Laia Sala - Nuevas cosas emergen de la nada (Bilbao Arte Fundazioa). Ex-alumnes. IEFC.\nEscola > Ex-alumnes > Laia Sala\nLaia Sala ha obtingut una beca de producció artística amb residència durant 6 mesos en l'allotjament per a artistes que proporciona Bilbao Arte.\nReflexiona sobre el sentiment de solitud que sorgeix en habitar una terra desconeguda, mostrant com l'artista sosté i vehicula aquest sentiment.\nLa primera part d'aquest projecte es basa en la recerca d'un mateix en el propi entorn i deixarà al descobert la mirada virginal de l'autor.\nLa segona part, posarà de manifest el descobriment i la trobada d'un mateix -o del reflex d'un mateix- en l'entorn, mitjançant la tècnica del fotograma, que permet endinsar-se en un llenguatge fotogràfic molt proper al subconscient, mitjançant el qual és possible reflectir, de manera onírica, la complexa immaterialitat dels sentiments.\nLa tercera i última part, mostrarà, a través d'un audiovisual, una sèrie d'intervencions en diferents fotografies. Aquestes, representaran la culminació del treball, la catarsi; alliberament i purificació, seran els dos conceptes que posaran fi a aquest treball.\nLaia Sala Bailo va cursar els seus estudis de fotografia a l'IEFC, especialitzant-se en Fotografia Artística. Complementa la seva formació amb els cursos d'especialització Col·lodió Húmit amb Israel Ariño; Emulsions Fotogràfiques amb Miquel Àngel Pérez; i el Llindar del Visible amb Ramón Casanova, sobre els límits del llenguatge fotogràfic.\nInteressada en tots els vessants de la fotografia, té especial interès en els processos analògics, la metodologia dels quals li ofereixen l'espai i el temps necessari per a la reflexió. Els seus treballs parteixen de la necessitat personal d'establir vincles testimonials amb el món de l'art i estan integrats en temàtiques d'incidència personal com el viatge, la naturalesa i la memòria o el pas del temps.


contes i narracions: Objecte perdut\nLa vida li queia damunt com una llosa que l’esclafava a poc a poc i l’encongia progressivament, fins al punt que aquell matí humit i boirós, quan s’ha vestit, en mirar-se al mirall ha vist que els pantalons li tapaven completament les sabates.\nIu Rocacorba es dedicava a munyir els dies tísics i grisos en un àtic sense ascensor del barri vell d’aquella capital de comarca on semblava que el sol s’havia oblidat de la seva existencia. Feia quatre anys que l’havien acomiadat de la fàbrica textil on feia de pixatinters, tot i els seus estudis de teologia, cursats al seminari de Vic a instància d’un oncle canonge molt influent en la personalitat feble d’una mare encorada en un temps irreal i propi de novel·la, potser condicionat pel nom de Laura que li havien posat.\nEl patrimoni familiar que havia rebut en herència en morir els pares, feia el mateix camí que la seva vida: es consumia dia rere dia sense remei. Avui, un dolor persistent a l’estòmac i que en principi l’havia preocupat especialment, li ha recordat que feia dos dies que no menjava; però la nevera era tant trista i buida com ell, i les butxaques li feien companyia. Calia prendre una decisió per sortir d’aquell pou ple d’excrements de tristor on malvivia.\nL’aigua freda li havia espavilat la cara, i es disposava a sortir al carrer, quan sent el timbre de la porta.\n- El senyor Iu?\n- Jo mateix. Amb qui tinc el gust de parlar?\n- Permeti que em presenti. Sóc Misericòrdia Bonmatí, propietària de la botiga d’objectes difícils de la cantonada del carrer Solitud amb Malcontents. Fa dies, que en recollir la botiga per tancar vaig veure just al llindar de la porta a tocar quasi a la lleva, aquest objecte que, si no m’equivoco, és de la seva propietat. He dubtat molt sobre la conveniència de portar-li personalment. Sé que és una qüestió delicada donades les circumstàncies, i comprengui que m’he vist obligada a mirar-ne el contingut. Com si no hauria sabut que n’era vostè el propietari? És per això que, tot i el temor de ser tractada injustament, el meu temperament servicial de mena m’obligava a fer el pas difícil i delicat de tornar-li el que potser intencionadament o per desgana vostè havia perdut.\nDit tot això espero que encara que sigui per no fer-me despreci, faci el favor d’acceptar i guardar en lloc preferent el que tinc el gust de tornar-li. I, si bé no li acceptaré cap mena de propina com a pagament de la meva actitud desinteressada, si que trobaria d’allò més ecaient que tingués la delicadesa de no tornar a llançar el que li torno de bon grat, i que mai he tingut la intenció de posar a la venda a la meva botiga, tot i la requesta que tindria en la meva clientela femenina.\nAixí doncs, accepti i guardi bé el paquet amb la seva “personalitat”, i si algun dia es veu en la necessitat d’obtenir algun objecte difícil, li agrairé que passi per casa meva, on l’atendré de bon grat.\nPublicat per maria a 7:39


First Lego League » 2012 » setembre\nEl repte FLL – Senior Solutions\nBenvinguts tots al bloc de la Universitat de Lleida dedicat a la competició FIRST® LEGO® League. Aquesta competició correspon a un torneig internacional de robòtica per a joves de 9 a 16 anys, present a més de 60 països i amb més de 160.000 participants a tot el món, i que s’implementa a un entorn de competició esportiva del més alt nivell.\nCada any, centenars de milers de joves de tot el món esperen expectants davant dels seus ordinadors l’alliberament d’un nou Desafiament. Aquest any el repte és l’ajuda a la gent gran: Senior Solutions.\nEn el repte Senior Solutions, els equips investiguen els obstacles a què s’enfronten els sèniors i busquen solucions innovadores per millorar la seva qualitat de vida, amb reptes com desplaçar-se, estar connectats a l’entorn o mantenir-se en forma.\nL’objectiu de FIRST LEGO League és que els participants trobin solucions reals a problemes actuals, tenint en compte sempre els factors que afecten als nostres Seniors.\nEn aquesta edició, la Universitat de Lleida novament s’ha volcat totalment a la organització de l’esdeveniment, convertint-se en seu local on els nens i nenes de la provincia de Lleida podran sorprendrens amb les seves habilitats científiques i el seu treball al disseny d’un robot basat a les peces de LEGO®\nLa EPS aposta fort pels equips de la FLL\nCom a la edició anterior, en aquesta, la Escola Politècnica Superior s’involucra de forma activa a fomentar les vocacions científiques i tecnològiques als nens i nenes de les contrades de Lleida.\nPer aquest motiu ha cedit kits de robots Lego per a facilitar que els equips puguin treballar en el repte i presentar-se a la competició.\nEl nou repte ja està aquí\nPer fi s’ha alliberat el desafiament de la competició 2012/13.\nAquest any el tema es centra a la gent gran, els nostres seniors. Els equips treballaran a la cerca de solucions innovadores per a millorar la seva qualitat de vida tocant temes com la mobilitat, el manteniment físic, …..\nTots en marxa que ja em començat!


Coses de 7 que recordarem a l’espectacle: persones - TELES RELAY\nINICI » PERSONES I VIDA »7 coses que recordarem a l’espectacle: la gent\nCoses que 7 recordarem a l'espectacle: persones\nPREMI AQUÍ si teniu problemes per veure aquestes fotos en un dispositiu mòbil .\nIron Maiden va mostrar als seus fans la seva superproducció al nord de Califòrnia, el llegat de la bèstia. El 9 de setembre al Golden One Center de Sacramento i després el 10 de setembre al Oakland Arena.\nA continuació, es mostren alguns dels moments / elements que van fer que la mostra de Oakland fos tan memorable\nLa veu de Bruce Dickinson\nÉs un dels cantants més poderosos de la història del heavy metal, potser fins i tot va empatar amb Ronnie James Dio pel primer lloc d'aquesta llista. I segueix fort a 2019, passant per una llista de cançons de 16 començant per "Aces High", "Where Eagles Dare" i "2 Minutes to Midnight".\nLa naturalesa franca de Dickinson\nNo té por de donar la seva opinió, tot i que alguns dels seus fans no poden ser apreciats. A Oakland, per exemple, va espantar la multitud sobre els perills de fumar herba, no una vegada, sinó dues vegades.\n"Sé el que fa marihuana a la teva ment", va dir. "I això no va bé".\nL’atac de les tres guitarres\nLa majoria de bandes tenen la sort de tenir un excel·lent guitarrista. Maiden, per la seva banda, en té tres: Dave Murray, Adrian Smith i Janick Gers, que han unit forces a cançons com "The Trooper" i "Aces High" a Oakland.\nA la sèrie hi havia tants accessoris i efectes fantàstics, inclòs un gran Supermarine Spitfire - un avió de caça britànic usat durant la Segona Guerra Mundial - que va sobrevolar els caps dels membres del grup durant la primer partit de concerts titulat "Aces HIgh".  La mercaderia\nCom dirà qualsevol comprador de Hot Topic, ningú no es mereix tant com Iron Maiden. El grup venia camises 10 a $ 45 (més una samarreta de màniga llarga per 75 $) al quiosc de mercaderies d'Oakland. I és probable que hi hagués alguns d'aquests fans que necessitaven tenir-los tots.\n"Corre cap als turons"\nHi ha molts candidats al títol de la cançó més gran de metall de tots els temps. Però cap d’ells és millor que aquest himne que va tancar la sèrie.\nLa llista de conjunts\nEs va dedicar principalment als antics favorits dels fans, amb només dues de les seleccions d’aquest segle. Aquí teniu el que van jugar, basat en les meves notes i informació de setlist.fm:\n1, "Aces High"\n2, "On s'atreveixen les àguiles"\n3, "Minuts 2 a mitjanit"\n4 "El clan"\n5, "El soldat"\n7, "Per al bé més gran de Déu"\n8, "L'home de vímet"\n9, "Senyal de la creu"\n10, "Vol d'Icarus"\n11, "La por a la foscor"\n12, "El nombre de la bèstia"\n13, "Iron Maiden"  De nou:\n14, "El mal que fan els homes"\n15, "Que el vostre nom sigui santificat"\n16, "Corre cap als turons"\nAquest article apareix primer (en anglès) a mercurynews.com\nPersones: Laeticia Hallyday decebuda: malgrat l'oposició, els fanàtics donen suport a Jean-Baptiste Guegan, el doble de vocal de Johnny


AVANTATGES DE LA REMUNICIPALITZACIÓ – La Baula\nL’altra cara de la moneda sobre el post que vam treballar sobre els riscos de la remunicipalització, ja vam explicar el perquè no trobavem encertat utilitzar el concepte de remunicipalització, ja que implica que algún dia aquell servei va deixar de ser públic… i això no és així.\nAquest moviment sobre internalitzar la gestió (creiem que aquest seria el terme més encertat) és molt vigent, com ja vam explicar, i defensada per molts des de la greu situació de crisi viscuda en l’economia en general i per les institucions públiques en particular sumada als greus casos de corrupció.\nEl mite que els gestors privats gestionen millor que els públics perquè són més eficients és fals, depèn… però sobretot perquè eficiència també vol dir control de l’ús del diner públic i no sempre és així amb un gestor no públic. Per això el primer que hem de saber és que la gestió pública té diversitat de recursos, no només tenim la formula de la gestió directe per part de l’ens públic. A continuació citem 3 formes jurídiques públiques\nOrganisme autònom local, que és un ens públic amb personalitat jurídica pròpia i autonomia de gestió.\nEntitat pública empresarial local que és un organismes públic amb personalitat jurídica pròpia diferenciada, patrimoni, tresoreria propi i autonomia de gestió, que es regeix pel dret administratiu en la presa de decisions i pel dret mercantil en l’activitat empresarial.\nSocietat mercantil 100% pública que es regiria per la llei de les societats de capital.\nEn definitiva, molts dels obstacles que sovint té l’administració pública i creiem salvar únicament si donem la gestió a un ens privat, l’administració té mecanismes per salvar-los també conservant-ne la titularitat pública. Un dels principals motius pels que s’opta per la gestió indirecta és perquè les empreses privades poden fer front a inversions però aquestes tenen un cost que pot arribar a duplicar-se, si se li afegeix a la inversió, el preu del diner, el benefici industrial i els costos de gestió. No és la fórmula més econòmica de finançar-se. Gestionar de manera directa, sobretot quan s’inicien nous projectes, ens permet controlar el servei perquè en tenim el coneixement, això fa que puguem també generar mecanismes de control adequats si més endavant ens decidim per una gestió indirecta, optar per aquesta opció d’entrada deixa a l’ens públic en una situació de molta indefensió. I d’un empobriment tècnic, de coneixement sobre com s’està donant un determinat servei, però també de capacitat de reacció davant de noves necessitats socials. Si tot el saber i el coneixement està fora, l’outsorcing utilitzat des de fa molt de temps per les empreses, s’utilitza per externalitzar feines de poc valor afegit, mai s’externalitza el departament de Innovació i Desenvolupament, i és una mica el que està passant a l’administració pública.\nSovint ens trobem amb serveis públics que s’han convertit en autèntics monopolis acabant oferint un servei de baixa qualitat amb un alt preu. Si s’exerceixen adequadament les funcions de supervisió i control de l’execució dels contractes públics, això genera un sobrecost, ja que s’ha de tenir personal per a tal efecte i contractar auditories externes. La majoria de serveis públics gestionats directament no estan subjectes a l’impost de l’IVA. Els beneficis que es generen amb serveis que són rentables es poden redistribuir amb altres serveis que són deficitaris de per se de manera íntegra.\nEn els casos que el gestor té delegades les funcions de cobrament de taxes públiques, controla despeses i ingressos, l’ens públic se li farà molt difícil exercir un autèntic control del servei. Amb tot això volem dir que la gestió indirecta acaba sent més cara per l’herari públic i que la gestió directa.\nAmb tot això volem també dir que els tècnics municipals tenen una xacra, que és real en alguns casos, que han preferit desentendre’s de la gestió per no tenir els problemes que suposa el dia a dia amb el ciutadà, però que en la majoria no ho és. La majoria de personal municipal és bo fent la seva feina, tot i que no sempre troba un entorn polític propici, ja que si les directrius són canviants costa tenir una línia tècnica també. Que sovint es troben fent feina sense criteris clars i amb poca cobertura dels seus responsables quan hi ha incidències i això fa que pequin de prudents amb alguns aspectes. Que sovint la indecisió en la presa de decisions és perquè no es clara la línia de comandament i no tothom està disposat a assumir responsabilitats que creu que no li pertoquen si qui està al capdavant no ha donat un missatge clar de recolzament vers el seu equip. Amb tot volem donar un missatge positiu respecte la feina que fan milers de tècnics municipals en el seu dia a dia i del seu alt nivell de compromís vers els serveis que gestionen.


La pàgina de Jordi Benavente: d’agost 2012\n'Pedaleando en la oscuridad', de David Millar, apassionant thriller esportiu, basat en fets reals, dopatge i redempció en el món del ciclisme\n"Em dic David Millar. Sóc ciclista professional, esportista olímpic, estrella del Tour de França, campió del món... i em dopo".\nCru i explosiu, gairebé com si es tractés d'una pel·lícula de Quentin Tarantino, arrenca Pedaleando en la oscuridad (Contra Ediciones, 2012), descarnat i apassionant relat confessional, escrit en primera persona pel ciclista escocès David Millar (Mtarfa, 1977), que el 2004 va ser detingut per la policia francesa i expulsat de la competició per haver utilitzat substàncies il·legals per millorar el seu rendiment.\nMillar és algú que sap de què parla quan parla de dopar-se perquè ho ha viscut en carn pròpia. Ha baixat als inferns i se n’ha sortit, i, de tornada a la competició, ja net i rehabilitat, ha decidit trencar "la llei del silenci del món del dopatge" i compartir el seu testimoni en aquest llibre.\nPedaleando en la oscuridad podria ser una espectacular i colpidora pel·lícula sobre el món de les drogues: una mena de Trainspotting que, en comptes d'uns joves desencantats amb la vida i enganxats a l'heroïna, tindria com a protagonista un apassionat de la bicicleta, que, cansat d'acabar sempre "el primer dels ciclistes nets", va acabar abraçant el món de "tenebres" i "medicines" que "existia darrere la caravana technicolor" del ciclisme d'elit.\nEPO per augmentar el percentatge en sang de cèl·lules vermelles, que transporten l'oxigen; cortisona per disminuir el dolor i augmentar la força a curt termini; "recuperacions" a base de còctels de vitamines i ferro; amfetamines, cocaïna, somnífers. La llista de substàncies que apareixen en aquest thriller esportiu impressiona per la quotidianitat amb què Millar assegura que s’utilitzaven entre bastidors en aquest popular esport.\nUna pràctica tan estesa que, segons el ciclista, "era més senzill dopar-se que no fer-ho". "No tenia més remei que adaptar-me o marxar (...) Els equips no prenien part activa en el dopatge, però ho facilitaven en no fer mai preguntes", diu Millar, que també destapa la importància de la figura dels soigneurs o massatgistes, encarregats, també, de la medicació dels ciclistes.\nLes escenes en què l’autor descriu com oferia les seves venes (que “sobresortien com les arrels d’un arbre”) perquè els experts en xeringues li injectessin el que fes falta són antològiques i resulten aterridores, per explícites, i perquè sabem que són reals.\nLector i fan declarat d'escriptors com el també escocès Irvine Welsh o els nord-americans Bret Easton Ellis, James Ellroy i Cormac McCarthy, David Millar (que ha escrit aquest volum en col·laboració amb l’editor Jeremy Whittle) encomana la seva passió pel món del ciclisme, alhora que en mostra les misèries, amb una prosa directa i esmolada que clava el lector a la butaca.\nDe l’èpica a comissaria\nL'autor d'aquestes reveladores memòries és un paio de mans bronzejades i aspres, amb milers de quilòmetres d'entrenament i competició a les cames, que va arribar a les dues rodes després de devorar biografies de ciclistes mítics, atret pel romanticisme d'una disciplina de sacrifici i compromís, èpica i tràgica. Un idealisme que, com ell mateix diu, va deixar-lo "molt poc preparat per a la dura realitat d'aquest món, un cop hi ets dins".\nAmarat dels mites, Millar s’entrena des de ben jovenet per atacar distàncies cada vegada més llargues; per concebre estratègies més subtils i per imprimir una major intensitat en cada carrera. I alhora va descobrint els seus límits: “Fins que no vaig forçar el cos molt més enllà del que semblava viable, no vaig aprendre a fer cas omís del que aquest em deia. Psicològicament era cada vegada més fort i la meva capacitat de resistència i de gestionar el patiment augmentava dia rere dia”, escriu. Fins que va afartar-se de ser el més ràpid dels ciclistes que no es drogaven...\nL’exemple de David Millar\nThriller d’alt voltatge, basat en fets reals, Pedaleando en la oscuridad funciona també com un avís a navegants: voler ser el primer pot comportar riscos massa elevats, depassar límits, creuar portes que no tenen volta enrere... o sí. I aquesta història n’és un bon exemple.\nDe fet, el pròleg del llibre el signa David Brailsford, actual mànager de l’equip Team Sky i director tècnic de l’equip britànic de ciclisme, que estava a punt de sopar amb Millar, quan la policia francesa va detenir-lo a Biarritz, el 2004. Brailsford té claríssim que el cas de Millar exemplifica que “amb les influències equivocades, fins i tot les persones més íntegres poden prendre decisions errònies (...) Per això el seu cas té tant valor i és tan instructiu per a tots aquells interessats en l’ètica en l’esport”.\nDavid Millar competeix professionalment des de 1997. Ha guanyat diverses etapes del Tour de França, el Giro d’Itàlia o la Vuelta a Espanya, i el 2010 va ser medalla d’or als Commonwealth Games. Avui viu a Girona, roda amb l’equip Garmin-Slipstream i col·labora activament amb l’Agència Mundial Antidopatge.\nPublicat per Jordi Benavente a la web de Championchip.cat.\nEtiquetes biografia, Millar, novel·la negra, novel·la testimoni, ressenya\n'Una casa amb piscina', de Herman Koch, o quan convides el depredador a dormir a prop dels teus\n“Les primeres hores són crucials quan una família s’enfronta a una tragèdia (...), es determina si el vincle és prou fort per sobreviure al drama”, escriu Herman Koch (Arnhem, 1953) en un moment de la seva nova novel·la, Una casa amb piscina (Amsterdam Llibres, 2012). Un artefacte literari incòmode i morbós amb què l’autor holandès reflexiona, des de la ficció i sense pretendre alliçonar ningú, sobre els límits d’una relació sexual entre un adult i una adolescent; la fidelitat, o no, en la maduresa, i la incapacitat de frenar els nostres instints més baixos.\nKoch és una aranya. És el millor que en podem dir, com a creador de trames: és pacient, fred i constant com una aranya fabricant una teranyina. Prepara el terreny. Presenta personatges i escenaris amb parsimònia i tot luxe de detalls, perquè quan sobrevingui la tragèdia no puguem ni vulguem girar el cap, i no tinguem més remei que continuar llegint. La simpatia que sents pels personatges quan els colpeja l’horror és tanta que no pots abandonar-los, patiràs amb ells fins al final.\nMalgrat que el cop d’efecte que sacseja el lector no s’esdevingui fins al cap de 200 pàgines (en un volum de 353). I malgrat que la tragèdia de marres sigui una brutal agressió sexual. Brutal, pel que té de no consentida; per l’edat de la víctima i per l’idíl·lic de l'escenari del crim... un paisatge estiuenc qualsevol, de platges, bosquets i cases amb piscines. És en aquest ambient relaxat i tranquil on maceren, prenen forma i caminen els malsons que concep l’autor d’El Sopar (Amsterdam Llibres, 2010), l'èxit internacional de Koch, inspirat en el crim del caixer automàtic de Barcelona, en què tres nois van cremar una indigent.\nA Una casa amb piscina, Koch esmola cada capítol, cada frase, perquè l’esquer sigui indefugible. I gran part del mèrit rau en l’elecció del personatge protagonista, el doctor Marc Schlosser, un metge de capçalera amb consulta pròpia i anys d’experiència, casat i amb dues filles. Un narrador misantrop, calculador i capaç de tot, que, alhora, resulta tan humà i divertit en les seves reflexions, que es guanya la simpatia del lector des de la primera pàgina. Un personatge magistral i original, que ens fa pensar en un cosí llunyà del doctor House amb unes gotetes del Patrick Bateman d’American Psycho, perquè ens entenguem.\nLa resta de personatges d’aquesta intriga psicològica o thriller realista (el que li passa a Schlosser podria passar-nos a qualsevol de nosaltres, qualsevol estiu) són una estrella de la televisió, la seva dona, els seus dos fills i la sogra; un director de cinema i la seva novieta actriu, i alguns secundaris de luxe.\nUna casa amb piscina arranca amb un moribund a l’hospital, un dels pacients del doctor Schlosser, que s’emportarà una història terrible a la tomba; una història que llegirem si, com a lectors, accepten els riscos, passem pàgina i ens submergim en aquest relat que ens enfronta a les nostres fantasies més perverses... les nostres o les dels nostres veïns.\nEtiquetes Koch, novel·la negra, ressenya\n'Pedaleando en la oscuridad', de David Millar, apa...\n'Una casa amb piscina', de Herman Koch, o quan con...


CAMINANT PEL RIPOLLÈS: Queralbs - Mina Saragossa\nQueralbs - Mina Saragossa\nExcursió molt interessant la que hem fet aquest dissabte 23 de maig per els entorns de Queralbs. L'objectiu era la mina Saragossa, una de les més importants explotacions mineres de la Vall de Ribes. Hem sortit a 1/4 de 8 del matí de Queralbs, i després de trepitjar els seus magnífics carrers i contemplar l'església de Sant Jaume, hem agafat el gr 11 que va cap a Planoles. Amb un parell d'hores s'arrriba al pla de l'Home Mort després de passar per la capella de Sant Sebastià, la casa de Plaus i fent camí sota els cingles de l'Andreu.\nHem esmorzat a la font de l'Home Mort a 1,793 metres d'altitud. Ara cal tornar enrere, però en aquest cas agafem una pista que ens duria a Vilamanya. Amb 25 minuts arribem a la mina Saragossa. La mina té uns 435 metres de llarg bastant rectes i de bon visitar. Aquesta era una explotació de ferro, de pirites. Dins la mina hi ha una cova. Desprès de tafanejar una bona estona dins la cova, hem recuperat la pista fins arribar al camí dels miners. Aquí hem baixat 200 metres de cop fins al torrent. Sota una bauma hi ha restes de barraques de miners. No hem trobat la cova d'en Cisco dedicada al Cisco Coll de la Farga de Queralbs. I abans també haviem passat primer per sobre i llavors per davant de la cova del Roc d'Orenetes, on s'hi han trobat restes importants i on hi havia enterrades unes 40 persones de l'edat neolítica, un dels grans misteris arqueològics del Ripollès. Aquesta però no es pot visitar.\nSeguim per el camí de les vagonetes totalment planer i que ens porta a recuperar el camí que ja havíem fet a l'alçada de la casa de Plaus. Abans d'arriba a Queralbs però, encara em volgut acostar-nos (alguns valents) a l'Estret del Forn on també hi ha una cova. Després només cal arribar al punt de sortida. Una excursió doncs molt entretinguda de 16 kilòmetres que nosaltres l'hem fet amb gairebé 8 horetes, ja que ens hem encantat molt gaudint de les coves i mines. I a més com acostuma a passar amb el bon temps, avui erem 16.\nI en l'apartat d'anècdotes cal dir que també ens hem perdut una miqueta i hem grimpat per recuperar el gr 11, el torrent baixava carregat d'aigua i alguns passos improvisats han posat l'aventura a l'excursió, això si sense que ningú es remullès, i al tram final fins i tot hem despistat al càmera, l'Andreu que sempre el tenim abandonat. I comentar que hem fet dues Llagosterades i una Ramonada ! la cosa té tela, sort que no hi havia en Dalmau !! que a més haurà de patir si vol recuperar punts al rànquing !!\nPublicado por Eudald en 23:40\nGUS 26 de maig, 2009 00:34\nArriba la contra-crònica, biennn!!! Ara que llevar-se a quarts de 7 per anar a veure quatre forats, ja té valor. Però a veure han dut pirita oh que? Jo que en volia algun tros. I la foto de grup perquè no es va fer davant una mina? Teixi estem baixant el nivell i ja ens immortalitzem en qualsevol lloc. L'Agustí no hi era en efecte pq treballava, no com d'altres, i ja sabem que ha baixat al cinquè lloc del rànquing, però tranquis VOLVERÀ, i quan hi hagi algun cim a veure qui riu. ejjejejejeje\nAnònim 29 de maig, 2009 14:18\nHola a tots!Sí,em vaig llevar molt d'hora,però em vaig trobar un petit tresor a la mina...2leros més val això que una cosa als....Hauré de tornar-hi a veure si això és la punta del filó!\nFins una altra adeusiao,també es pot dir (alisiao).\nBlogger 10 d’octubre, 2016 22:27


Una noia de 17 anys guanya la loteria i es fa rica però ara odia la seva vida | Adolescents.cat\nUna noia de 17 anys guanya la loteria i es fa rica però ara odia la seva vida\nAdolescents.cat | 16/02/2017 a les 15:00h\nArxivat a: ESTÀ PASSANT, millonaria, rica, adolescent, loteria\nLa Jane Park és una noia que fa 4 anys, quan en tenia 17, va guanyar 1 milió de lliures (uns 1.175.000 euros) jugant a l'Euromillones. Però ara diu que se'n penedeix d'haver guanyat aquesta fortuna i que vol denunciar als responsables de la loteria perquè els menors d'edat, com va ser el seu cas, no puguin comprar-ne.\nAixí era ella quan va guanyar la loteria:\nAssegura que com va guanyar tants diners de cop va perdre el cap. Va gastar-se molts diners en cotxes, operacions estètiques, roba de disseny, festes... La seva família ja la va avisar que era molt perillós tenir tants diners: "Em van dir que era com si m'haguessin donat una arma de foc. Jo en aquell moment vaig dir que era el millor que m'havia passat mai però ara estic d'acord amb allò. No se li pot donar tants diners a gent jove de 17 anys", diu la Jane.\nUna publicación compartida de Jane Park (@janeparkx) el 13 de Feb de 2017 a la(s) 12:55 PST\nCreu que la seva vida hagués estat millor i més fàcil si no hagués guanyat l'Euromillones. "Tinc moltes coses materials però a part d'això la meva vida està buida. Qui és el meu objectiu a la vida?", declara.\nUna publicación compartida de Jane Park (@janeparkx) el 23 de Ene de 2017 a la(s) 1:51 PST\nUn altre problema és l'amor. Tots els nois que s'interessen per ella ho fan pels seus diners...\nPerò la Jane també es queixa de coses com que li costa molt aparcar el seu luxós Range Rover perquè és massa gran o que els metges no li volen fer una liposucció perquè diuen que no li cal. Em...\nUna publicación compartida de Jane Park (@janeparkx) el 11 de Nov de 2016 a la(s) 9:03 PST\nI tot i que es queixa d'haver guanyat la loteria quan li pregunten si alguna vegada ha pensat a donar la seva fortuna ella riu i diu que no.\nAnònim, 16/02/2017 a les 15:10\nI aquí, senyores i senyors, tenim un gran cas d'hipocresia bravooo👏👏👏👏\nAnònim, 16/02/2017 a les 16:07\nEn teoria si no ers major no potss jugar i menys cobrar tant diners....\nAnònima, 16/02/2017 a les 15:17\nPerdona pero aquesta es una hipocrita, materialista i superficial. Ja voldrien molts aquets diners, i a sobre si va jugar va ser perque va volguer ara que no es queixi.\nAnònim, 16/02/2017 a les 15:27\nem sap molt greu per ella perquè no sabia el que feia però suposu que no tothom hauria fet exactament el mateix... vull dir que hi ha altres casos dadolecents rics que no han acabat així\nAnònim, 16/02/2017 a les 15:29\nperò no tothom es igual, jo per exemple vull anar a luniversitat i si guanyés la loteria hi aniria igual i viatjaria i aquestes coses no mho gastaria en roba ni festes ni em faria operacions estètiques, no mopero perquè no vull no perquè no pugui\nAnònim, 16/02/2017 a les 15:30\nAnònim, 16/02/2017 a les 15:34\nHola adolescents tinc una pregunta, soc noia i tinc 14 anys i bueno que volia s'haver ben ve que era tot lo relacionat amb el sexe, el sexe oral i aixi. I ara mateix acabo dentrar en una pagina porno i mhe mirat un tall de com xupali a un tiu i que ell tel xupi. I he començat a sentir com un plaer a la meva part intima. Nose si es normal que ho hagui volgut esbrimar i mestix estressant molt. Vosaltres ambe ho heu fet algun cop aixo de miraro aixi per coriusitat i os ha vingut com unpler?? Se que sonara ha nena petita que ho pregunti pero es que nose I es noramal... a i tambe per afegir no mhe liat mai\nPetons ajuddume plis os estimo😘😘\nAnònim, 16/02/2017 a les 17:49\nAnònim, 16/02/2017 a les 18:07\ntranquila es normal que ho vulguis saber i que thagi donat plaer, per aixo estan aquests vídeos!' i obviament no sembles cap nena petita!!\nps tinc 17 anys en cas que tho preguntessis i sóc noia :)\nHo sento però no\nAnònim, 16/02/2017 a les 15:41\nQue tu hagis actuat sense pensar i t'hagis tornat loca en quan has vist els diners no vol dir que tothom és igual d'irresponsable que tu...\nAnònim, 16/02/2017 a les 17:29\nAviam si no vol tenir tants diners, perquè no vol donar-los a gent que ho necessiti o a organitzacions?\nAnònim, 16/02/2017 a les 17:45\nLo que pasa es que es corta


ARA MATEIX: Homenatge a Salvador Espriu. 25 anys d'enyor\nHomenatge a Salvador Espriu. 25 anys d'enyor\nVariacions, transformació lliure, amb les sàvies paraules d'un preciós poema d'Espriu.\nDisculpeu-me la gosadia. Hi trobareu en color el seu final, que ha sigut el meu principi, a manera d'homenatge per un home ferm, amb una gran visió de futur. Un home que estimava els països Catalans com pocs, que en patia, que no s'estalviava de denunciar la injustícia i la maldat. Algú va dir que, només per entendre bé allò que escrivia, pagava la pena aprendre català.\nel blat madur i amb ell, les males herbes.\nLa variació de l'"Ara Mateix"\nfloreix la veu dels insubmisos\nhi ha vermell de roselles, posades al pit, senyal de flama\ncomencem a segar, prou de fatídics obscurs d’odi opressor\nles males herbes s’han d’esporgar, cal afamar la terra\ndesprés, quan tot sigui ja net encetarem\nl’alba... nou dia, nova llum...\nés llarg d’esperar, són massa anys, massa vides perdudes,\nen la tenebra dels temps difícils, farts d’agonia lenta,\nels mots ens han mort a la boca, massa hem callat\nde cada cosa en tenim un record propi, nostre, amagat\ncamí que ens ha costat recórrer, amants\nde la terra, d’aquest nostre país petit\nlluny del desert dels móns insolidaris, tancats en el núvol\ndel nostre somni, sempre mirant enllà, més enllà\nesdevenen cims les veus dels vells, i dels joves, i l’espera\nde lentes hores, solitud i silenci que brama... llibertat!\nescoltem, ara potser sí,\nper l’alta mar d’espigues dels nous plançons que van creixent,\nfidels, som i serem, com abans, com sempre i fidels ens mantindrem al servei d’aquest poble.\nescrit per zel a les 20:22\nConnexions. Divertit aquest exercici de construir a partir de mig verset, Zel.\nConsola poder llegir gent compromesa com Espriu.\nPreciós, tot un exercici! Jo no ho trobo una gosadia, tot al contrari, un bonic homenatge.\nCertament és un bonic homenatge, i a més te n'has sortit molt bé.\nFa molt que no passejava entre paraules...pel teu blog...veig que ha canviat una mica, només d´aspecte, la màgia segueix com sempre, intacte.\nÉs curiós que, en certa manera, el meu homenatge a Espriu també consisteix en una variació o utilització d'alguns dels mots que havia deixat escrits el poeta. En el meu cas, però, és una creació de fa 25 anys i en el teu una readaptació dels mots als temps actuals.\nNo sé si m'he explicat prou bé o tot plegat només és un garbuix de pensaments en veu alta. Sigui com sigui, jo ja m'entenc!\nHas fet molt bona feina, com sempre!\nEts la repera! No canviïs!\nPreciós. Un gran homenatge, sempre des dels mots, amb uns versos molt ben encadenats.\nCrec que aquest home ha tingut poc reconeixement, amb tot el que deixo per la seva terra.\nTambé diuen que era un malcarat i un vanitós :-(


Nou Barris cedeix quatre espais municipals als CAP per a la vacunació de la grip | Nou Barris\nNou Barris cedeix quatre espais municipals als CAP per a la vacunació de la grip\n16/10/2020 - 14:11 h\nLes persones interessades a vacunar-se han de demanar informació de com procedir al mateix CAP, des d'on s'atorgaran les cites\nLa Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament de Barcelona han arribat a un acord per a la cessió de 45 espais municipals a Centres d’Atenció Primària (CAP) que hi ha a la ciutat per tal de facilitar l’actual campanya de vacunació de la grip.\nA Nou Barris, són aquests:\nEspai Social de Salut Comunitària Guineueta\nLa resta de CAP’s del Districte duran a terme la campanya a les seves pròpies instal·lacions.\nLes persones interessades a vacunar-se han de demanar informació de com procedir al mateix CAP, des d’on s’atorgaran les cites.\nLa cessió es fa per un període inicial de tres mesos prorrogables. El Servei Català de la Salut (CatSalut) es farà càrrec de les despeses d’adequació que se’n puguin derivar i dels costos de manteniment dels espais.


CORNILLEAU Taula Sport 100 S Crossover\nIdeal per als primers intercanvis, ha estat concebuda per a un ús d'oci. Resisteix la intempèrie de totes les estacions gràcies al seu tractament anti-corrosió. Des del sol abrasador, al gel, sense oblidar la pluja i fins i tot la neu. El seu pes lleuger (44 kg) permet un maneig optimitzat. Amb el seu panell estratificat massiu d'alta densitat (5 mm), la Sport 100 S Crossover s'adapta totalment. Taulell amb 10 anys de garantia. Base i estructura inferior amb 3 anys de garantía.\nPreu regular: 395,00 €\nPromoció 365,00 €\nInstrucciones Montaje mesa pingpong para exterior Cornilleau 100 S CROSSOVER (Mida: 3.5 MB)\nMesa de pingpong para exterior Cornilleau 100 S Crossover (Mida: 683.3 KB)\nVideo Mesa de Ping Pong exterior CORNILLEAU Sport 100 S Crossover (Mida: 9.6 MB)\nEsteu opinant sobre: CORNILLEAU Taula Sport 100 S Crossover


Albert Llovera-Àlex Haro estaran a Mollerussa amb les piles carregades - FÒRUM.ad\nAlbert Llovera-Àlex Haro estaran a Mollerussa amb les piles carregades\nEl 28/08/13 20:49\nDesprés de gairebé tres mesos sense competir, cal recordar que la prova d’Alcanyís prevista per a mitjans de juliol es va anul·lar, Albert Llovera i Àlex Haro reprendran la seva participació en el Campionat d’Espanya de Ral·lis sobre terra disputant, dissabte que ve (dia 31), el 4rt Ral·li de terra del Pla d’Urgell. Així doncs, Llovera-Haro tornaran a estar a Mollerussa, al volant de l’Abarth Grande Punto, barallant-se pel triomf del Grup N (GN) amb l’objectiu d’apropar-se una mica més al títol d’una categoria de la qual són els vigents campions d’Espanya.\nL’Escuderia Mollerussa ha previst, per a la quarta edició de la seva prova i per primera vegada vàlida per al campionat espanyol, un traçat amb un total de 202,39 km dels quals 80,70 km seran contra el crono, distribuïts en 8 especials (4 diferents). En cadascuna de les dues primeres seccions de la prova, es disputarà un bucle de dos especials, A (9,83 km) i B (11,82 km). En la recta final de la competició els escenaris a superar seran, també dues vegades cadascuna, l’especial espectacle (1,52 km) i l’especial D (17,18 km) la més llarga del recorregut i que, possiblement, pugui resultar decisiva en la composició final de les diferents classificacions.\nA pesar que els seus múltiples compromisos professionals no li han deixat massa temps lliure per a la preparació de la cita de Mollerussa, Llovera es mostra esperançat a poder repetir el triomf en el GN aconseguit a Lorca, aquest era el seu comentari sobre aquest tema: ‘És cert que la localitat murciana vam tenir un bonic duel amb el Mitsu del pilot canari Alfonso Viera. No he vist la llista d’inscrits de Mollerussa però crec que la situació es pot repetir. De tota manera per a nosaltres és molt important seguir sumant ja que l’abandó en la prova inicial (Cervera) no ens permet acabar un altre cursa sense puntuar. Hem d’intentar per tots els mitjans anar llimant la diferència, a favor de Viera, que va provocar l’esmentat abandonament’. En el test previ a la cita lleidatana, Llovera i el seu equip (PCR Sport) han fet especial èmfasi en el treball amb els pneumàtics DMACK, que aquest any equipa el Grande Punto del pilot d’Abarth: ‘En el test que hem fet avui (dia 28), hem fet diverses proves amb els compostos que ens ha enviat DMACK. Ha estat un treball dur però que ens pot resultar molt efectiu en el moment d’escollir les rodes que es puguin adaptar millor a les especials de Mollerussa.\nQuant a la resta de la mecànica, no hi ha cap novetat digna d’esment. Després de la cita de Lorca els tècnics de PCR han fet una revisió a fons de la mecànica. En aquest aspecte l’Abarth ha respost de manera impecable en el test esmentat’.\nDivendres que ve (dia 30), a partir de les 9h30, la documentació del ral·li estarà a la disposició dels equip en la secretaria de la prova. A la 9h45 les especials cronometrades quedaran obertes perquè els participants les puguin reconèixer, tindran 4 hores per apuntar les particularitats de les quatre especials que configuren el recorregut-\nEntre les 9h00 i les 19h45 de la jornada següent (dissabte dia 31), es disputarà el 4rt Ral·li de terra del Pla d’Urgell. El lliurament de trofeus del ral·li està previst a les 21h00 del mateix dissabte.\nNotícia Anterior: Dos ferits en un accident entre tres vehicles a Ordino\nSegüent Notícia: Última setmana d’agost


Petits world | Petits x Petits\nUn desig per el 2016\n“Que cada nit sigui la nit més bella, que aquest any nou porti pau a tot el món, que cada nen neixi sota una estrella. És un desig i el volem per tothom, és un desig i el volem per a tú” És un desig – de Josep Thió\nCom ja sabeu, Petits x Petits té com a objectiu promoure l’escriptura creativa i l’interès per la lectura en els nens i nenes a través d’un aprenentatge social i emocional, amb independència de les seves capacitats, estatus socioeconòmic i ubicació. Ja que el nostre interès és educatiu però alhora social, ens agradaria presentar-vos i animar-vos… Read more »\nexpressió artística infancia social voluntariARTE voluntariat\nSaps què vol dir “Union is strength”?\nSaps què vol dir “Union is strength”? Podries explicar-ho amb un exemple? Et deixem un petit vídeo per donar-te una pista. Esperem els teus comentaris !!\nAquests SI que són deures d’estiu\nAmb l’arribada de les vacances ja tenim aquí els inevitables deures d’estiu. A EducaDiver han elaborat una fantàstica proposta amb els que pensen serien els millors deures: banyar-se en una piscina natural, veure una posta o sortida de sol, buscar el carro de l’Óssa Major, .. i així fins a 10. Nosaltres hi afegim un… Read more »\ndeures Escriure estiu vacances\nBooks & Surf\nPer als amants del surf i els llibres, disfruteu amb aquest vídeo! Què creieu que està pensant el punt de llibre al final de la història?\nanimació llibres onades Punt de llibre Surf


Vilafant premia Mallorquí, el club de bàsquet, Ruiz i Joel en el Mencions Esportives - Empordà\nVilafant premia Mallorquí, el club de bàsquet, Ruiz i Joel en el Mencions Esportives\nEs tracta de la primera edició d'un acte que reconeix els mèrits i esforços dels clubs i esportistes del municipi i que va comptar amb el nedador Pau Ribas d'invitat\nEMPORDA.INFO 11.04.2016 | 19:31\nL´acte va tenir lloc el dissabte passat BORJA BALSERA/EMPORDA\nL´Ajuntament de Vilafant va organitzar, dissabte passat al migdia al Casal de la Gent Gran, la primera edició del Mencions Esportives, un acte que reconeix els mèrits i esforços dels clubs i esportistes del municipi.\nA la categoria "Una vida dedicada a l´Esport" el premiat va ser el president del Bàsquet Vilafant des de fa vuit temporades, Jordi Mallorquí. A la secció "Competeixo a Vilafant" els vencedors van ser el Bàsquet Vilafant –en l´àmbit col·lectiu– i el taekwondista del Tae Sport Ramon Ruiz –en individual. Finalment, el tercer guardó a la categoria "Aquest és el meu any" va anar a mans del taekwondista Joel González –absent, també, a l´acte, per raons esportives–, que ha obtingut l´accés per anar en els seus segons Jocs Olímpics, el 18 d´agost a Rio.\nPresència del nedador Pau Ribas\nEl Mencions Esportives, encapçalat per l´alcaldessa Consol Cantenys, va comptar amb la presència del barceloní Pau Ribas, destacat competidor en natació sincronitzada.


La fi de l'idealisme - Diari de Girona\nLa fi de l'idealisme\ncarles ribas i blanché 07.05.2018 | 06:33\nEl títol d'aquest film pot semblar una targeta de visita, també una declaració d'intencions: el personatge protagonista d'aquest relat no està basat en fets reals, però gairebé podria semblar-ho per la versemblança que l'hi ha volgut donar tant el seu director com el seu actor principal. Dan Gilroy, guionista i director d'aquest film, va donar-se a conèixer (i de quina manera) amb la seva òpera prima Nightcrawler, relat que fou considerat com un dels millors films de l'any 2015 i que ens contava la història d'un jove sense feina que aconseguia fer carrera i molts diners gràcies a ser el primer a arribar a escenaris d'accidents o crims i fer-ne fotografies per vendre-les al millor postor. Rere aquesta història s'hi reflectia una sentida crítica envers la societat en general i els mitjans de comunicació en particular, àvids d'oferir la millor carnassa possible als seus lectors o espectadors prescindint de qualsevol dilema moral.\nDe dilemes morals també ens parla aquest nou treball de Gilroy, Roman J. Israel, Esq., on un Denzel Washington que s'implica de cap a peus amb el relat que interpreta fins al punt de ser-ne també productor, es posa en la pell del protagonista que dona títol al film per mostrar-nos com un tipus d'una integritat moral fora de dubtes es veu llençat al precipici de l'engany i la traïció. Aferrissat defensor dels drets civils i dels més febles, en Roman es trobarà en una fatal disjuntiva en el moment en el qual el seu cap mori d'un atac de cor i ell es quedi sense feina de la nit al dia. Conscient que no trobarà un cap millor per defensar tot allò en què ell creu, decideix, com a mal menor, acceptar la feina que li proposa en George Pierce, advocat que fou alumne avantatjat del seu enyorat mentor. Tanmateix, ben aviat descobrirà que l'única cosa que empeny Pierce és la seva ambició, i que ell haurà d'adaptar-se a aquesta nova situació per subsistir i deixar de banda tot allò en què havia cregut, a pesar dels dilemes morals que puguin implicar aquesta decisió.\nTal com dèiem, Denzel Washington s'erigeix com a cap de cartell d'aquest relat (pel qual va aconseguir la seva vuitena nominació a l'Oscar) que té com a antagonista principal el personatge de George Pierce que interpreta Collin Farrell, actor que, quan deixa de banda els seus tics i la seva grandiloqüència, es capaç de mostrar notables registres interpretatius.


Llista d'espera per a intervencions quirúrgiques a les Terres de l'Ebre - Imagina Ràdio\nLlista d’espera per a intervencions quirúrgiques a les Terres de l’Ebre\nEl Servei Català de la Salut (CatSalut) té establerta una relació d’intervencions quirúrgiques que tenen un termini màxim d’accés (llista d’espera) garantit. És el cas de procediments oncològics (termini inferior a 45-60 dies); de procediments de cirurgia cardíaca (inferior a 90 dies); i de cataractes, pròtesi de maluc i pròtesi de genoll (inferior a 180 dies). La resta d’intervencions quirúrgiques tenen terminis màxims de referència (no garantits) de 90, 180 o 360 dies d’acord amb la seva prioritat preferent, mitjana o baixa. Així és com cada centre sanitari lliura a cada pacient un document (accessible personalment de manera telemàtica) amb la data d’inclusió a la llista d’espera de la intervenció quirúrgica indicada i la seva prioritat, que es notifica al CatSalut. Aquest l’incorpora als seus registres, proporciona informació pública mensual de la llista d’espera de cada tipus d’intervenció quirúrgica per a cada centre sanitari i Regió Sanitària, fa el corresponent seguiment sobre la seva efectivitat i estableix, quan cal, les mesures correctores.\nEl present article té el propòsit de compartir de manera actualitzada algunes dades sobre la situació de les intervencions quirúrgiques de cataractes, pròtesi de maluc i pròtesi de genoll (amb termini d’accés garantit inferior a 180 dies) per valorar el possible impacte de la situació creada per la pandèmia de la Covid-19 des de març de 2020 en aquestes llistes d’espera i en la disminució del nombre anual d’intervencions realitzades, i per repensar possibles maneres més efectives d’atendre les necessitats dels actuals i dels possibles pacients de la Regió Sanitària de Terres de l’Ebre (RSTE) amb criteris d’accessibilitat, equitat i qualitat.\nTotes les dades aquí detallades han estat publicades per CatSalut. Es refereixen a tot l’any 2020 i es comparen amb les de tot l’any 2019. Estan referides al conjunt dels 4 hospitals públics de la Regió Sanitària Terres de l’Ebre (Hospital Verge de la Cinta de Tortosa, Hospital Comarcal de Móra, Hospital Comarcal d’Amposta i Clínica Terres de l’Ebre de Tortosa) i es comparen, per tenir altres dades de referència, amb les del conjunt d’hospitals de la Regió Sanitària del Camp de Tarragona (RSCT) i amb les del conjunt d’hospitals de Catalunya que presten serveis quirúrgics als ciutadans assegurats i beneficiaris de CatSalut.\nCataractes: a 31/12/2020 la RSTE hi havia 892 pacients en llista d’espera (56% dones i 44% homes). Son 90 pacients més que a 31/12/2019 (11% d’increment) amb una disminució d’activitat interanual de 626 intervencions (27% menys de les 2.290 intervencions de 2019). A la RSCT la llista d’espera va disminuir un 15% i l’activitat un 36%. A Catalunya la llista d’espera va disminuir un 27% i l’activitat un 19%.\nPròtesi de maluc: a 31/12/2020 la RSTE hi havia 101 pacients en llista d’espera (51% dones i 49% homes). Son 35 pacients més que a 31/12/2019 (53% d’increment) amb un increment d’activitat interanual de 6 intervencions (3% més de les 183 intervencions de 2019). A la RSCT la llista d’espera va disminuir un 39% i l’activitat un 38%. A Catalunya la llista d’espera va disminuir un 8% i l’activitat un 20%.\nPròtesi de genoll: a 31/12/2020 la RSTE hi havia 246 pacients en llista d’espera (66% dones i 34% homes). Son 78 pacients més que a 31/12/2019 (46% d’increment) amb una disminució d’activitat interanual de 251 intervencions (59% menys de les 422 intervencions de 2019). A la RSCT la llista d’espera va pujar un 9% i l’activitat va disminuir un 37%. A Catalunya la llista d’espera va disminuir un 11% i l’activitat un 38%.\nCataractes, pròtesi de maluc i pròtesi de genoll: a 31/12/2020 la RSTE hi havia 1.239 pacients en llista d’espera (57% dones i 43% homes) d’algun d’aquests tres tipus d’intervenció quirúrgica. Son 203 pacients més que a 31/12/2019 (20% d’increment) amb una disminució d’activitat interanual de 871 intervencions (30% menys de les 2.895 intervencions de 2019). A la RSCT la llista d’espera va disminuir un 7% i l’activitat un 36%. A Catalunya la llista d’espera va disminuir un 21% i l’activitat un 22%.\nDurant les primeres setmanes de 2021 la pandèmia de la Covid-19 continua trasbalsant el conjunt de l’activitat assistencial dels centres sanitaris públics, dedicats preferentment als pacients afectats per aquesta, fet que condiciona que els circuits d’atenció per a consultes d’atenció primària, atenció especialitzada, proves diagnòstiques i terapèutiques, intervencions quirúrgiques i ingressos hospitalaris cerquin les respostes més adients per oferir la millor accessibilitat i continuïtat assistencial en cada centre i territori a cadascun dels seus pacients. Això explica en bona part les diferències territorials: la disminució a 2020 de l’activitat quirúrgica garantida (22% a Catalunya; 30% a la RSTE) i la no garantida (20% a Catalunya; 25% a la RSTE) i els diferents impactes en les llistes d’espera quirúrgiques que disminueixen a Catalunya (21% la garantida i 20% la no garantida) mentre a la RSTE disminueix un 6% la no garantida i en contrast s’incrementa un 20% la garantida. Comptar en cada moment amb la disponibilitat i la flexibilitat del conjunt dels recursos sanitaris del territori i aprendre de la gestió dels que de manera més efectiva i millor han pres decisions centrades en les necessitats de la població i el reconeixement dels seus professionals sanitaris pot ser prudent i encertat.\nLes dones que tenen més de 64 anys representen a les Terres de l’Ebre el 55% de les persones d’aquestes edats. Les dones en llista d’espera de les intervencions quirúrgiques garantides son el 57% dels que esperen. És un fet l’estreta relació entre l’edat i estar afectat, bé per cataractes, amb pèrdua de la visió, bé per la necessitat de precisar l’implant d’una pròtesi de maluc o de genoll, amb pèrdua de la mobilitat. Disminuir les llistes d’espera significa millorar la qualitat de vida personal, familiar i social de moltes persones. Sobretot per moltes dones, i pels que son cuidats per elles.\nArticle anteriorCal un gran esforç\nArticle següentEls contes no sexistes dels alumnes ebrencs protagonitzen la commemoració institucional del 8M\nL’atur cau en un miler de persones a l’abril a les Terres de l’Ebre i el Camp de Tarragona