Primera parada: Urgències. - SCGIG\nPrimera parada: Urgències.\nBy Mariona Espaulella\t/ In #GeribloC, Sense categoria\t/ 31/08/2016\nAquesta setmana participa el blog una resident de geriatria, l'Anna Ribera, que es troba en el seu 4t any de residència:\nPer acabar el mes d’Agost, proposo un article publicat a la revista “European Geriatric Medicine” sobre un estudi realitzat a Anglaterra on posen en pràctica un model d’atenció geriàtrica des de la principal porta d’accés a l’hospital, Urgències.\nEn l’article posen de manifest la realitat dels països desenvolupats, on s’atenen un elevat nombre de pacients fràgils i/o d’edat avançada, els quals tenen unes necessitats diferents. En aquest grup de pacients moltes vegades coexisteixen problemes funcionals, cognitius o requereixen d’ajudes socials, pel què, com ja està àmpliament descrit, es beneficien d’una valoració geriàtrica integral (VGI).\nCom a resultat del canvi demogràfic, l’augment de la complexitat i l’increment de la demanda hospitalària, els hospitals d’aguts estan en “crisi”, de manera que hi ha la necessitat de crear formes innovadores de gestionar l’atenció de les persones d’edat avançada en la fase aguda.\nHi ha poca recerca en el maneig del pacient geriàtric a Urgències, malgrat que és la principal porta d’entrada a l’atenció hospitalària, motiu pel qual, en aquest estudi es proposen establir la viabilitat d’un geriatre conjuntament amb un equip multidisciplinari (EMD) en el Servei d’Urgències (SU).\nL’estudi es va realitzar en un Hospital Universitari de tercer nivell (població 240.000 habitants; 720 llits), durant el mes de Juliol 2014. L’equip estava format per un metge geriatre, infermeria, fisioterapeutes, terapeutes ocupacionals i assistents socials. Alhora de la valoració, van seleccionar un grup poblacional amb fragilitat, utilitzant uns criteris molt senzills: pacients procedents d’altres recursos geriàtrics o bé aquells que consultaven per una síndrome geriàtrica (delírium o caigudes) Després de la valoració per l’EMD es realitzava un plà d’atenció individualitzat, que incloïa el destí a l’alta d’Urgències.\nCom a resultats, destacar que dels 168 pacients (mitjana edat 84.9 anys) la majoria presentava dependència per alguna de les ABVD o requeria d’una ajuda tècnica per la mobilització. També destacar que un 42% constava el diagnòstic de demència. Un 32% dels pacients atesos van poder ser donats d’alta directament des del SU, i l’estada mitjana hospitalària dels pacients ingressats va ser de 6.5 dies, amb una taxa de reingressos als 30 dies del 10.1% i una taxa de mortalitat de 1.79%.\nEn la discussió creuen que un Geriatre a Urgències té un clar benefici alhora d’aplicar una ràpida VGI, així com treballar des del primer moment amb la intervenció de diferents professionals, permetent planificar millor i de forma més precoç l’avaluació d’aquest grup de pacients.\nAquest estudi és un primer pas que intenta comparar el maneig des d’Urgències amb especialistes versus el maneig convencional, amb la finalitat de facilitar una ràpida VGI en aquelles persones fràgils d’edat avançada que acudeixen a Urgències.\nDonada l’actual pressió assistencial alhora de reduir ingressos, l’estada mitja i els reingressos, i tenint en compte que la gent d’edat avançada són els principals usuaris d’aquests serveis, sembla que la intervenció per un equip especialitzat en aquest nivell, pot tenir un impacte positiu.\nCom a opinió personal, des de la visió d’un metge resident que realitzo guàrdies de porta d’Urgències, fent referència a la introducció i com tots molt bé coneixem, existeix un increment poblacional de pacients fràgils i d’edat avançada que representen un alt percentatge de les consultes rebudes a Urgències.\nTambé sabem que aquest grup de pacients requereixen d’unes atencions diferents a les habitualment rebudes; normalment no venen amb un únic problema mèdic a la motxilla...sinó amb un historial llarg d’antecedents, i a més a més, en molts casos coexisteixen problemes funcionals, cognitius...\nPer posar un exemple, la famosa derivació/motiu de consulta: “davallada funcional”, que llavors ja et pots preparar, arremangar-te de mànigues i començar a investigar. Aquest moment, és la nostra! És on el coneixement i la pràctica geriàtrica entre en acció, treiem la nostra arma de foc, la VGI, la posem en pràctica, i obtenim una foto molt completa del pacient que ens permet planificar un plà d’intervenció específic per les seves necessitats.\nPer aquest motiu, crec que cal buscar sistemes innovadors adaptats al nostre entorn i intentar fer-nos un lloc dins del Servei d’Urgències, fent-nos partíceps en la intervenció en aquest grup poblacional, fet que ens permet aportar una valoració precoç, guanyar temps i realitzar una major precisió diagnòstica.\nSi voleu més informació podeu trobar l’article a http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S1878764916300420\nAnna Ribera Nadal, resident de 4t any.\nTags: Geriatria, Urgències, valoració ge


Nuviana, un nou concepte de vi dels Cellers Codorniu – El Iris.cat – Digital d'informació i cultura\nAquesta setmana us presentam el Nuviana que neix en el si d’un nou concepte de vi elaborat amb tecnologia avançada i de qualitat. El Nuviana Negre 2017 es un vi del Vall del Cinca, sense DO, vinificat amb les varietats d’Ull de Llebre (53%) i Cabernet Sauvignon (47%). Té 90 punts a la Guia Repsol.\nEstam davant un vi jove, amb molta fruita i bo de beure.\nEl projecte Nuviana pertany als Cellers Codorniu.\nAspecte: Color cirera picota intens. Nítid i brillant.\nNas: Franc, intens, amb notes de confitura de pruna. Molta fruita vermella i negra. Lleugers tocs a coco, torrats i un poc d’espècies.\nBoca: Saborós, viu, madur i expressiu. Molt agradable en boca. Notes de marina, suaus tocs torrats que creen harmonia amb la fruita vermella. Cos mitjà, persistent i final molt agradable\nÉs un vi negre jove, modern, amb caràcter i honest que ens permetrà maridar-lo amb carns blanques com un pollastre amb fesols o un conill al caliu o al forn.\nIdeal per a compartir un assortiment de formatges i embotits amb els amics.\nBona opció per als plats de pasta, des d’una macarronada, a uns espagueti bolonyesa a les pizzes on predominin els embotits i les verdures.\nÉs un vi que ens romp el tòpic de que els negres no mariden amb el peix. Amb ell podem acompanyar peixos blaus o unes gambes al forn, salmó a la graella, un tataki de tonyina vermella, un turbot al caliu, o bé plats on el protagonista sigui el bacallà.\nEl guanyador del sorteig d’aquesta setmana ha estat el nostre subscriptor Quel Comellas, d’Ecocarn, que reb El Iris a la seva carnisseria ecològica.\nArticle anterior PSOE i Podem s’ajunten amb el PP per perjudicar Menorca\nSegüent article Voluntariat per a plantar figueres


Coloració: les principals tècniques per dissimular les canes | Carol Bruguera\nTags: coloració natural, dissimular les canes, hennes, tapar les canes, tècniques de coloració\nColoració: les principals tècniques per dissimular les canes\nAvui en dia hi ha una infinitat de tècniques per dissimular les canes, tot dependrà de la quantitat de canes o de les teves preferències de cadascú.\nQuan la quantitat de canes és poca, fer unes babylights amb un to semblat de cabells és una molt bona opció, ja que amb un color semblant es pot dissimular molt les canes.\nFer reflexes clars en els casos que la quantitat de canes es considerable, ajuda molt a dissimular el naixement dels nous cabells i queda molt integrat.\nUna altre opció són les coloracions naturals, les Hennes, que aporten to i a la vegada transparència a la cana, creen un reflexa natural sense que es faci arrel, ja que queden el conjunt de cabells molt uniformes i naturals.\nSi encara tens dubtes, passa sense cap compromís per qualsevol dels nostres salons i et donarem una solució personalitzada.


El comerç de proximitat ja pot sol•licitar les ajudes de modernització dels establiments\nImpulsades per la Conselleria de Treball, Comerç i Indústria a través de la Direcció General de Comerç i Empresa i l’IDI.\nAmb aquests ajuts, les petites empreses del sector comercial detallista podran dur a terme millores tecnològiques encaminades a potenciar el comerç electrònic, inversions per avançar en l’estalvi energètic o millores en l’accessibilitat i eliminació de barreres arquitectòniques, així com modernitzar els establiments, millorar la imatge comercial o fer obres i reformes.\nCom a novetat i a petició del sector, enguany, a més, es podran beneficiar dels ajuts determinades empreses de serveis amb locals ja existents i seu social a les Illes Balears, com ara perruqueries i centres d’estètica.\nLa quantia de la subvenció és del 50 % del valor de la inversió feta, fins a un màxim de 6.000 euros. Així mateix, l’actuació que hagin dut a terme les empreses sol•licitants haurà de tenir un cost mínim de 2.000 euros.\nEls projectes realitzats en el marc d’aquesta convocatòria s’hauran d’haver executat i pagat entre l’1 de novembre de 2017 i el 31 de desembre de 2018.\nEl termini per presentar les sol·licituds acaba el 12 de juny de 2018.\nBOIB núm 59. de 12 de maig de 2018\nConvocatòria de Subvencions destinades a fomentar la modernització de les empreses comercials detallistes i determinades empreses de serveis.\nLes actuacions que es poden subvencionar son les següentes:\n- Inversions per a la millora tecnològica encaminada a potenciar el comerç electrònic en establiments de venda presencial.\n- Inversions que impliquin un avenç cap una economia baixaen carboni, la millora de l'eficiència energètica i la sostenibilitat.\n- Inversions per millorar l'accessibilitat i per eliminar barreres arquitectóniques.\n- Adquisició i instal·lació de l'equipament necessari per a la modernització de l'establiment.\n- Adquisició i instal·lació de l'equipament necessari per a la millora de la imatge de l'establiment (retolació comercial, interior i exterior).\n- Obres i reformes que comportin la millora i modernització de l'establiment.\nA la següent adreça de la Direcció General de Comerç i Empresa trobareu tota la informació de la convocatòria, també podeu telefonar al 971 178 900


Conillet d’índies | 52 tallats | El primer blog d'entrevistes sobre discapacitat i trastorn mental\nSaps què hi ha al darrere de les entrevistes?\nDe Jun a David\nConillet d’índies. Així és com podem definir l’entrevista que fem a Ricard Rafecas, director del setmanari penedesenc “El 3 de vuit“.\nEll té l’honor (esperem que així ho senti) de ser la primera persona que entrevistem del nostre projecte 52tallats.cat\nTot és nou per nosaltres. Estem nervioses perquè no sabem com anirà, no tenim cap experiència i encar ni ens imaginem la trajectòria i la força que aquest projecte prendrà. No tenim la més mínima idea que aquesta iniciativa arribarà al President Artur Mas, a Mònica Terribas, al Pare Abat de Montserrat, al Toni Albà… i a 47 personalitats més.\nEl Ricard, doncs, és el primer. La confiança que hi ha des de fa molts anys (a part de director del 3 de vuit és vicepresident de la Fundació Mas Albornà) ens ha consuït a demanar-li aquest favor per posar-nos nosaltres també a prova. Primer, els de casa, per provar”, pensem.\nL’entrevista comença amb mal peu perquè ens oblidem el trípode. Sort que a la redacció del 3 de vuit tenen recursos per tot i ho acabem solucionant. Ens és senzill d’entrevistar-lo ja que coneix del que parla.\nFinalment, final feliç i un brindis amb un tallat per la primera de les 52 entrevistes!\nEscrit el 6 febrer 2014 by admin\tPublicat a Blog, General


Avisen de noves multes per l'ús incorrecte de la mascareta als cotxes particulars -La Revista de La Cerdanya\nseptiembre 8, 2020 Juan Societat 0\nL’ús correcte de la mascareta és una de les coses primordials a la qual tothom s’ha d’acostumar com més aviat millor en aquesta crisi sanitària produïda pel coronavirus. Tot i que tenim clar que hem d’utilitzar-la en el nostre dia a dia quan sortim de casa, hi ha llocs en els quals el seu ús no queda del tot clar, com és el cas dels cotxes particulars.\nQuan pugem a un vehicle la normativa és clara: hem de portar la màscara posada sempre que compartim vehicle amb persones que no formen part del nucli familiar, és a dir, amb les que no compartim un casa o una relació íntima habitualment.about:blank\nUn exemple pràctic clar és que hem d’utilitzar-la si ens trobem a algun conegut que circula amb cotxe, o si anem en transport públic. En cas de no portar la màscara quan s’està en un cotxe amb persones amb les quals no es conviu, podem ser multats amb una sanció de fins a 100 euros.\nA més, hem de tenir en compte que la mascareta no pot estar en qualsevol lloc del cotxe. Tot i que s’està popularitzant el costum de deixar la mascareta que utilitzem quan anem en cotxe al retrovisor, és una pràctica que ens pot costar cara.about:blank\nEl retorn del curs escolar està molt a prop i això també significa la represa de les classes universitàries. Aquest dilluns, els ministeris de Sanitat i Universitat van celebrar una reunió telemàtica per analitzar l’inici del curs universitari on es van fixar com a principals mesures d’higiene: la mascareta, la distància social, aules netes i ventilades (finestres i portes obertes si el temps ho permet 15 minuts abans i després de cada classe) i un control exhaustiu dels positius i els seus contactes.


Temen que un gran terratrèmol es desencadene enfront de la costa d'Istanbul\nUns investigadors de l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT), en Cambridge, han tret la conclusió de que en un parell d'anys Istanbul serà una de les ciutats més poblades d'Europa i n'hi ha moltes possibilitats que es desencadene un gran terratrèmol a la costa.\nQuan deixen de registrar el sisme d’una falla, vol dir que el segment o bé està inactiu o que les plaques es menegen suaument.\nL’equip format per Michael Floyd i Semih Ergintav ha encontrat diferents comportaments en la falla d’Anatòlia. Després de 10 anys d'investigacions, han arribat a la conclusió que al lloc més inesperat, on no es registren sismes, en la Mar Màrmara, situat a l'oest d’Istanbul es desencadenarà el pròxim gran terratrèmol.\nEl gran problema és que Istanbul no està preparat per a patir un terratrèmol d'eixes dimensions, ja que els seus edificis són molt antics i no tenen estructures adequades per a suportar-los. Si les prediccions de Floyd d'un terratrèmol de magnitud 7 o més s'acompleixen, podrien causar la mort de moltes persones.\nPublicado por Tatiana en 4:14\nEtiquetas: 2014-2015, biogeo4eso, iesjsegrelles, terratremol. istanbul, vañomartit


EN EL 90è ANIVERSARI DE LA PROCLAMACIÓ DE LA SEGONA REPÚBLICA: PER UNA PRIMAVERA MALLORQUINA – MÉS per Llucmajor\nEN EL 90è ANIVERSARI DE LA PROCLAMACIÓ DE LA SEGONA REPÚBLICA: PER UNA PRIMAVERA MALLORQUINA\nLa proclamació de la Segona República, el 14 d’abril de 1931, constitueix una de les principals fites dins la història de la lluita dels pobles de l’Estat espanyol per la consecució de les llibertats democràtiques i la justícia social. El cop d’Estat del juliol de 1936 i el triomf del bàndol franquista a la sagnant guerra civil que el va seguir, significaren l’estroncament d’aquesta experiència democràtica i modernitzadora, i la instauració d’una cruenta dictadura que es perllongà durant quatre dècades.\nEl vot de la dona, les lleis de divorci i de l’avortament, l’educació laica, les reformes en matèria social i agrària, la separació Església-Estat, la reforma de l’estament militar, són, junt amb la resta de les llibertats individuals i socials, algunes de les fites del període republicà tot i el complicat context polític i econòmic dels anys 30 i la manca d’una cultura democràtica arrelada.\nLa II República suposà també un gran augment del procés de participació política de la població, amb un increment de la sensibilitat i implicació política dels ciutadans i ciutadanes envers els problemes reals de la societat. Per primera vegada sectors de la població que tradicionalment havien estat exclosos de la vida política, pogueren participar en el debat públic. El dinamisme polític, social i cultural fou intens, amb un augment de les associacions polítiques i sindicals, de les entitats culturals i recreatives, que es convertiren en autèntiques eines de participació ciutadana i canvi social en una perspectiva de progrés.\nA més, durant el període republicà, al nostre territori es va intentar elaborar un Estatut d’Autonomia de caire federal, tot i que, a la Constitució de la II República s’havia descartat aquest model territorial.\nTot i el cop d’Estat de Franco i la por instal·lada per una duríssima repressió testimoniada ara per l’apertura de les fosses, les forces polítiques hereves de la tradició republicana persistiren en la defensa dels ideals democràtics i republicans, des de l’exili o la clandestinitat, durament perseguits i castigats pel règim. La generositat amb què tants d’homes i dones sacrificaren les seves vides en la defensa d’aquests valors, constituí sens dubte una transcendental aportació a la recuperació de les llibertats democràtiques després de la mort del general Franco, una contribucio que no sols no fou degudament reconeguda en els anys de l’anomenada Transició Democràtica, sinó atribuïda a una monarquia borbònica restaurada pel dictador, i considerada principal garant del nou ordre. D’aquesta manera, es pretengué perllongar l’amnèsia col·lectiva i s’evità revisar a fons la història escrita pels vencedors de la conflagració civil de 1936-39.\nAra emperò, malgrat les tergiversacions des de determinats àmbits mediàtics i polítics, aquesta realitat cau pel seu propi pes i la recuperació de la memòria democràtica s’escampa per tot arreu. En els darrers anys, a Balears i a molts d’indrets de l’Estat espanyol, més que mai s’han honorat i homenatjat les víctimes d’aquella vil repressió a la qual estigueren abocades totes aquelles persones, republicanes i demòcrates, que durant tant temps quedaren en l’oblit i l’anonimat. Les numeroses exhumacions de les fosses comunes i les noves investigacions i recerques historiogràfiques destapen i fan valer aquell clam, tan reivindicat per part d’entitats memorialístiques i familiars de les víctimes, de “obrim fosses per tancar ferides”. Resulta imprescindible continuar els esforços per transmetre a la ciutadania la necessitat de valorar adientment aquests episodis de la nostra història i d’atorgar el reconeixement públic adequat als valors republicans de llibertat, igualtat i fraternitat i, en matèria de memòria, la “veritat, justícia i reparació”, pilars fonamentals i requisits bàsics per a poder avançar cap a noves fites democràtiques i, sobretot, no caure en els mateixos errors del passat.\nSobretot en uns moments en què l’extrema dreta és present a les institucions i aquesta presència i el que és pitjor, el seu discurs i les seves propostes negadores dels drets humans i negacionistes de la democràcia republicana són normalitzats pels mitjans de comunicació, i ben presents en determinades estructures de l’Estat que qüestionen drets fonamentals com el de la llibertat d’expressió. Els mateixos que qüestionen els pocs avenços aconseguits en aquests anys de democràcia condicionada són els que defensen el paper d’una monarquia tan anacrònica com qüestionada per la majoria de la població per la seva corrupció i manca d’exemplaritat.\nDes d’una defensa de l’exemplaritat pública, la qualitat democràtica i la credibilitat de les institucions, cal exigir responsabilitats a la monarquia espanyola i rendir comptes a la ciutadania, doncs és una realitat el fet que el terme monarquia i democràcia són elements contradictoris a una societat del segle XXI.\nPer tot això, considerem que la societat civil organitzada, les entitats acadèmiques i culturals, així com els partits polítics i els seus representants, les institucions, es comprometin per una “Primavera mallorquina”, una iniciativa que pretén donar a conèixer a la ciutadania la importància i necessitat dels valors democràtics i republicans, reconèixer el deute que tenim com a societat democràtica té amb les persones i col·lectius que lluitaren per la llibertat i suprimir de la vida pública i la via pública els vestigis que exalten, encara avui en dia, la ignominiosa dictadura franquista.\nObra Cultural Balear, Col·lectiu Aurora Picornell, Feministes en acció, Memòria de Mallorca, Fundacions Darder-Mascaró, Mallorca Nova, Mallorca Lliure, Esquerra Unida de les Illes Balears, MÉS per Mallorca, PODEM\nMÉS PER LLUCMAJOR RECLAMA AMPLIAR EL PERÍODE PER ADHERIR-SE AL PROGRAMA D’INSPECCIÓ DE RESIDUS\nAPROVADA PER UNANIMITAT LA MOCIÓ DE MÉS PER A L’ÚS CORRECTE DEL TOPÒNIM “LLUCMAJOR”


Reutilitzar les ampolles de vi reduiria un 28% l'emissió de gasos amb efecte hivernacle, segons un estudi de la UAB - Empordà\nReutilitzar les ampolles de vi reduiria un 28% l'emissió de gasos amb efecte hivernacle, segons un estudi de la UAB\nACN 21.10.2020 | 18:44\nReutilitzar les ampolles de vi reduiria un 28% l'emissió de gasos amb efecte hivernacle, segons un estudi de la UAB ACN\nReutilitzar les ampolles de vi suposaria un estalvi de més de 100 milions de kg de CO2 anuals i de 21.756 tones de residus, fet que reduiria un 28% la petjada de carboni. Ho constaten les primeres conclusions del projecte reWINE, impulsat per la UAB. Els últims 20 mesos, els investigadors han involucrat set cellers catalans que han venut 150.000 ampolles, de les quals n'han recuperat més de 82.000. "S'ha demostrat que la reutilització d'ampolles al sector vitivinícola és tècnicament viable, però és una iniciativa ambiciosa que necessita més suport i iniciatives per part del sector i l'Administració", destaca Juan Fran Sangüesa, cap de la Unitat de Projectes d'Innovació del Parc de Recerca UAB i coordinador del projecte.\nA la prova pilot han participat la Cooperativa Falset Marçà, Cellers Torres, Albet i Noya, la Vinyeta, Talcomraja, Vins Pravi i Joan Ametller, així com més de 30 comerços, més de 50 restaurants, 2 empreses logístiques, 3 deixalleries del Consorci per a la Gestió dels Residus del Vallès Oriental i la planta de rentat d'ampolles Infinity i la de Vins Pravi.\nEn aquests diferents escenaris, 'reWINE' ha analitzat tot el cicle de vida de l'ampolla, des de la seva fabricació, l'etiquetatge al celler i distribució al mercat, fins a la recol·lecció de les ampolles buides, rentat i ompliment de nou. Així, s'ha comparat la reutilització de les ampolles fins a vuit vegades -quantitat òptima d'usos que s'ha estipulat considerant els aspectes estètics i higiènics- respecte l'ús de vuit ampolles noves.\nSegons els investigadors, s'ha constatat que reutilitzar una ampolla permet estalviar entre un 0,56 i 2,6 kg de CO2 acumulat després de 8 cicles. En aquest sentit, reutilitzant fins a 8 vegades les 82.239 ampolles recollides durant la prova pilot, s'aconsegueixen estalviar més de 170.000 kg de CO2 equivalent, que els investigadors comparen amb les emissions que produiria un vehicle fent 11 voltes al món.\nEl Port de la Selva produeix aigua de consum de km 0 amb un sistema pioner al país.


El servei d'assessorament en la formació professional ofereix atenció a la persona interessada en millorar la seva qualificació a partir de la seva experiència laboral i formació prèvia, i en funció de les capacitats i expectatives professionals.\nAquest servei té per objectiu la construcció de l'itinerari formatiu i professional específic per a la persona que ho sol·licita.\nEn finalitzar aquest procés, la persona interessada obté un informe d'assessorament, imprescindible per participar en el reconeixement acadèmic dels aprenentatges assolits mitjançant l'experiència laboral o en activitats socials.\nPersones que disposen d'experiència laboral i formació prèvia que desitgin obtenir un diagnòstic de les seves possibilitats formatives i de promoció professional, i conèixer l'itinerari formatiu i professional més adequat per aconseguir l'objectiu de qualificació proposat.\nPer ordre d’inscripció\nMés informació al web del Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya clicant aquí\nPot contactar amb nosaltres clicant aquí


Inici / Grup Eix Estels / Staff / COORDINADOR\nEn dependència amb la direcció del Departament Educatiu, les seves tasques consistiran en:\nCoordinació d'activitats i monitoratge.\nGestió de l'equip de monitors assignats.\nSupervisió i control de tasques, materials i organització.\nSuport a la direcció de la casa.\nFormació continuada de monitors adscrits a casa i de nova incorporació.\nImprescindible estar en possessió del «Títol de Direcció d'Activitats de Lleure».\nExperiència mínima d'1 any de coordinació en cases de colònies.\nConeixements d'informàtica a nivell usuari: office, correu electrònic, etc.\nPersona seriosa, responsable i bona presència.\nCapacitat de conduir equips de treball, empatia i do de gents.\nEl coneixement d'un segon idioma estranger: francès i/o alemany.\nTitulació en Activitats Físico Esportives.


Més de 200 "comuns" truquen en un manifest a no participar en el referèndum\n15/07/2017 a les 21:09\nEntre ells dirigents històrics d’ICV com Eulàlia Vintró, José Luis López Bulla o Joan Boada\nUn total de 214 membres de Catalunya a Comú, entre ells dirigents històrics d’ICV com Eulàlia Vintró, José Luis López Bulla o Joan Boada, han subscrit un manifest que crida a no participar en el referèndum de l’1 d’octubre, per mancar de "legitimitat" per representar la majoria.\nSota el títol "L’1-O no hi anirem", el manifest va ser redactat l’última setmana de juny i es va presentar en la reunió del passat 8 de juliol en què Catalunya en Comú va debatre la seua posició sobre el referèndum, encara que finalment no va arribar a votar-se perquè els seus signants compartien "aspectes principals" del document oficial que es va aprovar sobre la consulta.\nEl manifest, que firma també el líder de Podem a Barcelona, Marc Bertomeu, sosté que la consulta de l’1 d’octubre anunciada pel Govern "no té la legalitat, però tampoc la legitimitat de representar a la majoria", ja que no interpel·la a tota la societat catalana i a la seua pluralitat de posicionaments.\nPer als signants de l’escrit, l’1-O no pot ser "un referèndum efectiu de resultat vinculant", ja que és "una proposta unilateral dirigida als votants d’una majoria de govern, Junts pel Sí i la CUP, que no van obtenir la majoria de vots en les últimes eleccions autonòmiques, que asseguraven que eren plebiscitàries".\nA més, el manifest assenyala que l’1-O té "un interès secundari" per al govern de la Generalitat, com el demostra el fet que "el seu president, del PDeCAT, no va votar a favor de Pablo Iglesias, el primer candidat a president d’Espanya que defensa un referèndum per decidir el futur de Catalunya, en abstenir-se en la moció de censura Mariano Rajoy".\nSegons l’opinió dels impulsors de l’escrit, l’1-O no és sinó "una maniobra per fer com el 9N, passar en fals la pantalla del referèndum i atiar el conflicte amb l’Estat per polaritzar el vot en les pròximes eleccions catalanes".\nDesprés d’insistir que la consulta manca d’homologació democràtica per part de la Comissió de Venècia i de reconeixement a Catalunya perquè el Pacte Nacional pel referèndum no l’avala, el manifest apel·la a la "coherència" de Catalunya a Comú per a "no cridar a la participació ni participar" en l’1-O.\n"El plantejament de l’1-O degrada el significat d’un instrument democràtic pensat per resoldre problemes", afirma el manifest, els impulsors del qual pretenen aportar amb ell "una sensibilitat que es troba a la Catalunya real dels nostres barris, pobles i ciutadans", entre persones que van donar suport als comuns "amb l’esperança de construir una alternativa entre el processisme i l’immobilisme".\nEn aquest sentit, els signants del manifest adverteixen que el seu "és el sentiment majoritari que es respira a molts barris populars on En Comú Podem va guanyar les últimes eleccions" i pretén "donar veu "a la diversitat de votants" de la coalició.


Els 12 MILLORS HOTELS a Faro amb ofertes i HOTELS BARATS\nTroba les millors ofertes a Faro\nEls 10 llocs imprescindibles per visitar a Faro\nFaro és una de les millors ciutats turístiques de la regió de l'Algarve , Portugal. Per la seva interessant història i grans atraccions, el portuguès encanta aquesta ciutat i vénen a aquest lloc per passar les seves vacances.\nAixí mateix, pots sucumbir a la bellesa d'aquesta ciutat i passar unes vacances fantàstiques, ja que aquesta ciutat et sorprendrà amb el seu centre històric i les muralles que l'envolten.. Aquest és un lloc especial per passejar en companyia de la seva família o amics.\nCom hem comentat, aquesta ciutat destaca pels seus jaciments històrics com el Convent de Sant Antoni dos Caputxos i la seva Capella dels Ossos o l'Arc de la Vila , que són llocs molt peculiars que romandran gravats en la seva memòria.\nPerò el seu atractiu no acaba aquí, us assegurem que si visiteu Faro voldreu tornar, sobretot perquè cada restaurant ofereix una veritable celebració per als més foodies . El sabor de l'arròs lingueirão sempre et farà voler tornar.\nSi ja tens les maletes preparades per viatjar a aquesta ciutat, volem oferir-te una llista dels 10 llocs imprescindibles per visitar a Faro . Us ho presentem a continuació.\nEl primer lloc que anem a recomanar és la Catedral de Faro ... Per què? La resposta està en els seus grans atractius: el mirador de la torre, les talles de fusta i un orgue vermell del segle XVI. Per tant, hi ha més raons per conèixer aquesta catedral.\nVostè haurà de cancel·lar un petit pagament per tal d'entrar al temple, però serà un diners ben gastat, perquè el lloc és bastant bonic. No et perdis res!\nAnar a les Murs de Faro\nLes Muralles de Far són potser un dels llocs històrics més vistosos per visitar a la ciutat, de fet, són un dels monuments més visitats pels turistes d'aquesta ciutat.. Conèixer-los és un gran passeig que et farà sentir com si tornessis enrere en el temps i, per descomptat, les fotografies no t'esperaran.\nAl costat d'aquestes muralles medievals hi ha molts jardins, edificis històrics i una galeria a l'aire lliure, composta per un sender on es mostren belles rajoles i gravats que mostren la història de la ciutat. Prengui la seva càmera a punt i amb ganes de posar, les fotos es veuen molt bé!\nEl Castell de Faro: un lloc amb molta història\nEl Castell de Faro és un dels llocs on cal parar quan estàs de gira pel casc antic. Es tracta de les ruïnes d'un castell medieval, que va passar de ser una fortalesa militar a una senzilla fàbrica.\nEncara es pot veure bona part de l'estructura i aquesta està envoltada per un carrer comercial conegut com el carrer del Castillo , aquí es pot gaudir de bons restaurants i diverses botigues. Aprofita i compra els teus souvenirs.\nTurisme religiós al Convent de la Nostra Senyora de l'Assumpció\nAquest és un d'aquests petits convents que solen sorprendre a tots els visitants. Està situada al centre històric , darrere de la Catedral, convertint-la en una parada obligada quan camines pel centre històric.\nL'edifici es caracteritza per un estil renaixentista i està considerat com a Monument Nacional. Aquí es pot apreciar la bellesa de l'església i de la capella, on avui dia opera un auditori. A més, a l'interior hi ha el Museu Arqueològic i Lapidar Infant Henrique .\nL'entrada té un cost considerable, però serà un diners ben gastat, ja que és un lloc amb molt a veure. A més, volem avisar-te que no tens permís per fer fotos, així que mantingues guardada la teva càmera, ja que no serà necessari gaudir del lloc. Dona-li un cop d'ull.\nEl Palau Emblemàtic d'Estoi\nPalacio de Estoi és una luxosa casa del segle XIX, amb bells jardins taronja-palmeres que donen un toc divertit al seu estil arquitectònic rococó. Una altra cosa a apreciar és la gran quantitat d'escultures que l'edifici té... Ja que són Magnífic!\nQuan estàs a Faro, has de parar aquí i apreciar els encants que reflecteixen un moment gloriós per a la història i l'arquitectura local. L'entrada als jardins i el saló principal és gratuïta, de manera que aquest és un passeig interessant i ràpid que no hauríeu de prescindir.\nEl Bell Palau de Belmarço\nSi estàs a Faro, afanya't al Palau Belmarço , un dels edificis emblemàtics de la ciutat. Està situat entre les muralles i el castell i cridarà l'atenció a primera vista, per la seva torre i els seus balcons de ferro forjat amb elements decoratius que no et deixaran indiferents.\nEl palau és un dels llocs més fotografiats pels turistes quan visiten la ciutat. Vine a fer-te un selfie, el resultat serà fantàstic... t'assegurem!\nRecorregut pel Centre Històric de Faro\nPer descomptat, en una ciutat amb tanta història, no visitar el seu Centre Històric és una cosa que no et pots permetre. Un cop aquí, passeja pels seus carrers empedrats envoltats de muralles i portes medievals on podràs fer fotos divertides.\nAprofiteu i aneu a la plaça al Largo da Sé , el Palau Episcopal i la Catedral . Són llocs plens de tresors artístics, però també on s'uneixen la gent local, així que vés a compartir amb ells per aprendre més sobre la seva cultura.\nEl Convent de Santo António dos Capuchos\nEl Convent de Sant Antoni dos Capuchos es va erigir al segle XVII. Destaca pel seu estil barroc i la capella construïda per ossos humans... Interessant! -No? És un lloc peculiar que no pots perdre de vista. L'entrada és molt econòmica, de manera que passar algun temps aquí no afectarà la butxaca. Dóna-li una oportunitat a aquest convent, no et penediràs..\nFes-te un selfie a Arco da Vila\nL'Arc de la Vila és una de les portes medievals monumentals que encara queden adornant la ciutat. Més que una porta, també és un passatge a l'interior del qual hi ha un arc d'estil àrab, que recorda la història musulmana de l'antiga ciutat. Quan estiguis al lloc, fes un selfie, així que recordaràs la bellesa de Faro i, per descomptat, puja-la a les teves xarxes socials, segur que seràs la sensació.\nGaudiu de la Gastronomia de Faro\nEl millor que pots fer en qualsevol lloc de Portugal és provar la seva deliciosa cuina . A Faro, com a destinació turística, trobaràs molts llocs on serveixen plats deliciosos, així que si ets un exigent foodie, estaràs en el lloc adequat.\nA més, t'assegurem que les receptes típiques d'aquesta localitat et deixaran satisfet... Així que deixa't sorprendre! On es veu lingueirão arròs al menú, no s'ha de quedar. Aquest és un deliciós guisat d'arròs, navalles i brou de peix... Mmm! Et serà impossible veure-ho i no menjar-lo. Atreveix-te a provar aquesta gastronomia, et deixarà absolutament fascinat.\nReserva hotels a Faro\n4.0 (502 Ressenyes)\n4.0 (1261 Ressenyes)\n4.0 (520 Ressenyes)\nMitjana preu/nit: 15 EUR\n4.0 (967 Ressenyes)\nMitjana preu/nit: 202 EUR\n4.0 (1913 Ressenyes)\n4.0 (268 Ressenyes)\n3.5 (104 Ressenyes)\nMitjana preu/nit: 30 EUR\n3.5 (201 Ressenyes)


El Festival Nits de Vic celebra 15 anys de passió pel cinema i la cultura orientals – Festival Nits de cinema oriental de Vic\nINICI / Actualitat / El Festival Nits de Vic celebra 15 anys de passió pel cinema i la cultura orientals\nEl Festival Nits de Vic celebra 15 anys de passió pel cinema i la cultura orientals\nEl Festival Nits de cinema oriental de Vic (17 -22 de juliol de 2018) enguany tindrà com a eix central l’esport en el cinema comercial asiàtic. Per celebrar el seu 15è aniversari, el festival retrà homenatge a Stephen Chow, director de grans produccions de Hong Kong i la Xina i autor del primer film que es va poder veure al festival l’any 2004. Així mateix, el certamen continua la seva feina de suport als joves cineastes catalans i amplia el seu treball amb les entitats locals, amb la complicitat de Vic Comerç i l’Escola d’Art de Vic. Cervesa del Montseny també se suma al projecte com a empresa col·laboradora.\nEl Festival ha presentat la imatge de la propera edició i les principals novetats del seu programa en una roda de premsa celebrada el dissabte 24 de febrer a l’espai ETC de Vic. Hi han intervingut Susagna Roura (Regidora de l'Ajuntament de Vic), Javier Orduña (Director de la Fundació Institut Confuci de Barcelona), Marc Carol (Vicepresident de Vic Comerç) i Quim Crusellas (Director del Festival Nits de cinema oriental de Vic).\n« Presentació del Festival Nits 2018 durant la celebració de l’Any Nou Xinès a Vic\nEl festival retrà homenatge a Stephen Chow »


Trastorns del son en la infància - Medicina Lliure\nLes alteracions en els períodes de descans de nens i nadons són molt freqüents. Alguns dels trastorns més habituals, com els malsons o l’insomni, remeten de manera natural; d’altres s’han de tractar. Els més comuns són la por d’anar a dormir (de separar-se dels pares, de la foscor, dels lladres, etc.), el son interromput o el somnambulisme.\nS’estima que una de cada quatre visites al pediatre està relacionada amb algun problema lligat al son. El millor és que pràcticament totes aquestes alteracions solen tenir solució. Però què poden fer els pares per ajudar els fills a tenir un son profund i reparador? T’expliquem com actuar en cada cas.\nTrastorns en bebès\nUn dels problemes més comuns en els bebès és la interrupció del son; és a dir, que l’infant dormi curts períodes de temps i es desperti freqüentment amb plors. Tot i que és una cosa habitual en molts nadons (especialment durant els tres primers mesos, fins que se’ls estabilitza el ritme de son), si es converteix en una situació que es dona diàriament, de manera exagerada, durant un llarg lapse de temps, el més recomanable és consultar amb un especialista per descartar que hi pugui haver altres problemes.\nTot i això, cal recordar que és normal que els nens es despertin unes quantes vegades a la nit, els primers anys de vida.\nPer poder-hi incidir, cal revisar què fa el nadó durant el dia i evitar sobreestimular-lo, sobretot abans de posar-lo a dormir. A més, cal tenir cura de certs elements que incideixen en el son, com ara la llum (ha de ser tènue), el soroll (podem posar música relaxant), la temperatura (de vegades es tapa els bebès amb excés per por que passin fred) o l’estrès dels pares quan agafen l’infant quan plora. La paciència és essencial en aquestes etapes.\nProblemes en nens\nReticències a l’hora d’anar a dormir: hi ha molts nens que presenten dificultat per agafar el son, i per això fan servir ninos, peluixos o mantes per dormir. És un comportament normal que no ens ha de preocupar. Amb tot, quan l’infant mostra una resistència exagerada per anar a dormir i recorre diàriament a excuses o plors, pot ser que ens trobem davant d’un problema més greu.\nLa por a la foscor, a no despertar-se o a sentir sorolls, o la inseguretat d’estar sol són alguns dels factors que porten els petits a allargar el moment d’anar a dormir, amb què aconsegueixen l’atenció dels pares i retarden l’angoixa que els produeix la separació. Davant d’aquesta conducta, els progenitors haurien d’establir una hora per posar el nen a dormir i dur a terme diàriament determinades accions els moments previs, perquè sàpiga que s’acosta el moment de dormir (llegir un conte, donar-li un nino, etc.).\nÉs important evitar activitats, jocs actius o excitants abans de dormir, perquè poden desvetllar l’infant. Tampoc no és gens aconsellable l’ús d’ordinadors o tauletes abans de dormir.\nDespertar-se a mitjanit: Hem d’observar què és el que causa la interrupció del son, fixant-nos a qui crida, què demana, quines respostes obté, etc. No hem d’encendre el llum i hem d’intentar fer com menys soroll possible, perquè agafi el son aviat i dormi la resta de la nit. Despertar-se diverses vegades durant la nit, fins més o menys els sis anys, és normal.\nMalsons: Els somnis desagradables es presenten sobretot en nens de menys de cinc anys, especialment en els que són insegurs i ansiosos, tot i que no sempre, i desfermen reaccions de por i angoixa que poden arribar a ser molt intenses. El nen respira de manera agitada, té taquicàrdia, sua, té les pupil·les dilatades i està confús i desorientat, per això el més aconsellable és acompanyar-lo i tranquil·litzar-lo. Durant el dia, es pot parlar d’aquest somni, per tal d’anar calmant les pors.\nSomnambulisme: És una alteració del son que consisteix en el fet que el nen, sense despertar-se, s’aixeca del llit i es passeja per la casa. Aquest trastorn sol remetre espontàniament, però, si és excessivament freqüent, l’ideal és parlar-ne amb el pediatre. És important tancar bé calaixos, finestres i portes, per evitar accidents.\nHipersòmnia: És la tendència a adormir-se durant tot el dia. És vital descartar la possibilitat que es pateixi narcolèpsia mitjançant una revisió mèdica.\nPosar els menors a dormir i llevar-los regularment a la mateixa hora.\nSobretot en bebès, exposar-los durant el dia a la llum natural i mantenir el dormitori fosc de nit, perquè l’organisme relacioni els períodes de son amb la foscor i els de vigília amb la llum.\nRelaxar-los abans de portar-los a dormir, amb un bany amb aigua tèbia o llegint un llibre… són algunes de les activitats recomanades per reconciliar l’anhelat son.\nTenir una ventilació adequada de l’habitació, entre 18 i 20 graus.\nMantenir una alimentació sana.\nSopar de manera lleugera.\nFer activitat física durant el dia, perquè si es fa abans d’anar a dormir, encara pot produir més insomni. L’exercici físic és un bon recurs, ajuda a eliminar l’estrès i millorar el descans.\nSi els problemes de son són molt habituals, o si afecten el comportament diürn (el nen està cansat, nerviós, irritable…), consulta el cas amb el metge.\nDirector Mèdic d’Atlàntida\nMenú setmanal amb receptes saludables\nCom puc detectar una intolerància alimentària\njuny 8th, 2021\nAquest lloc web s'ha actualitzat per última vegada el 21 de juny de 2021Copyright 2021 Medicina Lliure © - Dissenyat per ADVERTIS


Els sorolls i el senyal (Bru Noya)\nL'estadística i l'anàlisi ho tenen difícil a Andorra on, sovint, les coses són aleatòries i depenen de la contingència i de l'atzar\n3 min. 25/11/2014 23:30\nTinc WhatsApp, ja em sé descarregar apps, faig un curs accelerat d' "indie" per estar al corrent de les novetats musicals, m'he informat del micromecenatge de Luna Missions per tenir un apartament a la Lluna i m'he passat a l'estadística. S'han acabat les boles de vidre, el bruixot de la tribu, el xaman, els rituals basats en sang i un sacrifici, el tarot i mirar les estrelles per saber què ens oferirà el futur i poder detectar, al mateix temps, les tendències.\nM'estic entrenant a la planta baixa de la Caixa Andorrana de la Seguretat Social (CASS). M'assec i miro els monitors penjats del sostre on surt una lletra i un número per indicar als usuaris a quina taula han d'anar. Calculo quantes vegades ha de sortir la lletra A perquè surti la J o si les vocals van més a les taules amb números parells o senars. La campana de Gauss i el Teorema de Bayes ja no tenen secrets per a mi.\nAviat podré predir, com un Nostradamus o un Rappel qualsevol, quants candidats a cap de Govern hi haurà a les properes eleccions, si H&M obrirà una botiga a Andorra, o quants atracadors més fugiran per la Callissa de Ciutat Valira d'Andorra la Vella. Sóc incapaç, però, de saber si aquest Nadal em tocarà la loteria i a la quiniela de la darrera jornada només vaig fer quatre encerts, entre ells l'Eibar-Reial Madrid en què fins i tot un mutant de "Futurama" i un mennonita de Bolívia haguessin posat un '2'. I això que Nate Silver explica en el seu llibre 'La señal y el ruido' que qualsevol pot predir el futur.\nL'he llegit i he vist la pel·lícula 'Moneyball', protagonitzada per Brad Pitt, que se centra en l'ús de l'estadística en el beisbol per preveure el rendiment dels jugadors i fer un equip competitiu amb pocs diners. Nate Silver va encertar, fil per randa, els resultats de les eleccions dels Estats Units que van donar la victòria a Barack Obama. Silver investiga com podem distingir, entre el batibull de dades que ens envolten, la informació que és valuosa de la que no ho és.\nDesprés d'aquesta lectura i amb tot el que estic fent res del que passarà a Andorra se m'hauria d'escapar. O això creia. Perquè aquí ja fa anys que tot està en funció d'una parauleta que ara està de moda i que és 'random' (aleatori). Però sobretot que no es pot predir res perquè els sorolls amaguen i distorsionen el senyal.


B&B Gli Olivi Calci Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 28 allotjaments a Calci.\nVia Ruschi 174, Calci, Calci, Itàlia, 56011 - Veure al mapa\n"Amazing breakfast, nice&helpful host, charming location"\nMés informació sobre B&B Gli Olivi\nAl visitar Calci, vosté es sentirà com a casa a B&B Gli Olivi, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA B&B Gli Olivi, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, lloguer de bicicletes, cuina compartida.\nL'ambient de B&B Gli Olivi es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, mini bar, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a B&B Gli Olivi.


Stepan Grigoryan: ‘Poden intimidar un petit grup de manifestants, però no pas milers i milers’\nEntrevista al politòleg armeni que ha analitzat les claus de l'èxit de les protestes de la revolució armènia\n19.10.2019 - 20:19\nActualització: 19.10.2019 - 22:19\nStepan Grigoryan (Tbilisi, 1953) és el cap del Centre Analític de Globalització i Cooperació Regional i membre del Comitè Karabakh, entitat que va impulsar la independència d’aquest territori. L’any passat va participar activament en la revolució armènia que va fer caure pacíficament el sistema que havia imperat d’ençà de la independència.\nBlocatge a les carreteres, aturada a la universitat, conductors que feien vaga… Després d’haver publicat un llibre sobre la qüestió, ens explica per què les protestes han tingut tant d’èxit. La paralització del país durant tres setmanes i la presència en massa de la gent al carrer van obligar el primer ministre a dimitir i fou nomenat Nikol Paixinian, el cap del moviment.\n—Quins mètodes es van fer servir per assolir els objectius de la protesta?\n—La població va fer servir molts mètodes diferents. Els més habituals van ser les manifestacions pacífiques, les marxes i els piquets, però la gran novetat és que van anar més enllà. El país es va aturar. La gent blocava en massa les principals carreteres del país, es van aturar les universitats i les escoles, es van paralitzar les institucions públiques i van tancar petites i grans empreses. Per exemple, es va tallar la carretera que comunica l’aeroport amb Erevan, la capital del país. Això va fer que fins i tot els turistes, un sector clau per a l’economia, haguessin de caminar quilòmetres per agafar el vol. A més, taxistes i conductors de transports públics van deixar de treballar o feien veure, de manera multitudinària, que tenien avaries per paralitzar les carreteres.\n—En aquest moviment va ser molt important, la resistència pacífica?\n—La gent estava d’acord a fer una resistència d’aquesta mena. Va ser un mètode dur, perquè es va blocar el país, amb pèrdues econòmiques i una part de la població en contra, però sobretot va ser pacífic i no va haver-hi ferits. Que les protestes fossin multitudinàries va fer que les autoritats tinguessin por d’atacar o disparar contra la gent pacífica, perquè la reacció hauria pogut ser molt forta contra ells.\n—La població no tenia por de represàlies?\n—La gent tenia por. L’actual primer ministre, Nikol Paixinian, i més dirigents, com jo mateix, vam ser empresonats. També van empresonar activistes, mestres, funcionaris. Potser aquest va ser un dels pocs intents de reacció dels governants, però no van tenir gaires recursos per a fer-nos mal més enllà d’atacar i empresonar-nos. Alhora, finalment hi va haver policies que no van voler agredir ni empresonar la gent i es van unir a les marxes. Tot això va fer que la gent no tingués tanta por.\n—Per què creieu que aquesta vegada les protestes van ser reeixides i altres vegades no?\n—És una bona pregunta. Moltes de les demandes eren compartides en protestes anteriors, i també va sortir molta gent al carrer, però a les protestes del 2008 no hi havia xarxes socials ni emissions en directe com ara. La informació no circulava. A tall d’exemple, el 2008 nombrosos manifestants érem davant l’ambaixada francesa i no sabíem que només a tres-cents metres disparaven contra la població [va haver-hi deu morts]. No circulava la informació. La comunicació ho és tot i aquesta vegada ha estat total, entre els dirigents i la gent. Les noves tecnologies, per tant, han marcat la diferència i han tingut un paper clau en l’èxit del procés.\nProtestes del 19 d’abril de 2018 a la plaça de la República d’Erevan. Una de les claus va ser l’ús de les noves tecnologies.\n—No us va fer poc que la situació desemboqués en violència?\n—No, gens, no hi era pas, aquest temor. Hi havia molta gent al carrer i la provocació no servia de res. Pots intimidar un grup petit de manifestants, o provocar-los, però no pas milers i milers. La gent havia sortit amb tota la família, inclosos els fills petits. Era impossible que hi hagués violència.\n—Quines demandes feia la població?\n—Els lemes que van anar sorgint en les manifestacions. El primer va ser ‘Rebutja Serj’, en referència al primer ministre d’aquell moment, Serj Sargsian. La gent no acceptava el sistema creat per ell i l’ex-president Robert Kotxarian, amb què es reprimien manifestacions i mítings i empresonaven els qui denunciaven la situació. El segon era la lluita contra la corrupció, i el tercer, per mi el més important, té a veure amb els canvis constitucionals que el govern havia fet els darrers anys. El 2015 es va modificar la constitució de manera important, però la gent mai no arribar a estar-hi d’acord. Les queixes eren en tots els àmbits, de funcionaris, metges, estudiants, etc. Nikol Paixinian va ser un dirigent capaç d’agafar aquestes queixes, agrupar-les i portar la gent als carrers pacíficament.\n—Quines lliçons pot donar la revolució armènia al món?\n—Crec que moltes i, de fet, ja les ha donades. Concretament a Rússia, s’ha activat la resistència contra el govern corrupte i dictatorial de Putin. De fet, a les manifestacions i als mítings, un dels eslògans és: ‘Volem això que ha passat a Armènia.’ La gent veu que es pot lluitar contra les injustícies de manera pacífica. Aquest darrer any, han crescut les manifestacions a Rússia; indirectament, hem influït en la gent d’una manera positiva. Els governs autocràtics han d’aprendre que, per a ells i per a tothom, val més deixar el poder de manera voluntària i pacífica per començar un sistema democràtic de zero que no pas portar el país a una revolució que no sempre pot acabar bé. Els dirigents i polítics autoritaris han de saber que la gent no és estúpida i si s’enfaden serà la seva fi.\n—El desenllaç a Armènia era previsible?\n—Al començament de les protestes, la revolució no era previsible i la gent no creia que es pogués forçar un canvi de govern ni amb eleccions. Tampoc no creia que la lluita tingués cap resultat, però alguns experts sí que hi crèiem i prevèiem canvis. Aquests darrers vint anys, s’han falsificat els resultats de les eleccions de manera sistemàtica, i any rere any augmentava la corrupció en tots els àmbits de la vida pública i privada, amb els drets humans constantment vulnerats. Aquests darrers temps hi havia hagut més mobilitzacions, com ‘l’Electric Erevan‘ o la crisi dels ostatges de 2016, i totes aquestes raons es van anar acumulant fins a les protestes de l’any passat.\nManifestants de totes les edats tallen carreteres amb bancs públics el 16 d’abril de 2018 a Erevan.\n—Quin paper hi van tenir les minories del país, com ara els iazidites?\n—La cosa més lògica és pensar que hi van participar activament. No van fer cap acte pel seu compte pel fet de ser iazidites i la veritat és que no es diferencien de qualsevol altre ciutadà d’Armènia; per tant, fa de mal dir qui és, o no, d’una minoria en les protestes.\n—S’hi poden relacionar les protestes que hi ha arreu del món, com ara a Hong Kong?\n—Tot i que pot haver-hi algun punt en comú, com és la llibertat, crec que cada país té un context i unes mancances diferents pels quals la gent lluita i protesta. Cada estat té una relació de forces diferent que el fa un cas únic.\n—Actualment, hi ha diversos processos d’independència com el de Catalunya i Escòcia. La revolució armènia pot ser un mirall per als qui cerquen la independència?\n—Els processos són diferents i no pot ser simplement una guia. Més aviat, ho compararia amb el Karabakh. Cal tenir en compte que Armènia ja és un estat independent i la demanda anava vinculada a la voluntat de tenir més democràcia. Amb tot, vull remarcar que cada poble és lliure i té dret d’autodeterminació, el dret de fer un referèndum per saber què vol la gent. Quin en serà el resultat i com es resoldrà ja és una altra qüestió, però és bàsic i essencial que la gent pugui votar. El poble català té dret de lluitar per la seva llibertat. No estic segur que sigui correcte comparar Catalunya amb Karabakh, perquè forma part d’una Espanya en democràcia, mentre que l’Azerbaitjan fa tant com pot per assassinar la població de manera sistemàtica i no pots fer res més sinó defensar-te. Són casos diferents, però els uneix la mateixa lluita, que és la independència.\nPer què Catalunya i Armènia s’entenen tant?


enceneu els llums!: 01/10/11\nCadascú té la seua particular relació amb Tintin.\nComençant pel primer contacte, que la majoria va tenir de ben petits, i continuant per l’irresistible bellesa de la línia clara i la més que discutible linealitat dels guions, centre de la major part de les crítiques a l’obra d’Hergé.\nPodem tenir una llarga conversa sobre la genialitat de L’estel misteriós –la meua preferida-, l’aventura d’El ceptre d’Ottokar, la recerca de l’identitat perduda a Tintin al Tibet o l'humor de Les joies de la Castafiore sense arribar a posar-nos d’acord en quasi res, i acabar concloent que l’obra mestra indiscutible és El Lotus blau.\nEm refereixo sempre a l’Edgar P. Jacobs com la persona que va donar el segell de qualitat, precisió i erudició a les aventures de Tintin, i a Bob de Moor com el responsable d’haver-li fet vestir pantalons acampanats, entre d’altres malifetes estètiques, i parlo de la tasca poc reconeguda i no obstant molt valuosa que va dur a terme Jacques Martin a nivell de fons i decorats. És clar que aquestes afirmacions resulten polèmiques, i sens dubte em trobaré sempre amb qui pensi el contrari.\nTintin és un món públic i personal, ètic i estètic, sentimental i reminiscent, i per això l’estrena de la peli desperta tanta expectació. I emoció. I fins i tot terror pànic. I no vull que m’ho expliquin, vull sentir-ho en primera persona. Ja tinc les entrades –numerades- per divendres, a primera hora de la tarda, a la fila 7, amb una colla de penjats com jo.\nCap a les onze de la nit, després d’hores i hores de devota pregària, els fidels de Sant Galderich* van tornar a les seues cases.\nHomes i dones, nens i més grans, s’havien reunit per celebrar la vuitada, i els miracles van ploure del cel, tot i la sequera: els refredats es van curar, el pa es va multiplicar fins arribar al metre de llarg per desaparèixer a continuació com si res, un ovni en miniatura va aterrar en mig la festa i es va incendiar en flames que mai no es consumien, i l’efígie del sant va plorar sang en posar-li davant un plat d’olives assassines.\nI el meu epicureisme, ja de per si gran, ara és absolut: de l’autosuficiència cada dia estic més lluny, però al jardí de casa el cultiu de l'amistat ha esclatat amb força.\n[* És per tothom sabut que són variats els sants cristians amb el mateix nom, i per tal cosa i a fi de distingir-los, s’utilitzen recursos com el lloc on van néixer o el càrrec eclesiàstic que exerciren. En el cas del sant que ens ocupa, se’l coneix com el sant de les olives, amb les quals es presentava a tot arreu i feia molts miracles. Un dels més coneguts és el del paralític que s’aixecà i sortí de casa a la carrera, només que el sant li va ensenyar una oliva i va fer intent de posar-la a la boca del malalt.]\nEtiquetes de comentaris: És quan dormo que hi veig clar, trobades blocaires\nÉs un secret a veus que soc un francòfil, i en especial un apassionat dels tebeos de línia clara, els films de Jacques Tati i la tarte Tatin. Però la millor tatin que he provat en la meua vida no ha estat a França sinó a Barcelona, a ca l’Antoni-Jordi i la Josefina.\nÉs el que sempre li explico a la Carme J, que aquella tatin que va cuinar la Josefina era perfecta, tenia el punt just de cada ingredient, la cocció adequada i la textura ideal. També és cert és que la companyia era immillorable, però això no compta.\nLa Carme, que és d’aquelles a les que els reptes els hi dona ales, a la que va escoltar-me cantant les excel·lències d’aquella tatin, es va posar mans a l’obra, disposada a donar-me una bona sorpresa. Va cercar informació aquí i allà i va cuinar la seua primera tarte tatin, que tot i resultar acceptable al paladar, quedava encara lluny de l’alt nivell de qualitat de les habituals.\nHe dit alguna vegada que quan a la Carme se li posa alguna cosa entre cella i cella no para fins aconseguir-la? Doncs ara ho faig públic, i en el cas de les tatins va seguir amb una molt bon segon intent, i a la tercera ho va fer perfecte.\nEntendreu la terrible dialèctica hegeliana que això va produir en el meu cervell: calia reconèixer els mèrits de la Carme amb les tatins, però aquest mateix reconeixement comportaria la disminució –o molt probablement la fi- de la seua dedicació a aquest pastís, ja que li faria perdre l’al·licient de superació. De manera que vaig prendre la decisió de seguir comparant la tatin de la Carme amb la de la Josefina, deixant sempre un punt de diferència a favor de la segona.\nFrases com “Està boníssima, tot i que potser li sobra un xic de sucre” o “T’ha quedat genial, però potser la massa està un pelet dura” i similars m’han permès gaudir de les exquisides tatins de la Carme.\nGràcies, Josefina. Gràcies, Carme. I –com no- gràcies, Caroline i Stéphanie Tatin, per haver inventat aquestes postres genials.\nA dalt: la penúltima tatin de la Carme, pocs instants abans de desaparéixer; a baix: l'hotel Tatin, on es van inventar les famoses postres.\nLa sèrie de cromos virtuals sobre l'Àfrica iniciada per Girbén al seub bloc Foravial m’ha decidit a tirar endavant el post sobre Les mines del rei Salomó, que junt amb L’illa del tresor i Les aventures de Huckleberry Finn ocupa el meu particular podi d’honor de les novel·les d’aventures.\nEl primer contacte amb l’obra mestra d’en Haggard el vaig tenir el nadal de l’any 1964, quan feia només dos mesos que havia complert 7 anys. El responsable va ser un venedor a domicili, que per una incognita raó va preferir els carrerons encara no asfaltats de Xàbia a les avingudes d’altres ciutats més importants, i va picar a la porta de casa oferint el seu producte de llibres d’Ediciones Paulinas.\nEra un bon moment: la proximitat de les festes de cap d’any predisposava a les famílies a gastar-se més diners dels habituals, i no em va costar gens convèncer als meus pares per que em compressin alguns llibres. L’oferta era heterogènia, i anava des d’històries bíbliques i biografies de sants, verges i màrtirs, a clàssics d’aventures. Com sempre em sol passar, em vaig deixar portar per les imatges: unes boniques il·lustracions d’Arturo Moreno encapçalaven les tapes i poblaven l’interior de Las minas del rey Salomón i Guillermo Tell, que són les novel·les que em van acabar comprant.\nDe Guillermo Tell, poca cosa puc dir: ho vaig intentar, però no vaig poder passar de les primeres pàgines. De la novel·la d’en Haggard, que aquí apareixia com HAGGARO, em vaig enamorar des del primer moment, i me la vaig cruspir en un parell de tardes.\nL’estructura narrativa de Les mines del rei Salomó recorre la majoria d’espais habituals en aquest tipus d’obres, tant a nivell geogràfic –selva, desert, alta muntanya, grutes- com literari –amistat, cacera, expedició, descoberta, rituals iniciàtics, misteri, guerra- convertint-se en cànon de la novel·la d’aventures.\nEl protagonista, Allan Quatermain, que a les Ediciones Paulinas s’havia traduït com ALLÁN QUARTELMAR, es va envoltant, a mesura que avança la trama, de personatges d’allò més variat, com el Capità Good, que representa la part més còmica –el capítol on el tracten com un déu a causa de la seua habilitat per posar-se i treure’s la dentadura postissa és memorable-; la bruixa Gagool –traduïda aquí com GAGULA-, una secallona escarransida que afirma haver viscut més de deu generacions, és la personificació de la maldat i tot allò que es lleig tant moral com físicament; i el misteriós Umbopa, que finalment resulta ser de sang real, i l’hereu legítim del tro de Kukuana.\nJa a l’adolescència, em vaig comprar la versió de l'editorial Anaya, en la col·lecció Tus libros, i Les mines del rei Salomó em va seguir fascinant tan o més que el primer cop.\nFa pocs anys vaig tornar-hi per tercera vegada, aquest cop amb l’edició de Valdemar. Reviure l’aventura més famosa d’Allan Quatermain –però no la única: Haggard recupera al personatge en altres novel·les, i fins i tot fa que es trobi amb Ella, la-que-ha-de-ser-obeïda, a Ella i Allan- i recórrer de nou els camins de l’aventura africana és un plaer que cal repetir de tant en tant. És l’Àfrica literària, la que roman al meu inconscient construït sobre la base de les primeres lectures, de tebeos, de llibres, de cromos, de pel·lícules...\nFernando Savater, al pròleg de l’assaig La aventura africana –Acuarela libros, Madrid 1999- explica com aquesta Àfrica poc té a veure amb la del colonialisme, la misèria i la sida. Però continua:\n“Y sin embargo aún guardo algo así como una fe brumosa, traída a lomos de desengaños y frustraciones. Creo que un día, o mejor una noche, en cualquier lugar de otro continente, en Madrid, en San Sebastián o en Buenos Aires, algo feroz y con olor a orina de felinos vendrá a buscarme: me arrebatará de las costumbres pueriles de la civilización, despedazará mis labores y se enroscará en mis piernas, apresándolas como entre lianas indomables. Primero será la niebla y luego ya ni niebla habrá y entonces por fin habré llegado a África.”\nLa il·lustració inicial és d'Arturo Moreno; les següents són de Walter Paget per a l'edició anglesa de 1902.\nAquesta Calamity Song dels Decemberist, amb el seu ritmic country-pop, em pensava jo que era una mena d’homenatge a la famosa aventurera del Far West, i no, res a veure. El vídeo oficial ho deixa ben clar.\n[Ups! Sembla que això de Calamity va seriosament! Hi ha problemes per veure el vídeo. Com que val la pena, entreu a\non de moment encara no està censurat]\nEra un temps en que la badia de Xàbia era freqüentada per vaixells de càrrega, molt abans de la guerra civil, i mariners de variats països desembarcaven per pagar-se una dutxa amb aigua dolça i empassar-se tants gots de cassalla com ho permetés la vista abans d’ennuvolar-se.\nBen entrat el capvespre, cançons marineres, jocs de cartes, tabac d’embolicar i navalles esmolades corrien pe la platja de grava, i de tant en tant alguna baralla acabava més malament del que s’havien pensat aquells que l’iniciaven. Però només de tant en tant.\nEl gallet del poble, Generoso, tenia fama de persona brava però assenyada, i sabia quan calia aturar la brega i tornar a l’alcohol. I sigui pel seu aspecte robust, la seua alçada gegantina o la sensatesa de les seues paraules, o per tot plegat, el cert és que sabia imposar el seu criteri i acabava amb les baralles quan ell ho creia oportú. Temut i respectat, Generoso era el valent del poble.\nFins que va arribar el mariner de Bristol. En tres dies es va guanyar una reputació de bèstia ferotge i violenta, tot i ser, segons explicaven els qui havien tingut la mala sort de trobar-se’l a la platja o pels quatre carrers del poble, un tap de bassa. La seua navalla n’havia ferit a més d’una dotzena, i havia tallat tres orelles, a raó d’una per dia.\nI parlant d’orelles, Generoso n’estava fins elles de sentir com el comparaven amb el mariner de Bristol.\n-Tu eres un valent, però l’anglès et deixaria tirat per terra abans d’un dijesús –li va dir un.\n-Ja ho crec que sí! –confirmà un altre. No t’arriba ni al melic, però de fort i de brau, en fa deu com tu.\n-Quan el vegis, ja pots amollar a córrer! Abans que hagis tingut temps per treure la navalla, ell ja t’haurà tallat els dits –acabà de rematar un tercer.\nGeneroso no deia res, pagava el got de cassalla i sortia de la taberna malhumorat i capcot. No li agradava la ràpida pèrdua del seu carisma causada per l’arribada d’aquell mariner de Bristol, però què podia fer? No s'havien arribat a trobar mai, i tampoc en tenia massa ganes, no per que li tingués por, sinó per un motiu que el feia avergonyir i del qual no volia que ningú se n’assabentés: no parlava ni entenia una paraula d’anglès. No és que la resta de mariners del poble en tinguessin massa idea, però ell era un autèntic negat per als idiomes.\nI arribà el divendres. Els vaixells de càrrega s’estaven poc temps a la badia, i abans d’acabar la setmana, el mariner de Bristol desapareixeria per sempre de Xàbia. Generoso feia hores que estava embarrat a la taberna, i la cassalla ja formava part del seu grup sanguini, quan algú va entrar cridant l’alerta: havien vist al mariner de Bristol, que venia, navalla en mà, amb ganes de brega.\nEra massa tard per fugir de la taberna, i la gent es va arraconar com va poder. Generoso, amb la mirada tèrbola per la ingesta massiva d’alcohol, es girà cap a la porta quan aquesta s’obrí. No hi veia massa bé, però distingí una forma borrosa que cridava paraules en anglès.\nGeneroso avançà, s’estripà la camisa amb les mans, i mentre saltaven els botons i deixava el seu pit enlaire, va fer un bram en el seu anglès modulat per la veu rogallosa de la cassalla.\nI dient això, va caure a terra tan gran com era. El de Bristol, que no s’ho esperava, no va tenir temps per apartar-se, i va quedat sepultat per la immensitat del cos de Generoso qui, torrat d’alcohol, va romandre roncant sorollosament sobre el seu inesperat matalàs.\nHores més tard, quan recobrà la consciència, Generoso es trobà amb la camisa oberta, esquinçada i sense botons, i amb tota una rotllana de mariners lloant la seua valentia. El de Bristol havia marxat per sempre més, emportant-se com a record de la seua estada al port de Xàbia unes quantes contusions i un braç immobilitzat pel dolor.\nI el meu besavi, que havia estat present en la gesta, li ho va explicar al meu avi, i ell al meu pare, que ens ho va contar al meu germà i a mi, que de petits jugaven a imitar a Generoso obrint-nos la camisa i cridant allò de “¡Pínchame, cowarde!”.\nI la meua mare que no entenia com perdíem els botons amb tanta facilitat.\nDe part d’en Galderich, us faig saber que el 16 d’aquest mes se celebra la seua onomàstica, i com que els sants tenen vuitada, hem pensat celebrar-ho convocant una trobada blocaire el dissabte 22 d’octubre a can Leblansky.\nCom sempre, ja sabeu que podeu venir sols o acompanyats, i que tot i que aquest cop hi ha barra lliure* per gentilesa d’en Galderich, s’agrairà la col·laboració dels assistents, ja sigui portant beguda, menjar, o millor encara els dues coses.\nPer apuntar-vos, només ho heu de dir comentant-ho en aquest mateix post.\n(*) la barra lliure només val per a les infames olives assassines.


Empresa de Traducció Jurada | blarlo.com\nRep les teves traduccions jurades de forma senzilla i sense complicacions\n596 parells d'idiomes per traduir disponibles\nNo és el mateix una traducció jurada que una traducció jurídica. Les traduccions jurades són totes aquelles signades i segellades per un traductor jurat acreditat pel Ministeri d'Afers Exteriors. A blarlo et gestionem tots els tràmits perquè rebis la teva traducció jurada a qualsevol idioma feta per professionals experts a la direcció que vulguis.\nTraducció jurada professional\nLa clau per saber si cal una traducció jurada és que tingui efecte legal i s'hagi de presentar a un organisme oficial. Totes les traduccions jurades les ha de fer i signar un traductor jurat acreditat pel Ministeri d'Afers Exteriors i Cooperació. A més, han de complir amb una sèrie de requisits legals com que no poden presentar-se en format digital sinó que s'han de lliurar els originals en paper de la traducció i una còpia dels documents en l'idioma d'origen, els dos segellats pel traductor jurat.\nA blarlo tenim traductors jurats seleccionats per a cada idioma i optimitzem el procés de traducció per complir amb tots els requisits legals necessaris d'una forma molt àgil i al menor cost possible. Atès que caldrà una traducció en paper, fem l'enviament a qualsevol part del món.\nTraducció jurada de documents professionals\nEntre els documents que acostumen a necessitar una traducció jurada tenim:\nActa de divorci\nCertificat de matrimoni o capitulacions\nCertificat de treball o pràctiques\nCertificat o partida de naixement\nDiploma o títol acadèmic\nFe de vida o altres certificats civils\nA més, a Espanya, per poder legalitzar els documents estrangers cal postil·lar-los. Si el país d'origen és signant del Conveni de l'Haia n'hi haurà prou amb incloure la postil·la corresponent, que caldrà incloure en la traducció. Si el país no és signant del Conveni de la Haia caldrà estudiar el mètode de legalització segons el cas.\nPreus i Tarifes de traducció jurada\nRep un pressupost de traducció jurada i comença a traduir els teus textos en qüestió de segons. Som una Agència de traduccions jurades especialitzada, la qual cosa garantirà la qualitat i consistència dels teus continguts en tots els idiomes i la comunicació amb el teu client.\nServei traducció jurada\nDes de 0.08 $ per paraula\nServei de traducció jurada de tot tipus de documents que consisteix en una traducció professional signada i segellada per un Traductor Jurat (traductor acreditat pel Ministeri d'Afers Exteriors i Cooperació espanyol). Disposem de traductors jurats per a una gran varietat d'idiomes i amb validesa legal en múltiples països.


Dominique A: "Detesto la postura de Lennon a 'Imagine', amb aquesta demagògia insuportable"\nAmb el lluminós treball 'Vers les lueurs' (2012), Dominique A reivindica 20 anys de carrera, 20 anys a la recerca de l'emoció a través de les carreteres secundàries de la música pop. Ho fa amb una gira generosa que s'aturarà a Girona (11/1), Barcelona (17/1), València (18/1) i Lleida (19/1) i en què repassarà el millor de la seva obra\nCom et sents amb tu mateix i amb la teva música després de 20 anys de carrera?\nGlobalment me'n sento orgullós, però també penso que podria ser millor. Sé que tinc sort que la gent continuï interessant-se pel meu treball malgrat que no sigui el músic més glamurós. Crec que vaig tenir la sort d'aparèixer en una època en què et donaven temps de cometre errors, de progressar, i que tinc encara un marge de maniobra per avançar. Fa 20 anys era lluny d'imaginar tot això, no veia més enllà del meu primer disc. No tenia la idea de començar una carrera, pensava que seria un moment curt en la meva vida.\n¿ Vers les lueurs és un punt d'inflexió? Com encares a partir d'ara la teva carrera?\nNo sé si hi ha un trencament tan gran. Quan vaig fer aquest disc, la idea era simplement provar una experiència que no havia intentat mai, com per a cadascun dels meus àlbums. La carrera d'un artista és una cosa fràgil. Un projecte pot funcionar i el següent no. Cada disc és una etapa, però no forçosament una progressió fins a un èxit creixent.\nLa llum és un tema recurrent en aquest disc. Per què?\nPenso que va lligat a les ganes de donar molt espai a les cançons, als decorats, a suggerir imatges amb el so. Potser també hi ha la idea molt simple, gairebé caricaturesca, d'oposar-me a la negror sovint associada a les meves cançons, suggerir l'obertura cap a una cosa més acollidora per a l'oient, menys aspra.\n¿Creus que lletra i música van en la mateixa direcció? ¿És per això que has introduït els arranjaments de vent?\nM'agrada la idea que paraules i música poden oposar-se per finalment fer-se complementàries. Per exemple, el text de Vers le bleu és bastant dramàtic, però la melodia és molt pop, i la rítmica bastant embalada. A Close west parlo de camp, de natura, i la música és molt elèctrica, molt urbana, per subratllar aquesta tensió. Però no hi ha regles, depèn de les cançons. En algunes, paraules i música agafen el mateix camí. El que és clar és que el quintet de vent i els arranjaments de David Euverte permeten combinacions harmòniques més riques.\nAl Primavera Sound 2012 vas actuar amb la secció de vents. Ara s'anuncia que véns amb quatre músics. ¿Seran concerts més rock?\nSerà el grup de base, sense el quintet de vent, amb Thomas Poli (guitarra, sintetitzador), David Euverte (teclats), Sébastien Buffet (bateria), que van tocar tots tres a la gira anterior, i amb Jeff Hallam al baix i al contrabaix: tots toquen a l'àlbum i, efectivament, els concerts que repassen el conjunt del meu repertori seran bastant rockers.\nAl disc hi havia un bonus track , Mainstream , i ara has inclòs quatre peces noves a l'edició de luxe del disc.\nEs tracta d'una maniobra comercial per reposar discos a les botigues (perquè a França els àlbums encara es venen una mica), i no ho assumeixo gaire. Són títols independents de l'àlbum, tocats en solitari. No s'han gravat al mateix temps, exceptuant l'instrumental Andromeda Lodge i Mainstream , descartada del disc perquè no m'agradava la mescla, massa seca. Com que la tocàvem en directe, i a la gent li agradava, Dominique Brusson la va remesclar per fer-la més radiable.\n¿Interpretaràs peces d'altres discos fora de Vers les lueurs ?\nSí, per descomptat, ¡no puc imaginar-me tocar a Espanya sense fer Hasta que el cuerpo aguante i veure la reacció del públic al meu fabulós accent!\nSempre t'has mogut entre el rock i la chanson . ¿És aquesta combinació el que determina el vessant més europeu continental del pop o el rock (anglosaxons per definició)?\nCrec que quan ets francès no tens més remei que fer chanson : ho vulguem o no, estem lligats a una tradició, a una història, respecte a la qual ens posicionem, reaccionem per trobar el nostre camí, el nostre estil. El rock és un préstec, i tret que rebutgem la cultura anglosaxona, no podem sinó assimilar-lo. Hi ha una tensió, nascuda del desig d'imitar els nostres ídols del pop rock, i al mateix temps de ser un mateix, amb la teva cultura i la teva llengua: és aquesta tensió la que és interessant i la que fa que potser puguem trobar un llenguatge musical que ens és propi, que no es rebaixa totalment davant d'un model cultural dominant, com fa un criat davant del seu mestre.\nVivim èpoques convulses, que demanen grans transformacions socials. Quin paper creus que hi poden jugar el pop o el rock?\nDurant molt de temps he pensat que la música ens havia de permetre allunyar-nos de la duresa i la vulgaritat del món. Ara ja no ho sé. El que em molesta de les cançons amb missatge són sovint els intèrprets, el benefici personal que en treuen, el costat guru, manipulador de les masses: detesto la postura de Lennon a Imagine , amb aquesta demagògia insuportable. Avui hem decretat la mort de les utopies: si ja no en queden, ¡trobo complicat fer cançons amb missatge! Crec que prefereixo que la cançó s'adreci a una persona, un oient aïllat, per explicar-li una història que pot tenir ressonància amb la seva pròpia història, i potser ajudar-lo a viure. Per citar la meva pròpia experiència, rebo regularment missatges de gent que em diu que les meves cançons l'han ajudat a passar una època difícil, una malaltia, un dol... No puc imaginar-me un compliment més bonic que aquest.\nEn l'actual context de crisi, la cultura acostuma a ser un sector fràgil i castigat. ¿A França hi ha una consciència més elevada de la cultura?\nFrancament, no ho sé. El retorn de l'esquerra a França no ha estat acompanyat de signes gaire encoratjadors, d'una voluntat clara de reparar els estralls causats pel govern anterior. Sembla que l'esquerra ha oblidat d'on prové, la seva història, els seus valors. De totes maneres, la cultura sempre és a primera línia quan els temps són durs, sempre és sacrificada. Això és més preocupant per a la dansa, el teatre o el cinema, on els diners són vitals. En la música pop, es pot crear sense gaires mitjans, gravar amb ordinadors, tocar per tot arreu. Amb mitjans o sense, no mataran la música. Mataran la capacitat d'existir i de difondre's en bones condicions, però no la música en ella mateixa.\nLA GIRA, DATA PER DATA. DE L'11 AL 19 DE GENER\nAMB BERTRAND BETSCH. Auditori de Girona (Girona). Divendres 11.\nAMB MICHEL CLOUP (DUO). Sala Apolo (Barcelona). Dijous 17.\nAMB PLEASANT DREAMS. Sala Noise (València). Divendres 18.\nAMB BENJAMIN SCHOOS. Cafè del Teatre (Lleida). Dissabte 19.\n'REMUÉ'. Dens, fosc i aspre, presenta l'autor en tota la seva complexitat.\n'L'HORIZON'. Cels alts i grans horitzons donen una nova dimensió a la seva obra.\n'VERS LES LUEURS'. Els arranjaments per a secció de vents-fusta obren pas a la llum.


una història visual de les moltes armadures de l’home de ferro - Article\nQuan Iron Man va debutar al còmic de MarvelContes de suspens# 39 el 1963, ho va fer amb una grossa armadura gris que semblava una paperera amb els ulls. Però, en els 55 anys transcorreguts des de llavors, Tony Stark ha actualitzat la seva armadura més de les vegades que fins i tot el que pot comptar el més experimentat fan de còmic.\nHi ha hagut armadures per al vol espacial, el sigil, les missions submarines, les batalles amb Hulk, les batalles amb Thor i gairebé qualsevol ocasió que els escriptors de còmics puguin pensar. Ara, la gent de Pop Chart Lab ha recopilat les 99 d’aquestes armadures variants per a un pòster que explica la història dels molts canvis de vestuari d’Iron Man.\nEn aquesta peça, podeu traçar l’evolució de l’armadura i veure com els escriptors i artistes de còmics canvien constantment l’aspecte icònic del personatge. Algunes d’aquestes variants només es van veure en poques ocasions, com el vestit de Thorbuster, mentre que d’altres definien l’aspecte del personatge per a tota una generació, com l’armadura modular que quedaria immortalitzada al videojoc.Marvel vs. Capcomo el vestit Extremis que va ajudar a inspirar el disseny original de la pel·lícula.\nEl cartell també inclou vestits de Stark fets per a altres personatges, com ara l’aranya de ferro, i adopta el personatge alternatiu com l’home de ferro del 2020.\nAquest pòster del Pop Chart Lab es llança just a temps per al número de debut deTony Stark: Iron Man# 1, que arriba el 20 de juny a l'escriptor Dan Slott i l'artista Valerio Schiti. Actualment, la ranura final del cartell és una imatge de marcador de posició per al nou vestit que Iron Man tindrà en el número i es revelarà oficialment més a prop de la publicació del llibre.\nSi voleu garantir la vostra còpia del pòster el més aviat possible, podeu reservar-lo ara a partir de 37 dòlars. Els cartells començaran a enviar-se el 22 de juny. I si teniu ganes de rebre més productes de Marvel, Pop Chart Lab també va fer un cop d'ull a la història de l'escut del capità Amèrica, que podeu demanar aquí.\nquina velocitat pot córrer un gatet


ESPLUGUENC “B” – FONTSANTA-FATJÓ “A” | Web oficial C.F.A Espluguenc\nHome > Noticies > Cróniques > ESPLUGUENC “B” – FONTSANTA-FATJÓ “A”\n20 abril, 2015\tin Cróniques\nL’Espluguenc rebia avui la visita de l’intractable líder, el Fontsanta-Fatjó, un sòlid i efectiu equip de segon any que, sense cedir ni tan sols un punt en tota la temporada, només havia encaixat fins a la data quatre gols. Els blaus s’han recuperat dels dos gols matiners, han anivellat el partit i han estat a punt d’igualar l’encontre, però un gol final, encaixat al temps de descompte, ha dissolt les esperances dels nostres.\nEls visitants, com era d’esperar, han sortit amb força, pressionant la zona de creació i l’Espluguenc ha cedit ben aviat terreny. Costava sortir amb la pilota controlada, i el Fontsanta curtcircuitava el joc dels blaus, que es veien obligats a centrar-se en la contenció dels atacs rivals. L’equip visitant ha obtingut el fruit esperat, quan a resultes d’una pèrdua en defensa, han encarat en Miguel, que no ha pogut fer res per aturar al seu davanter que ha marcat de xut col·locat.\nPocs minuts després, i sense marge de recuperació, l’Espluguenc ha rebut un segon gol, quan un jugador rival ha pentinat a la xarxa una perillosa falta directa. El Fontsanta, especialment hàbil a pilota parada, es trobava amb un escenari còmode i s’ha dedicat a administrar el resultat. Els locals han reaccionat, i amb la incorporació de Jheramy i Jhon, s’ha guanyat poc a poc més presència pes al mig camp. Adri Herrera conduïa amb més garanties i l’equip s’ha estirat, buscant el gol que els permetés entrar al partit. Així Jhon ha començat a crear perill i en el minut 27 l’Espluguenc ha disposat d’una gran oportunitat, quan Jheramy ha rematat amb tot una gran centrada de Jhon, que havia guanyat la línia de fons després de deixar enrere al seu marcador.\nEls blaus s’han refet, amb un Unai molt segur en defensa, ben acompanyat per Pol, Alex i Albert als laterals. El Fontsanta no arribava i ara era l’Espluguenc el que tenia més presència. Es jugava a camp contrari i tant Nahuel com Jhera, enllaçant i combinant amb Martin, han disposat d’oportunitats per a marcar, especialment aquest darrer, que ha estavellat una pilota al pal!. Hem arribat al descans amb bones sensacions. L’equip ha sabut recuperar-se del cop moral i ha portat el perill a l’àrea visitant. Ha faltat la fortuna del gol però..\nA la represa s’ha mantingut la tendència anterior. Els visitants seguien replegats, esperant donar el cop definitiu. I han estat a punt d’aconseguir-ho amb una pilota al travesser, a resultes d’un contraatac aïllat. L’Espluguenc no cedia però, i novament Jhon ha portat el perill, en una cursa espectacular fins a la línia de fons i una bona centrada que Gerard no ha pogut rematar en quedar-li la pilota un punt darrera. Els blaus seguien abocats a l’àrea rival a la cerca del gol, i aquest ha arribat finalment al minut 54. Pau i Jheramy han trenat una ràpida combinació al mig camp i aquest darrer ha assistit a Jhon per l’eix, ha controlat hàbilment entre els centrals i ha superat la sortida del porter amb un xut ajustat, prop del pal. Un premi just a la lluita i a l’esforç dels blaus.\nAra ha estat el Fontsanta el que no ha entomat bé el cop, i Jhon ha tingut poc després una nova ocasió, però el porter ha fet una bona sortida i ha refusat a corner una pilota que semblava destinada a trobar la xarxa. L’Espluguenc ho ha seguit provant, però el cansament era visible en els nostres, els minuts anaven passant i el joc s’ha al·lentit, tot i l’esforç continuat dels locals. Fruit potser d’aquest esgotament, i de les línies avançades a la cerca de l’empat, el Fontsanta ha aprofitat una pilota aïllada per a contraatacar, encarar L’Adri en solitari i marcar el gol de la sentència, un cop cruel que ha arribat al minut 72.\nL’Espluguenc ha fet un gran partit. Ha sabut refer-se dels gols inicials, i ha posat la por al cos al totpoderós Fontsanta. Grans sensacions però hem de reconèixer les qualitats de l’equip rival, que s’ha mostrat com un líder sòlid en defensa, amb un joc senzill però extremadament efectiu de cara a porteria. Els nostres han caigut amb el cap ben alt i si mantenen la tònica d’exigència i esforç, un meritori sots-campionat està gairebé garantit.\n( Crònica de Raimon Guillot)\nPrevious: SAN PANCRACIO – AMATEUR “B”\nNext: AMATEUR “B”- LA FLORIDA C.F. “B” (video-resumen)\nEl Benjamín C jugará contra el @uesantildefons https://t.co/f5orVvEPas 6 hores ago


La Val d’Aran tanca la millor temporada turística d'hivern de la seva història\nLa Setmana Santa, amb una ocupació hostalera del 80’4%, ha estat el tancament perfecte per a una temporada de rècord que ha permès recuperar, i superar, en bona part dades de temporades anteriors a la pandèmia\nLa Val d’Aran tanca la temporada turística d’hivern amb un pont de Setmana Santa molt bo, on les dades d’ocupació hostalera han estat del 80’4% (l’any passat van ser de 63%, en 2019 de 79’3% i en 2018 d’un 78%).\nAquesta temporada 2021/2022 ha tingut unes dades d’ocupació mai vists fins ara i especialment bo ha estat el mes de febrer, amb una mitjana del 77,4%, molt superior a la dels anys 2020 (68,6%), 2019 (73%) i 2018 (69%).\n“Aquestes dades ens ajuden a situar la Val d’Aran com una destinació turística de referència”, afirmava el conseller d’Economia, Turisme i Promoció Econòmica, Juan Antonio Serrano i afegia que: “l’esforç i treball del sector privat, juntament amb el suport del Conselh Generau d’Aran en el que fa a la promoció, han fet possible que tanquem una temporada de rècord”.\nDurant aquesta Setmana Santa, les bones temperatures han permès a les persones que han visitat el nostre territori senar només gaudir de la neu i l’esquí, sinó també del ciclisme i les activitats de muntanya. Aquesta diversitat de clients ha donat força als sectors de la restauració i el comerç aranesos. La síndica d’Aran, Maria Vergés, manifestava que: “aquesta extraordinària temporada d’hivern ha estat possible gràcies a l’esforç i treball de l’empresariat turístic aranès” i ha volgut també “agrair la labor dels professionals de la màxima institució aranesa en els àmbits de turisme, sanitat, gestió de residus, medi ambient i emergències”.


10.099 senglars caçats la temporada 2016-2017 a les cinc zones de Girona on Agricultura fa seguiment - Diari de Girona\nL'última temporada, la de 2016-2017, es va tancar amb 10.099 senglars caçats a les cinc àrees gironines incloses en el Programa de seguiment a Catalunya.\nLa majoria es van caçar a la Garrotxa, amb 3.443 senglars abatuts per 10 colles de caçadors; al Montseny van ser 2.764 animals, amb la intervenció de 18 colles; a les Gavarres van ser 2.027 senglars i 10 grups de caçadors; a l'Alt Empordà, 967 caçats per 4 colles; el mateix nombre que va intervenir per abatre 898 senglars al Freser-Setcases. Aquestes dades es limiten a les zones sotmeses a seguiment.\nLes dades de senglars caçats i declarats al Departament d'Agricultura a tot Girona durant la temporada 2016-17 encara no estan disponibles. L'actual es va obrir el 3 de setembre i es tancarà el 25 de març de 2018.\nAlt Empordà i Garrotxa, domini senglar. Comarques


viure a Andorra Archives - Advantia Assessors\nTag: viure a Andorra\nSi ha arribat fins aquí, és perquè ha sentit parlar del nostre petit Principat i possiblement estigui estudiant la possibilitat de venir a viure a Andorra. Andorra, un país únic al món Andorra, oficialment Principat d’Andorra, és el microestat més gran d’Europa; un país independent de 468km2 en què viuen unes 75.000 € persones. Només el 5% del nostre territori són zones urbanes i infraestructures, i la resta territori natural. Andorra té un sistema polític únic: el coprincipat parlamentari. Els nostres caps d’estat, anomenats Coprínceps, són el Bisbe d’Urgell (S.E. Joan Enric Vives) i el president de França (S.E. Emmanuel …


La Guàrdia Civil implica Gordó en el 3% - El triangle\nS'atribueixen a l'exconseller i exgerent convergent pressions per obtenir donacions de Repsol\nL’exconseller i actual diputat de Junts pel Sí Germà Gordó es troba més que mai en el punt de mira del cas del 3%, com posa de manifest el contingut d’un informe de la Guàrdia Civil incorporat al sumari i revelat per la Cadena SER.\nSegons aquesta informació, centrada en la suposada concessió arreglada de 19 contractes entre el 2010 i el 2015 per part d’administracions governades per Convergència, Gordó exercia de mitjancer o aconseguidor, juntament amb l’aleshores tresorer Andreu Viloca, enllaçant les adjudicatàries de contractes públics i les citades administracions.\nEntre els casos referits per la SER destaca la suposada pressió exercida per Gordó sobre directius de Repsol perquè lliuressin una donació de 30.000 euros, pagament que van acabar efectuant. A més, aquesta informació assegura que el jutge que instrueix el cas del 3% des del Vendrell disposa d’informació sobre múltiples intervencions per part de Gordó amb relació a empresaris investigats.\nLa Guàrdia Civil, així mateix, considera que existeixen evidències i indicis de la comissió per part de Gordó de delictes de suborn, tràfic d’influències, finançament il·legal de partits polítics, blanqueig de capitals i malversació de diners públics. Durant bona part del període referit (2010-2015), Gordó era conseller de Justícia (2012-2016).\nEn declaracions a la mateixa emissora, l’exconseller ha reiterat que no tenia cap competència pel que fa a contractació d’obra pública ni en el Govern de la Generalitat ni en el partit (del qual va ser gerent). Així mateix, ha negat haver pressionat per obtenir donacions. Els investigadors del cas, però, han detectat que Gordó era una de les persones a qui alguns dels empresaris es referien emprant un sobrenom -Gregorio o Gerardo- i també han trobat evidències sobre regals fets a l’exconseller. Se cita, per exemple, la invitació a una cacera.\nL’informe de la Guàrdia Civil, no obstant això, no ha convençut fins ara el jutge de la necessitat d’intervenir les comunicacions de Gordó ni d’ordenar un escorcoll del seu domicili.


NINOTS, TEBEOS i DIBUIXOS.: VENTURA\nAutor: VENTURA Álvarez, Enrique (Madrid, 1946)\nSignat: VENTURA-NIETO·80 (angle inferior dret)\nLlegenda: "Grouñidos en el desierto"\nMesures: 24,7 x 31,5 cm\nPersonatge: Sèrie "Grouñidos en el desierto"\nPublicació: El Jueves nº 175, pg. 27\nRef: rsm 853-018\nSignat: VENTURA-NIETO·83 (angle inferior dret)\nLlegenda: "Grouñidos en el verano"\nMesures: 24 x 32,5 cm\nPublicació: El Jueves nº 319, pg. 51\nRef: rsm 852-018\nAutor: VENTURA Álvarez, Enrique (Madrid, 1946)Signat: sense signar\nLlegenda: La que figura a les bafarades\nMesures: 22,5 x 31,5 cm\nPublicació: La Vanguardia, pg. 20 de 15 de gener de 1998 (autors Ventura i El burladero)\nRef: rsm 611-016\nAutor: VENTURA Álvarez, Enrique (Madrid, 1946)Signat: VENTURA-96 (angle inferior dret)\nLlegenda: La que figura a les bafarades.\nPublicació: El Jueves\nPublicat per rsm a 8:23\nEm prenc la llibertat d'escriure-us aquest comentari perqè no trobo el vostre mail i volia comentar-vos (en plan petita nota de premsa) que acabem d'inaugurar http://webcomics.cat ,que pretén ser un petit portal en el que llegir i compartir vinyetes online en català, i ens aniria bé una empententa en el tema de la promoció. Si creieu que us podria interessar dedicar-li un post al vostre excel·lent blog, resto a la vostra disposició per ampliar-vos la informació o respondre qualsevol pregunta.\nUna abraçada i felicitats per la web!\nlistocomics arroba gmail.com\n23 d’octubre de 2010, a les 10:16\nDit i fet. He vist que ja tens molts seguidors.\nDe gent no te'n faltarà.\n26 d’octubre de 2010, a les 9:00


Menjar d'hivern - Restaurants i bars - Time Out Barcelona\nEl fred no ha passat: aquesta contundent cuina de cullera us escalfarà el cos i l'ànima\nUn bar i restaurant dels que no en queden, amb plats per a pressupostos ajustats i bons paladars. L'esmorzar de forquilla és per llepar-se els dits. I a l'hora de dinar, prepareu-vos per a un àpat comunitari i uns primers i uns segons deliciosos, amb quasi trenta referències de plat a la carta. El capipota, el braó i el bacallà són excel·lents. Regueu-ho tot amb un bon vi de Gelida. –R.M\nBarcelona té la riquesa de disposar d’alguns llocs que el pas dels anys millora. Moltes vegades oblidats, alguns tenen, a més, el plus d’haver-se modernitzat sense excessos, per posar-se al dia amb l’exigència de qualitat i bons productes que demana la clientela. Un d’aquests casos és l'Agut del carrer d’en Gignàs, un dels primers bons restaurants que vaig conèixer quan vaig arribar a Barcelona en els anys setanta. Allà vaig saber que existia l’allioli i a partir de llavors vaig viure grans moments i grans decepcions. Quina va ser la meva alegria fa uns dies en demanar un allioli a l’Agut i comprovar que continua sent tan bo com el dia del meu debut. Aquest exemple, pel qual demano disculpes pel caràcter excessivament personal, és una prova que hi ha famílies hoteleres que posen el rigor per davant de l’interès comercial o mediàtic. Es nota molt l’enorme diferència entre una casa d’atenció familiar i una altra d’especulació culinària.Espècies protegides a la cuinaEl dia de la meva visita també em vaig retrobar amb uns cervellets de vedella a la romana que creia desapareguts del panorama gastronòmic actual, i també unes anques de granota molt ben preparades i carxofes del Prat arrebossades. Vaig veure gaudir una taula veïna d’una amanida tèbia de pedrers d’ànec amb vinagreta de foie gras i d’un flam d’albergínies amb formatge de cabra gratinat. El meu segon plat va ser una excel·lent escalopa de minicostella de bou, amb carxofes arrebossades. Bona carn, ben cuinada i més ben p\nLa gastronomia de Rússia i Ucraïna és el resultat, entre altres característiques, d’una sàvia barreja de les millors cuines oriental i occidental. Exquisida, amb gran varietat de productes de molts sabors, els seus plats exigeixen una acurada preparació. No són plats pesats ni tampoc picants, encara que alguns busquin el gust agredolç de la vida. Tant russos com ucraïnesos gaudeixen davant d’una increïble varietat de sopes, encara que la reina de la taula a l’hora de fer anar la cullera sigui la sopa borsch, de remolatxa i molt atractiva visualment gràcies a l’aportació acolorida d’aquest tubercle vermell. La cuina del Yalta Crimea (anomenada així en honor al pacte europeu de postguerra i per la varietat de nacionalitats que caracteritza el personal del restaurant) la presenta amb nata i les verduretes a la juliana. El dia de la meva visita, no em vaig poder estar de demanar per “picar” una autèntica ensalada russa, que porta algunes coses més que l’espanyola, com cogombres i en alguns llocs també remolatxa. Exquisida. En l’apartat de cuina de l’est, el restaurant ofereix també els Pelmeni, espècie de raviolis farcits de carn o bolets, un plat original de Sibèria i acceptat a tot Rússia com un dels plats nacionals. Als russos els fa ràbia que se’ls compari amb els raviolis, tortel·linis o altres símils italians, perquè, diuen, els pelmeni són pelmeni. Al restaurant de la Barceloneta són exquisits, no provoquen discussions i costen. La gran mandonguilla ucraïnesa és un altre\nEl retorn de Josep Maria Freixa a la casa mare, ara que en Ramon ha marxat a i ha tornat a triomfar Madrid, és un festival de bona cuina tradicional: peus de porc amb prunes i pinyons, sípia amb carxofes i potser els millors macarrons de Barcelona. –M.A\nL'Escairón destaca sobretot pel seu entrecot provinent de Galícia i pel seu 'pote', el brou gallec. En Jorge i la Pilar atenen com si fos casa seva i la clientela es gairebé fixa. Els seus plats forts són l'entrecot o qualsevol de les seves carns a la brasa, però també els plats guisats, el 'lacón' i, sobretot, algunes postres com l'anomenada Escairón (crema catalana amb una mena de crocant gelat). Però immillorables i úniques són les patates fregides que acompanyen les carns, entre les quals també destaca l'escalopa milanesa. Aquest és un lloc ideal per gaudir del millor de la cuina gallega i de mercat, on la qualitat, el bon preu i el magnífic servei fan les delícies dels paladars més exigents. –M.A\nAl costat de la Plaça d'Osca hi ha aquest bar restaurant de cuina tradicional catalana. Per fer honor al nom, el més recomanable és menjar una bona escudella de la casa, però si la cosa va de carn, l'estofat de botifarra i sípia (el clàssic mar i muntanya), les galtes de vedella amb salsa de poma i ratafia o els cargols guisats són una bona elecció. Els pòsters de les parets proclamen frases com "la lluita mai s'acaba" o "Barcelona decideix", referent a la consulta independentista del 10 d'abril. El Terra d'Escudella està compromès amb els moviments socials del barri. I com a beguda, un bon vi de la terra. –T.V


Festa Major de Llívia - Pasqüetes\nÚltima Data: Dilluns, 29 abril 2019\nAquest any tinc l’honor de presentar la Festa Major de la nostra vila, tot un privilegi per a mi!\nUs escric aquestes quatre línies per fer cinc cèntims del dia de Pasqüetes: què és i d’on ve?\nBuscant, he trobat la definició al diccionari de l’enciclopèdia catalana: “Festa catòlica que se celebra la capvuitada de Pasqua de Resurrecció: diumenge in albis”\nCom ja sabeu, la majoria de les festes tenen un origen religiós, i la nostra no és una excepció. Pasqua ve del llatí Pascae, que prové del grec Pasjua, que és adaptació de l’hebreu que significa “pas” o “salt”.\nLes grans festes religioses tenen capvuitada; la de Pasqua és el diumenge de Pasqüetes, “La Domenica in Albis Deponendes”.\nA l’església primitiva es duien les túniques blanques ‘albas’ en senyal d’innocència els batejats en dissabte de glòria, adoctrinats com a catecúmens al llarg de la Quaresma. Es feia el pas de la innocència a la vida quotidiana, com es feia també el pas de l’estació morta d’hivern a l’estació de la vida, la primavera.\nS’ha de tenir en compte que les festes cristianes també tenien relació amb les festes paganes del moment.\nLes Pasqüetes se celebren a diverses poblacions de Catalunya i al País Valencià: Pardines, Peralada, Llutxent... La primavera arriba a la vila de Llívia el diumenge “In Albis” Pasqüetes. La festa major és plena d’actes per a totes les edats, per als més menuts, els joves i grans, amb entreteniments de totes les classes. El jovent té el seu dia, o més ben dit la seva nit, en la primera de la festa, és a dir, la de divendres; els esportistes gaudiran amb el partit de futbol “casats contra solters”; els jugadors, amb el concurs de botifarra; els amants de la música amb els concerts de diumenge i dilluns, i els del ball podran delectar-se amb les dues grans cobles orquestres de Catalunya.\nI, com a novetat, i que no hauria de faltar mai, un dinar de germanor per l’últim dia, amb la col·laboració de l’Associació de Caçadors de la nostra vila i del restaurant Antic Can Marcel·lí.\nNomés em queda convidar-vos a totes i tots els forans que vulguin gaudir d’aquesta terra.\nRegidor de Cultura de Llívia.\nDesde Divendres, 26 abril 2019 a Dilluns, 29 abril 2019