Les Variacions Goldberg: el vi i la música, probablement una de les millors combinacions possibles\nEls sentits són fets per captar el món que ens envolta. Receptors situats aquí i allà dins el cos ens permeten: veure, oir, odorar, sentir el tacte, calor o fred, gustar… En aquests articles ens proposem fer un experiment lligat al gaudi del vi. El vi és capaç d’impressionar molts dels receptors abans esmentats que ens poden produir una gran satisfacció: el veiem, l’odorem i el gustem, fins i tot, podem sentir-ne el tacte dins la boca, la untuositat, la densitat, l’astringència, la sequedat, però ens queda fora un sentit: l’oïda.\nCert que podem sentir quan el vi cau a la copa o la remor suau de les bombolles dels escumosos. O en el celler escoltar el barboteig del most quan es transforma en vi. Així que uns amics ens reunim per ajuntar tots aquests sentits, i afegir-ne el so que podria acompanyar a la copa, una junció entre vi i música, amb un recerca: Quina música és adequada pel vi que tastarem? O, a l’inrevés, quin és el vi adequat per acompanyar una música determinada?\nAmb aquest propòsit ens trobarem a casa de na Magdalena Mesquida, els vinaters Antònia Adrover i Luis Armero, en Miquel Roca, n’Andreu Manresa, en Climent Picornell, en Pere Estelrich i en Toni Bennàssar. D’entrada, en Luis Armero ens va oferir tastar el seu vi: Collita 2015, Reserva Familiar, Callet, que just elaboren en anys molt especials quan el resultat és excepcional en el seu celler Armero i Adrover a Felanitx, que pertany a la DOP Pla i Llevant.. El vi és un varietal de callet, varietat autòctona feta per pagesos felanitxers i que ofereix una personalitat especial i única als vins d’aquesta contrada.\nAquest vi prové d’una vinya vella de Son Carrió. Dins la copa es veu de color grana intens, net i brillant. Al moure’l vi dins la copa captam un aroma intens i agradable que ens prepara per la degustació posterior. Ha passat poc menys d’un any en bota. Armero explica que no ha volgut allargar el temps en roure perquè el vi no perdi la frescor de la fruita. En boca es nota un vi alegre, que l’omple amb una suau sensació d’untuositat, la permanència del sabor és llarga. I degustant el vi sorgiren les músiques I fou Climent qui, a partir del segon glop, hi trobà la música adequada per a l’ocasió: Me porta a Lasciach’io pianga de Haendel!, exclamà. I tots hi estarem d’acord. Una bellíssima ària per a soprano que ha esdevingut molt popular arran de formar part del segon acte de l’òpera Rinaldo de 1711. La melodia però ja la trobam a una sarabanda instrumental de l’òpera, Almira, de 1705 i com a ària, amb una altra lletra, a l’oratori Il trionfo del Tempo e delDisinganno de 1708.\nDeixaque plori/la meva sort cruel\ni que sospiri/per la llibertat;\ni que sospiri …i que sospiri …\nAixí la canta Philippe Jaroussky, un contratenor que l’ha enregistrada. També l’han gravada Cecilia Bartoly o Barbra Streisand!.\nPlagiar, en Art, avui vol dir poca cosa més que copiar. Un artista plagia quan descaradament agafa idees d’un altre, però en el Barroc, plagiar no estava mal vist. Els músics plagiaven a altres, però sobretot es plagiaven a ells mateixos. Josep Pla deia que per a plagiar cal tenir molta memòria, s’ha de saber on són les coses i ara tothom és original, perquè no sap res de res, ni unborrall. Doncs bé, aquesta versió de Jaroussky ens va permetre lligar vi i música en una primera trobada de tast i grata companyia. Una mica més tard n’Andreu Manresa hi va veure similituds amb el so de l’orgue de Felanitx. Així que decidírem convocar per a un altre dia una reunió a la vila de llevant amb organista inclòs. Repetirem la reunió amb nous vins i noves músiques. La reunió és oberta a qui ens vulgui acompanyar, basta dir-ho.\nOrquestra Vivalví (Pere Estelrich, Magdalena Mesquida, Andreu Manresa, Miquel Roca, Climent Picornell i Antoni Bennàssar)


Aragonés reclama un nou triomf a la Lliga\n11 maig 2021 16:00\nEl tècnic vermellenc vol que l'equip «aconsegueixi tenir una línia marcada per una certa regularitat»\nLuis Aragonés demana la màxima concentració als seus jugadors.\nSense temps per a celebracions per la classificació europea, Luis Aragonés va apuntar ahir la necessitat de la victòria davant del Betis, perquè l'equip s'allunyi encara més de les posicions de descens i aconsegueixi «tenir una línia marcada per una certa regularitat a la Lliga». Els jugadors mallorquinistes varen saltar ahir a la gespa del camp d'entrenament de la Ciutat Esportiva Antonio Asensio just dotze hores després que el col·legiat alemany Franc Watz xiulàs el final del partit que certificava el passi del Reial Mallorca als setzens de final de la Copa de la UEFA. L'entrenament va estar marcat per l'absència de Luis Aragonés, qui a conseqüència del fort dolor que li va provocar la lumbàlgia que pateix va optar per donar les regnes de la sessió al seu preparador físic, Jesús Paredes, mentre ell esperava al vestidor.\nTot i els seus problemes físics, el d'Hortaleza va tornar a comparèixer davant dels mitjans de comunicació per advertir de la necessitat de guanyar un Betis que, tot i el gran nombre de baixes amb què arriba a l'Illa, «té gent de molta qualitat i en qualsevol moment del partit ens pot complicar les coses. És un dels equips que practica un futbol més vistós a la Lliga espanyola i, tot i que estic convençut que l'absència d'homes com Assunçao, que es trobava en un moment de forma pletòric, els pot afectar en les jugades de pilota aturada, també som conscient que tenen gent que els pot solucionar els problemes de la millor manera».\nPer Aragonés, cada partit és diferent i s'ha de plantejar de desigual manera, per la qual cosa no aspira que diumenge el seu equip exhibeixi el mateix joc que a Anoeta, sinó que, tot al contrari, «vull veure un equip totalment diferent al que va guanyar la Reial Societat, perquè a Anoeta vàrem tenir la sort de marcar el gol i poder esperar així a sortir a la contra, però aquí tenim més responsabilitat i hem de sortir a cercar el gol ja des del primer moment» i va concloure que «hem de mostrar el mateix ordre a damunt del camp que mostràrem llavors, però hem de jugar amb més profunditat».\nLuis té clar que «l'equip encara pot millorar molt més» en el seu joc, i explicà que «l'únic que els deman als meus jugadors és que ho donin tot per la seva part i juguin amb la màxima concentració». El tècnic responia així a la pregunta de si havia pegat alguna espècie de toc d'atenció als seus homes pel mal partit que varen realitzar dijous vespre davant del Copenhaguen i que finalitzà amb l'empat, «que és el que volíem», i la conseqüent classificació.\nA l'entrenament d'ahir, els jugadors que varen gaudir de la titularitat a la cita europea tan sols es varen exercitar suaument, mentre que el pes de la sessió va recaure en els habituals titulars a la Lliga. Aquests realitzaren un partidet en un camp petit, que estigué marcat per la intensitat i el bon humor d'un equip que sembla que ha trobat el camí de les victòries.


La Fundació - 'L’estat de la cultura a Castelló' - Castelló Notícies\nInici Cultura La Fundació – ‘L’estat de la cultura a Castelló’\nConferència l’estat de la cultura a Castelló a càrrec de Rafael Estrada – 29 de novembre de 2019\nRafael Estrada i Puertos\nTot i que el nom de la xarrada puga semblar una mica pretensiós, la intenció per la meua part està molt lluny de ser-ho. «Estat», en aquest cas, fa referència a un terme utilitzat en el món mèdic. «Cultura» podria ser la malaltia —lleu o greu— i Castelló, el malalt. Bé, traspassant el terme a l’àmbit que ens pertoca, caldria definir el significat de CULTURA i fer una diagnosi al nostre poble, sense oblidar d’on venim, què s’ha fet, i on som i volem anar. En aquest cas, CULTURA és una gran casa que generacions castellonenques han anat construint fins ara i que han anat restaurant al llarg del temps. De ben segur que m’oblidaré de fets i persones que han ocupat eixa gran casa, però vull deixar clar que el que escric és la meua visió personal, i des del meu temps i espai de vida. Algú/na més endavant podrà aprofitar aquest escrit per ampliar-lo i millorar-lo en el futur. Tota pedra fa paret.\nCULTURA vol dir «cultiu», «conreu», i significa la suma de cultius o conreus materials o espirituals, realitzats per l’home i pels pobles al llarg de la història. Per això, intentar abordar en aquest treball tota l’obra feta resulta una tasca quasi impossible. No obstant, i com ja he dit abans, intentaré recordar i aportar tot allò que per la seua importància ha incidit en la vida nostra i que perdura en el temps. El passat ensenya i nosaltres hem d’aprendre de tot allò que ens ha deixat de positiu i ens ha dut fins ací. Des de la gent emprenedora des dels diferents àmbits de treball fins al personatge il·lustre més significatiu han fet cultura, la nostra història com a poble. Molta gent que anomenarem al llarg del treball ja no es troba entre nosaltres, però sabem ben cert que ens acompanyaran sempre amb el seu exemple. Molts personatges anònims i estimats no tornaran mai més. A tots i totes, el nostre agraïment.Tot i que el nom de la xarrada puga semblar una mica pretensiós, la intenció per la meua part està molt lluny de ser-ho. «Estat», en aquest cas, fa referència a un terme utilitzat en el món mèdic. «Cultura» podria ser la malaltia —lleu o greu— i Castelló, el malalt. Bé, traspassant el terme a l’àmbit que ens pertoca, caldria definir el significat de CULTURA i fer una diagnosi al nostre poble, sense oblidar d’on venim, què s’ha fet, i on som i volem anar. En aquest cas, CULTURA és una gran casa que generacions castellonenques han anat construint fins ara i que han anat restaurant al llarg del temps. De ben segur que m’oblidaré de fets i persones que han ocupat eixa gran casa, però vull deixar clar que el que escric és la meua visió personal, i des del meu temps i espai de vida. Algú/na més endavant podrà aprofitar aquest escrit per ampliar-lo i millorar-lo en el futur. Tota pedra fa paret.\nLa cultura castellonenca està plena de personatges il·lustres que, en diferents èpoques i camps diversos, han fet aportacions significatives. Procuraré cenyir-me a allò de més important del segle passat i l’actual, perquè disposem de més documents; així i tot, citaré algunes persones rellevants d’altres temps com el Síndic Pere Calp, al segle XVI —primer alcalde del poble i síndic de la Universitat de Castelló de Xàtiva— o Vicent Ignasi Franco (1741-1804), que s’oposà a les observacions d’Antoni Josep Cavanilles en allò que aquest es manifestà en contra del conreu de l’arròs. La seua erudició es manifestà millor en altres estudis sobre la població. Part de les seues obres foren reeditades l’any 1987 per la UNED d’Alzira i la Diputació de València. També cal afegir el fundador del Col·legi-Asil de Sant Domènec, Salvador Gil (1844-1912).\nPel que fa a la nostra Lira, els més coneguts han sigut els mestres Jaume Fayos (Xàtiva, 1876) i Luís Ayllón, perquè amb ells s’han guanyat certamens. Fayos es va fer càrrec de la banda en 1909, convertint-la en una de les millors, gràcies al seu treball pedagògic i al poble que el va recolzar incondicionalment. Aquest esforç el dugueren a obtenir el 1er premi de la Secció Primera al Certamen de 1925 i el 1er de la Secció Especial els anys 1927 i 1945, aquest any amb El aprendiz de brujo, de Paul Dukas i l’obertura Tannhäuser, de Wagner. Abans va assistir a l’Exposició Universal de Barcelona (1929) i als certàmens musicals de Múrcia i Alacant. El seu treball ha estat reconegut al llarg dels anys tant pels seus alumnes com pels amants de la música, en general.\nEl mestre Jaume Fayos.\nCal que destaquem músics com Francisco Benetó, Filiberto Estrela i José Gonzàlez, que triomfaren arreu del món. Benetó, fill predilecte, va viure a Lisboa on va morir el 1945. Amb Luís Ayllón s’aconseguiren dos grans premis als Certamens de la secció especial amb Per la flor del lliri blau (1948) i Don Juan (1949).\nDe principis de segle són, també, “El Círculo Castellonense”, club preocupat pel món cultural, i pintors de reconeguda vàlua com Virgilio Bernabéu i Alberto Pla Rubio. D’especial importància fou en aquell temps la Societat d’Instrucció i Protecció d’Obrers (L’Obrera).\nEn 1914 fou inaugurat el Teatre Ideal (reformant-se el 1982 i reinaugurat amb el projecte de cinema comunitari el 18-9-1993), que amb el Califòrnia (cinema d’estiu, 1948) i el Rex (cinema d’hivern, 1951) han vist desfilar diversos espectacles de relleu: culturals, d’esplai i entreteniment, jocs florals –fins el 1980- i discursos de gent il·lustre.\nRepresentació de l’obra teatral “El Rey que rabió” al teatre Ideal, on participà gent del poble.\nDes de 1933 fins desembre de 1935 s’edita Cultura, fundada per Eulogio Puig, butlletí d’informació municipal on es comentaven diversos temes d’àmbit general i destacaven les gestes dels nostres ciclistes Salvador Molina i Antoni Escuriet, i les activitats de l’Agrupació Artística Local.\nLes publicacions de Cultura.\nDesprés de l’impasse d’una guerra i una postguerra, les conseqüències de les quals va patir la societat valenciana en grau superlatiu, i malgrat la repressió franquista, Castelló sempre ha estat un poble que ha fet costat a allò que ens donava prestigi de cara al món; és a dir, la música i l’esport. I va ser l’any 1946 quan es va fundar la “U.D Castellonense”, el nostre equip de futbol.\nUn equip del nostre “Castellonense” de finals dels 60 acompanyat pel seu president Antoni Escuriet, una llegenda del ciclisme.\nEn 1950 apareix Nostre poble, editant-se huit números fins el 1951, publicació iniciada per Amadeo Romà, cronista oficial des del 1954 fins el 1965, secretari de la Comissió de Festes durant vint-i-cinc anys, director del Butlletí Municipal durant vint-i-un anys, etc…: un funcionari modèlic i molt actiu, que va recolzar sempre el món de la cultura i el nostre poble. Amadeo, a més de fer un bon grapat d’articles als programes de festes i allà on va col·laborar, va editar el 2002 el llibre titulat “Recuerdos que se pueden contar”, on de manera autobiogràfica ens conta moltíssimes coses de la vida quotidiana del poble.\nDurant aquell temps persones com Federico Picornell (metge) i José Roig (practicant) estaven en boca de tothom per la seua incidència, per la seua obra social i pel seu recolzament al progrés i la cultura. Cultura que des del vessant religiós, duien endavant Salvador Pons i Eduardo Perales, que també aportaren alguna obra literària.\nAl nostre País, tot i que hi hagué censura i prohibicions no es va perdre tot, per fortuna, i per la fidelitat —conscient i inconscient— de la nostra gent van mantenir viva la llengua. Una llengua absent dels mitjans de comunicació i dels sectors de l’educació i l’ensenyament.\nNo obstant, els nostres escriptors intentaren la seua recuperació com a idioma de cultura i tingueren un autèntic interès per la conservació i la seua defensa, així com de la nostra personalitat, perquè la ignorància sobre nosaltres mateixos és el primer dels nostres mals. Si comencem per resignar-nos a ser analfabets en la nostra pròpia llengua, és natural que després no tinguem cap consciència de la importància d’allò mateix que ignorem.\nPerò, val la pena de fer l’esforç per superar aquesta ignorància i aquesta inconsciència?\nCom diu el professor Sanchis Guarner (que fou mantenidor en les festes del 1977):\nPer tant, la manera més eficaç de defensar la nostra llengua és parlar-la i escriure-la a tot drap. Car una llengua és, primàriament, per a ser parlada i escrita.\nSense això, tot el demés no passa de ser un eixorc i suïcida «sano regionalismo» en profit de la cultura colonial.\nAl nostre poble, veiem reflectit aquest esforç als escrits dels llibres de festes signats pel castellonenc Eduard Soler i Estruch, historiador, poeta, escriptor, matemàtic, dibuixant i pintor, una persona clau en la nostra història i a qui l’Associació Síndic Pere Calp va retre homenatge l’any 1998. Va nàixer al carrer dels Sants de la Pedra (1912) i va morir a Carcaixent l’any 1999. Es va iniciar com a autor en els difícils anys de la postguerra. Fruit de la seua dilatada dedicació a les lletres és la vintena d’obres que té publicades, com ara els llibres de narracions Contes sense fel i De la ingènua veritat(1961). També és autor d’un interessant Refranyer de la Ribera (1980), de poemes com el Camí de la Font Amarga o El campanar i de diverses monografies. Té una ronda al seu nom.\nPublicacions d’Eduard Soler i Estruch.\nFernando Ferri, dibuixant, pintor i mestre escrivia articles sobre el poble —de gran qualitat, per cert— en la premsa de l’època, i els poetes locals Rafael Garrigues i Cándido “El Serrano” escrivien poemes sobre les persones i els costums del nostre poble.\nEn 1960 Josep Giner, president de la secció filològica de Lo Rat Penat d’aquella època, membre de la comissió científica que durant els anys trenta elaborà les Normes de Castelló i persona sàvia pel que fa a la toponímia dels nostres pobles, va proposar a l’Ajuntament el nom de «Castelló de la Ribera». Poc després, José Martí Soro publica Historia de V. de Castellón. Martí fou cronista oficial fins l’any 1996, sent substituït per l’historiador i escriptor Vicent Ribes, autor d’obres com Secrets del Castelló set–centista, Històries de Castelló… que va coordinar unes Jornades d’Història Local. Passat un temps, va dimitir com a cronista i, ara mateix, no en tenim; per tant, crec que seria convenient la creació d’una Comissió d’Història i Tradició, composta per gent del poble, que s’encarregara de posar al dia la nostra història com a poble des dels diferents àmbits de vida: cultural, educatiu, esportiu, món del treball, econòmic, urbanístic,…\nPer aquells anys seixanta, Joan Fuster amb Nosaltres els valencians i Raimon amb la cançó Al vent eren els símbols dels valencians inquiets, progressites i nacionalistes. Ens feien sentir nosaltres sense cap sentiment d’inferioritat. A Castelló, la nostra biblioteca, porta el nom de l’escriptor de Sueca, i Raimon va actuar el 24 d’octubre de 1973 al que aleshores era cinema Rex —impensable durant el franquisme— en un concert organitzat pel Cercle Cultural Renaixença, joves del poble que tenien inquietuds culturals i que recuperaren la llengua per a tota mena d’activitats literàries, festives i d’esplai.\nLluís Llach a l’antic poliesportiu municipal (1-9-1993).\nImpulsaren, també, un Cinema Club, i organitzaren festes arrelades amb les nostres tradicions, essent l’alcalde Andrés Moreno. Cal destacar, també, el mestre Pepe Sanz, que fou alcalde, i la visió de futur que tenia pel que fa a la creació d’indústria al poble. El 23 d’abril de 1963 s’inaugura la Biblioteca Pública Municipal, essent el primer bibliotecari Rafael Martí –pare del nostre Xavi Martí.\nFlorentino Soria, subdirector general de cine i teatre espanyol en 1966, que vingué a la inauguració del projecte de Cinema.\nPel que fa a la cultura esportiva —tenint en compte que la música i l’esport, sobretot el futbol i el ciclisme, eren els eixos on girava la vida social del poble—, el 1964 celebràrem la finalització al Giro d’Itàlia i el Tour de França de Salvador Honrubia Floreal. Abans ja havíem tingut dues figures destacades en Salvador Molina i Antoni Escuriet, —també Penalba—, i seguíem la trajectòria de jugadors de futbol com Manolo Amorós —fill d’un bon músic—, i de Català, Liñana, Badal, Mena, Bellver, Lorente, Roselló, García, Àlvarez, etc. I els partits del nostre “Castellonense” al vell camp de l’Almenà, on jugaven el meu germà Pepe i el meu cosí Vicente i, uns anys després Òscar i Rubén, els fills d’aquest. Abans ja eren coneguts Soro, Ferri, Daràs i Pepín Ribes, que jugaren també en categories superiors. Ja més pròxims a nosaltres, destacaren els germans Perucho, Pepe i Carlos Badal, Fernando García, Abril, Gabi, Robert i altres.\nLa nostra banda continuava els èxits d’una manera més discreta. De la mà de Francisco Hernández eixiren molts i bons músics —professionals, ara— i la gravació d’un disc (amb ell i Nicanor Sanz, com a directors) de “Passos dobles del País Valencià” amb la portada de l’artista Manolo Boix, i l’aportació musical d’homes ocupats pel treball del camp durant tot el dia. Fou digne el treball pedagògic realitzat a la Musical per músics com Faustino Candel, Martorell, Romero, Rosas, Alba…\nConcert de la banda a la plaça de l’Om.\nEn aquella època ja eren a Madrid Josep Talens, que té un carrer al seu nom, Roberto Liñana i Peregrí Caldés, bons músics i bones persones. També destacava Pepe Garrido.\nForen anys on els retors d’aleshores realitzaren unes tasques importants al servei dels joves i per la cultura del poble. Tots recordem noms com Emili Marín, Paco Muñoz o, uns anys després, Joan Olivert.\nJoan Manuel Serrat, Paco Muñoz i jo després del concert del primer que tingué lloc a l’antic poliesportiu Antoni Escuriet l’1 de setembre de 1994.\nEl 20 de novembre de 1975 va morir el dictador. La majoria vam pensar que amb ell es tancava una etapa dolorosa, però com veiem ara mateix l’ombra del franquisme és allargada i de cara al sol. El 1976 es nomenat bisbe de Zamora Eduardo Poveda, i un any després s’anomena fill predilecte del poble al crític musical Federico Soro.\nPel que fa al País, a Joan Fuster per la seua posició personal i pública nítidament favorable a la unitat de la llengua li suposà tota mena d’atacs en alguns periòdics i fins i tot dos atemptats amb bombes contra el seu domicili, en 1978 i 1981. El mateix va ocórrer al nostre poble, als anys 90, amb motiu del nom que hauria pogut ser el nexe d’unió que refermés la nostra personalitat. Però, contràriament, va esdevenir un nou problema —encara no resolt—, un brou de cultiu on la ignorància, la mala fe, l’enveja i, fins i tot, el desficaci visceral, la irracionalitat i les agressions feren acte de presència.\nRetornant als anys 70, era l’època d’escoltar el programa de ràdio en valencià De dalt a baix del Toni Mestre i Rosa Balaguer, on programaven cultura popular i escoltàvem peces de la Nova Cancó. Als vuitanta s’encetà Canal 9 que va deixar d’emetre el 2013 degut a la manipulació informativa i un forat econòmic per part del govern del PP de 1200 milions d’euros. Fa poc s’ha tornat a reobrir sota la marca de À Punt.\nPer aquell temps contàrem també amb la presència del professor Enrique Tierno Galván (1979) com a pregoner de les festes al marc incomparable del Califòrnia. Tierno fou alcalde de Madrid, un gran polític i una gran persona.\nEn 1981 ix a la llum el llibre “LIBERTAD Flor de flores” del nostre paisà Vicente Penadés, mestre, editat per Higinio Fayos.\nL’octubre de 1987 se celebraren els “Quatre-cents anys de la independència administrativa del nostre poble (1587-1987)” amb una sèrie d’activitats culturals i lúdiques.\nEls governs municipals democràtics han estat sensibles als nous corrents socials que anaven consolidant-se i, des de l’Ajuntament, essent alcaldes José Benetó, Antoni Vizcaino, Esther Guardiola, Alfred Gregori i Òscar Noguera i amb regidors de Cultura com Eugeni Gregori, Fidel Moreno, Ramon Borja, Rafael Estrada, Júlia Badal, Andreu Pons, Marta Grimaltos i, ara, Núria Gregori, s’obriren —altres s’han tancat— un ventall d’activitats i de gestions adreçades a dignificar aquest àmbit, cadascú des del seu estil. Ha estat una època d’afirmació de conquestes culturals, lingüístiques i democràtiques, que cal refermar i augmentar. Fruit d’aquest treball va aparèixer Talia, grup de teatre —ara tenim Triloc, ja que a Castelló sempre ha hagut tradició teatral. Nicanor Sanz i Francesc Perales obtenien amb la banda diversos èxits, després continuats per altres directors i altres juntes directives fins arribar al projecte actual de Els anells ingràvids, coordinat pel músic del poble, Carlos Benetó. També es confeccionaven llibres de festes de qualitat coordinats pel mestre Vicent Sala, es publicaven llibres d’autors locals com Pau Mínguez o Juli Alandes, i pintors com Toni Domènec, Pepe Martí, Ximo Santapau, Carlos Plasència, Tino Bolinches, Heliodoro Llucián i Mª Jesús Castillo realitzaven exposicions per tot arreu. El món universitari ha tingut i té una digna representació castellonenca des de sempre amb Vicente Gandía –l’institut porta el seu nom—, Ramón Sala, Tobies Grimaltos, Salvador Sala, Vicent Garzó, Carmen Morenilla —que fou degana a la Facultat de Filologia i membre del Consell Valencià de Cultura— i alguns més joves com Ana Andrés i J. Carlos Dalmau.\nProjecte “Els anells ingràvids” de la nostra Societat Musical amb la realització de nombroses activitats i on destacaren l’assistència al Certamen Internacional de Bandes de València i la participació a un festival a Jejú de Corea del Sud, un dels més importants d’Àsia.\nDes de l’àrea de Cultura s’han potenciat premis literaris, s’han atorgat beques, es va iniciar el procés d’adequació del nom del poble i l’escut i la bandera que després aprovà la Generalitat, s’han realitzat concerts musicals de diversos estils, des de la cançó amb Pavesos, Paco Muñoz, Al Tall, Lluís Miquel, Pi de la Serra, Lluís Llach, Joan Manuel Serrat, Mª del Mar Bonet, Núria Feliu, Miquel Gil, Pep Gimeno “Botifarra”, Feliu Ventura, Òscar Briz, Pau Alabajos, Ruper Ordorika, Eva i Carles Dénia, Toti Soler, Joan Amèric, Rafa Xambó, Dani Miquel i jo mateix… passant pel jazz amb Lou Benett, Pedro Iturralde, Ximo Tébar, Jeff Jerolamon, Lucky Guri fins a concerts internacionals com el de Peter Hammill, considerat per la crítica especialitzada com el Jimi Hendrix de la veu i un dels grans poetes del rock al nivell de Bob Dylan i Leonard Cohen. També vam tindre concerts internacionals de gospel i de cors de relleu (aquests amb la col·laboració d’un gran músic, fill del poble, Eduardo Cifre). Han vingut grups per a joves: Seguridad Social, Celtas Cortos, Def Con Dos, Sau, Los Secretos, Munlogs, Bajoqueta Rock… gràcies a Dèlia Pasamar, Frederic Gallego, Salvador Perucho i Pep Francés, que realitza una tasca important musical al món de l’escola, així com també Josep Alcover. En l’actualitat i per les gestions del nostre animador socio-cultural, Raymi Navalón, junt a l’Assemblea de Joves, hem pogut gaudir del Siopara Festival, per on han passat grups com La Gossa Sorda, Smoking Souls i altres d’actuals com Asqueiot que actuarà en la pròxima Fira. S’han programat teatre de qualitat, gales líriques, festivals de bandes, presentacions de llibres, el nostre folclore tan antic i variat (albaes, gegants i cabuts, els xirimiters d’Emili Someño), fires alternatives, activitats de les diverses associacions, partides de pilota de qualitat amb figures com Genovés, Sarasol, Moltó i els nostres Marrahí, Seve i Ricard, entre altres, el tir i arrossegament, la columbicultura… Va renàixer el CINEMA–CLUB amb un Projecte coordinat per Eugeni Gregori, molt ben valorat a nivell autonòmic i al Estat Espanyol, el nostre Cinema Paradiso, el somni d’una nit d’estiu; nits d’estiu que voldríem veure, de bell nou, al nostre antic Califòrnia.\nEl mític Califòrnia.\nPel que fa a l’àmbit educatiu, la Trobada d’Escoles en valencià va omplir per dues edicions els carrers de Castelló de xiquets i xiquetes de la Ribera. Mentrestant, Indurain —que ens va visitar fa uns anys al Memorial Momparler— guanyava cinc tours seguits. Durant un temps es realitzaren xerrades a la S. Musical i al Mirall, també coordinades per Eugeni Gregori, on vingueren persones de reconeguda vàlua com Carmen Alborch –que fou Ministra de Cultura—, Aurelio Martínez –economista—, l’escriptor Luís García Montero presentant el poeta Manolo Moreno –professor a l’Institut— i on el nostre Vicent Reig va presentar el seu llibre “Hijos del franquismo”. Uns anys després també presentaren llibres Salvador Murillo, un sobre plantes medicinals, i Adrián Chafes sobre el riu d’Albaida. Al llarg dels anys 90 realitzàrem una mitja dotzena de Cursos Internacionals de Música, gràcies a l’esforç de Raúl Seguí i la Societat Musical, i on participaren músics del poble col·laborant i participant en ells: Pausà, Fuster, Faustino Candel (fill), Belmonte, Mas, Alejandro… D’altres passegen l’art, la pedagogia musical i el nom del nostre poble arreu del món: els germans Martínez, J. Vicent Puertos, els germans Benetó —Carlos, membre de Spanish Brass—, els germans Murillo, Sala, Llopis, Reig, Dèlia Martorell, Selva, Aniceto, Dalmau, Bravo, Filiberto, Ferrando, Andrés, Ferrús, Sanz, Pons, Susanna, Sònia, Laura Capsir, Talens, Vert, Amorós, Rafa Grau, els germans Escalera, Soriano, Hèctor Francés, etc… i els diversos grups nascuts al sí de la Banda.\n1a Trobada d’Escoles en Valencià celebrada al poble.\nDes d’ací vull fer menció també a Enric Ribes i José Mª Alba que foren directors del nostre Cor de Jubilats, i als membres d’ell, cor que en l’actualitat està dirigit per Miguel Pons, realitzant nombroses actuacions. I vull recordar dues revistes independents com el Parotet Blau i La Teixonera que es publicaren durant un temps, i fer una menció especial a associacions com la Síndic Pere Calp, presidida per Tere Fuster, on l’alma mater era Moisès Vizcaino i el mestre de cerimònies, el professor i actual regidor, Lluís Piqueras, per la tasca realitzada durant uns anys en defensar i dignificar la nostra història, i la llengua i la cultura com a poble i país. Importants són, també, les Assemblees d’Història de la Ribera –enguany, realitzada al poble i on participen gent nostra com Xavi Martí, Ramon Vicent i Valerià Benetó. També voldria anomenar La Sardinera, agrupació de joves amb imaginació i creativitat que realitzaven tot un ventall d’activitats. Joves fent camí, present i futur del nostre poble –interessant el projecte actual Carrer Història, coordinat per Ulisses Ortiz, projecte que recupera el llegat dels il·lustres castelloners, i que ens permetrà conèixer-nos més com a poble.\nHomenatge de l’associació Síndic Pere Calp a Eduard Soler i Estruch (24-4-1998).\nEnmig de tot plegat hi hagué un retrocés cultural durant els anys del govern del PP, tant a nivell estatal com autonòmic i municipal, on Salvador Àlvarez —diputat— era l’alcalde. Des de l’IVA cultural del 21% fins a obres faraòniques —cas de la nostra nau de multiusos caríssima i infrautilitzada— i una oferta municipal ben pobra, passant així d’un poble que érem referent i capdavanter per la seua programació cultural a ser mediocre, esdevenint pur folclore populista i amb maneres que, sovint, recordaven els temps franquistes, res que fes pensar al ciutadà i despertar el seu sentiment crític. Pel que estic dient, voldria comentar el Premi Soler i Estruch de narrativa curta, desaparegut pel caprici de la regidora del PP d’aleshores —Desiré Gallego— per animadversió cap a la persona que donava nom al premi, quan ja eren uns premis reconeguts arreu. Els premis es van poder reprendre gràcies a l’esforç altruista d’algunes persones, una editorial de renom com Bullent i als ajuntaments sensibles per la cultura, la llengua i la nostra història com a valencians.\nAra mateix, vivim en una època que es caracteritza per l’abundància d’estímuls i la pobresa d’experiències. Per això, tant la cultura en general com la lectura en particular ens serveixen per aprofundir més i millor en la nostra vida, en els nostres records, en les nostres vivències i per poder compartir-los amb els altres, tenint en compte que l’important no és llegir molt sinó llegir bé.\nPodem des del fet lector continuar en l’aprenentatge de viure i conviure com a persones humanes. Vida i convivència des d’uns valors primordials que tothom ha de tindre: l’autoestima, la imaginació, el respecte, la superació, i la preocupació per aquelles coses que van malament al món i que entre tots hem d’intentar millorar.\nSegons diuen les enquestes es llegeix cada vegada menys i pitjor perquè vivim corrent. Per això, cal aprofitar aquest espai nou cultural de l’Obrera —inaugurat pel govern municipal actual, essent l’alcalde Òscar Noguera— potenciant el seu ús amb activitats de foment lector i altres lúdiques en contacte amb els centres educatius i renovar i millorar el fons bibliotecari amb obres de qualitat, presentacions de llibres, xerrades… Tot plegat ens ajudaria a pensar i formar-nos com a persones amb criteri propi per fer front als reptes de la vida moderna. Cal destacar, per ser escriptors i il·lustradors del poble, els llibres Castellonies on l’eix principal és Castelló. Noms com Juli Alandes, Tobies Grimaltos, Emili Gascó, Maurici Belmonte, Robert Borja, Frederic Sentandreu, Eli Llorens, Fina Bellver, Xavi Martí, Àlex Garzó i un servidor ja són coneguts i tenen editats alguns llibres. Important també i digne de valorar és el treball de Xavi coordinant el llibre de festes i les plomes que l’omplin amb temes que ens interessen com poble, i on cal destacar els dissenys de les portades, aquestes últimes de la mà de José Estrada. Art que també observem a les escultures metàl·liques que s’atorguen als Premis Literaris Castellum Ripae, creacions de Josep Alfonso. També voldria destacar la importància de la pàgina web de l’Ajuntament, coordinada per Joanjo Puertos, i on podem veure articles d’interès i informació de tot tipus. A considerar, el bloc del nostre Vicent Ventura amb escrits molt relacionats amb el fet de sentir-se poble, ser de poble, ser poble.\nPer tot el que he dit crec que hauríem d’aprofitar més i millor els espais patrimònics que tenim amb una programació estable configurada en una Agenda Cultural com féiem abans, coordinada per la Regidoria de Cultura, i mantindre les reunions pertinents amb les associacions diverses —siga el món faller, Moros i Cristians, S. Musical, Grup de teatre etc.— per tal d’aconseguir una millor organització i que no se solapen actes o s’improvise. I tot seguit que l’animador cultural faça les gestions que calguen. Una bona mostra de programació realitzada amb temps vindria a ser el projecte “Els anells ingràvids” amb tot el seguit d’activitats que han dut a terme la Societat Musical des de concerts, l’assistència al Certamen –on cal destacar el paper de la directora Beatriz Fernández i els músics, fins al viatge a Corea del Sud. A destacar la varietat d’estils musicals i diferents que s’han fet a l’Auditori des de concerts de cançó: Pep Gimeno “Botifarra”, Andreu Valor, Elies Monxolí acompanyat per Marta Tolsà i Amàlia Garrigós, passant per recitals poètics d’Eduardo Benetó fins a concerts d’Spanish Brass o l’homenatge a Francisco Benetó.\nMembres del 1er Curs Internacional de Música.\nTambé voldria destacar el paper del nostre equip de futbol realitzant un bon paper en la Regional Preferent, i jugant la promoció a 3a divisió al llarg d’algunes temporades. I altres disciplines esportives com l’atletisme El Castellet –un record per a Fermín Fons, que ens deixà fa dos anys, i per a Marita Pons, pioners a Castelló d’aquesta disciplina—, la natació amb el Club Samaruc, el ciclisme amb el Club Ciclista —un record des d’ací per a Pasqual Momparler, i animar el seu fill, ara seleccionador nacional. Cal citar, també, els joves que van fent camí d’una manera excel·lent com la tenista Raquel González, José Ramón Mascarós, campió d’Espanya de de Mushing (curses de gossos amb tricicle o trineu), Aitana Oliver en doma clàssica i Carlos Badal, futbolista.\nPer tot plegat, Educació i Cultura —esport, festa…— han d’anar agafadetes de la mà, i pense que els centres educatius haurien d’aportar i participar més de tot allò que es fa, implicar-se més en tots els àmbits. Així com potenciar més els intercanvis intergeneracionals per aprendre tots de tots, els joves dels majors, els majors dels joves. I els polítics han de ser sensibles a tot el que ens envolta, i valorar i respectar –malgrat les ideologies— allò que s’ha fet bé i és positiu per al poble, i tindre continuïtat amb seny i sentit comú. Guanyaríem en cohesió social.\nLa cultura ens fa més lliures, si entenem per «lliure» que pots escollir més sobre la teua vida. I si la nostra vida és l’espai de llum emparedat entre dos infinits, dues incògnites eternes, és lògic que vulguem aprofitar-la, dure cinquanta o setanta o vuitanta anys. Simptomàtic és que en el darrer debat dels líders polítics de l’Estat Espanyol no feren cap menció a la Cultura.\nPer tot el que vaig dient hem de ser molt rigorosos i persistents a l’hora d’analitzar la nostra realitat cultural i sociolingüística. I esbrinar clarament quins elements contribuixen a la normalització i quins la dificulten mantenint actituds sentimentals pseudofolclòriques, mancades d’esperit crític envers allò que es reconeix com a propi.\nAra mateix, tenim gent molt preparada treballant fora del poble. Alguns i algunes, se senten poble i n’obliden mai les seues arrels, el seu poble, Castelló. Les seues aportacions sempre són i seran benvingudes, i caldria que no decaigueren i serviren d’exemple els més joves per poder continuar-les, perquè qui sembra cull. Hem d’escoltar els joves i fer-los partíceps, i que contribuisquen amb allò que plantegen des de l’associacionisme. Que tothom se senta poble per no deixar de ser poble, ja que nosaltres passem, les obres es queden i són les arrels i les branques d’un arbre que s’anomena Castelló. Eixe sentiment de sentir-se poble: saber d’on venim, on som, què som i decidir què volem ser i on volem anar i per què; és a dir, l’autoestima que ens ha de permetre d’anar endavant i millorar en tots els àmbits per tal d’arribar a un futur més digne, humà, cult i prosper. Serem allò que vulguem ser. De nosaltres depén.\nReportatge fotogràfic de Valerià Benetó i Joanjo Puertos de la conferència l’estat de la cultura a Castelló a càrrec de Rafael Estrada Puertos – 29 de novembre de 2019\nArticle anteriorLa setmana més literària de l’any – ‘Un conte de no acabar’\nArticle següent23 d’abril Dia Internacional del Llibre – Certament literari ‘Castellum Ripae 2020’


No tenen padrins ni padrines… és possible? – Tribuna Mallorca\nHomeOpinióNo tenen padrins ni padrines… és possible?\nNo tenen padrins ni padrines… és possible?\n29/05/2015 tribuna Opinió 0\nLila Thomàs // No tenir padrins, a ca nostra vol dir no tenir qui et dóna suport, qui et pot enchufar en el parlar col·loquial. No tenen padrins ni padrines, qui? És possible? En política, que diuen és l’art del possible, sí ho és. Una força política pot tenir pares i mares, això és, els seus orígens, vull dir, d’on han sorgit els seus caps, les cares visibles ara. Poden venir d’aquí, d’allà…És evident, una cosa nova sorgeix de qualque cosa anterior, o de la suma i més.\nTenir padrins o padrines, vol dir tenir bo, qui t’avalarà, qui t’empeny, qui dóna el teu nom a qui interessa, qui t’avala…\nEn aquests dies després del 24 de maig, temps de possibles pactes, hi ha forces polítiques amb padrins i n’hi ha sense. N’hi ha que mostren orgullosos els seus pares,ben jovenets, han nascut la primavera de l’any passat, amb una cita europea. Saps que n’estan de satisfets! Són joves, diferents, valents, agosarats… malgrat ens mostrin alguns trets ben antics, com l’espanyolisme a la seva arrel.\nAltres, mostren orgullosos els seus avantpassats, des del segle XIX, pensant que això els dóna més credibilitat que els joves, i no saben que precisament són respectables pels seus orígens, però que ara són hereus dels seus més propers, aquells que han malbaratat l’herència rebuda i s’han sotmès als poderosos…\nHi ha una coincidència entre els dos, l’espanyolisme, Madrid els marca el camí. No perquè siguin més o menys obedients, és evident que creuen fermament que la visió des de Madrid, des del centre respon a una concepció determinada…quantes vegades no hem sentit que la unitat de la classe , sigui obrera o dels patrons, està per damunt d’altres interessos?\nI afortunadament n’hi ha d’altres que no tenen padrins ni padrines. Direu, això no és possible. Si tenen pares i mares han de tenir padrins… això és així en genètica, no en política. Tenim dues forces polítiques d’aquí que tenen pares i mares, és cert, sorgeixen d’experiències anteriors.Però no tenen padrins a Madrid.\nSón d’aquí, de Mallorca, de Menorca, d’Eivissa i de Formentera…N’hi ha que cerquen germans fora d’aquí, forces germanes valencianes, o aragoneses, o basques o gallegues… n’hi ha que tenien cosins que els han sortit malament, passa a les millors famílies.\nAllò segur és que aquests dies, temps d’alegries, de sorpreses fins i tot per aquells que ho sabien tot, temps d’acords i consensos, de cooperació i no imposició, n’hi ha que ho tenen més per mà perquè ja ho han experimentat i altres que els ve de nou.\nI n’hi ha que estan acostumats a ser els germans grans i s’hauran d’acostumar de ser dels d’enmig, com els altres, ni més grans, ni dels petits. No serà fàcil, us ho diu una que ha nascut essent d’enmig d’una família nombrosa.\nNo és temps d’imposicions, ni de xuleries. És temps de recordar els padrins que tenen a Madrid, i temps de respondre que des d’aqui, sense padrins, és tan vàlid o millor que aquells que esperen ordres, recomanacions, consignes…el mot que trieu és sinònim.\nIdò això, n’hi ha que no tenen padrins ni padrines, i són moderns, creatius, cooperatius, joves, igualitaris,assemblearis, cosa que no són altres que sí tenen padrins.\nConvé que hi pensem, a l’hora de llegir comentaris, columnes, dels prestigiosos opinadors que a vegades encerten i altres no… d’ells també n’hi ha que tenen padrins i n’hi ha que no.\nLes urnes escriuen el comiat de J. R. Bauzá\nQuan “tot és ETA” i tot s’hi val\nL’IEC publica la ‘Gramàtica de la llengua catalana’, disponible a partir d’avui\n‘Somnis compartits. La identitat mallorquina a debat’\nMariano Rajoy és citat a declarar pel cas Gürtel


Catalunya i València, culpables a ulls de Montoro de dur el dèficit més enllà del 5% - Diari de Girona\nCatalunya i València, culpables a ulls de Montoro de dur el dèficit més enllà del 5%\nEspanya incompleix l'objectiu fixat per al 2015 (4,2%) i el Govern anuncia mesures per corregir l'excés de despesa\ngirona | pep t./agències 04.04.2016 | 07:05\nOBJECTIU INCOMPLERTPer al comissari europeu d'Afers Econòmics i Financers, Pierre Moscovici, les dades fetes públiques ahir pel Govern espanyol confirmen tots «els temors»: el 2015, el dèficit públic va situar-se per sobre del 5% del PIB i Espanya va incomplir l'objectiu pactat amb Brussel·les. La culpa és, segons el ministre Montoro, de les autonomies, i de la desviació de la despesa de la Seguretat Social.\nEl ministre d'Hisenda i Administracions Públiques en funcions, Cristóbal Montoro, acusa: sobretot Catalunya i la Comunitat Valenciana. Són aquestes dues autonomies, sosté, les principals responsables que Espanya tanqués el 2015 amb un dèficit del 5,16% sobre el PIB, un 0,96% per sobre de l'objectiu pactat amb la Unió Europea (4,2%), segons les dades oficials fetes públiques ahir per l'Executiu espanyol. Catalunya va tancar l'exercici amb un 2,7% de dèficit, només quatre dècimes per sota del 2014; la Comunitat Valenciana, amb un 2,51%, una dècima per sobre de l'últim registre.\nExtremadura (2,64%), Aragó (2,13%), Múrcia (2,52%) i Madrid (1,36%) són altres regions que no han fet els deures que els va posar el Ministeri d'Hisenda. A parer de Montoro, això invalida l'esforç efectuat per l'Aministració central, que hauria reduït el dèficit fins el 2,7%, dues dècimes per sota de l'objectiu si no es té en compte l'ajuda financera a les comunitats.\nEl 5,16% de dèficit del conjunt d'administracions (a banda de les autonomies, es tenen en compte les dades de les corporacions locals i altres organismes), doncs, queda lluny del 4,5% que va pronosticar el president Mariano Rajoy l'11 de febrer. Un anunci que Montoro va qualificar ahir de «referència genèrica» (va negar que hi hagi hagut «ocultació» de les dades reals per part del?Govern, ja que el càlcul final «és complicat»). El que compta, va insistir, és l'herència que deixa l'Executiu del PP: «una economia en creixement i creació d'ocupació» (un llegat diferent al que va rebre fa quatre anys: «una economia que queia»). I que el dèficit, des que va començar la legislatura, s'ha reduït pràcticament a la meitat, del 9,13% de 2011 al 5,16% de 2015. A les autonomies, el titular d'Hisenda els va adreçar un missatge contundent: no poden, va dir, lamentar-se «tot el dia» i el que han de fer és «una gestió molt més rigorosa i eficaç» dels seus recursos. En aquesta línia, va anunciar que el Govern impulsarà mesures per corregir la desviació de la despesa, entre les quals s'hi compta l'aplicació de la Llei Orgànica d'Estabilitat Pressupostària i la «regla de despesa», que impedeix que aqusta superi el creixement potencial de l'economia. Fonts del Govern català, en declaracions a l'ACN, observaven «molta intencionalitat política» en les declaracions de Montoro.\nLes corporacions locals van tancar 2015 amb un superàvit del 0,44%, una dada que equival a 4.765 milions d'euros. Montoro va valorar la «bona gestió» feta per aquestes administracions i va demanar a la Federació Espanyola de Municipis i Províncies (FEMP), ara presidida pel PSOE, que «no l'espatlli».\nEn aquest context, un altra dada negativa és la despesa excessiva del sistema de la Seguretat Social, que va tancar el 2015 amb un dèficit de l'1,26% del PIB, quan l'objectiu era el 0,6%.


Vols barats a Holanda des de 94 € a Iberia\tUtilitzem cookies pròpies i de tercers per millorar la teva experiència i els nostres serveis. Si continues navegant considerem que n’acceptes l’ús. Pots obtenir més informació a la Política de cookies.\nVols barats Holanda\nVols barats a Holanda Holanda Holanda Vols barats a Holanda\nVols a Holanda\nOfertes de vols a Holanda Vols a Amsterdam\tTrobat fa 72\nVols de Madrid a Amsterdam, sortida el/l’ 18 de/d’ Maig i tornada el/l’ 10 de/d’ Juny des de 94 € anada i tornada\tPreus finals: taxes ,despeses de gestió i càrrecs de l'operador Avui, completa el teu viatge amb increïbles ofertes exclusives\nConsulta l’oferta de vols a Holanda i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats a Holanda. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a a Holanda fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.\nMés informació de Holanda


Roca Ribes adquireix en subhasta l’edifici Atlas per 8,1 milions d’euros - Altaveu el diari digital d'Andorra\nRoca Ribes adquireix en subhasta l’edifici Atlas per 8,1 milions d’euros\nÉs un dels primers immobles que de l’embargada herència d’Helena Babot que ‘surt al mercat’ i que els adquirents han hagut de pugnar fortament amb el Grup Júlia\n10/12/2019 (20:45 CET)\nL'edifici continuarà sent explotat per les rendes dels lloguers de despatxos i locals comercials.\nL’edifici Atlas, el conegut immoble al xamfrà del carrer de la Unió amb l’avinguda Meritxell d’Andorra la Vella té nous propietaris. Roca Ribes s’ha adjudicat aquest dimarts la construcció en una subhasta en la qual ha hagut de mantenir una pugna més que notable, com a mínim, amb el Grup Júlia. La parcel·la de terreny amb l’immoble bastit al damunt s’ha adjudicat per 8,1 milions d’euros. El preu de sortida era gairebé dos milions inferior.\nL’Atlas és el primer, o un dels primers immobles de l’embargada herència de la difunta Helena Babot que es posa ‘al mercat’. La pugna entre els com a mínim dos grups empresarials ha estat molt aferrissada, segons fonts coneixedores del resultat de la subhasta. El bé ja s’ha adjudicat i ara s’ha de fer tota la tramitació oportuna. La parcel·la i edifici que hi ha al damunt estan enganxats amb una propietat dels nous adquirents de l’Atlas.\nAquest bé immoble subhastat aquest dimarts estava valorat en 7.097.592 euros i sortia a la venda en primera subhasta per 6.387.832 euros, el corresponent al 90% del valor taxat tal i com fixa la normativa aplicable al cas. La parcel·la de terreny té una superfície total de 284 m2 i l’immoble que hi ha bastit al damunt, l’edifici Atlas pròpiament dit, és d’una superfície construïda aproximada de 2.115 m2. Hi ha un element clau que, segons les claus, hauria fet als Roca Ribes apostar fort per l’immoble.\nL’immoble estava valorat en 7.097.592 euros i sortia a la venda en primera subhasta per 6.387.832 euros\nLa parcel·la de terreny esmentada està qualificada dins del pla d’urbanisme d’Andorra la Vella com a sòl urbà consolidat de gestió directa, amb alineació obligatòria a carrer, excepte en els casos en que especial es grafia en els plànols normatius la seva reculada. ¿Què vol dir això? Doncs que l’edifici, davant qualsevol actuació urbanística, cal tirar-lo enrere doncs no està alineat degudament al carrer de la Unió.\nEn funció de qui hagués estat el comprador i l’objecte al qual hagués volgut destinar la parcel·la, hauria estat més que possible que l’immoble s’hagués d’enderrocar. Qualsevol llicència d’obra major estaria condicionada a enretirar l’edifici fins a alinear-lo fins on estableix el POUP. Segons les fonts, això faria més evident encara que l’edifici que hi ha just al costat també està fora de normativa, segons les fonts, i caldria, també, regularitzar-lo.\nAra per ara, segons les fonts consultades, Roca Ribes no tindria cap intenció de sol·licitar cap llicència d’obra major respecte de l’edifici Atlas, que continuaria essent explotat fonamentalment per obtenir les rendes derivades dels lloguers de despatxos i establiments comercials com el de farmàcia o de material i roba esportiva que hi ha a la planta baixa. En properes setmanes sortiran a subhasta altres béns integrats al mateix patrimoni Babot.


Warning: "continue" targeting switch is equivalent to "break". Did you mean to use "continue 2"? in /usr/home/irab.cat/web/wp-content/plugins/essential-grid/includes/item-skin.class.php on line 1306 Warning: "continue" targeting switch is equivalent to "break". Did you mean to use "continue 2"? in /usr/home/irab.cat/web/wp-content/plugins/revslider/includes/operations.class.php on line 2758 Warning: "continue" targeting switch is equivalent to "break". Did you mean to use "continue 2"? in /usr/home/irab.cat/web/wp-content/plugins/revslider/includes/operations.class.php on line 2762 Warning: "continue" targeting switch is equivalent to "break". Did you mean to use "continue 2"? in /usr/home/irab.cat/web/wp-content/plugins/revslider/includes/output.class.php on line 3706 GMP & control de qualitat – IRAB\nHomeGMP & control de qualitat\nMalgrat els radiofàrmacs no tenen una acció farmacològica pròpia, són considerats medicaments com a tal per a la seva utilització in vivo, de manera que han de complir tots els requisits exigits als medicaments convencionals a més dels específics com a substàncies radioactives.\nCom a laboratori de producció de radiofàrmacs, IRAB garanteix tots els estudis i controls necessaris per a verificar la qualitat i seguretat dels radiofàrmacs, complint amb els estàndards de qualitat i seguretat més exigents reglats per les entitats reguladores nacionals i internacionals.\nEn aquest sentit la garantia i control de qualitat és una part integral en la totalitat de la pràctica radiofarmacèutica. Els controls de qualitat radiofarmacètuca es fonamenten en aspectes fisico-químics, biològics i radiològics de la pròpia preparació radiofarmacèutica.\nEstat físic del radiofàrmac: Hi ha radiofàrmacs en els tres estats físics (sòlid, líquid i gasos), i en ocasions la forma física és determinant en el seu comportament biològic. Els aspectes organolèptics poden presentar modificacions degudes a la radiació emesa pel mateix radiofàrmac.\npH: El pH òptim d’un injectable, que és la forma més freqüent d’un radiofàrmac, és de 7,4 però aquest valor pot variar significativament en funció de l’estabilitat de la preparació radiofarmacèutica. No obstant en radiofàrmacs injectables, el valor de pH no té una importància capital en part gràcies al gran poder tamponant de la sang i als reduïts volums d’injecció que normalment es practiquen.\nTonicitat de les preparacions injectables: La isotonicitat d’una preparació injectable és la igualtat entre la pressió osmòtica de la solució injectable i el sèrum sanguini. La tonicitat de la solució injectable pot determinar-se per mesures crioscòpiques, per mesures de la tensió de vapor i per mètodes conductimètrics.\nConcentració radioactiva: La concentració radioactiva és l’activitat present per unitat de volum. En base a ella es calularà el volum de radiofàrmac necessari per a la realització de la prova exploratòria. L’activitat de la dosi ha de ser la suficient per a la realització de l’estudi sense excedir-se en cap cas. L’ordre de magnitud de les activitats radiofarmacèutiques estàndards són megabequers (Mbq) o milicuris (mCi). Per a la seva mesura normalment s’utilitzen els anomenats activímetres o calibradors de dosis.\nPuresa química: La puresa química determina la proporció de molècules presents en una forma química específica. Les impureses no poden mai superar els límits autoritzats. Les impureses químiques poden no presentar caràcter tòxic, però administrades juntament amb el radiofàrmac poden modificar les seves característiques químiques i per tant la seva biodistribució. Tècniques analítiques com HPLC, cromatografia de gasos, espectrometria de masses, etc són algunes de les tècniques recurrents en el control de la puresa química dels radiofàrmacs.\nPuresa radionuclèica: La puresa radionuclèica o radionúclida es defineix con la proporció d’activitat total que està present en forma del radionúclid específic. El principal problema d’aquestes impureses és que augmenten innecessàriament la dosis de radiació absorbida pel pacient. Per tant la presència d’impureses radionuclèiques és molt important per la seguretat dosimètrica del pacient. El control de la puresa radionuclèica es realitza per anàlisis del espectre d’emissió, o també a partir del control del període de semidesintegració.\nPuresa radioquímica: La puresa radioquímica és la proporció de radionúclid present en una preparació radiofarmacèutica en una forma química específica (la del radiofàrmac). El rendiment del marcatge fa referència a la puresa radioquímica. Factors com el temps de fabricació, temperatura, temps d’incubació, processos oxidatius, radiòlisis, etc poden afectar a la puresa radioquímica del producte. La puresa radioquímica es determina per mètodes analítics que permeten la separació de les diferents espècies químiques radioactives.\nActivitat específica: L’activitat específica d’un compost radioactiu, és la relació entre l’activitat del radionúclid del compost considerada per unitat de massa del mateix compost. És a dir que no considera ni l’activitat deguda a altres radionúclids contaminants diferents del radionúclid del compost considerat, ni la massa deguda a altres compostos diferents. L’activitat específica s’expressa en unitats d’activitat per unitat de massa (MBq/mg, Ci/g, etc).\nToxicitat: La possible toxicitat dels radiofàrmacs és un dels paràmetres a controlar, tot i que són compostos freqüentment inerts i usats a concentracions extremadament baixes.\nEsterilitat: Per esterilitat s’entén l’absència de gèrmens i patògens com bactèries, fongs i altres microorganismes. L’esterilitat és un requisit indispensable en les preparacions d’administració parenteral.\nApirogenicitat: Un pirogen és qualsevol agent capaç de provocar una resposta febril i/o shock orgànic. En aquest sentit els radiofàrmacs han de garantir l’absència de qualsevol possible pirogen. Existeix una gran varietat de pirògens com són l’àcid lipoteicoic, el peptidoglicà, les endotoxines i algunes partícules víriques, fúngiques, esteroides i enterotoxines. L’esterilitat no garanteix l’absència de d’endotoxines. L’apirogenicitat dels productes injectables s’aconsegueix amb l’ús de substàncies apirògenes especialment en l’aigua d’elaboració així com amb les mesures preventives i de control necessàries durant el procés de fabricació.


AGRUPACIÓ EXCURSIONISTA CANET D'ADRI\nEl Passat dissabte 4 de juny, es va presentar a Canet d’Adri, “L’Agrupació Excursionista Canet D’Adri”.\nJosep M. Martinez, que n’és el president, explica una mica tot el projecte i quins seran els objectius de la nova associació: Primer fer un rocòdrom al poble, i unir la gent de la vall per fer activitats a la natura, es tractaria de fer una colla maca, quan més gran millor.\nL’Agrupació esta oberta també a la gent de Girona, Sarrià i rodalies. Tothom que estigui disposat a fer activitats i col·laborar, serà benvingut.\nDe moment som uns 50 socis i ja començarem a tirar endavant el projecte, però està clar que quan més siguem més coses podrem fer, ja que la construcció d’un rocòdrom es complicada i cara.\nDe moment, a més de construir el rocòdrom, fer una festa anual d’aniversari, un aplec també cada any, que encara no sabem el nom que li posarem, organitzarem rutes á peu, com a mínim una per trimestre que serà dins el municipi o pels voltants.\nEstà clar que si la gent respon, les activitats s’aniran incrementant, des de sortides a muntanya, rutes amb bicicleta, fer escalada, vies ferrades, esquí, travesses a la neu.... O sigui, el propòsit és fer qualsevol activitat que giri a l’entorn de la natura.\nJosep M. Martínez i Xevi Nieto presentant la nova agrupació.\nLa quota per els socis serà de 10 € anuals per els joves de 6 a 18 anys, i de 30 € anuals per el majors de 18 anys.\nPublicado por Lluis Serrat© en 4:16\nUN PASSEIG PER LES FLORS\nPublicado por Lluis Serrat© en 13:01\nInaugurada la 67a. mostra de flors de Girona. Endarrere queden dos anys de pandèmia i les flors tornen a conquerir la ciutat.\nEs poden veure un total de 106 espais, entre, carrers patis i jardins, repartits per tota la ciutat, engalanats amb els muntatges florals i artístics més espectaculars.\nLa mostra durarà fins el proper diumenge dia 15 de maig.\nPublicado por Lluis Serrat© en 7:09\nEls treballadors per compte propi, han sortit al carrer aquest dijous per reivindicar una quota d’autònoms molt més justa, d’acord amb els salaris que perceben.\nLa mobilització la convocada: “Lluita autònoma”, un moviment que ha sorgit de les plataformes socials. Es defineix com apolític i anti-sindical i aglutina un gran nombre de treballadors per compte propi.\nEl seu principal objectiu és tombar la nova proposta de cotitzacions per treballadors autònoms que ha proposat el Govern central. A Girona hi han participat un centenar de persones.\nPublicado por Lluis Serrat© en 15:24\nProp de 1.500 persones han participat a la diada del dia de la dona a Girona sota el lema: “Fartes de sostenir l'insostenible”\nPublicado por Lluis Serrat© en 15:04\nMinut de silenci en homenatge a les víctimes del conflicte a Ucraïna.\nUnes desenes de persones s’han sumat al minut de silenci convocat per l’ajuntament de la ciutat per protestar contra la guerra i mostrar el seu suport a totes les persones que pateixen per culpa del conflicte bèl·lic.\nPublicado por Lluis Serrat© en 14:15\nUnes 150 persones entre ciutadans de la comunitat ucraïnesa de Girona i gironins, s’han manifestat aquest divendres a la Plaça del vi, davant de l’ajuntament, per protestar per l’agressió militar que el govern de Rússia ha decidit emprendre contra el poble d'Ucraïna, després de que fracassessin les negociacions sobre els acords de Minsk i no trobar una sortida negociada a un conflicte que fa 8 anys que dura.\nDurant la concentració, que ha estat convocada per la Coordinadora d’ONG solidàries de Girona, s’ha llegit un manifest de condemna de les agressions militars per part de l’exèrcit, apel·lant a una solució pacifica del conflicte. Els assistents han corejat càntics i consignes contra l’actuació del govern de Rússia i contra el seu president Vladimir Putin.\nTambé han mostrat la seva solidaritat amb Ucraïna, alguns membres de la comunitat georgiana de Girona.\nPublicado por Lluis Serrat© en 14:16\nSETMANA DELS RAHOLA, JORDI BASTÉ\n“La Setmana dels Rahola” ha començat amb una conversa informal en format entrevista, entre la periodista Marta Gibert deTV3, i Jordi Basté, conductor del magazine matinal de RAC1: “El món a RAC1”.\nDurant l’entrevista, Basté ha fet un repàs de la seva vida professional i ha revelat alguna de les claus que han fet del seu programa un model d’èxit, que ha convertit “El món a RAC1” en el programa més escoltat de Catalunya.\nBasté diu que ell no és considera periodista, sinó comunicador, “un periodista no és passa 6 hores davant d’un micro, surt al carrer” va puntualitzar. Sosté que la ràdio avui segueix essent imbatible, per immediatesa i credibilitat malgrat internet, també, que la ràdio és sobretot companyia i que la gent avui necessita molta companyia.\nA la pregunta de que li agradaria fer en un futur? va contestar sense pensar-s’ho: que de corresponsal a Nova York, “perquè és el lloc on passa tot, la cultura, l’art, la musica, la política, on passa la vida en definitiva”.\nDemà a la Biblioteca Pública Carles Rahola, “Que Déu ens agafi confessats”. Converses sobre les interioritats del Vaticà”. Amb Vicenç Lozano, especialista en temes vaticans i Neus Bonet periodista de Catalunya Ràdio. A les 6 de la tarda.\nPublicado por Lluis Serrat© en 13:26\nEls exconsellers de la Generalitat Jordi Turull i Quim Forn, han participar aquest dissabte en un acte organitzat per Associació de veïns de la població de Taravaus (Alt Empordà) on han presentat els seus respectius llibres: Persistim de Jordi Turull, i Escrits de presó de Joaquim Forn. L’acte en format d’entrevista col.loqui, ha estat presentat i moderat pel periodista Josep Maria Bernils.\nQui vol fer alguna cosa troba el mitjà, qui no vol fer res troba una excusa. Amb aquest proverbi àrab va començar Quim Forn la seva intervenció, donant entendre qui si hi ha voluntat de fer les coses tot es pot aconseguir. Turull per la seva banda va dir que del “1 d’octubre” havia aprés que “tenim uns grans actius, però també grans passius i que a la vida les coses no solen sortir mai a la primera, per tan cal insistir i que per això els catalans tenim una frase molt significativa que és el sant tornemi.\nAmdos polítics van estar d’acord que per tirar endavant el procés, cal persistir, unitat de les forces independentistes i una acció política més ben definida.\nPublicado por Lluis Serrat© en 12:52


Badanotis :: L’Ajuntament de Badalona organitza trobades culturals per reactivar les activitats dels casals de gent gran tancats per la Covid-19\nRedacción - 02/07/2020 19:14\nEl Departament de Gent Gran de l'Àrea de Ciutadania de l'Ajuntament de Badalona ha organitzat per aquest mes de juliol una trobada cultural amb les persones grans de la ciutat amb la voluntat de reactivar les activitats dels casals de gent gran de la ciutat tancats a causa de la Covid-19.\nLa iniciativa consisteix en programar diverses visites a l'exposició "Badalona desconeguda", organitzada pel Museu de Badalona. La primera visita serà demà divendres, 3 de juliol, i es programaran duran tot el mes en horari de matí o tarda.\nLa mostra exposa un conjunt de fotografies fetes entre l'últim quart del segle XIX i l'últim quart del XX, és a dir, imatges de cent anys d'intensos canvis per a Badalona, una vila que en aquest període es va transformar en ciutat i va créixer de forma gairebé ininterrompuda. Al finalitzar la visita s'oferirà als assistents un refrigeri.\nPer poder assistir a l'exposició es necessari confirmar l'assistència al Departament de Gent Gran trucant al telèfon 93 483 29 71.


El "misto" | uNa NoVa HisTòRia\n15 de febrero de 2004 - 23:36\nQuina vida la seva, esperar dins una caixa a ser utilitzat, passar tot el temps esperant per ser l'escollit, en una cuina, al carrer, en un bosc, en tants de llocs. I per què esperar? Si aquesta espera el porta sistemàticament a consumir-se a desaparèixer...\nPossiblement perquè com molts de nosaltres, lluitem per sortir, per ser els escollits en una cosa que ens portarà segur cap a la nostra destrucció, però haurem estat els escollits i això preval a desaparèixer, perquè és més important aquell moment on tu ets el centre d'atenció que passar una vida tranquila llarga i on tan sols se't tingui en compte sense ser el centre del món.\nFins aquí per avui...\nteia\t- 17 de febrero de 2004 - 00:16\nser el centre de totes les mirades és, com dius tu, buscar-te problemes en el sentit que a tots ens agrada ser el centre (a alguns més i a d'altres no tant) però quan deixem de ser-ho, acostumats ja a ser un punt de mirades, ens sentim fets pols i ens costa tornar a aixecar cap.\nLa defensa de l'opinió personal →


Epidèmies valencianes del segle XIX (i II) - Revista Saó\nEpidèmies valencianes del segle XIX (i II)\nAl cap d’una dècada i mitja, durant els anys 1884 i 1885, es va produir la que, sens dubte, podem qualificar com l’epidèmia colèrica més important i agressiva del segle XIX, la que més morts comportà i la que, d’una manera més contundent, va atemorir la totalitat del territori valencià: no sols del cap i casal, sinó també de municipis com ara Alaquàs, que amb vora 2.000 habitants registrà 83 defuncions.\nD’aquesta manera, les cròniques periodístiques expliquen que la malaltia es manifestà per primera vegada en juny de 1884 al municipi de Toló, a la Provença; i que d’allí passà a Marsella, «amenazando a todos los puertos del litoral mediterráneo», com ara el de València, amb el qual mantenia nombroses relacions comercials (recordem que Marsella fou el primer lloc on exportà taronja la Ciutat del Túria). Així, una de les mesures preventives que prengueren les autoritats valencianes, per tal d’evitar les aglomeracions, fou suspendre la Fira de Juliol; i amb ella, el certamen literari dels Jocs Florals.\nEl primer municipi on la infecció realitzà acte de presència fou el de Beniopa (la Safor), on es declarà un cas en octubre de 1884. «Y allí se estuvo incubando todo el invierno, para extenderse el verano siguiente por toda la provincia», assegura Llorente Falcó. D’aquesta manera, el 20 de març de 1885 es registrà un nou contagi d’infecció colèrica a Xàtiva que, en pocs dies, passà a la comarca de la Ribera. El 12 d’abril va provocar una defunció a la ciutat de València –concretament, a la plaça dels Pellissers–, que, un parell de mesos després, ja presentava diversos focus d’infecció.\nL’ascens de l’epidèmia era imparable, i en la segona quinzena de juny ocasionava més de cent defuncions diàries, estenent així el terror entre la població. Amb tot, les setmanes més dures varen ser les de juliol, ja que el «maximum» de la malaltia es va assolir el dia 5 amb 217 morts. Per sort, a partir d’aquell moment anà decreixent de manera esglaonada. Fins que es donà per acabada el 15 de setembre de 1885, després d’haver-se cobrat la vida de 4.919 persones de la capital i al voltant de 18.000 de tota la província.\nTeodor Llorente Falcó –que aleshores tenia 16 anys i era fill del director del diari Las Provincias– explicà, dècades després, que durant els mesos que durà el còlera «se vivía mucho en el interior de las casas. La gente salía lo indispensable y evitaba el contacto con las multitudes». I també, que «el aislamiento […] era el mejor remedio, no sólo porque evitaba el posible contagio, sino también porque ello impedía o entorpecía la llegada de malas noticias respecto a familiares y amigos atacados». És a dir, que el confinament esdevingué una mesura efectiva des del punt de vista sanitari, però també des del psicològic. A propòsit, cal recordar que parlem d’una època en què no existia ni internet, ni televisió, ni ràdio. I que el servei telefònic es trobava en un estadi molt molt precari.\nAixí mateix, el periodista també apuntà que «el viajar era difícil y peligroso. Por todas partes había lazaretos y cordones sanitarios y las detenciones y fumigaciones eran frecuentes». I que «no pocos escritores festivos, a pesar de lo “amargo” del tema, alegraban a la gente en diarios y revistas relatando no pocas escenas cómicas a que el miedo desmedido de algunas personas daba lugar». Un d’aquests autors fou el dramaturg Manuel Millàs, que en octubre de 1884 estrenà –amb gran èxit de públic– un sainet titulat Els microbios, en què recreava els malentesos i les situacions entre còmiques i dramàtiques que, en el cap i casal, provocà la por a contagiar-se.\nCinc anys després, en juny de 1890 el còlera tornà a fer-se present, aquesta vegada com un fenomen estrany i exclusivament valencià. «No existía la epidemia en España ni en ninguna nación de Europa, ni en las demás que baña el Mediterráneo», assegurà la premsa. La primera manifestació es registrà a principis del mes de juny a la Pobla del Duc. I el dia 12 va morir, a la Ciutat del Túria, una dona procedent d’aquest municipi de la Vall d’Albaida.\nEn les setmanes posteriors, l’epidèmia s’escampà per la majoria de comarques valencianes. A la capital, s’accentuà a partir d’agost, i un dels seus focus principals es localitzà al barri de Russafa. El pic es va assolir durant el mes de setembre –el dia 11 es registraren 40 defuncions–; i sembla que, a partir d’aquella data, començà a remetre. Fins al punt que el «29 de octubre se celebró con vuelo de campanas y músicas la desaparición del còlera». En aquella ocasió, el número de vides que la malaltia s’emportà per davant fou de 717.\nD’aquesta darrera gran epidèmia valenciana del segle XIX, cal destacar que generà un considerable moviment de solidaritat que s’articulà al voltant de la societat benèfica d’ajuda als malalts anomenada «La Cruz Blanca», que varen impulsar els escriptors Constantí Llombart i Ramon Andrés Cabrelles (com a «humanitaria asociación» la qualificaren en la peça teatral del mateix títol que redactaren per tal de recaptar fons). Amb la qual cosa evidenciaren que, entre el poble valencià, la cultura en general i la literatura en particular posseeixen un elevat component d’altruisme i de compromís social.


Es divideix la classe en grups de cinc estudiants. A cada grup se li assigna un producte, d’acord amb la seva especialitat. Per exemple:\n— Electrònica (MP4, càmera digital, telèfon mòbil, reproductor de DVD, etc.).\n— So i imatge (càmera de vídeo, càmera fotogràfica digital, equip hi-fi, etc.).\n— Electricitat (fanal urbà, rentadora, rentavaixelles, etc.).\n— Mecànica (bicicleta, motocicleta, mobiliari urbà, etc.).\n— Química (detergent, oli lubricant, etc.).\n— Tèxtil (folre polar, jaqueta, maleta, etc.).\nPer a cada producte, el grup ha de fer el següent:\n1.\tEspecejament de les parts principals.\n2.\tIdentificació dels materials utilitzats habitualment en cada component del producte.\n3.\tEsquema simplificat del procés productiu habitual per a la producció del producte.\n4.\tPrincipals fabricants del producte.\nUn cop coneguts, a grans trets, els materials principals utilitzats en cada component del producte i el procés de producció, l’estudiant ha de proposar solucions o alternatives en clau d’ecodisseny tot seguint l’esquema del pentàgon de l’ecodisseny, tal com s’explica en l'apartat 3 d’aquesta unitat. Hom ha d’utilitzar alguna de les eines de millora ambiental descrites en el present capítol.\nEl treball s’ha de fer fora de l’aula, amb la tutoria del professor o professora, si cal.\nA l’aula cada grup ha de fer una presentació amb PowerPoint, d’una durada d’uns 15 minuts, en què els membres del grup han d’explicar les propostes dutes a terme i han de respondre les preguntes de les companyes i companys d’aula i del professor o professora.\nEs tracta d’un exercici més aviat teòric, en la mesura que, simplement, es proposen millores genèriques, però que obliga l’estudiant i l’estudianta a incorporar la dimensió sostenibilista (dimensió ambiental, social i econòmica) a la lògica del disseny convencional, en què habitualment es prioritzen aspectes estètics, econòmics o funcionals per sobre dels altres.


Darrers 5 NewslettersNewsletter 22/11/11Newsletter 20/09/11Newsletter 08/07/11Newsletter 03/06/11Newsletter 09/05/11\n200 professionals, a la III Jornada Tècnica d’Infermeria de La Unió\nLa III Jornada Tècnica d'Infermeria de La Unió, celebrada a iniciativa del Consell Tècnic Assessor (CTA) d'Infermeria de La Unió, va tenir lloc el passat 16 de novembre a l'Hospital Clínic de Barcelona i va congregar uns 200 professionals amb l'objectiu de compartir experiències innovadores de tots els sectors de la salut i en tots els àmbits professionals on intervé la infermera.\nLa sessió fou inaugurada amb una conferència a càrrec del professor i comunicador Joan Elias . Tot seguit es va presentar l'estudi del Benchmarking d'infermeria de La Unió. En acabar es van exposar en la taula "Temps de crisi", moderada per Teresa Nicolás, membre del CTA d'infermeria de La Unió, les 5 experiències orientades a l'eficiència en la gestió de les cures infermeres, a càrrec de: Conchita Agustín de l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona; Mireia Labarta del Consorci Sanitari Integral ; Jordi González de l'Hospital Benito Menni; Catalina Rodriguez de l'ABS de la Selva del Camp-Grup Sagessa, i Jaume Güell de l'Hospital Clínic.\nEl pla terapèutic com a eina per incrementar l'autonomia de la infermera en el maneig del pacient crònic. Catalina Rodriguez (1107.6 Kb)\nPrograma 5 sessions clíniques d’infermeria de curta durada webcast. Conchita Agustin (2770.6 Kb)\nUn món nou: pensar diferent. Joan Elias (567.7 Kb)\nUnitat d'hospitalització a domicili per pacients amb càncer. Experiència pionera, trajectòria i resultats. Jaume Güell (488.2 Kb)\nTutor nutricional. Jordi González (2249.5 Kb)\nImplantació de les 6S a les unitats d'hospitalització. Mireia Labarta (3667.6 Kb)\nCompartir innovacions en l’escenari actual\nLa infermeria com a motor generador de coneixement i de canvi\nAnna Riera, directora assistencial, d'anàlisi sectorial i de participació de La Unió, i Adelaida Zabalegui, directora d'infermeria de l'Hospital Clínic de Barcelona i membres del Consell Tècnic Asessor d'Infermeria de La Unió, van ser les encarregades de presentar la III Jornada Tècnica d'Infermeria de La Unió. Anna Riera va explicar que, des dels seus inicis, el Consell Tècnic...\nAnna Riera, directora assistencial, d'anàlisi sectorial i de participació de La Unió, i Adelaida Zabalegui, directora d'infermeria de l'Hospital Clínic de Barcelona i membres del Consell Tècnic Asessor d'Infermeria de La Unió, van ser les encarregades de presentar la III Jornada Tècnica d'Infermeria de La Unió.\nAnna Riera va explicar que, des dels seus inicis, el Consell Tècnic d'Infermeria de La Unió ha apostat per reivindicar el paper dels professionals de la infermeria com a motor generador de coneixement i de canvi, a través de jornades com aquestes, les quals permeten compartir les diferents experiències que es duen a terme en els centres sanitaris associats a La Unió. En aquest sentit, Riera va indicar que en la Jornada d'enguany s'ha obert la participació a tothom, animant els diferents centres a enviar les seves experiències innovadores amb la finalitat d'abastar el màxim nombre d'oportunitats en l'escenari actual. Per tant, a banda de les 5 experiències presentades en el marc de la jornada, properament es penjaran a la web de La Unió la totalitat d'experiències rebudes, les quals podran ser consultades i compartides.\nPer la seva banda, Adelaida Zabalegui va destacar l'esforç actual de la infermeria catalana per adaptar-se als canvis en l'entorn sanitari i per innovar. Zabalegui va assenyalar que aquest nou context permetrà visualitzar de forma més evident la tasca desenvolupada per la infermeria i el seu paper clau en l'àmbit assistencial. Referent a aquest últim aspecte, la directora d'infermeria de l'Hospital Clínic de Barcelona va reclamar la participació activa dels professionals de la infermeria en la presa de decisions i un nou marc que permeti el seu desenvolupament complet, tal i com succeeix en altres països europeus i als EUA.\nUn món nou: pensar diferent\nPensar diferent per innovar millor\nJoan Elias va centrar la seva presentació en el fet que cal fer de manera individual uns abordatges nous de les situacions de canvi o de transició, fins i tot d'aquelles que requereixen solucions innovadores. A l'hora de fer aquest exercici va destacar la necessitat de prendre certa distància de la realitat i fins i tot de com s'ha estat actuant individualment. En aquest sentit, va recordar...\nJoan Elias va centrar la seva presentació en el fet que cal fer de manera individual uns abordatges nous de les situacions de canvi o de transició, fins i tot d'aquelles que requereixen solucions innovadores. A l'hora de fer aquest exercici va destacar la necessitat de prendre certa distància de la realitat i fins i tot de com s'ha estat actuant individualment. En aquest sentit, va recordar les paraules del neuròleg portugués Antonio Damásio: "els humans són presoners del seu entorn i de les seves emocions".\nEn relació als moments de transició, va remarcar la diferència entre canvi i crisi. Segons Elias, el canvi és l'alteració de la realitat focalitzada a la millora i la crisi és un trencament. En aquest sentit, va fer èmfasi en què mai com ara els canvis han estat tan ràpids i que per aquest motiu, l'adaptació és necessària però alhora difícil. Per tant, en l'actual entorn, va fer èmfasi en la necessitat de buscar solucions innovadores de manera individual.\nPodeu accedir a la presentació de Joan Elias, professor d'EADA Business Scool, comunicador i conferenciant.\nconferència Joan Elias Un món nou: pensar diferent (567.7 Kb)\nEl benchmarking i la millora de resultats\nPresentació de l’estudi de benchmarking d’infermeria de La Unió\nJoan Maria Ferrer, director d'Assessorament, Consultoria i Serveis a l'Associat de La Unió, i Lena Ferrús, membre del consell Tècnic Assessor d'Infermeria de l'entitat va abordar El benchmarking, una eina que contribueix a la millora dels resultats . Ferrer va explicar els objectius principals del benchmarking en el marc de La Unió i les raons per les quals l'enitat ha decidit posar-ho en...\nJoan Maria Ferrer, director d'Assessorament, Consultoria i Serveis a l'Associat de La Unió, i Lena Ferrús, membre del consell Tècnic Assessor d'Infermeria de l'entitat va abordar El benchmarking, una eina que contribueix a la millora dels resultats . Ferrer va explicar els objectius principals del benchmarking en el marc de La Unió i les raons per les quals l'enitat ha decidit posar-ho en pràctica, com el fet d'esdevenir un espai de reflexió per generar coneixement compartit i posar en valor allò que fan i aprenen les organitzacions sanitàries i d'atenció a la dependència.\nLena Ferrús, va presentar l'estudi de benchmarking d'infermeria de La Unió, el qual s'ha desenvolupat amb la voluntat de compartir coneixement de forma continuada amb les aportacions de tots els centres que hi participen.\nFerrús va explicar que la participació dels associats a La Unió en aquesta primera etapa del benchmarking d'infermeria ha estat de 28 institucions (26 Hospitals i 19 CAP'S). També es va referir als passos de futur i va assenyalar algunes de les aportacions/beneficis d'aquesta eina: la visualització de la cura infermera; consensuar el càlcul dels indicadors que donarà la possibilitat de comparar; la definició d'estàndards de forma consensuada; la comparació de l'evolució d'un centre en relació a l'evolució dels altres centres de la plataforma; el treball en xarxa; la possibilitat de compartir, aprendre i innovar, i la revisió i determinació de les característiques dels indicadors: temporalitat, freqüència, repensar si s'escauen les mostres, etc.\nPodeu accedir a les presentacions de Joan Maria Ferrer i de Lena Ferrús .\nlena ferrús III jornada tècnica infermeria (5087.7 Kb)\njoan maria ferrer III jornada tècnica infermeria (2875.9 Kb)\nExperiències d’eficiència de les cures infermeres\nPrograma 5’ Sessions clíniques d’infermeria de curta durada a través de Webcast\nEl programa 5' Sessions clíniques d'infermeria de curta durada a través de Webcast, desenvolupat a l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona, ha comportat molts avantatges sobre la formació tradicional de les infermeres. De les funcions desenvolupades per la infermeria, la més destacada és l'assistèncial a l'usuari sense oblidar la importància de la recerca, gestió i docència. En l'evolució...\nEl programa 5' Sessions clíniques d'infermeria de curta durada a través de Webcast, desenvolupat a l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona, ha comportat molts avantatges sobre la formació tradicional de les infermeres.\nDe les funcions desenvolupades per la infermeria, la més destacada és l'assistèncial a l'usuari sense oblidar la importància de la recerca, gestió i docència. En l'evolució d'aquestes funcions, hi ha entrat un nou element: la innovació. Aquest factor ha comportat un major desenvolupament del coneixement que cal aprendre a gestionar.\nEl programa 5' proposa: sessions clíniques de curta durada (5 minuts), un dia a la setmana, interactives i a través de Webcast. Aquest programa combina continguts, serveis (suport i seguiment, forma de presentació, preparació per a la gravació, accès a sessió en directe) i tecnologia (Windows XP, 7; Internet Explorer 7 o superior; Microsoft Live Meeting / OCS; Media Player Codec; Micro–altaveus; Grabació/edicionsvídeos; etc.).\nL'equip assistencial és qui s'encarrega de la gestió dels continguts i dels serveis, i l'equip tècnic, de la infraestructura.\nL'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona ha demostrat que les sessions 5' aporten autoaprenentatge, satisfacció personal, treball en equip i reconeixement, entre d'altres beneficis. Així com aconsegueix apropar el coneixement de manera més eficient.\nAlguns dels reptes per a la segona temporada del programa són reedefinir les necessitats de formació continuada, potenciar la cultura de les sessions, incorporar noves formes de sessions i impulsar una difusió externa de lliure accés.\nPodeu accedir a la presentació de Conchita Agustín de l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona.\nImplantació de les 6S a les unitats d’hospitalització\nEl projecte s'emmarca en el sistema de gestió LEAN HEALCARE que s'ha implantat en el Consorci Sanitari Intengral (CSI) des de l'estiu de l'any 2009. Aquest sistema persegueix millorar la qualitat, eliminar el malbaratament i reduir els temps de lliurament. Després d'un any de l'obertura de l'Hospital Sant Joan Despí-Moises Broggi s'han detectat algunes oportunitats de millora a les unitats...\nEl projecte s'emmarca en el sistema de gestió LEAN HEALCARE que s'ha implantat en el Consorci Sanitari Intengral (CSI) des de l'estiu de l'any 2009. Aquest sistema persegueix millorar la qualitat, eliminar el malbaratament i reduir els temps de lliurament. Després d'un any de l'obertura de l'Hospital Sant Joan Despí-Moises Broggi s'han detectat algunes oportunitats de millora a les unitats d'hospitalització relacionades amb l'ordre, el manteniment dels espais i l'excés d'estoc a les àrees de magatzem.\nPer millorar aquests aspectes, s'ha aplicat una de les eines LEAN: les 6 S. Aquesta eina té les següents fases: separar (distingir allò que és necessari d'allò que no ho és), ordenar (un lloc per cada cosa i cada cosa al seu lloc), netejar (netejar i intentar mantenir-ho sempre net), estandarditzar (mantenir i controlar els tres punts anteriors), sostenir (seguir les normes, conservar i mantenir bones costums) i la seguretat (en el marc de la seguretat del pacient i de les persones que hi treballen).\nL'objectiu d'implantar i consolidar la metodologia de les 6S a les unitats d'hospitalització s'ha dut a terme mitjançant el següent procés:\nPlanificació (novembre de 2010): designació del professional líder del projecte, creació de l'equip de treball, calendari d'activitats (5 dies = setmana 6S) i assignació d'una unitat pilot.\nPresentació de l'eina i el calendari als professionals de la unitat, conjuntament amb l'equip directiu.\nImplantació: l'equip avalua la situació inicial (mitjançant una auditoria), identificant els desviaments de la norma 6S i proposant accions de millora immediates.\nAvaluació al final del procés (5 dies) mitjançant una nova auditoria.\nDifusió dels resultats a l'equip directiu (el qual té un compromís amb el resultat i amb les mesures proposades) i als professionals de la unitat.\nSeguiment de l'evolució de les millores obtingudes.\nCronograma d'implantació a la resta d'unitats.\nCom a resultats obtinguts destacar que, a la unitat pilot, l'auditoria inicial va ser d'un 25% d'acompliment dels estàndards. Després de la setmana 6s, d'un 71%; als 15 dies, del 56%; al mes, del 60%, i del 72%, als tres mesos. Les mesures van permetre reduir l'estoc en 3.000€.\nAquesta metodologia ha servit per identificar i eliminar el malbaratament. Així mateix, ha comportat una millora de l'organització del lloc de treball, un augment de l'eficiència del procés i de la seguretat del pacient/professionals i la implicació dels professionals cap a una millora contínua.\nPodeu accedir a la presentació de Mireia Labarta, responsable Unitats d'hospitalització de l'Hospital Sant Joan Despí-Moises Broggi.\nEs va detectar que un ampli conjunt poblacional amb necessitats nutricionals alterades requeria d'un suport, seguiment i control específics per prevenir i evitar riscos de malnutrició destacables o bé un estat nutricional alterat. Per tal de donar resposta a aquestes necessitats, des del Clúster de Salut Mental de Sant Boi de Llobregat es va desenvolupar el següent projecte: un dispositiu...\nEs va detectar que un ampli conjunt poblacional amb necessitats nutricionals alterades requeria d'un suport, seguiment i control específics per prevenir i evitar riscos de malnutrició destacables o bé un estat nutricional alterat. Per tal de donar resposta a aquestes necessitats, des del Clúster de Salut Mental de Sant Boi de Llobregat es va desenvolupar el següent projecte: un dispositiu electrònic (PC portàtil- tablet PC) amb un software integrat, que la persona té al seu domicili, i que permet ser individualitzat pels equips de salut en funció de les necessitats de cadascú.\nAquest dispositiu serveix com a suport i guia nutricional oferint una dieta adaptada i un ventall de menús preestablerts. L'aparell està interconnectat amb els equips de salut per fer el seguiment i control nutricional i d'altres paràmetres de salut associats (T.A., diabetes, etc.). Així mateix, està connectat amb una empresa de distribució d'aliments (supermercat) per tal generar les comandes de forma automàtica, en funció dels menús escollits per l'usuari, i facilitar els aspectes de preparació i logística.\nEls objectius del projecte són de tres tipus: de SALUT – Millorar l'estat i hàbits nutricionals, la qualitat de vida i l'optimització de recursos (potenciant les TIC); de CREACIÓ DE NEGOCI – Innovar en serveis i productes del sector sanitari, i de FOMENT DE VALORS CORPORATIUS – Potenciar que les empreses orientin els seus productes i serveis per cobrir necessitats poblacionals i millorar la seva qualitat de vida.\nLa metodologia que es va seguir va consistir en determinar una població diana amb uns criteris d'inclusió nutricionals i de salut. Llavors es va facilitar a aquestes persones el dispositiu electrònic amb el Tutor Nutricional i, finalment, es van comparar i avaluar els resultats de les escales nutricionals i d'altres variables de salut abans i després de fer servir aquest aplicatiu.\nEls resultats obtinguts han estat els esperats i es poden dividir en tres àmbits: SALUT- Millora de l'estat nutricional i els paràmetres de salut establerts (T.A., glicèmia, sobrepès, etc.); EMPRESARIAL – Introducció d'un nou producte en les carteres de serveis dels organismes, entitats o empreses de l'àmbit sanitari i d'altres sectors (tecnològic i alimentari), i INSTITUCIONAL – Generació de valor afegit a les organitzacions que hi participen assumint la seva responsabilitat social corporativa amb productes i serveis orientats a aconseguir un benefici poblacional.\nCom a conclusions destacar que l'aplicació de les noves tecnologies i la recerca de sinèrgies en d'altres sectors per innovar en productes sanitaris genera la possibilitat de crear eines que donen resposta a necessitats no satisfetes de la població i milloren el seu estat de salut. Això reverteix directament en el Sistema Sanitari amb una disminució i optimització en la utilització dels recursos.\nPodeu accedir a la presentació de Jordi González, supervisor d'Infermeria de Benito Menni CASM Sant Boi.\nEl pla terapèutic com a eina per incrementar l’autonomia de la infermera en el maneig del pacient crònic\nEn el marc del Pla innovació d'Atenció Primària de Salut del Grup Sagessa es va dur a terme una prova pilot durant el mes de setembre amb l'objectiu d'augmentar el grau de resolució del pacient crònic, incrementant les competències i la independència de la infermera a l'APS. Amb aquesta prova pilot es va fer una aposta per millorar el control de la patologia, l'atenció integral al pacient...\nEn el marc del Pla innovació d'Atenció Primària de Salut del Grup Sagessa es va dur a terme una prova pilot durant el mes de setembre amb l'objectiu d'augmentar el grau de resolució del pacient crònic, incrementant les competències i la independència de la infermera a l'APS.\nAmb aquesta prova pilot es va fer una aposta per millorar el control de la patologia, l'atenció integral al pacient crònic i evitar la duplicitat de visites metge/infermera innecesàries, disminuint les visites médiques per optimitzar recursos i incrementant l'autonomia professional de la infermera.\nLa metodologia que es va dur a terme va consistir en la revisió i adaptació dels processos d'atenció d'informació (PAI), la formació teórico‐pràctica de la infermera en les noves competències, la creació d'un formulari informatitzat a la història clínica (OMI‐AP). Finalment, les infermeres formades han obtingut un certificat de privilegi (JCI) que les acredita per desenvolupar aquestes funcions.\nS'han acreditat 207 plans terapèutics, de 169 malalts, dels quals el 34% (33) han requerit modificació de tractament i el 21% (20) han tornat al metge per revaloració del cas i del pla terapèutic.\nLa prova pilot ha comportat una bona acceptació del projecte per part de tots els professionals i pacients. Tot indica que es podran assolir als objectius fixats i que, si l'avaluació és l'esperada, s'implantarà a tots els Equips d'Atenció Primària de les Àrees Bàsiques de Salut del Grup Sagessa.\nPodeu accedir a la presentació de Catalina Rodriguez de l'ABS de la Selva del Camp-Grup Sagessa.\nUnitat d’hospitalització a domicili per pacients amb càncer\nÉs conegut que l'Hospitalització Domiciliaria (HD) és una alternativa a la Hospitalització Convencional (HC) en el malalt crònic, considerant el domicili com el "millor lloc terapèutic" i assegurant que no existeix “inferioritat assistencial” respecte els malalts ingressats. Aprofitant els coneixements anteriors i recolzats en l'experiència dels professionals que formem part de l'Institut...\nÉs conegut que l'Hospitalització Domiciliaria (HD) és una alternativa a la Hospitalització Convencional (HC) en el malalt crònic, considerant el domicili com el "millor lloc terapèutic" i assegurant que no existeix “inferioritat assistencial” respecte els malalts ingressats.\nAprofitant els coneixements anteriors i recolzats en l'experiència dels professionals que formem part de l'Institut Clínic de Malalties Hemato-Oncológiques (ICMHO), l'any 2.000 es va implementar una Unitat d'Hospitalització a Domicili (UHD) per a pacients hemato-oncològics, amb un equip format per professionals experts. Partint d'aquestes premisses l'equip va establir un protocol assistencial basat en l'atenció directa al domicili del malalt, portat a terme per infermeres expertes en l'atenció de malalts hemato-oncològics amb una coordinació mèdica des de l'hospital.\nEls malats atesos per la UHD presenten un perfil de “malalt ambulatori” requerit en aquest context, a finals de l'any 2.000, es va iniciar un programa de Trasplantament de Progenitors Hematopoètics (TPH) domiciliari, únic en el nostre entorn. L'experiència acumulada ha permès estendre l'activitat a altres tipus de malalts hemato-oncològics obrint noves línies d'atenció.\nL'objectiu del programa és l'adequació assistencial pels malalts i cuidadors amb la intenció de oferir-los el millor lloc terapèutic possible. Els objectius secundaris són l'optimització de recursos d'HC i HdD i la reducció de costos per procés.\nS'ha realitzat una anàlisi comparativa dels temps d'ocupació i costos diferencials entre pocessos HC/HdD i el programa d'UHD. Actualment, amb les línies implementades i en els 11 d'anys de vigència de la UHD, s'ha aconseguit estalviar un nombre d'estades hospitalàries molt important i una gestió més eficaç de les agendes d'HdD, millorant el temps de resposta d'aquest dispositiu a les necessitats clíniques dels malalts.\nEls resultats obtinguts per la UHD-ICMHO permeten concloure que l'atenció domiciliaria és una alternativa real a l'hospitalització convencional en els malalts amb càncer, permetent optimitzar els dispositius assistencials hospitalaris reduint estades i despeses. El fet de tractar els malalts a casa seva, respectant al màxim el seu entorn personal, familiar i social, suposa un valor afegit en la qualitat assistencial i, possiblement, en la qualitat de vida de les persones ateses.\nPodeu accedir a la presentació de Jaume Güell, de l'Hospital Clínic.\nDolors Llorens, membre del Consell Tècnic Assessor (CTA) d'Infermeria de La Unió. Helena Ris, directora general de La Unió i Josep Maria Piqué, director general de l'Hospital Clínic de Barcelona. Durant la cloenda de la Jornada Tècnica d'Infermeria, Dolors Llorens va assenyalar la importància de compartir experiències innovadores per tal de contribuir a la millora continuada de la pràctica...\nDolors Llorens, membre del Consell Tècnic Assessor (CTA) d'Infermeria de La Unió. Helena Ris, directora general de La Unió i Josep Maria Piqué, director general de l'Hospital Clínic de Barcelona.\nDurant la cloenda de la Jornada Tècnica d'Infermeria, Dolors Llorens va assenyalar la importància de compartir experiències innovadores per tal de contribuir a la millora continuada de la pràctica assistencial infermera més en els entorns actuals. Per la seva banda, Josep Maria Piqué va fer èmfasi en el fet que les més de trenta experiències presentades són una millora no només per l'àmbit infermer sinó també per tot l'àmbit sanitari incidint en la seva sostenibilitat i en els nivells de qualitat i en aquest sentit, va animar als professionals a seguir treballant en la mateixa línea.\nLLorens va destacar també que el projecte de Benchmarking Infermeria de la Unió presentat durant la jornada se centra en la mateixa direcció i que té com a principals objectius posar en valor les bones pràctiques de la professió; intercanviar coneixement i fomentar la discussió sobre la pràctica de la professió per la contribució a la millora. El projecte està obert a les 116 entitats associades de la Unió de l'àmbit sanitari i social.\nEn finalitzar la cloenda, la directora general de la Unió, Helena Ris va anunciar que aquesta jornada tindrà continuïtat en el 2012 atesa la importància de la innovació en la professió i també donada la implicació dels professionals de les entitats associades.


L'única manera de multiplicar la felicitat és compartir-la.\nDes de sempre he sentit passió per la moda, i veure a la meva mare tota la vida entre costures m’ha ensenyat a estimar aquesta professió, farcida de petits detalls i delicadesa.\nL’any 2009 em vaig iniciar en el món del emprenedoria. Ho vaig fer acompanyant a la meva mare a obrir el seu propi negoci: un taller d’arranjaments de roba.\nTreballar colze a colze amb ella he après tots els secrets que s’amaguen entre les costures d’aquesta professió, però també ha estat l’experiència vital que ha fet de mi la persona que sóc avui en dia.\nSom el resultat de les nostres experiències, i de les nostres decisions.\nLa meva personalitat intrèpida i la meva inacabable energia despertava en mi l’inquietud per descobrir: tenia ganes de nous reptes, d’aprendre altres maneres de treballar, de sumar experiències, de veure i viure des d’una altra perspectiva.\nSet anys després de l’obertura del taller de costura, vaig deixar enrere el projecte familiar per endinsar-me en un nou viatge, aquest cop en una important marca de luxe. Vaig ser contractada sota unes condicions de treball i econòmiques exquisides.\nNo obstant això, no em sentia realitzada, tenia ganes d’un nou repte on desenvolupar les meves habilitats, on posar en pràctica tota la meva experiència que m’havia ensenyat la meva mare, on treballar des del cor.\nNo comptes les vegades que respirem, compten les vegades que perdem la respiració.\nUn dels meus somnis sempre havia estat treballar amb vestits de núvia, així doncs, quan vaig tenir l’oportunitat de fer-ho realitat, no vaig dubtar ni un segon!\n10 anys després d’ iniciar-me en el món de la costura, decideixo posar en marxa el meu propi projecte: SANDRA JORDÀ WEDDING CENTER, un espai únic a Girona on acompanyo i ajudo als nuvis a fer que el seu casament somiat es faci realitat.\nLa meva personalitat intrèpida i la meva inacabable energia despertava en mi l’ inquietud per descobrir: tenia ganes de nous reptes, d’aprendre altres maneres de treballar, de sumar experiències, de veure i viure des d’una altra perspectiva. Set anys després de l’obertura del taller de costura, vaig deixar enrere el projecte familiar per endinsar-me en un nou viatge, aquest cop en una important marca de luxe. Vaig ser contractada sota unes condicions de treball i econòmiques exquisides. No obstant això, no em sentia realitzada, tenia ganes d’un nou repte on desenvolupar les meves habilitats, on posar en pràctica tota la meva experiència que m’havia ensenyat la meva mare, on treballar des del cor.\nNo compten les vegades que respirem, compten les vegades que perdem la respiració.