remarcat que els impostos de successions i transmissions "són els tercers més onerosos d'Espanya", ha criticat que "estem en el podi de la vergonya en l'impost de patrimoni" i ha advertit que "també amenacen amb pujar-lo per a les empreses familiars, segons vam veure en les seves propostes enviades a la comissió d'experts per a la reforma fiscal".\nTambé ha lamentat que "tenim el vergonyós honor de ser la regió amb més impostos propis" i, en aquest sentit, ha detallat que "passarem de quinze a divuit; tindrem tres més: un contra els vaixells i creuers, un altre contra les indústries que generen emissions i un altre que s'han inventat per als aliments ultraprocesados, el conegut imposat als bollycaos". I, senyor conseller, això a més d'ampliar els subjectes passius de l'impost als habitatges buits i d'entrar en vigor el confiscatori impost del CO2 als vehicles", ha conclòs.\nAntonio Gallego, d'altra banda, ha assenyalat que "el més tronat de tot és que, per a maquillar aquest descarat atracament, han venut a bombo platet una minirebaixeta de l'IRPF amb un ridícul impacte de 25 milions d'euros, quinze vegades inferior a l'aprovada a Madrid gràcies a l'impuls parlamentari de VOX".\nEl conseller d'Economia, Jaume Giró, ha contestat que "la realitat és que amb els pressupostos del 2022 abaixarem els impostos a les rendes de 35.000 euros cap avall, és a dir, ho torno a dir, abaixarem els impostos al vuitanta per cent dels contribuents del país". "Baixarem els impostos sense retallar serveis. Si el Constitucional no ens fes perdre tant de temps, potser aniríem més ràpids a aconseguir un país més just, més solidari i més pròsper", ha defensat.


Va sortir de Llucmajor i volia que la seva obra hi acabés quan ell ja no hi fos. Se sabia “un català de Mallorca” i creia, com Barthes, que “no hi ha més país que el de la infantesa”. La Pedrera li dedica aquest mes una exposició\nBodegó número 132 TONI CATANY\nFotos: TONI CATANYNo és un epitafi, però ho podria ser. Toni Catany. D’anar i tornar és, si més no, un bon encapçalament per definir una actitud davant la vida i distingir-la de tantes existències que dibuixen una fugida cap endavant constant. D’anar i tornar no és un viatge únic i en dues úniques direccions. Certament, hi ha en la vida de Toni Catany un viatge d’anada i tornada o, més ben dit, hi ha successius viatges que el fotògraf fa i després retorna al punt on sap que és casa seva. Però tampoc és aquest el sentit que defineix més bé la seva manera d’entendre la vida i la fotografia.\nQUAN EL REFERENT ÉS UN MATEIX\nEn realitat, en aquest Toni Catany. D’anar i tornar hi queden reflectits molts dels viatges de l’artista, i sobretot hi queda el de la seva recerca constant dels sentiments, de les emocions, de les persones, els llocs i els objectes que, en trobar-los, el reconduïen a ell mateix.\nDe fet, Toni Catany és el fotògraf i el viatger (en geografies diverses, però també en el temps, en les olors o en els colors) que sempre va equiparar l’anada i la tornada, perquè per a aquest llucmajorer, “un català de Mallorca”, com el va definir Salvador Espriu, anar era tornar, segur com estava que veure és reconèixer i que qualsevol troballa, encara que fos la més fortuïta (que mai no ho era, sol dir l’amic poeta Miquel Bezares, president de la Fundació Toni Catany), acabava per despertar el seu record. Recordar sempre és tornar.\nEn aquest sentit, Catany compartia el pensament de Roland Barthes: “La infantesa és la via real per la qual coneixem millor un país. En el fons, no hi ha més país que el de la infantesa”.\nUn escrit del fotògraf que es reprodueix a la publicació Record de Toni Catany (el pregó que li va dedicar el seu amic Antoni Garau, també llucmajorer i actual director de la Fundació Toni Catany) es pot llegir en el mateix sentit que la cita de Barthes: “Generalment és a França que em demanen quins són els referents de la meva obra. Al principi ni entenia la pregunta i, quan la vaig entendre, no sabia què contestar. Potser hauria entès millor la pregunta: «En qui o en què t’inspires per fer les teves fotos?» La resposta és clara: «En mi mateix. Jo sóc el producte d’una sèrie de vivències que s’han anat acumulant amb els anys»”.\nDE LLUCMAJOR A LLUCMAJOR\nHi insistim: Toni Catany. D’anar i tornar no és un epitafi, tot i que havia nascut a Llucmajor, el 15 d’agost del 1942, que quan encara no es considerava fotògraf havia marxat a Barcelona, el 1960, i va morir sobtadament en aquesta ciutat, el 14 d’octubre del 2013, quan preparava el retorn definitiu al seu poble, una tornada per a ell però sobretot per a les seves obres, les coses i el seu món.\nToni Catany està enterrat al petit cementiri del seu poble nadiu, mentre que el corpus de la seva obra, la col·lecció de fotografies que tenia d’altres artistes, la seva immensa biblioteca especialitzada en el que va ser la seva professió, els objectes que va retratar, béns preuats del fotògraf, escrits, quaderns, llibres sense editar, arxiu, càmeres, laboratori i estris diversos en aquests moments estan a l’espera de la construcció del Centre Internacional de Fotografia que, amb el seu nom, Catany somiava per a la casa familiar, al carrer del Purgatori de Llucmajor.\nUna de les paradoxes de la vida: Toni Catany es va morir després d’haver lluitat durant anys, tot un purgatori, perquè aquest centre es pogués fer realitat. Gairebé dos anys i mig després de la mort del fotògraf, a la fi les principals institucions mallorquines i la Fundació Toni Catany, que gestiona el llegat de l’artista, fan els primers passos per fer que aquest somni esdevingui realitat.\nI, mentrestant, Toni Catany. D’anar i tornar és el títol que s’ha donat a l’exposició que el pròxim 14 de març s’inaugura a la Pedrera de Barcelona i que es podrà visitar fins al 17 de juliol.\nTANTS CATANYS I UN DE SOL\nÉs, com han volgut fer saber els organitzadors i comissaris, Antoni Garau i Alain D’Hooghe, un viatge per un dels múltiples Catanys possibles i, en cap cas, el viatge definitiu o, més ben dit, l’exposició definitiva, ja que és tant el gruix i la varietat del llegat del fotògraf que encara queda molt de material per estudiar.\n“La vida i l’obra de Toni Catany es podrien definir potser com una successió incessant d’anades i tornades entre Llucmajor i Barcelona, entre el Mediterrani i la resta del món, entre l’interior i l’exterior, entre els projectes i els records, entre les tècniques fotogràfiques del passat i les tecnologies d’avui dia”, escriuen els responsables d’una mostra que reuneix unes 150 fotografies -moltes, inèdites-, alguns dels principals llibres del fotògraf i objectes que són presències reiterades en l’obra i en la vida de l’artista.\nEl 1967 Toni Catany va retratar a Eivissa un nin darrere del qual apareixen dues dones grans vestides de pageses.\n'Nin. Eivissa' (1967), primera fotografia considerada d'autor de la trajectòria de Toni Cantany Toni Catany\nÉs l’obra que el mateix Catany considerava com la seva primera amb la singularitat que ha de tenir la fotografia d’un fotògraf. És la imatge d’un nin eivissenc amb el cap pelat, com anaven la immensa majoria dels nins en aquella època, com havia anat el mateix Catany anys abans, segurament vigilat per la mare i alguna dona més de la família. En aquell retrat del nin eivissenc es començava a trobar a ell mateix. En un petit got amb aigua, una branqueta torta el fa tornar als pins inclinats sobre la costa de Llucalcari que acaba d’observar i retratar.\nQuan, anys després, viatja al Carib, s’enamora de les palmeres tortes, però continua mirant cap a casa no sense evitar l’ull crític quan escriu: “Al mar d’Ulisses, però, cada cop hi ha més formigó i menys zones verges. Els pins, que abans creixien sobre les roques, a frec d’onades, són substituïts ara per palmeres, i les roques són cobertes amb formigó i rajoles perquè el vianant hi tengui bon passejar, ran de mar, no fos cosa que es mullàs els peus o li entràs arena dins de les sabates. No tenc res contra les palmeres, però m’agraden més les que creixen, salvatges, a les platges del Carib”.\nNo debades Miquel Bezares deia que “el fotògraf s’aproxima a la inversemblant ficció que és la realitat”, unes paraules que es poden complementar amb les que li va dedicar l’escriptor Miquel Àngel Riera quan va dir que “Catany proclama la radical insuficiència de la realitat”. O també les escrites per Alexandre Cirici: “Molt literàriament, Catany fa associacions d’idees entre objectes naturals o habituals i objectes d’art. [...] Amb un tema tan senzill com poques flors i un vas d’aigua, evoca les velles cases patriarcals”\nFotografia 'Sense títol' (1998), que s'inclou a la sèrie 'Somniar déus' Toni Catany\nD’aquestes associacions d’idees se’n troben desenes a l’obra de Catany: com es vincla cap enrere el cos nu de l’amiga Roser i com ho fan alguns dels més bells retrats de la sèrie Somniar déus ; com es tapa la cara amb un vel de flors semitransparent una dona índia i com Toni Catany ho recorda des de l’estudi amb un gerro velat per un mocador; com les rajoles hidràuliques retratades a Benaresh podrien ser les de ca seva o les que trepitgés qualsevol veí de Llucmajor; com les parets mestres ens porten a les pintures de Tàpies, de Scully o de Rothko; o com quatre peixos damunt un plàstic retratats a l’Índia podria haver-los captat als afores d’un mercat de Barcelona o per ventura els hauria pogut comprar a un nin pescador de la Barceloneta de fa temps. Quan anar és tornar.\nNI FORTUÏTES NI ANECDÒTIQUES\nSi bé els que millor coneixien Toni Catany asseguraven que les seves troballes només semblaven fortuïtes, per entrar en el món de l’artista i per comprendre la seva manera d’observar-lo hi ha algunes anècdotes (no tan anecdòtiques) que poden conduir a aspectes essencials de la seva particular manera de fer. La primera la relata Manuel Forcano: “Era l’any 2007 que vaig tenir el privilegi de viatjar amb ell. Jo duia un grup de viatgers a conèixer l’altiplà etiòpic, les fonts del Nil blau, les antigues ciutats en pedra de Gondar, Axum i Lalibela.\nToni Catany treballava aleshores en el seu Visions del Tirant lo Blanc amb el poeta Josep Piera, i va voler acompanyar-m’hi. Em va dir que necessitava trobar i retratar el rei Escariano, aquell que Joanot Martorell diu «senyor dels negrins d’Etiòpia». [...] Durant el vol entre Addis Abeba i la ciutat santa de Lalibela, on celebraríem el Timkat, en Toni va mostrar-me alguns fragments del Tirant lo Blanc en què Joanot Martorell descrivia el rei d’Etiòpia: «Era un home de cos molt gran i de molt bella disposició. Home fort i valentíssim cavaller negre també anomenat el rei Jamjam». «Això és el que exactament vinc a cercar», va dir-me”.\nConta Forcano que la ciutat estava en festes, que el grup es va mesclar entre la gentada: “Mentrestant, en Toni visurava els transeünts de cua d’ull per descobrir el seu Escariano. [...] De sobte va cridar: «Allà!», i assenyalava un noi alt i fornit que muntava un mul pelut i estopós. [...] Mentre anàvem dretament cap a ell, el vam veure davallar del mul per començar a mudar-se i afegir-se a la processó al costat d’un grup de diaques: sobre el xandall s’hi posava una casaca brodada de flors i orles de punt i sobre el cap s’hi va cenyir una feixuga corona de metall daurat on fulguraven encastats vidres de colors tallats com diamants. En Toni, famejant de fotografiar-lo, em va demanar que obtingués el seu permís, i el noi, en veure’s protagonista de la sessió, se’n va avergonyir i, incrèdulament, es va posar a riure entre carn i pell. En Toni li va exigir, però, que no rigués, que es mantingués seriós, que era el gran rei d’Etiòpia… «Ja tinc el Jamjam del Tirant, no era sinó ell qui jo esperava», va exclamar triomfant. Com va dir sant Jeroni: no voler ser perfecte és un delicte”.\nLES VELLES TELES DE TOMAR AMETLLES\nToni Catany, més enllà del que puguin semblar algunes de les seves fotografies, era d’una extraordinària austeritat. Gairebé no necessitava res per fer una fotografia. La trobava o la cercava, però com es pot veure en aquestes pàgines, tres petites fruites damunt unes estovalles de plàstic en un racó qualsevol del Carib li bastaven. I segur que també li recordaven qualque tauleta molt semblant al corral de ca sa mare.\n'Margaritenya', polaroid transportada feta a Isla Margarita el 1996 Toni Catany\nJa havia traçat el seu camí futur pocs anys després d’instal·lar-se a Barcelona, on no oblidem que es va desplaçar per estudiar un grau de química, tot i que es passava el temps a les tertúlies amb alumnes de belles arts, amb intel·lectuals mallorquins o establint contacte amb força escriptors catalans, molts dels quals retrataria: Josep Pla, Terenci Moix, Pere Gimferrer, Joan Vinyoli, Carme Riera, Blai Bonet, Villangómez, Llorenç Villalonga i Espriu, entre molts altres. Havia decidit que es quedaria a Barcelona i que havia de trobar una casa que pogués encabir tot el seu món. Després d’un parell d’intents i trasllats frustrats, va trobar aquell habitatge que semblava fet per a ell, al carrer Nou de la Rambla.\nLa nova casa, la mateixa que des que Catany va morir ha esdevingut, segons paraules de Garau, “el seu paradís congelat”, va ser, les quatre dècades en què hi va viure, l’estudi de fotògraf, la casa, el magatzem de viatges i vivències, l’espai per als amics, la biblioteca on forjar lectures, l’arxiu de la feina feta, l’habitació fosca per al revelat o el racó on aprendre a manejar les tècniques digitals.\nLa casa de Nou de la Rambla, un principal de sostres altíssims, tenia tot el que acabaria per definir l’univers de Toni Catany: el que és vell, històric, les empremtes del pas del temps, els sostres altíssims, les parets endomassades, una antiga sala de ball que seria plató fotogràfic, un pati-terrassa on podia posar i tenir cura dels cossiols com ho feia sa mare a Llucmajor i un colomer, un element que hi va haver un temps en què es trobava a totes les cases llucmajoreres.\nL’anècdota que qualque vegada he sentit contar resulta molt significativa del que cercava i estimava Toni Catany. D’infant, com qualsevol de la seva generació en una zona seca i de terra prima, va haver d’anar molts estius a ajudar la família a tomar ametlles. Ja de fotògraf, les teles de sac que es fan servir per a aquesta tasca foravilera es van convertir en companyes inseparables d’alguns dels seus viatges, però sobretot en presències irrenunciables per a les sessions de retrats i natures mortes que es desenvolupaven en aquella vella sala de ball de la casa de Nou de la Rambla\nFigues de Moro (1999) Toni Catany\nUna vegada, Toni Catany va contactar des de Barcelona amb una persona de la seva família a Llucmajor. Volia que li fessin arribar algunes d’aquelles teles de tomar ametlles que es conservaven en qualsevol porxo mallorquí. La persona que els hi va enviar devia pensar que aquells teixits foradats, tacats, plens d’enganxades, fosc el color per l’ús i amb miques solidificades per tot arreu no eren apropiades per a un fotògraf. Toni Catany, en rebre aquells bolics de teles noves, no va saber què fer-ne. La bellesa, per al nostre fotògraf, tenia molt a veure amb el desgast que infringeix el temps i l’ús sobre les coses. Només així les veia autèntiques. No era una qüestió de melangia, un sentiment que s’ha relacionat infinites vegades amb l’obra de Catany, sinó amb una sensibilitat especial cap al que desprèn vida.\nNO HI HA MALES HERBES\nFins ara gairebé només hem esmentat el terme bellesa, essencial en el corpus fotogràfic i vital de l’artista. Hi podem arribar a través d’un horabaixa d’estiu, pocs mesos abans del traspàs de Toni Catany, quan va venir amb uns amics a la casa de foravila de qui escriu aquestes línies. Record que ens passejàvem entre figueres, vam fer una ullada a l’hortet i vam anar cap a la casa. Vaig comentar que tenia una feinada, que sens falta m’havia de posar a arrabassar les males herbes que m’ho envaïen tot. Toni Catany mirava i no va dir res. Va ser l’amic Antoni Garau qui li va agafar la veu: “En Catany sempre diu que no hi ha males herbes”.\nPer al fotògraf, la natura no fa créixer bones i males herbes, no volia distingir-les. I si observem les imatges que ell oferia no solen ser mai les d’allò que qualsevol entén per bellesa. Per ventura, la bellesa que podem qualificar de tradicional l’avorria, no li aportava cap valor afegit. En canvi, aquells vells pots de pintura que la mare havia convertit en petits cossiols dels quals només en sortia una branqueta de vida, aquelles olles foradades on hi havia un esquàlid cactus, aquell plat rovellat amb la forqueta bruta i el pa ple de floridura, allò per a ell era bell. Com ho era un codony tot sol, que és bell de per si, però que Catany l’enfocava com si es tractés d’un dels torsos dels seus déus masculins.\nDavant una natura morta de Toni Catany -algunes de les quals transporten a la fotografia una pintura de Chardin-, Manuel Forcano va escriure un passatge tan significatiu que mereix transcripció: “Tot queda pres en una fotografia. I els ulls faran de zoom per fixar-te en els detalls i constatar si encara hi ha colors o tot és ja en blanc i negre. Si de sobte ho veus tot borrós, serà que plores”. El mateix Toni Catany ho va deixar escrit respecte de la darrera sèrie que va treballar, Altars profans : “Inventar una imatge, una composició, per expressar un sentiment, una sensació, amb uns objectes i a través d’uns objectes”. És la fotografia de les emocions, i així és la fotografia de Toni Catany.\nVIATJAR PER TROBAR-SE\nNo podem acabar aquest viatge desordenat però personal per la figura i l’obra de Toni Catany sense fer un recorregut, ni que sigui breu, pels seus viatges, gairebé sempre lligats a projectes de feina, a la recerca d’unes altres històries i uns altres paradisos que, tanmateix, sempre el portarien a la seva infantesa, a retrobar-se. D’ell, que va ser un autodidacte de la fotografia, que sempre va voler dir-se fotògraf i no artista, fa de mal dir si la seva obra deu molt als nombrosos viatges que va fer o si són els llocs coneguts i recorreguts els que estan en deute amb Toni Catany.\n'Natura morta número 39' (1983)\nDes d’aquells primers reportatges que, amb Baltasar Porcel per a la revista Destino, els van dur a Egipte i a Israel el 1968, fins a la descoberta de Venècia, de la qual adorava la decadència, i de tota la Mediterrània, La meva Mediterrània, que en un cert sentit hi trobaria paral·lelismes a l’Índia, Bangla Desh, Cambodja, el Vietnam, Laos i Indonèsia. Aquests viatges a la recerca d’uns altres colors quan veia tornar-se gris el seu entorn, aquella bellesa primària i alegre de Veneçuela, Cuba, Mèxic, la República Dominicana. A tots aquests països, Catany es trobava, com sempre, cercant les coses petites que parlen de les grans coses, i del que és local que té el pes per esdevenir universal.\nTot i que s’ha contat en nombroses ocasions, Toni Catany es va passar els últims deu anys de la seva vida intentant reunir adhesions institucionals per poder fundar a Llucmajor el Centre Internacional de Fotografia. El fotògraf pensava que li havia arribat l’hora de decidir què fer amb tot el seu patrimoni fotogràfic i, a més, mentre ell encara fos viu, poder transmetre la seva experiència i facilitar les relacions amb fotògrafs i altres professionals d’aquest àmbit amb els quals havia fet amistat arreu del món.\nLes relacions amb les institucions moltes vegades són complexes, i sempre són lentes o, si més no, poc àgils. Després d’un seguit de contratemps i desil·lusions, el 26 de juny del 2013 Toni Catany escrivia als responsables del Consell de Mallorca (en aquell moment governat pel PP) en uns termes que resultarien premonitoris: “Em demanau temps i cada dia en tinc menys”. Res feia pensar que pocs mesos després el fotògraf moriria a Barcelona. Era el 14 d’octubre d’aquell mateix 2013.\nMés tard o més d’hora, tot artista es pregunta què serà del seu llegat. Els envaeix la por a la dispersió de l’obra, que cada peça es pugui vendre en qualsevol mercadet al preu que sigui; els envaeix la por que ningú no en tengui cura i que es faci impossible la contemplació en un futur del conjunt de l’obra com un corpus que presenta una coherència amb la vida i la trajectòria de l’artista. És més, els fotògrafs saben, més que no els pintors o altres artistes, que la futura cura de la seva obra està menys garantida.\nA Catalunya se n’ha parlat sovint, del llegat dels fotògrafs en els últims anys. El de Xavier Miserachs va ser dipositat per les seves filles al Macba, el mateix Joan Colom va donar al MNAC els 9.000 originals del seu arxiu, i els hereus de Paco Gómez van cedir l’arxiu complet de l’autor a la Fundació Foto Colectania. Són només alguns casos que evidencien la dispersió a la qual es veuen abocats els fotògrafs per preservar els seus llegats. D’aquí que el conseller Ferran Mascarell, abans d’acabar la legislatura, deixàs sembrada la llavor per a un futur Centre Nacional de Fotografia.\nEl llegat de Toni Catany està preservat per la fundació que porta el seu nom i té futur al seu poble. Per a Toni Catany, aquest desig no es fonamentava només en la voluntat de tornar, sinó sobretot de dinamitzar l’illa de Mallorca, que pateix la manca d’un centre de fotografia de referència, i més en un poble, com el seu de Llucmajor, que fins fa molt poc, no tenia cap porta oberta a l’art contemporani.\nDes que s’hi va constituir la Fundació Toni Catany, Llucmajor ha acollit Altars profans, de Toni Catany, una individual de Pentti Sammallahti i un diàleg entre les ceràmiques de Miquel Barceló i les fotografies que Catany va fer d’aquestes peces. I per al mes d’abril s’exhibirà una gran selecció de fotografies de Masao Yamamoto. Tots són artistes de l’òrbita del fotògraf que sempre va voler tornar a Llucmajor.


L'Ajuntament reclama a Airbnb la retirada de 2577 pisos turístics\nBarcelona continua denunciant pisos turístics sense llicència. És a dir, il·legals. Fa un temps, l'Ajuntament ja es va reunir amb la plataforma de lloguer per retirar 1.500 pisos que no tenien llicència i que ja han estat eliminats. Ara demanen la retirada de 2.577 habitatges més, tots ells sense llicència turística. Per la seva part, i també per petició municipal, Airbnb s'ha compromès a fer una proposta de control i detecció de pisos sense llicència a la seva web.\nA banda de reclamar la retirada dels anuncis de tots aquests pisos sense llicència, l'Ajuntament ha declarat que el consistori obrirà expedients disciplinaris a cadascun dels habitatges.\nLa tinenta d'alcaldia d'Ecologia, Urbanisme i Mobilitat, Janet Sanz, també ha anunciat que en el cas que Airbnb es negui a retirar aquests gairebé 3.000 pisos il·legals, l'Ajuntament procedirà a obrir un nou expedient sancionador a l'empresa, que se sumaria a un últim de 600.000 euros per reincidència en incomplir la legislació catalana, que Colau els va imposar l'any 2016 pel mateix motiu.


Pressupostos - Diari de Sabadell\nEn aquestes èpoques de l’any, les diverses administracions i els diversos nivells de Govern es troben immersos en la confecció i aprovació dels respectius pressupostos, la seva eina principal per poder dur a terme les seves propostes polítiques i de gestió. En el model multinivell de govern que tenim a casa nostra, és important que cada graó pugui debatre i aprovar els seus pressupostos que, finalment, es troben íntimament relacionats.\nLa setmana passada, el ple municipal de Sabadell aprovava inicialment els pressupostos de la ciutat proposats pel govern, amb els vots favorables dels integrants del Govern municipal (PSC i Marta Morell) i de Junts. Els grups de l’oposició es van perdre un cop més en la desqualificació genèrica, amb arguments que mostren certa desídia inercial i una manca d’alternativa viable. L’aprovació dels pressupostos, expansius pel seu grau de despesa, estabilitzarà el govern de la ciutat fins a pràcticament la contesa electoral del 2023, però estan condicionats a l’aprovació pressupostària dels nivells de govern superiors.\nTambé la setmana passada coneixíem les dificultats que la CUP posava a l’aprovació dels pressupostos de la Generalitat, trencant la majoria de la investidura aconseguida fa ben pocs mesos. Costa d’entendre el rebuig d’Aragonès a acordar polítiques de país amb el PSC, mentre es declara que cal mantenir l’aliança amb la CUP com una opció estratègica que sembla només voler mantenir la ficció del 52%. I costen més encara d’entendre les excuses d’Aragonès d’un hipotètic preu a pagar per la mà estesa dels socialistes, un preu que no ha condicionat gens l’acord assolit in extremis amb els comuns, tot i la tensió interna generada dins el mateix Govern.\nTampoc està del tot clar que s’acabin aprovant definitivament els pressupostos generals de l’Estat malgrat haver superat els primers tràmits al Congrés. Els desafiaments intermitents d’ERC, i d’altres grups necessaris per mantenir la majoria parlamentària, posen en dificultats uns pressupostos, que lògicament poden ser discutits en els seus continguts concrets i exigits en la seva execució, però que no haurien d’estar condicionats a demandes que poc o res tenen a veure amb el progrés econòmic i social del conjunt d’Espanya. I més quan ens trobem en un encreuament important a tot Europa en l’orientació política de sortida de la crisi sanitària i socioeconòmica que encara estem vivint.\nEn un any amb unes eleccions presidencials franceses a la primavera de pronòstic encara incert, amb governs inestables a alguns països de la Unió Europea, amb crisis humanitàries que semblen anar en augment i amb un clar repunt de la pandèmia, Europa ens demana certeses, estabilitat política i seriositat en les propostes econòmiques i socials. I el Govern espanyol només pot confiar, negociar i buscar l’aprovació pressupostària en la majoria parlamentària que li ha donat suport fins ara. En aquest cas no hi ha alternativa. Ni el PP ni els residuals Ciutadans estan en disposició de fer cap pas per facilitar l’aprovació dels comptes de l’Estat. El PP només busca la inestabilitat governamental perquè creu que com abans hi hagi eleccions, menys factura els passaran les querelles internes i les recurrents decisions judicials sobre la seva estela de corrupció.\nPer sort, l’àmbit europeu el tenim estabilitzat, amb un marc econòmic i financer que arriba fins al 2027 i que nodreix bona part dels pressupostos dels Estats membres i de la resta de nivells polítics i administratius. Sense els fons europeus compromesos per a cada Estat, seria molt difícil sortir de manera no traumàtica de l’actual crisi econòmica que la pandèmia i els reptes ambientals, tecnològics i socials han posat en primer pla.\nSabadell i el seu govern municipal estan fent els deures. Ara cal que els governs de la Generalitat i de l’Estat, amb les forces polítiques que els poden donar suport, no s’enroquin en propostes, pressions i estratègies de vol ras. Cal aixecar la mirada i pensar en el conjunt de la ciutadania a la qual serveixen i no en els petits interessos partidaris.


L'ULL DEL GÒTIC : Ca l'Assur\nConeixia el primer efecte, però encara és més espectacular que la llum travessi les dues rosasses. No és perquè sigui sa meva, la Seu de Palma és de les més boniques del món, junt amb Santa Maria del Mar. Sa Seu té una unitat estilística remarcable i les intervencions posteriors han estat molt curoses, com les de Gaudí, Jujol i fins i tot Barceló. El que la fa encara més especial és el seu emplaçament paral.lel al mar, arran de muralla.\nEs nota que me l'estimo?\nGràcies, Assur, quina gran notícia la del 2n video. Vaig a avisar a la família que s'hi passin demà!\n1 de febrer de 2011, a les 19:21\nUn post realment espectacular!.\nQuina meravella de lluminositat, llàstima que estem lluny de Mallorca i encara que ens enfilem fins el Tibidabo, no ho podem veure.\n1 de febrer de 2011, a les 19:38\n1 de febrer de 2011, a les 19:43\nÉs espectacular , jo sí que ho he vist el dia de Sant Martí , ens hem d'axeicar molt prest però val la pena . Hi ha molta gent que tant demà com el dia de Sant Martí ho va a veure. Jo també trob que és una de les Catedrals Gòtiques de més bellesa.\n1 de febrer de 2011, a les 21:19\nNo coneixia aquestes particularitats de la Seu de Palma, que si ja és una meravella qualsevol dia de l'any, encara ho és més aquests dos dies. Què moderns eren els antics!\n2 de febrer de 2011, a les 16:39\nCom una llum divína.\nTé que ser molt bonic veure-ho al natural, quina preciositat, sembla que ti puguis agafar i gronxar-te per a tota la catedral amb aquets llums de la rosassa.\n2 de febrer de 2011, a les 18:59\nI sense piles...\n3 de febrer de 2011, a les 10:59\nQuina preciositat d'article, ENRIC, quines explicacions més bones... He vist els dos vídeos i són magnífics.\nOstres, quines coses tan maques!!\nJo m'admiro de veure com pensaven, com calculaven, com feien totes les coses amb aquesta simbologia en aquestes Catedrals...\nÉs fantàstic. És que m'ho he mirat i em quedava embadalida.\nJo hi he estat a la Catedral de Palma, però era un mes d'agost, fa anys, i no tenia ni idea de tot això... Ara estic contenta de saber-ho!! ;-)\nHo haurem de tenir en compte.\nMallorca és una assignatura pendent, podràs creure que no l'he visitada mai, i això que una tieta meva havia nascut a Palma.\nAquest meravellós efecte místic-visual és un motiu més per decidir-me a visitar s'illa gran, és clar que ens condiciona tan sols a dos dies a l'any, però potser aquest fet serà més rellevant per decidir-me.\nGràcies per fer-nos conèixer aquesta meravella.\n5 de febrer de 2011, a les 12:09\nSabia alguna cosa (poca)sobre els efectes de la llum en les rosasses de la catedral de Palma però no m'imaginava trobar la bellesa que ens has mostrat. Moltes gràcies per ensenyar-nos eixes meravelles que tenim a casa nostra i que, de vegades, ens passen desapercebudes, en el meu cas, per ignorància. Salutacions.\n9 de febrer de 2011, a les 20:57\nKalamar: Potser és bastant lògic que no coneixessis aquest altre efecte lluminós a la Seu perquè no fa pas massa (concretament 4 anys) que es va descobrir. Si ets a Palma a finals d'any, ja saps, doncs, on has d'anar.\nHahahaha!, Josep: Ja estaria bé, ja poder veure un matí ben clar aquest efecte des d'aquí... Per cert, jo sempre que he anat a algun lloc on es diu que en un d'aquests matins es veu Mallorca, mai he tingut la sort de poder-ho veure... Serà una llegenda urbana? :))\nOi que sí, Sara Maria?... Apa que no en gaudiríeu tu i la teva càmea fotogràfica!\nXisca: Sens dubte que sí, que la Seu de Palma és una de les més belles catedrals gòtiques, i que un efecte de llum com aquest la fa encara més especial. Si això passés, posem per cas, a Chartres, estic segur que hi hauria bofetades per poder entrar i veure-ho, però no ens sabem vendre.\nUna altra curiositat que se'm va escapar: El dia 2 de febrer, apart de la Candelària, és també el dia que va néixer Jaume I... Coincidència?...\nQue moderns que eren els antics!!!: Magnífica definició, amic Titus, MAGNÍFICA!\nJosepb: Tot, en directe (menys el futbol, que per la tele fins i tot et repeteixen les jugades) :)) guanya molt, i no diem ja el que ha de ser poder gaudir d'aquest espectacle de llum natural!\nJosé Luis: Una imatge, diuen val més que mil paraules, però aquestes tres mots que has utilitzat són tant o més divertides que l'acudit més enginyós!!!\nAssumpta: Ja veus si n'ha donat, de joc, això dels vitralls que vam començar per aquell calendari d'advent, oi?, perquè jo també ho ignorava del tot. Celebro que t'hagi agradat tant i tant.\nJoaquim: Se'm fa difícil de creure que no hagis estat mai a ses Illes, però t'ho recomano molt i molt perquè, a part dels molts disbarats que s'hi han fet, encara queden, a totes les illes, autèntiques meravelles, tant a l'interior com a la costa. L'Anna Maria sempre diu que Eivissa és la que més li agrada i, en canvi, a mi em meravella Mallorca, sobretot la part oriental. Ah!: I s'hi menja de fàbula (no als hotels “massificats”, eh?)\nFrancesc: Són moltes i moltes les coses que ignorem tots plegats, i d'aquí la grandesa d'Internet, que, ben utilitzat, és un pou sense fons de coneixements, tant és així que, n'estic convençut, els poders fàctics no s'imaginaven la importància i la força que arribaria a tenir pel “populatxo” perquè, d'haver-s'ho imaginat, s'haurien ben guardat de deixar-ho en les nostres mans.\n14 de febrer de 2011, a les 11:01\n:) com mallorca no hi ha res\n20 de gener de 2015, a les 17:27


Amalgama archivos - La Cabina\nCategory Archives: Amalgama\nTHE STILLNESS SYNDROME – León Siminiani\nAmalgama, Mediometrajes_2021By SOCIALMEDIA 25 octubre, 2021\nAmalgama Espanya / 2021 / 30 min / Color SinopsiFitxa Tècnica L’any 2018 un grup de cineastes autodenominats ELS QUIETS es proposa fer un assaig fílmic sobre una hipotètica síndrome de quietud en la República de Colòmbia. Per a això conviden al mestre del documental colombià Luis Ospina, al candidat presidencial Gustavo *Petro i a l’escriptor…\nAmalgama Finlàndia / 2020 / 30 min / Color SinopsiFitxa Tècnica El Senyor K. va entrar en l’ambaixada de l’Aràbia Saudita a Istanbul el 2 d’octubre de 2018 per a demanar un certificat de divorci i poder tornar a casar-se amb la Senyora turca C. En entrar en l’ambaixada, no es va tornar a saber res…\nVALENTIN, SON OF EUROPE – Antonio Martino\nAmalgama Itàlia / 2020 / 55 min / Color SinopsiFitxa Tècnica Valentín és un romanés de 25 anys que va ser adoptat per una família belga als 16. Fa uns mesos, es va reconéixer en un documental que es va filmar quan era un xiquet sense llar, que vivia entre els carrers i el clavegueram de…\nSTOP – Stanley Sunday\nAmalgama Espanya / 2021 / 55 min / Color SinopsiFitxa Tècnica L’infortuni fa que el grup musical Doble Platina siga condemnat a realitzar serveis a la comunitat en un misteriós parc de Barcelona. El director Stanley Sunday desplega el seu univers singular, fantàstic i lliurement absurd en aquesta enginyosa comèdia musical protagonitzada per la banda barcelonina…\nVAS-Y VOIR – Dinah Ekchajzer\nAmalgama França / 2021 / 43 min / Color SinopsiFitxa Tècnica És la història de Madeleine, que marxa de França a Àfrica amb la seua filla Félicie a causa d’un capritx. És la història de Abdou, nascut en un xicotet poble de Níger, que es converteix en el seu criat. Tot això ocorre després…\nMALCHIK – Vitaly Akimov\nAmalgama Rússia / 2021 / 53 min / Color SinopsiFitxa Tècnica En la pantalla, l’ofegada atmosfera de la ciutat provincial de Arsenyev, a la regió de Primorsky. Vitaly, a través de la perspectiva de la càmera, explora al seu pare i a l’altra família del seu pare. El fillastre del seu germà, Stepan, de…\nIMPERDONABLE – Marlén Viñayo\nAmalgama El Salvador / 2020 / 36 min / Color SinopsiFitxa Tècnica Geovanny, un despietat sicari de la banda Barri 18, compleix la seua condemna en una cel·la d’aïllament d’una presó evangèlica salvadorenca, on no sols és culpable pels seus crims sinó per un ‘pecat’ imperdonable tant per a l’Església com per a la…\nNE PAS NOUS DÉRANGER, NOUS SOMMES EN SÉANCE – Simon P.R. Bewick\nAmalgama França / 2020 / 54 min / Color SinopsiFitxa Tècnica En els suburbis de París, una mestra especialitzada, Josiane, s’ocupa de cinc xiquets que fracassen a l’escola. Allà comparteixen les seues pors, alegries i sofriments a l’escola. In session do not disturb ens presenta el seu món mentres ells aprenen a aprendre. Director…\nCAMPING LIFE – Josep Pérez\nAmalgama Espanya / 2021 / 52 min / Color SinopsiFitxa Tècnica Camping Life és un documental que retrata la vida en un càmping de la Costa Brava durant l’estiu de 2020. La càmera captura a diversos testimonis i anècdotes en el dia a dia dels desinhibits acampadors amb la intenció de retratar el concepte…\nBRISTOL – Sergi Merchan\nAmalgama Espanya / 2020 / 30 min / Color SinopsiFitxa Tècnica Sergi, un somiador estudiant de cinema, comença el rodatge del seu primer llargmetratge de ficció basat en la relació que tingué amb la Claudia, la que va ser la seua millor amiga de sempre i de la que no en sap res des…\nAmalgama, Mediometrajes_2021By SOCIALMEDIA 24 octubre, 2021\nAmalgama Mongòlia / 2020 / 52 min / Color SinopsiFitxa Tècnica Què provoca que els descendents d’invencibles guerrers a cavall de Mongòlia posen fi a les seues vides? Supervivents de suïcidis i familiars dels qui s’han llevat la vida relaten les seues circumstàncies. Molts no desitgen ser identificables en la pel·lícula: el suïcidi és un…\nHISTOIRES D’ENTREJAMBES – Myleine Guiard-Schmid\nAmalgama França / 2020 / 35 min / Color SinopsiFitxa Técnica Donaràs a llum amb dolor. Per què? No pot haver-hi una altra història? Perquè parir no té per què rimar amb dolor, aquestes històries de la *entrepierna transmeten un nou imaginari: dones en camí de reclamar els seus cossos i els seus parts. Animació: Myleine Guiard-Schmid…\nWANDERERS – Evgenia Alexandrova\nAmalgama, Mediometrajes_2020By SOCIALMEDIA 19 octubre, 2020\nAmalgama França / 2020 / 32 min / Color Sinopsi En algun lloc del desert roig de Utah es troba l’Estació de Recerca del Desert de Mart. Aquesta instal·lació analògica espacial acull grups de científics, investigadors i entusiastes de l’espai. Cinc desconeguts es confinen deliberadament junts durant dues setmanes per experimentar la “vida marciana”.…\nRECONSTITUTION D’UNE SCENE DE CHASSE – Patricia Allio\nAmalgama França / 2019 / 35 min / Color Sinopsi La reconstrucció d’una escena de caça relata la fantasia d’una caça en què el joc és una dona, des dels seus orígens literaris i pictòrics, fins el pas a l’acte. A mesura que avancem en el relat de la cerimònia protagonitzada per la dominatrix…\nMES VOIX – Sonia Franco\nAmalgama França / 2019 / 51 min / Color Sinopsi Anissa no té res més que un amor apassionat i incondicional per la seua iaiaTakia. Comparteix els dies entre el teatre, on comparteix històries familiars a l’escenari, visita a Takia al seu xicotet apartament suburbà i la seua vida de parisenca de trenta anys,…\nHOMELAND GONE – Laura Lavinia\nAmalgama Espanya / 2020 / 35 min / Color Sinopsi Líbano és un país secuestrat per les sectes, el diner i el poder. Mentre els ciutadans anhelen una identitat col·lectiva per a prosperar com a comunitat, els polítics usen el sectarisme religiós per a les seues ambicions corruptes. Intèrprets: Jamal Wakim, Firas al-Shoufi, Hadi…\nTENDRE – Isabel Pagliai\nAmalgama França / 2020 / 43 min / Color Sinopsi En un calorós dia d’estiu al costat d’un xicotet llac, Mia li demana a Hugo, de 15 anys que li explique la seua història d’amor amb Chaïnes. Malgrat la seua desgana, els records afloren a la superfície: vesprades passades a la riba del llac…\nBEING SASCHA – Manuel Gübeli\nAmalgama Suïssa / 2020 / 35 min / Color Sinopsi El nom de Sascha no sempre era Sascha. Però ara ho és. Sascha no s’identifica com a home ni com a dona, sinó com a trans no binari. Una història sobre el que significa viure en una societat que no us esperava. Un cop…\nROULER – Laure Protat\nAmalgama França / 2019 / 44 min / Color Sinopsi ‘Ride’ és un retrat del meu germà xicotet de 16 anys, Maxence, a través de la seua pràctica de patinet freestyle. En el skatepark de Antbes, a la Riviera francesa, d’un hivern a un altre, vaig observar els rostres i cossos adolescents de Maxence…\nHOSTAL ESPAÑA – Chus Domínguez, Inma Álvarez, Trabajadoras y residentes del Hostal España\nAmalgama Espanya / 2020 / 60 min / Color Sinopsi Totes les habitacions de l’Hostal Espanya, un modest i cèntric establiment situat a la ciutat de Lleó, estan ocupades per persones majors, moltes d’elles procedents de l’abandonat entorn rural. En les seues habitacions, passadissos i menjador, les estacions es succeeixen sense pausa per a…


Curs bàsic sobre manipulació d'aliments en xinès - ElTeuDiari a Granollers\n10 març, 2017 10 març, 2017 Redacció Granollers Vallès Oriental Gent, GranollersNo comments\nEl curs que s’impartirà en mandarí està previst per a 25 persones\nL’Ajuntament de Granollers conjuntament amb la Diputació de Barcelona, organitzarà els propers dies 13 i 14 de març, un curs bàsic en xinès sobre manipulació d’aliments adreçada a establiments regentats per persones d’origen xinès. La formació es farà a la Sala de la Faixa, a la Troca de Roca Umbert i es farà en horari de 20 a 22 h. Aquest curs s’estructurarà en dues sessions de dues hores en les quals es tractaran temes d’higiene i de seguretat alimentària en el sector de la restauració i comerç minorista.\nA banda de les accions formatives adreçades a col·lectius específics, des de l’Ajuntament de Granollers també s’organitzen periòdicament cursos amb els mateixos continguts per a les persones interessades que desenvolupen la seva activitat professional en el sector alimentari.\nLa formació i capacitació del personal manipulador d’aliments és un requisit que recull la normativa sanitària i és un dels eixos fonamentals per garantir la seguretat alimentària. Aquesta formació cal que sigui continuada i específica al lloc de treball i als seus riscos associats. Aquesta acció està emmarcada dins del programa que el Servei de Salut Pública i Consum de l’Ajuntament de Granollers porta a terme per tal de garantir la seguretat dels aliments que es manipulen i serveixen i/o comercialitzen en els establiments de la ciutat.\nTagged: Ajuntament de Granollers curs bàsic La Troca mandarí manipulació d'aliments Roca Umbert Sala de la Faixa Servei de Salut Pública i Consum xinès


28 de gener, 18 de febrer, 17 de març, 21 d’abril, 13 de maig i 16 de juny del 2020\nCol·legiats dels COF: 60€ pel cicle complet en concepte de reserva de plaça. El motiu d'aquesta mesura és poder optimitzar les places al màxim. Un cop acabada l'activitat i constatada l'assistència, aquest import serà reemborsat. No col·legiats:120€ pel cicle complert Només tenen accés a les conferències les persones inscrites prèviament i ningú més.\no Ajudar els professionals farmacèutics a entendre i a interioritzar un procés d’innovació\no Aprendre a fer servir eines creatives (generació d’idees i filtre) per desenvolupar avantatges competitius contra nous actors del sector\no Entendre com podem traslladar aquest procés a la nostra activitat diària i convertir-lo en una actitud i en una metodologia sistemàtica\n• Sessió “Com identificar i entendre les oportunitats del mercat”\nSaber entendre i diferenciar les tendències del mercat, les necessitats del client i els objectius i els desitjos del consumidor.\nEntendre el concepte de “cerca sistemàtica” i aplicar-lo quotidianament al negoci.\nDescobrir noves oportunitats sobre les quals construir un avantatge competitiu\n• Sessió “El pas més important per començar a innovar: definir el repte”\nCom a empresari o emprenedor, aprendre a diferenciar entre visió, missió i objectiu. Quins són els nostres?\nEntendre els components d’un repte de manera clara i aprendre a redactar-lo.\nSaber identificar i redactar els objectius i el reptes que volem afrontar per mitjà d’un procés d’innovació\n• Sessió “Processos d'ideació creatius per donar resposta als nostres reptes”\nAprendre mètodes d’hibridació i de combinació de conceptes per generar idees per mitjà de solucions actuals.\nSaber filtrar i discriminar algunes idees i marcar aquelles que poden aportar més valor i les puguem implementar.\nDavant d’un repte professional, aprendre a generar el màxim d’idees i filtrar-les fins a seleccionar aquelles que aportaran més valor\n• Sessió “Convertir una idea en un prototip de forma ràpida i amb eines simples”\nUtilitzar eines per descriure la proposta de valor i assegurar el “fit” amb el nostre segment de mercat objectiu.\nEntendre i construir l’avantatge competitiu propi davant de competidors vells i nous.\nAprendre mètodes i eines per a visualitzar, conceptualitzar i avaluar un producte o un servei.\nAprendre a transformar una idea en un prototip per poder avaluar-ne la proposta de valor. Entendre el concepte “prototip” i com podem generar-ne un de manera simple i amb una inversió mínima.\n• Sessió “Validar una idea de manera ràpida i efectiva”\nFer servir eines de validació d’un servei o d’un producte. Entrevistes qualitatives, focus groups i observació.\n• Sessió “Aprendre a decidir quan val la pena apostar per una idea”\nDefinir uns indicadors que ens ajudaran a prendre la decisió correcta.\nEntendre el concepte “pivotar” una proposta en una metodologia “lean”.\nAprendre els passos per implantar una solució en el mercat i avançar en el model de negoci.\nSaber mesurar com progressa el nostre procés d’innovació. Aprendre a aplicar una solució i avançar en el negoci.\nGonzalez, Adrián, Innovation Development Manager a Idneo Technologies


Getting Smarter and Smarter...: La nanoestructura augmenta l'estabilitat dels transistors orgànics\nUna porta nanoestructurada dielèctrica podria haver abordat l'obstacle més important per extendre l'ús de semiconductors orgànics per a transistors de pel·lícules primes. L'estructura, composta per una capa de fluoropolímer seguit d'un nanolaminat fabricat a partir de dos materials d'òxid metàl·lic, serveix com porta dielèctrica i protegeix simultàniament el semiconductor orgànic i permet que els transistors funcionin sense precedents d'estabilitat.\nLa nova estructura proporciona estabilitat als transistors de pel·lícula prima comparables als fabricats amb materials inorgànics, cosa que els permet operar en condicions ambientals, fins i tot sota l'aigua. Els transistors orgànics de pel·lícules primes es poden fer a baixa temperatura amb baix cost en una varietat de substrats flexibles que utilitzen tècniques com la impressió d'injecció de tinta, que poden obrir noves aplicacions que aprofiten els processos de fabricació additius i senzills.\nAquesta investigació és la culminació de 15 anys de desenvolupament dins del Centre de Fotònica i Electrònica Orgànica (COPE) i va ser recolzat per patrocinadors, incloent l'Oficina d'Investigació Naval, l'Oficina d'Investigació Científica de les Forces Aèries i la Administració Nacional de Seguretat.\nEls transistors tenen tres elèctrodes. Els elèctrodes d'origen i de desguàs passen per crear l'estat on, però només quan s'aplica un voltatge a l'elèctrode de la porta, que està separat del material semiconductor orgànic per una fina capa dielèctrica. Un aspecte únic de l'arquitectura desenvolupada a Geòrgia Tech és que aquesta capa dielèctrica utilitza dos components, un fluoropolímer i una capa d'òxid de metall.\nLa nova arquitectura de Geòrgia Tech utilitza capes alternes d'òxid d'alumini i òxid de hafni: cinc capes, repetides 30 vegades al cim del fluoropolímer, per fer el dielèctric. Les capes d'òxid es produeixen amb deposició de capa atòmica (ALD). El nanolaminat, que acaba en uns 50 nanòmetres de gruix, és pràcticament immune als efectes de la humitat.\nPer a la demostració de laboratori, els investigadors van utilitzar un substrat de vidre, però també es podrien utilitzar molts altres materials flexibles, inclosos els polímers i, fins i tot, el paper.\nAl laboratori, els investigadors van utilitzar tècniques de creixement estàndard d'ALD per produir el nanolaminat. Tanmateix, els processos més nous anomenats ALD espacial, podrien accelerar la producció i permetre que els dispositius es redueixin a la mida.\nUna aplicació òbvia és per als transistors que controlen píxels en pantalles orgàniques que emeten llum (OLED) que s'utilitzen en dispositius com els telèfons iPhone X i Samsung. Aquests píxels són ara controlats per transistors fabricats amb semiconductors inorgànics convencionals, però amb l'estabilitat addicional proporcionada pel nou nanolaminat, potser es podrien fer amb transistors orgànics imprimibles de pel·lícula fina.\nEls dispositius d'Internet of Things (IoT) també podrien beneficiar-se de la fabricació habilitada per la nova tecnologia, permetent la producció amb impressores d'injecció de tinta i altres processos d'impressió i recobriment de baix cost. La tècnica de nanolaminat també podria permetre el desenvolupament de dispositius a base de paper barats, com ara entrades intel·ligents, que usarien antenes, pantalles i memòria fabricades en paper a través de processos de baix cost.\nPerò les aplicacions més espectaculars, podrien ser en pantalles flexibles molt grans que es podrien enrotllar quan no s'utilitzin. Per a la seva demostració, l'equip de Kippelen, que també inclou Xiaojia Jia, Cheng-Yin Wang i Youngrak Park, va utilitzar un semiconductor orgànic com a model. El material té propietats conegudes, però amb valors de mobilitat de transportista d'1,6 cm2/V no és el més ràpid disponible. Com a pas següent, els investigadors volen provar el seu procés en semiconductors orgànics més nous que proporcionen una major mobilitat de càrrega. També planegen continuar provant el nanolaminat en diferents condicions de flexió, a través de períodes de temps més llargs, i en altres plataformes de dispositius, com ara fotodetectors.\nTot i que l'electrònica basada en el carboni està ampliant les capacitats del dispositiu, els materials tradicionals com el silici no tenen res a témer.\nFont: Georgia Insititute of Technology\nEtiquetes de comentaris: fluoropolímer, Nanoestructura, nanolaminat


ANEM A FER UNA CERVESA?: de juliol 2007\nMOLTES GRACIES!!! Ens alegra molt saber que esteu disfrutant llegint les nostres experiencies, i aixo, sense dubte, tambe ens motiva per continuar explicant el nostre dia a dia.\nUs escrivim desde la capital de Vietnam, Hanoi. Hem arribat despres de passar per un dels millors llocs del viatge: Ninh Binh. Vem llogar una moto per anar fins a Tam Kok. Li diuen la Bahia de Halong terrestre, i la veritat es que, tant les vistes panoramiques que es poden veure desde dalt d'un dels turons, com la passejada amb barca pels rierols que es desfilen entre la multitud de muntanyes rocoses que varien de llum a cada remada, no desmereixen tal comparacio. Una passada!! I mes tenint en compte que recorrer els camins pel teu aire amb la moto, ens permet parar alla on volem per premer el boto de la camara, i observar una posta de sol on aquest sembla cremar cada un dels nuvols que atravessa.\nDespres de Saigon, vem fer parada estrategica a una de les platges de la costa vietnamita. Vem contractar un tour per visitar les illes colindants, on vem poder fer snorkeling, tumbar-nos al sol (aixo si, sota un parasol), pero sobretot, per acabar-nos cada una de les cerveses que el Sr.Funkie Monkey ens servia en el 'floating bar' que van crear al mig del mar.\nLa seguent parada va ser Hoi An. Una de les poblacions mes maques i tranquiles de Vietnam. No nomes per la seva platja, el seu riu, els seus carrers, etc.. sino tambe per la seva gent. Desde la noia que no parava de riure mentre la Mariona es firava un vestidet de platja fet a mida (unic al mon, eh?), fins al Mr.Kim que ens va deleitar amb un menu degustacio exquisit, val la pena gaudir d'aquella gent, en que cada conversa es sincera i cada somriure et canvia l'humor.\nLa visita a Hue la vem comencar visitant la ciutadella, patrimoni de la Unesco. El tour on es visiten les tombes dels emperadors es d'aquelles visites obligades, no tan sols pels propis monuments i complexes funebres, sino tambe per l'especdtacle dels entorns del riu que t'impadeix fer la tipica cabassonada despres de dinar. A Hue, vem veure desde la habitacio l'atac monzonic mes impressionat que hem vist fins ara. La pluja queia horitzontalment!!!\nI ja som aqui, on dema anirem 3 dies a la Bahia de Halong per continuar uns 5 dies a les muntanyes de Sapa, on sembla que el clima es mes agradable. Ja us ho anirem explicant.\nReiterar el nostre agraiment pels vostres comentaris, comentar que per mails personals ho podeu fer a les nostres respectgives adreces, i animar-vos a seguir disfrutant del nostre viatge desde alla on estigueu. I si aquest alla implica que ens voleu fer una visita, no dubteu a fer-ho. Aixo si, vigileu!!! Perque Vietnam enganxa!!!!\nPublicat per Quim Carrera a 16:46 32 comentaris:\nJa estem a terres vietnamites!!!\nDespres de deixar la platja de Cambotja, ens vem dirigir altra vegada cap a la capital del pais per, l'endema, engegar l'aventura de creuar la frontera per via fluvial. Per fer-ho, primer agafes un bus que et porta a l'embarcador. Quan sembla que tot va be, de cop i volta paren el bus al mig de no res, i apareix un altre bus una mica mes tronat, el qual hem d'agafar per seguir el cami. Amb aquest, arribem al riu on agafem la barca que ens porta fins a la frontera. I dir frontera a allo, es molt relatiu. Et pares al mig del riu, be podria ser uns metres mes amunt o mes avall, i amagada hi ha una oficina amb uns aborrits policies que son els encarregats de la seguretat de sortida del pais. Ai Deu meu!! Tornes a la barca, i 100 metres mes avall tornes a parar per entrar a Vietnam, on a una oficina de policia no mes gran ni mes bonica que la primera, t'agafen el passaport i et fan esperar al bar fronterer, on tothom cobra comissio, abans de tornar-te'ls amb el timbrat oficial. Dit aixi sembla tranquil, pero quan t'agafen el passaport sense entendre res, i veus que passen els minuts i encara no te l'han tornat, et queda una cara de tonto pensant que aquell no es el millor lloc per quedar-se gaire hores, que potser per aixo no paraven de riure les noies del bar.\nPero ja som a Vietnam. Ens quedem al primer poble prop de la frontera, on visitem les cases flotants amb els vivers de peixos a sota, la manera de fer la pasta (nooddles), etc i ens dirigim cap a Can Tho.\nMolt interessant la nit a Can Tho. Vem anar a dormir a una casa particular, que tocava al riu, i que estava envoltada de bosc. La vem compartir amb una holandesa i una parella d'austriacs. Alla ens van cuinar el dinar i el sopar, i, de veritat, va ser dels millors apats del viatge. Vem menjar un peix que no tenia nom, simplement era del riu. Vem passejar per l'entorn, enfilant-nos als 'monkeys bridges' que atravessaven el riu. tota una experiencia, que vem superar gracies a la mosquitera que ens va aixoplugar dels mosquits durant la nit.\nL'endema vem anar als mercats flotants, que no ens van atraure especialment, i ja vem arribar a Ho Chi Minh, l'antiga Saigon, des d'on escribim. A part de visitar la ciutat, amb el museu de la guerra del Vietnam que et fa treure els ulls de la brutalitat reflexada en cada una de les fotografies, vem visitar els tunels de Cu Chi. 200 km de tunels enterrat sota terra, a 3 i 6 metres de profunditat, on van viure durant 26 anys el poblat vietnamita que va lluitar contra els americans. Una passada!!\nI a la nit, despres de sopar al mercat local, ens vem dedicar a cridar pel carrer: VIETNAM!! VIETNAM!! A la copa d'Asia, el Vietnam s'havia classificat pels quart de final, i ja ens veus, amb els austriacs, fent la ola pel carrer, amb milers de motoristes vietnamites que no paraven de cridar. I es que aqui, el futbol tambe es viu amb passio.\nPublicat per Quim Carrera a 13:38 11 comentaris:\nGUAPO, CUAPO!!!!! Aixo de rebre tants comentaris és molt ben parit!! Quan s'esta tant lluny de casa, lluny dels teus, la veritat és que s'agraeix molt una paraula, per tonta que sigui, que indica que ells també pensen en tu. MOLTES GRACIES A TOTS!!! ( i no deixeu d'escriure ara)\nPer altra banda, aixo també implica una resposta per part nostra, mantenint el blog actualitzat per donar-vos notícies de la nostra aventura.\nUs escrivim desde Sihanoukville, una petita població costera banyada per les aigues del golf de Tailandia, situada al sud-oest de Cambotja. Es un lloc de peregrinació de molts joves bagpackers que busquen un lloc refrescant i animat per fugir de la capital. Nosaltres, com era d'esperar, només arribar ja hem anat a la platja i ens hem posat vermells com un... Pero tranquils, com cada estiu, ho superarem.\nDe la nostra estada a Cambotja (a Bangkok i vem estar 1 dia), a part de la seva capital, Phnom penh, on ens va agradar molt la seva manera de combinar el bullici propi d'una capital amb zones de passeigs relaxants vora del riu, hem de recalcar la que, potser injustament, no ha sigut considerada una meravella del món: Els temples d'Angkor.\nAmb la nostra passejadeta de més de 6 hores amb bici per tot el recinte, vem poder contemplar multitud de temples que et vas trobant en l'inmens espai forestal on s'amaguen cada un d'ells. Torna a ser una d'aquelles coses que val la pena visitar, i on, a part de veure fins on arriba la capacitat humana per crear verdaderes bestialitats arquitectoniques, també detectes que la naturalesa té la seva última paraula ja que s'esta "menjant" algun dels temples. Esperem que les ajudes economiques que puguin rebre (que no son moltes) permeti mantenir-ho.\nAnem a sopar uns nooggles, o uns 'saltamontes', o unes granotes 'en su salsa'.\nFins aviat, marxem que el nostre company de viatge, el Sr.Monzó, aquell que bufa tant fort i que no para d'escopir aigua per tot arreu, ja truca a la porta.\nUn petó a tots i totes.\nPublicat per Quim Carrera a 14:46 10 comentaris:\nJA HEM INICIAT EL CAMI\nAhir dia 2 de juliol de 2007 vem sortir de Barcelona a les 15,30, be, a les 16,30 tenint en compte el retras habitual, direccio Londres per agafar un altre avio i dirigir-nos a Bangkok.\nUs escribim desde la capital de Tailandia, en un ciber-cafe on el cobrador podria ser perfectament parent del Sr.Miyagui.\nLa primera sensacio es que en trobem en una ciutat internacionalitzada on cadascu pot trobar el que busca, a molt bon preu, i amb un somriure de propina. Potser per aixo la nostra aparensa no desentona amb l'entorn, ple de gent amb un color vermellos que els ilumina la cara, be sigui per l'exposicio al sol o pel volum d'alcohol ingerit. En qualsevol cas, per comensar un viatge com aquest, esta be sentir-te com el mes d'agost en algunes de les nostres platges, amb la diferencia que les 'gogos' que promocionen les dicoteques et miren amb uns ulls mes aplatanats.\nEn fi, nomes escriviem per saludar-vos, per dir-vos que ja hem trobat hotel en un bon lloc, pero aprofitem per explicar una mica com es viu el carrer KhaoSand de Bankok.\nPer ultim, agrair a tots aquells que ens heu fet costat des del primer moment que vem emprendre aquest cami (i parlem de fa temps), a la familia per prendre cura de nosaltres i donar-nos consells que potser no sabiem, als viatjer impenitents a qui hem consultat i atabalat amb milers de preguntes, i a nosaltres mateixos (un a l'altre) per fer-nos suport en els moments en que tot semblava complicar-se.\nI es que com deia un home molt sabi: 'Tot es mes facil'\nPublicat per Quim Carrera a 16:22 14 comentaris:


Hôtel Timgad Gerardmer França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n57 boulevard Kelsch, Gerardmer City Center, Gerardmer, França, 88400 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Gerardmer, no busqui més enllà de Location Romeo - Chambres d'hôtes. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Gerardmer. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com casino, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, habitació familiar, servei de llançadora.\nL'ambient de Location Romeo - Chambres d'hôtes es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, insonorització, despertador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses esquí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Location Romeo - Chambres d'hôtes és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Gerardmer.\nTots els comentaris (293) Parelles (181) Viatgers en solitari (13) Famílies amb infants petits (55) Famílies amb infants grans (8) Grups (36)


Un menjador vegetarià des de fa més de 60 anys | betevé\nEl centre és adventista i promou la cura integral del cos, també a través del menjar\nJose Luis Sánchez | Mercè Alsina | dimarts, 12 de febrer del 2019, a les 19.33\nDes que va obrir, l’octubre del 1960, el servei de menjador de l’Escola Urgell és ovolactovegetarià. El centre forma part de la xarxa d’escoles de l’Església adventista, que promou la cura del cos, també en els menjars.\nL’escola la van fundar fa prop de 60 anys un grup de famílies adventistes. I ja llavors van decidir que el menjador seria ovolactovegetarià. La cap de cuina, la Teresa Manjón, assegura que és una cuina de mercat que utilitza “productes naturals, ecològics, i quasi tot ho fem manual”. Per exemple, “la massa de la pizza està treballada aquí, les croquetes també són casolanes, intentem fer servir tan pocs productes congelats com sigui possible”.\nCuina vegetariana per a tothom\nEls estudiants valoren els menús. “A casa no menjo gaire vegetarià però m’he acostumat molt bé i molt ràpid al menjar de l’escola, que m’agrada molt” diu el Daniel López, alumne de 6è de primària. “El meu plat preferit és la pizza”, diu. També es mostra satisfeta l’Edurne Casas, que cursa quart de primària: “Jo sempre vinc al menjador i m’agrada molt el menjar que donen aquí. Per exemple, el puré de verdures és molt bo. El iogurt, de coco, també m’agrada molt”.\nCuidar el cos a través del menjar\nEl fet de tenir un menjador vegetarià forma part de la filosofia del centre. “A l’escola valorem la salut integral” explica el sotsdirector, Isaac Llopis. “Creiem que allò que mengem ens defineix, també com cuidem el cos”. L’escola és religiosa protestant i l’adventisme propugna els valors de la salut. Per això, des del centre promouen la cura del cos a través del menjar que s’ingereix.\nL’escola Urgell forma part de la xarxa d’escoles de l’Església adventista, integrada per més de 8.500 institucions educatives d’arreu del món. Té una sola línia i és un centre privat concertat pel Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya.\nUn incendi al museu de la Seat de la Zona Franca provoca una gran columna de fum


200 ‘dones TIC’ d’arreu del món es reuneixen a la UPC amb motiu del congrés womENcourage - UPC Universitat Politècnica de Catalunya\n200 ‘dones TIC’ d’arreu del món es reuneixen a la UPC amb motiu del congrés womENcourage La UPC ha acollit, del 6 al 8 de setembre, el congrés internacional womENCourage 2017, una trobada científica i de networking en què participaran més de 200 estudiantes, investigadores i professionals vinculades a l’àmbit de l’enginyeria informàtica. El congrés, que ha tingut lloc per primer cop a Espanya, vol ser punt de trobada per compartir experiències professionals, casos d’èxit i debats sobre el foment de vocacions, sobretot femenines, en l’àmbit de la informàtica. https://www.upc.edu/ca/sala-de-premsa/noticies/200-dones-tic-womencourage https://www.upc.edu/ca/sala-de-premsa/noticies/200-dones-tic-womencourage/@@download/imatge\nUna imatge de les noies programant aplicacions durant l’ACM-W Europe Hackathon\nLa UPC ha acollit, del 6 al 8 de setembre, el congrés internacional womENCourage 2017, una trobada científica i de networking en què participaran més de 200 estudiantes, investigadores i professionals vinculades a l’àmbit de l’enginyeria informàtica. El congrés, que ha tingut lloc per primer cop a Espanya, vol ser punt de trobada per compartir experiències professionals, casos d’èxit i debats sobre el foment de vocacions, sobretot femenines, en l’àmbit de la informàtica.\nMés de 200 assistents internacionals, entre estudiantes, investigadores i professionals. Més de 70 pòsters acceptats –el doble que en l’edició anterior–, 7 workshops especialitzats, una hackató, conferenciants de renom internacional en l’àmbit de la supercomputació i diverses ponències i xerrades. Aquestes són les grans dades de l’ACM Celebration of Women in Computing, conegut com a womENcourage 2017, que ha acollit el Campus Nord de la UPC a Barcelona del 6 al 8 de setembre. El congrés ha estat organitzat per l’Association for Computing Machinery (ACM) i la Facultat d’Informàtica de Barcelona (FIB) de la UPC.\nEl womENcourage ha tingut com a tret de sortida la celebració, dimecres dia 6, de l’ACM-W Europe Hackathon. La hackató ha tingut lloc a la sala Àgora del Campus Nord de la UPC i el repte que s'ha plantejat a les participants és construir projectes innovadors que millorin la vida quotidiana de les persones en l’àmbit local, utilitzant Arduino 101 i Intel IOT DevKit. Patrocinada per Intel®, ha estat coordinada per l’associació d’estudiants Hackers at UPC.\nEl 7 de setembre ha estat el dia dedicat als workshops: set tallers destinats a augmentar les capacitats i formació de les assistents. Els workshops han tocat tan diversos com una introducció a la computació d’alt rendiment (high-performance computing, HPC); formació en l’entorn de desenvolupament Greenfoot, a càrrec d’Oracle Academy, una plataforma gratuïta de desenvolupament Java de jocs interactius per utilitzar en entorns educatius, creada per la University of Kent; un taller-concurs de CodeCon, una plataforma de resolució de problemes construïda pels enginyers de Bloomberg; un taller d’Accenture Digital en què es parlarà sobre la importància de la personalització i la interacció digital; un taller sobre OpenStack, una plataforma de software de codi lliure; o un taller sobre ciberseguretat, impartit per personal de l’inLab de la FIB.\nEl mateix dia 7, a partir de les 11.30 hores, la sala Àgora del Campus Nord de la UPC ha estat l’escenari d’una fira d’empreses, punt de trobada entre el món professional i el talent TIC. La fira ha comptat amb la participació d’empreses i entitats com ara Hewlett Packard, Accenture, SIGCHI, Intel, Google, Oracle Academy, Bloomberg, Sopra Steria, Informatics Europe, Microsoft o Everis.\nEl congrés womENcourage és una iniciativa de l’ACM que, durant els dies 7 i 8 de setembre, també ha organitzat a Barcelona l’ACM Europe Conference, una trobada internacional d’experts en computació. Organitzada conjuntament amb el Barcelona Supercomputing Center-Centro Nacional de Supercomputación (BSC-CNS), la conferència ha versat sobre dos grans temes: ciberseguretat i computació d’alt rendiment (HPC, en les seves sigles en anglès).\nAixí, la tarda del dia 7 els dos esdeveniments han coincidit amb motiu de la conferència del professor Silvio Micali, del Massachusetts Institute of Technology (MIT). Especialista en criptografia i seguretat de la informació i premi Turing 2012, el professor Micali ha impartit la conferència ‘ALGORAND: A new distributed ledger’, a les 17 hores, a l’Aula Magna de la Facultat de Biologia de la Universitat de Barcelona.\nDivendres, 8 de setembre, ha tingut lloc la benvinguda oficial del congrés a l’Auditori de l’edifici Vèrtex del Campus Nord de la UPC i ha comptat amb la participació de Jordi Puigneró, secretari de Telecomunicacions, Ciberseguretat i Societat Digital del Departament de Presidència de la Generalitat de Catalunya; Mireia Mata, directora general d’Igualtat del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies de la Generalitat; Helena Torras, de l’Observatori Dona, Empresa i Economia (ODEE) de la Cambra de Comerç de Barcelona; Esther Real, vicerectora de Transferència de Coneixement de la UPC; Josep Fernández, degà de la FIB, i les coordinadores del congrés, Núria Castell, professora de la UPC, i Reyyan Ayfer, de la Bilkent University (Ankara, Turquia).\nLa conferència ‘Supercomputing – dispelling the myth of boys jobs and girl jobs’, a càrrec d’Alison Kennedy, tindrà lloc a les 9.15 hores al mateix l’Auditori, ha estat la més destacada de divendres 8 de setembre. Kennedy és directora executiva de l’Edinburgh Parallel Computing Centre (EPCC) de la University of Edinburgh, on hi ha treballat més de 20 anys. EPCC dirigeix els serveis nacionals i locals d’HPC principalment per a la comunitat investigadora del Regne Unit. Experta en computació d’alt rendiment, ha gestionat grans projectes col·laboratius en HPC i big data, és membre del comitè de directors de PRACE, l’associació que reuneix els centre de computació avançada a Europa, i participa en grans projectes europeus de recerca com ara EUDAT o CRESTA.\nDivendres, 8 de juliol, ha estat el torn de la presentació dels 73 pòsters acceptats al congrés, cinc d’ells realitats per estudiants i investigadors de la UPC, com ara un innovador model informàtic que estudia la transmissió de la tuberculosis en contexts socioeconòmics determinats i que ha estat testejat al districte barceloní de Ciutat Vella. A banda de pòsters tècnics, també s'han presentat pòsters de temes socials o enfocats a fomentar les vocacions en l’àmbit de la informàtica entre les noies.\nAquesta és la quarta edició del womEncourage, que s'ha acollit per primer cop a la UPC. Les edicions anteriors es van celebrar a la Johannes Kepler University (Linz, Àustria), el 2016; a la University of Uppsala (Suècia), el 2015, i a la University of Manchester (Regne Unit), el 2014.\nEl curs 2017-2018 la UPC investirà doctora 'honoris causa' la matemàtica nord-americana Margaret Hamilton, pionera en la utilització del terme 'enginyeria del software', ara fa 50 anys, durant les primeres missions Apol·lo de la NASA. La proposta s’emmarca en la celebració del 40è aniversari de la FIB i vol ser també un homenatge a una professional que va treballar en un entorn totalment masculí i que va impulsar la presència de les dones en el camp de la informàtica.


La UPC crea una tecnologia per analitzar la informació de Wikileaks\nL'equip Data Management Group de la Universitat Politècnica de Catalunya (DAMA-UPC) ha creat el sistema DEX, que explora informació en Internet i xarxes socials i que permetria extreure informació de Wikileaks per conèixer la seva naturalesa.\nSegons el director del grup, Josep Lluís Larriba, el sistema permetria descobrir si la web de filtracions funciona com una xarxa social o si, per contra, es tracta d'una comunitat de dades. També es coneixeria com es relacionen els usuaris amb les diferents temàtiques i la forma en què s'interrelacionen els documents.\nLa nova tecnologia també és aplicable en el camp de les recerques de documents a alta velocitat, ja que permet consultar grans volums de dades en forma de xarxa.\nMitjançant una paraula clau, el sistema extreu informació tant d'Internet com de les xarxes socials, i crea nova informació a partir de la interrelació de documents.\nEl sistema DEX també permet detectar el frau en operacions de compravenda de béns immobles, investigar com es propaga la informació en Internet i analitzar dades farmacèutiques. Segons ha assegurat la UPC en un comunicat, també té aplicacions en el camp científic i en l'educació, ja que recomana continguts audiovisuals orientats a l'aprenentatge.


Clam multitudinari a Castelló contra el tancament de TV3 - VilaWeb\nClam multitudinari a Castelló contra el tancament de TV3\nEntre 10.000 i 15.000 manifestants van participar ahir en la marxa més gran que es recorda a la ciutat · Els organitzadors convoquen una nova mobilització a València per al 16 d'abril\nEntre deu mil i quinze mil manifestants van reclamar ahir a Castelló el restabliment de les emissions de TV3 al País Valencià, en la la marxa més multitudinària que es recorda a la ciutat (vídeo). Una manfiestació protagonitzada per pancartes reclamant TV3 i a favor de la llibertat d'expressió. 'No som quatre gats', 'On és Canal 9?' també han estat alguns dels crits que més es van sentir. La marxa va acabar amb la lectura d'un manifest, a càrrec del filòleg Vicent Pitarch, professor de la Universitat Jaume I i membre de l'Institut d'Estudis Catalans.\nAcció Cultural del País Valencià (ACPV) va qualificat d'èxit la manifestació d'ahr. 'Som aquí per defensar la llibertat d'expressió i d'opció en una societat democràtica i, per tant, per a protestar contra la censura', deia un dels portaveus d'ACPV, Manel Carceller.\nEntre les persones que encapçalaven la manifestació hi havia Vicent Climent, rector de la Universitat Jaume I. Justament aquesta setmana es va fer una concentració a l'àgora de la universitat per reclamar el restabliment de les emissions de TV3 al País Valencià, i el consell de direcció va emetre un comunicat en aquest mateix sentit. Una altra de les cares visibles de la marxa d'ahir era Francisco Toledo, cap de llista com a independent del PSPV per Castelló.\nLa manifestació va transcórrer en un ambient festiu, amb grups d'animació, malabras i grups de dolçaina i talabet. A més, els organitzadors van anunciar que havien convocat una altra manifestació a València per al dia 16 d'abril.\nLa ciutat de Castelló no és l'únic punt del país que es mobilitza per la llibertat d'expressió i premsa. Ja s'ha organitzat protestes a Pedreguer, Nules, Albalat de la Ribera, Xàtiva, Sueca, València o Barcelona.\nLa multitudinària manifestació d'ahir contrasta amb les paraules de divendres de la portaveu de la Generalitat Valenciana, que afirmava que el tancament de TV3 era un tema menor i no es mereixia ser tractat en la reunió que tindran Francisco Camps i Artur Mas. Tot i les nombroses moilitzacions i mostres de suport, Paula Sánchez de León va afirmar que la polèmica sobre TV3 interessava només 'a dues o tres mil persones de la comunitat' i que 'TV3 té una audiència ínfima que no arriba a l'1%.\nManifestació a Castelló per TV3 (Foto: Vicent Iborra).


Turisme de Barcelona vol captar turisme nacional i francès| betevé\nL'organisme treballa per aconseguir una borsa d'aparcaments suficients perquè puguin deixar el vehicle i moure's per la ciutat amb transports alternatius\nAriadna Comas | dilluns, 15 de juny del 2020, a les 23.02\nEl Govern espanyol ha avançat al 21 de juny la data per reobrir les fronteres amb Europa, excepte Portugal. El sector turístic es prepara ara per, després de tres mesos, torna a rebre visitants. De moment, però, la ciutat només pot acollir visitants de proximitat perquè la fase 2 de la desescalada només permet la mobilitat entre la regió sanitària. Marian Muro és directora general de Turisme de Barcelona i va assumir el càrrec el mes de febrer, poc temps abans de que es declarés la pandèmia.\nCom s’està preparant aquesta temporada turística que, a més, coincideix amb la reobertura del sector després de tres mesos sense activitat?\nDes de Turisme de Barcelona fem un plantejament en diferents fases. Ara som en una primera fase dirigida a estimular el consum local i també que els barcelonins puguin conèixer la seva ciutat. A poc a poc ens anirem dirigint al públic nacional, que és un públic a qui nosaltres tenim interès a captar. Fins ara representaven només el 16 % dels visitants, en canvi el turista internacional n’era el 84 %. Precisament, farem una campanya adreçada a l’estat espanyol. Finalment, ja buscarem que arribin turistes d’Europa i de la resta del món.\nCom es pot aconseguir revertir aquestes xifres per atreure al visitant nacional?\nEncara hi ha por a agafar l’avió però les persones necessitem viatjar. És més fàcil fer-ho, doncs, a llocs de proximitat, on puguis arribar en cotxe o tren. Nosaltres esperem poder captar aquestes persones de l’estat espanyol i també francesos. Convidem que vinguin en cotxe o tren. En el cas del cotxe, podran tenir aquí aparcaments perquè després es puguin moure per la ciutat amb transports alternatius.\nI els viatgers de llarga distància?\nEn aquests moments el repte d’una destinació turística és la capacitat de generar confiança, això Barcelona ho està fent. Viatgers de llarga distància, aquest mes de juliol no serà possible, l’agost ja veure però a poc a poc, hi haurà reactivació de vols internacionals. Nosaltres hi apostarem a partir del mes de setembre amb promocions al sud-est asiàtic i la Xina perquè creiem que seran els primers mercats que més anticipació es mouran. A més, és un client molt sostenible.\nParlant de turisme sostenible, aquestes setmanes hem vist imatges de la ciutat insòlites des de feia anys, amb barcelonins fent-se seus espais emblemàtics reservats per als viatgers. Aquestes escenes tenen els dies comptats?\nNo, perquè la ciutat ha d’estar al servei primer de tot per les persones que hi viuen. Abans del decret d’estat d’alarma ja estàvem treballant en aquesta línia. Això és una oportunitat més per aprofitar-ho. Hem de treballar els mercats que realment ens aporten com a ciutat, no podem tenir una ciutat saturada. Hem de ser molt més selectius. Hi ha turistes que interessen a Barcelona i d’altres, no. Volem atreure menys turistes, però amb un nivell d’aportació a la ciutat més elevat.\nQuina previsió hi ha perquè el sector turístic de la ciutat es pugui recuperar?\nAixò està condicionat al fet de tenir vacuna o tractament contar el coronavirus. De tota manera, crec que les persones incorporarem un nou factor de risc a viatjar: el risc sanitari, de la mateixa manera com ja ho vam fer amb l’amenaça terrorista ara fa uns anys. De fet, fins aleshores quan fèiem turisme només teníem en compte un risc, el meteorològic.\n— coronavirus — hotels — Turisme de Barcelona\nSánchez avança al 21 de juny la reobertura de fronteres amb Europa, excepte Portugal


ETNIA MADELEIN - OPTICLIC\n> Ulleres de Sol>ETNIA MADELEIN\nLes ulleres de sol Madelein són femenines i plenes de caràcter. La seva forma de papallona quadrada és perfecta per a un look clàssic ple de personalitat. Acoblats amb vidres minerals Barberini d'altíssima qualitat. Proporcionen una visió perfecta. Com diu la frase, cada part de les ulleres importa, i es posa una gran cura en cada aplicació, forma i material que conforma el producte.\ncolor lents BLAU DEGRADÉ\nLes ulleres de sol Madelein són femenines i plenes de caràcter. La seva forma de papallona quadrada és perfecta per a un look clàssic ple de personalitat. Acoblats amb vidres minerals Barberini d'altíssima qualitat. Proporcionen una visió perfecta. Com diu la frase, cada part de les ulleres importa, i es posa una gran cura en cada aplicació, forma i material que conforma el producte. Inclou estoig i camussa.


Publicat per donesdirectives el 15 de Novembre de 2017 15 de Novembre de 2017\nLa corresponsabilitat en les cures segueix sent una assignatura pendent per a la societat i per a les polítiques públiques.\nEn el marc del cinquè Diàleg DDiPAS ‘Equitat de gènere i treball digne. La contribució de les polítiques públiques als Objectius de Desenvolupament Sostenible’, Mireia Mata, directora de la Direcció General d’Igualtat de la Generalitat de Catalunya, Emília Pallàs, directora executiva de Desenvolupament Socioeconòmic de Proximitat de Barcelona Activa i Sílvia Aldavert, coordinadora del Grup ODS del Consell Nacional de Dones de Catalunya, han parlat sobre l’estat dels ODS 5 (igualtat de gènere) i 8 (treball digne) a nivell català.\nEsther Juan, membre de la Junta Directiva de la Xarxa de Dones Directives i Professionals de l’Acció Social i moderadora de l’acte, ha donat inici a la trobada recordant que ja fa dos anys de la implementació dels 17 ODS a l’agenda mundial. Espanya n’haurà de retre comptes l’estiu del 2018 i sembla que no s’han pres prou mesures per fer-los efectius.\nEls ODS representen un nou paradigma pel que fa a la superació del món dividit en Nord i Sud, i a la seva articulació i elaboració de manera ‘participativa’ amb els agents principals de coproducció, disseny i seguiment de polítiques públiques, tal com ha apuntat Aldavert. Tanmateix, l’ODS 5 no reconeix explícitament els Drets Humans de les dones. Això fa que aquests indicadors que, en teoria, han de permetre millorar situació de les dones al món, no incloguin el més bàsic perquè “en els processos de negociació, els drets sexuals i reproductius són les primeres monedes de canvi”. La vinculació d’aquests drets als 17 ODS és una de les reivindicacions de l’Agenda 2030 Feminista.\nPartint de l’equitat de gènere com a objectiu transversal a tots els altres, Mireia Mata ha exposat el compromís de la Generalitat amb els ODS mitjançant el seu Pla de Govern. Així mateix, ha recordat la Llei 17/2015, del 21 de juliol, d’igualtat efectiva entre dones i homes, la qual “si s’apliqués fil per randa, seríem un dels països més avançats del món en igualtat efectiva”. Pallàs, per la seva banda, ha parlat de com l’Ajuntament de Barcelona treballa de manera transversal, articulant les polítiques d’ocupació i d’equitat de gènere amb la resta de plans i estratègies municipals. Alhora, ha destacat les accions específiques preses com el Pla estratègic contra la feminització de la pobresa iniciat el 2016, el Pla de Justícia de Gènere i les mesures per democratitzar la cura. En aquest sentit, Mata ha recordat que la realitat quotidiana té una cara A, on es troba el món empresarial (bretxa salarial del 26%; 70-80% de contractes a temps parcial no desitjats i de dones; espais de presa de decisions amb un 15-20% de dones); i una cara B, on es troba el món de les cures (feina no visible, no reconeguda, no valorada i no retribuïda). Aquesta divisió no està plantejada ni com a Govern ni com a societat, de manera que la corresponsabilitat dels usos del temps segueix sent una assignatura pendent. Aldavert ha apuntat que, davant la manca de compromís per reduir o redistribuir el treball domèstic i de cura, “l’única solució possible és generar estratègies i aliances feministes”.


Casa en venda a la Torre Vella amb piscina privada\nCEIGRUP TORRENT API. Fantastica casa amb vistes en venda a la Torre Vella, urbanització entre Torroella de Montgrí i l'Estartit. La casa consta de 2 nivells. L'entrada per la qual s'accedeix per una escala exterior aquesta a la primera planta, juntament amb el distribuïdor, el menjador amb accés a la terrassa i la piscina climatitzada, 1 dormitori en suite, un lavabo de cortesia i l'escala interior que baixi a la planta baixa.\nAqui trobaran 2 dormitoris, 1 bany i una suite amb bany i el garatge.\nLa casa que va ser construïda a l'any 2006 té aire condicionat / bomba de calor.\nLa teniu que venir a veure!\nLa situació geogràfica i el clima d'aquesta zona de la Costa Brava, un lloc privilegiat i ideal per gaudir d'unes vacances agradables i confortables tipus l'any.\nLa situació geogràfica i el clima d'aquesta zona de la Costa Brava, un lloc privilegiat i ideal per gaudir d'unes vacances agradables i confortables tipus l'any. Aquesta població ofereix als el visitant una completa, acollidora i moderna oferta d'allotjaments, amb hotels, apartaments, càmpings i residències de lloguer de totes les categories i disposa de nombrosos equipaments esportius i d'una variada oferta lúdica i comercial. Tant el patrimoni natural com el patrimoni històric i cultural a l'abast de l'visitant. L'oferta és àmplia i variada, des de passejades a peu, amb bicicleta o amb cavall, submarinisme, vela, golf, visites culturals comentades, fins a una multitud d'actes culturals com concerts, festivals, teatre i cinema. L'Estartit us proposa un turisme actiu, un turisme de qualitat.


Un 'photocall' al fossar (Tian Riba)\nTIAN RIBA BARCELONA Actualitzada el 12/09/2012 00:00\n260x366 El fossar de les Moreres durant la Diada ja és gairebé una atracció turística. / PERE TORDERA El fossar de les Moreres durant la Diada ja és gairebé una atracció turística. / PERE TORDERA\nQue el peveter on hi ha la flama eterna en record als caiguts el 1714 al fossar de les Moreres, llogaret on l'independentisme irreductible ha passat reclosa la travessa del desert, fos ahir un photocall on les famílies feien cua per tenir un record, com qui es fa un retrat amb un menhir o fent veure que aguanta la torre de Pisa, és la demostració més evident que el sobiranisme és sexi i tan normal com un pírcing a la cella. La infanteria independentista, la que té aspecte permanent de soldat que torna a casa derrotat en una nit de tempesta, prometent-se no rendir-se mai, i que algun any s'ha arribat a barallar entre si a cops de puny, es va convertir ahir en atracció turística, que un vell almogàver cansat i amb barba de tres dies suporta entre l'orgull d'haver guanyat i el retret melancòlic de l'"on éreu fins ara".\nHi ha una llei de la química que diu que un independentista es mira al mirall i s'escindeix de si mateix en milions de partícules subatòmiques, però ahir al passeig del Born es va començar a veure el miracle de l'Assemblea Nacional, que ha estat capaç d'unir electrons, protons i neutrons, i cada àtom passejava feliç, estelada en mà i amb la rialla còmplice de qui sap que està escrivint la història i que el millor del sexe són els preliminars. I només els que als anys setanta ja anaven al fossar saben que ha costat Déu i ajuda arribar fins aquí.\nFins a canviar, fins i tot, l'estètica. També a la zona zero del 1714. D'ençà que el president Tarradellas va dir a Lluís Maria Xirinacs allò de "Què, mossèn, anem d'excursió?" fins avui, s'ha passat del jersei de llana i les sandàlies amb mitjons als shorts texans seguits d'unes cames de vertigen encara morenes, unes Converse, samarreta de tirants i una elegant estelada penjada al coll. Independència és nom de dona.\nPotser era aquest miratge d'un estiu a l'oasi que es resisteix a marxar per fer la guitza al Tomàs Molina el que ajudava a canviar la resistència, l'autoflagel·lació, el victimisme i el vinagre de la derrota per aquella il·lusió que prometia el resident com a terra promesa. Es veu que aixecar Catalunya era això. Que les estelades sortissin de l'armari i famílies senceres amb gos tunejat inclòs les passegessin amb il·lusió pel Born... in Catalonia .\nCosa que està molt bé si no fos pel recel que el català, subespècie barcelonina, és un animal amb característiques peculiars. Si toquen Jocs Olímpics, hi posem la vida. Si toca festival aeri patrocinat per una beguda que et dóna ales, col·lapsem la ciutat. Si una avioneta tira una pilota de Nivea al mar, tota la platja es llança com un sol Moussambani a nedar per recollir-la.\n¿No deu ser que aquesta és la moda d'aquest estiu?, es pot preguntar hom quan veu que al passeig Lluís Companys les samarretes de Terra Lliure es venen com souvenirs, amb la mateixa alegria que les xancletes indepes , el Cat.ganer i el whisky Jaume I.\nI encara és més inquietant veure que en una parada proposen que la segona llengua de Catalunya sigui... l'esperanto. Deu ser per superar Madrid en cosmopolitisme. Es pot estudiar. Però el que és inacceptable és comprovar que ni en una Catalunya independent ens estalviarem els animadors infantils que fan fer balls ridículs als pares. Es veu que això serà així aquí i a la Xina popular. On, per cert, ja deuen falsificar la segona equipació del Barça 2014, atesa la quantitat d'imitadors de la puça atòmica que duien l'elàstica de les quatre barres cap a la festa per la llibertat. O cap al "lío ", en peculiar definició del Don Tancredo de la Moncloa. ¿O és que el Curiosity potser ha fet alinear, de veritat, els planetes?


Revisió: 'Demà, quan va començar la guerra', es tracta d'un cremalleig australià que s'estableix força a la 'matinada vermella' - Ressenyes | Octubre 2020\nRevisió: 'Demà, quan va començar la guerra', es tracta d'un cremalleig australià que s'estableix força a la 'matinada vermella'\nAl cinema australià sempre hi ha hagut una espècie de perillositat arrebossada, una lleialtat que va portar a una refredada imprevisibilitat fins i tot als més cansats dels gèneres. La salvatge que defineix Austràlia, amb les seves formacions de roca escarpada i criatures de cul estrany, s’endinsa en les seves pel·lícules, fins al punt que fins i tot “Demà, quan va començar la guerra', Un referent força comprador a'Albada vermella”(Com es filtra a través d’inculpables novel·les modernes per a adults per adults), se sent més essencial i atractiu, encara que només sigui per la seva terrosa propietat australiana.\nLa pel·lícula comença amb una transmissió de vídeo del nostre personatge principal, l’estudiant de secundària Ellie (Caitlin Stasey), que perdura prou temps perquè penseu: 'Oh, això serà una altra pel·lícula que es troba?', per sort, no ho és. I ràpidament ens adonem que es tractava d’un dispositiu d’enquadrament i que la major part de la pel·lícula tindrà lloc en flashback (d’aquí el títol gramatical de la pel·lícula). Malgrat l'empenta del breu pròleg de vídeo, les pel·lícules protagonitzen de debò, amb encant John Hughes-ian-set-up: un grup de personatges d’una petita ciutat rural (el fictici Wirrawee) volen reunir-se i marxar un cap de setmana de manera remota. Ràpidament, es reuneix el plaer multiculti grup - Corrie (Rachel Hurd-Wood), El millor amic d'Ellie; Kevin (Lincoln Lewis), El xicot de Corrie; Homer (Mar Mediterrani), el dolent local; Fiona (Phoebe Tonkin), un ciutadà encantador; Lee (Chris Pang |), L’interès romàntic d’Ellie; i Robyn (Ashleigh Cummings), bona noia i fill del predicador local. Els nens són introduïts i muntats en un muntatge ben editat que suggereix més caracterització de la que es proporciona, però encara funciona prou bé com una mena de taquigrafia cinematogràfica, en part perquè el moviment es tradueix en arquetips de pel·lícules adolescents ben trepitjades. Van partir cap a una zona de pinzell anomenada, per descomptat, Infern.\nTot sortint a la seva excursió de càmping, que inclou un munt de canoodling i animacions filosòfiques PG-13 sota un cel ple d’estels (no ho sabeu, en un dels tòpics pel·lícules més cansats, els seus telèfons mòbils no funcionen). a la boca), noten un grup d’avions militars que s’enfilen pel cel. Negreixen les estrelles com a ratpenats gegants, que, com que és Austràlia, haureu d’assumir que també estan saltant per la foscor, i mentre Ellie nota la seva aparença estranya, cap dels nostres personatges principals s’ho pensa. Per què ho farien?\nBé, quan tornen a la ciutat, entenen que és molt divertit. Cadascú visita les seves respectives cases, en una mena d’inversió / desenterrament de la seqüència introductòria anterior: ningú no és a casa i el gos d’Elie va quedar fora de morir. (Els animals morts són una pedra de toc del cinema de gènere australià i és fantàstic veure el llegat confirmat aquí). Finalment, el grup es dirigeix cap a la ciutat, on veuen la majoria dels ciutadans arrodonits i obligats a entrar en camps d’internament, vigilats per oficials paramilitars fortament armats d’origen vagament asiàtic. Veuen com un habitant passa fora de línia i hellip; i és executat. És un moment impactant (hi ha una gran quantitat de boira vermella que acompanya l'execució) i planteja adequadament les apostes.\nLa resta de la pel·lícula és que els nens es desplacen, intenten mantenir-se fora de la vista i, finalment, es pensen per deixar d’amagar-se i començar a lluitar. El seu pas de ser adolescents morenes a ser revolucionaris amb aspecte moreny es maneja bastant bé, i la dinàmica de grups sembla natural i creïble (en la seva major part), de manera que mai sembla que només es vesteixin i juguin a l’exèrcit. Tots els nens són realment bons actors, també guapos sense semblar que haurien de mirar a la portada d'una revista de moda. Stasey, en particular, és un plom magnètic, dur i sexi i vulnerable alhora (de manera que només pot ser una adolescent), amb una cara d’angles afilades, sota un embull de cabells castanys.\nmira emmys 2017\nVa ser escrit i dirigit per 'Demà, quan va començar la guerra' Stuart Beattie, d’una novel·la més venuda de John Marsden. Beattie és un veterà escriptor d’estudis de grans pressupostos com l’original “pirates del Carib, ''Austràlia”I“G.I. Joe: Rise of Cobra, ”, Però també va ser el responsable Michael MannÉs un thriller malhumorat 'Col · lateral', I per sort n'hi ha més que a' Demà, quan va començar la guerra 'que qualsevol de les seves tarifes més importants. Hi ha diverses peces de suspens estretament nodrites a 'Demà, quan va començar la guerra', en concret, un moment sense alè on el grup s'amaga d'un helicòpter i l'acte clàssic de resistència, on els nostres protagonistes parcel·len per fer volar un pont crucial. .\nBeattie també fa una bona feina per envoltar la invasió en una quantitat adequada de misteri. 'L'alba vermella' i el seu grup eren menys divertits perquè la seva política de l'era Reagan era tan frontal i central. Aquí els soldats es coneixen de manera críptica com a 'coalició del Pacífic' que volen capturar Austràlia pels seus recursos i la seva massa terrestre (aparentment qui envaeix té alguna cosa per la brutícia i els estranys mamífers que posen ous). El problema d’aquesta obvietat sostinguda és que les coses s’extreuen innecessàriament i, a mesura que avança la pel·lícula, els que no som conscients que aquesta és la primera d’una aparentment interminable cadena de novel·les, comencem a comprendre que la pel·lícula va guanyar ”. No acabaràs en una conclusió natural, però, en lloc d'això, s'embolicarà en un cliffhanger enfureixent.\nTot el que va dir, 'Demà, quan va començar la guerra' és una llesca satisfactòria del cinema per a adults per a joves, més atractiu i enigmàtic que els tres primers 'Crepuscle“Pel·lícules i capaços de produir un aire d’únicitat en un escenari de ciència-ficció massa familiar i familiar. Probablement semblaria molt menys sorprenent (i, sí, hi ha alguns moments veritablement impactants i violents) si la pel·lícula s’estengués a qualsevol altre lloc que a Austràlia. És un país que s’arrossega amb coses que volen mossegar, picar i disparar verí. Afegiu-vos en un exèrcit invasor i les coses es tornen més salvatges i inquietants. 'Demà, quan va començar la guerra' no és innovador, però és un ritme trepidant i realment entretingut, i la seva actitud naturalment australiana li aporta un avantatge molt necessari. Entrepà de vegemite no inclòs. [B]


Xúquer Viu: NOVA AUTOVIA L’ALCÚDIA-SUECA: T'INTERESSA. DONA LA TEUA OPINIÓ\nNOVA AUTOVIA L’ALCÚDIA-SUECA: T'INTERESSA. DONA LA TEUA OPINIÓ\nLa nova autovia CV-50 entre l’Alcúdia i Sueca és una de les tres noves autovies previstes a la nostra comarca. És tracta de donar continuació a l’autovia, ja aprovada però no executada, entre Xiva i l’Alcúdia. Aquesta nova autovia, que en la pràctica es convertirà en una nova circumval·lació a la ciutat de València, està pensada principalment per a descongestionar la resta de rondes metropolitanes per a portar als turistes del centre i nord de la península, de Madrid principalment, de manera ràpida als grans nuclis turístics de la costa valenciana com Cullera o Gandia. Podeu veure el projecte i el traçat previst en la fase actual en http://www.cv50alcudiasueca.com/\nAquesta nova autovia, que afectarà als termes de l’Alcúdia, Guadassuar, Algemesí, Albalat de la Ribera i Sueca, es troba encara en la fase de participació pública de l’estudi d’integració paisatgística. O siga encara estem a temps d’impedir una nova barbaritat que supose una major destrucció de la nostra comarca, del nostre paisatge i del nostre territori.\nUs convidem des de Xúquer Viu i la Coordinadora per un Transport Sostenible de la Ribera a que entreu en l’adreça: http://www.cv50alcudiasueca.com/?action=questionario.formulario ,\ni completeu una senzilla enquesta oficial sobre el projecte. Teniu fins el 13 de setembre.\nEn l’enquesta trobareu una sèrie de fotos de paisatges que heu de valorar per la seua qualitat de molt alta a molt baixa. Us aconsellem que doneu la màxima valoració als paisatges d’aigua, d’horta o de patrimoni.\nTambé us demanen que feu comentaris sobre el projecte. Us suggerim una llista d’ells que podeu posar en l’enquesta total o parcialment. També us animem a que poseu els vostres comentaris, que es veja que són molts i diversos, però la conclusió ha de ser que no fa falta l’autovia, que és massa destructiva.\nSUGGERIMENTS DE COMENTARIS A POSAR EN L’ENQUESTA:\n• Aquest projecte suposarà la destrucció directa de centenars de fanecades de les nostres terres d'horta, que són de les més fèrtils d'Europa. A més l'impacte paisatgístic serà molt gran, imposant la seua imatge gris i inert sobre el fons verd viu dels tarongerars i el bosc de ribera, pel que aquesta projecte hauria de ser desestimat.\n• Les conseqüències que tindrà aquest projecte per a la comarca de la Ribera seran clarament negatives ja que potenciarà més el trànsit d'automòbils, augmentarà els accidents, el soroll i la contaminació, amb més emissions de CO2 (principal gas responsable de l'efecte hivernacle) i major escalfament, pel que aquesta projecte hauria de ser desestimat.\n• Aquest projecte afectarà greument algunes zones protegides, com el curs baix del Xúquer que és un Lloc d’Interès Comunitari o el Parc Natural de l’Albufera. També entrarà en contradicció amb el “Projecte de Condicionament del Xúquer entre Carcaixent i l’AP 7” que recentment ha sigut sotmès a consultes pel Ministeri de Medi Ambient per tal de reduir l'efecte de les inundacions i recuperar l'ecosistema fluvial, pel que aquest projecte hauria de ser desestimat.\n• Aquest projecte no correspon a cap Pla Comarcal de Mobilitat prèviament raonat i aprovat pels representants dels nostres municipis, amb el necessari consens social, sinó que és un projecte amb uns interessos que no coincideixen massa amb les necessitats reals de la comarca i que no s’ha coordinat amb les actuacions previstes per altres administracions, pel que aquest projecte hauria de ser desestimat.\n• Pel seu greu impacte ambiental i paisatgístic demane que es desestime aquest projecte i que el seu lloc es consideren altres alternatives com el fomentar la proximitat, l'anar a peu i amb bici en les distàncies curtes, i el tren i l'autobús en les llargues; fer una bona xarxa de camins rurals, carrils bici i vies verdes que connecten tots els nostres pobles a peu i amb bici; augmentar la freqüència del Metro i Renfe i reduir el temps dels viatges i estudiar la conveniència de completar la xarxa ferroviària comarcal; millorar el servei d'autobusos i estudiar la creació de noves línies per connectar tots els municipis de la comarca; establir la gratuïtat de l'AP-7, almenys el tram corresponent a la Ribera; millorar les carreteres locals i comarcals, traure-les fora dels cascs urbans on encara passen amb circumval·lacions senzilles, buscant el mínim d'impacte agrícola i ambiental.\nPer tal de saber el número de gent que heu participat en l’enquesta us demanem que ens ho comuniqueu a l’adreça xuquerviu@hotmail.com o lariberaenbici@gmail.com\nTambé us demanem que esteu atents a les convocatòries que des de la Coordinadora s’organitzen per oposar-se a aquest projecte.\nPublicat per Manel Perucho a 10:23