L'ambó de Poblet: de juny 2016\nPere i Pau, la roca sobre la que s’edifica l’Església i el qui porta la bona nova als gentils; tradició i Escriptura. Simó, el capdavanter en la confessió de la fe, i Saule el qui la posa a plena llum.\nA Pere li toca respondre a les preguntes de Jesús, i és ell qui primer respon quan Jesús els pregunta: «I vosaltres, qui dieu que soc?» Per Pere Jesús és aquell pel qual ho ha deixat tot, aquell que Andreu, el seu germà, li ha presentat com el Messies, i tots dos l’han seguit, i és aleshores que Jesús, fixant la mirada en ell, ha convertit Simó en Pere, que vol dir pedra. Pere reconeix en Jesús no sols el Messies sinó també el Fill de Déu, i Jesús, fixant de nou la mirada en ell, li confia el poder sobre el reialme de la mort, el de lligar i deslligar a la terra i alhora al cel, i li confia les claus del regne. Pere ha après la bona nova del mateix Jesús, ha rebut d’Ell l’encàrrec de ser fonament de l’Església, i acabat el seu llarg camí de conversió fet a la vora de Jesús, a la fi respondrà de nou a una altra pregunta clau, repetida tres cops «Simó, fill de Joan, m’estimes?» (Jo 21,16) i confirmant el seu amor, ell que per por l’havia negat tres cops, rebrà de nou la mirada d’aquell qui tot ho sap, i l’encàrrec de pasturar les ovelles de Crist i de seguir-lo ara allà on no hauria volgut anar. Pere és la pedra i el fonament, el pastor de les ovelles del ramat de Crist, és el primer dels apòstols, aquell que no ha rebut ni plata ni or, però que comparteix amb els altres el que Jesús li ha donat, tal com ell els havia dit: «cureu els malalts que hi hagi i digueu a la gent: “El Regne de Déu és a prop vostre.”» (Lc 10,9).\nSaule, en canvi, ha rebut la revelació quan a Crist li ha semblat bé, l’ha rebuda per voluntat del mateix Jesucrist, aquell que ha perseguit amb totes les seves forces, i que ara li ha sortit a l’encontre, l’ha fet caure del cavall, l’ha encegat amb la seva llum i li demana que l’anunciï arreu del món a tots els homes i dones. Així Saule esdevé Pau, el servent de Crist, el cridat a ser apòstol, l’escollit per anunciar la bona nova, (cf. Rm 1,1), el qui no s’avergonyeix de l’Evangeli (cf. Rm 1,16) i aquell qui ja no viu per si mateix sinó que és Crist qui viu en ell (cf. Ga 2,20).\nSimó i Saule, Pere i Pau, ambdós col·laboradors de Déu, els qui edifiquen sobre l’únic fonament, Jesucrist, aquell sobre qui es pot construir o bé amb or autèntic, plata i pedres precioses o bé amb fusta, herba seca i palla; el dia del judici, l’obra d’uns resistirà i en rebran la recompensa, la dels altres cremarà i en sofriran la pèrdua el dia en què s’obrin les portes del reialme de la mort (cf. 1Co 3,9-14).\nDéu va disposar benignament que tot el que havia revelat per a la salvació dels homes romangués íntegre per sempre i s’anés transmetent a totes les generacions. Per això Crist, el Senyor, va manar als Apòstols que prediquessin a tots els homes l’Evangeli, comunicant-los els dons divins. Aquest Evangeli, promès abans pels Profetes, el va completar el mateix Crist, que el va promulgar amb la seva pròpia boca, com a font de tota la veritat salvadora, revelació definitiva i única. La qual cosa va ser realitzada fidelment, tant pels Apòstols, que en la predicació oral van comunicar amb exemples i fets el que havien rebut per la Paraula, per la convivència i per les obres de Crist, o havien après per la inspiració de l’Esperit Sant; com per aquell altre Apòstol de darrera hora i els homes apostòlics que, sota la inspiració del mateix Esperit, van escriure i difondre el missatge de la salvació (cf. Dei Verbum 7).\nPere fou cridat a primera hora per seguir Crist, fou testimoni de la transfiguració, de l’oració a Getsemaní, de la tomba buida i de la seva presència gloriosa enmig de la seva comunitat. Aquell a qui Jesús rentà els peus, que el negà i li confessà el seu amor; és d’aquells que reberen la Paraula del mateix Crist, hi van conviure i quan fou enlairat reberen l’Esperit. Pere és la tradició de l’Església iniciada en la comunitat apostòlica i arribada a nosaltres en aquesta Església que és la de Jesucrist i de la qual Pere continua sent la roca sobre la que s’edifica.\nPau, el darrer de tots, com un que neix fora de temps, a qui es va aparèixer Jesús; ell, el més petit dels apòstols, que ni tan sols creia ser mereixedor de ser anomenat així, ja que va perseguir l’Església; però que per la gràcia de Déu ha esdevingut el que és, per la gràcia que Déu ha estat sembrador de la Paraula (cf. 15,8-11) i lliurant un bon combat, acabada la cursa, ha conservat la fe (cf. 2Tm 4,7) i la difosa.\nLa Tradició i l’Escriptura, Simó convertit en Pere, i Saule esdevingut Pau, íntimament units i compenetrats, bevent ambdós de la mateixa i única font de salvació, que és Jesucrist. A l’Escriptura, que és Paraula de Déu, i que amb Pau és escampada arreu sota la inspiració de l’Esperit Sant; s’uneix la Tradició, la de Pere, que ens és transmesa a tots nosaltres i amb ella la bona nova i l’obra de Jesús, a ells confiada per Crist i per l’Esperit Sant perquè, amb la llum de l’Esperit de la veritat la guardem fidelment, l’exposem i la difonguem amb el nostre testimoni.\nPere i Pau, tradició i Escriptura, columnes de l’Església i apòstols de Crist que avui ens criden a nosaltres a esdevenir com ells amics de Déu i testimonis de Jesucrist.\nAssisteix a la missa conventual l’escolania del Valle de los Caídos. Homilia pronunciada en castellà.\nQuè serà aquest noi?\nQuè seran cadascun d’aquests petits cantaires, que van creixent en edat i en saviesa, enfortint-se en l’Esperit, com Joan Baptista?\nDéu ha concedit la seva gràcia. Quan neix un nen, Déu ens està concedint la seva gràcia. Cada criatura és un fill de Déu. Cal valor i reconèixer-se fill i reconèixer els altres, siguin qui siguin, com a fills d’un mateix Déu.\nMireu, experimentem l’oblit de Déu. No per part nostra, però si per amics, coneguts i familiars, per als quals Déu ha restat en la penombra. Potser, com el servent del Senyor, ens toca a cadascun de nosaltres il·luminar les zones fosques dels nostres éssers estimats, perquè els arribi alguna cosa de la gràcia de Déu.\nL’ésser humà, pel fet de viure en el desert, encara que no vulgui adonar-se’n, està assedegat de Déu. Pel nostre testimoni de vida poden arribar a saciar-se, saciar la seva set de Déu, la seva set de gràcia, de misericòrdia, d’amor, de salvació.\nDéu té preparat un pla per a cadascun de nosaltres. De moment cantem i lloem el Senyor amb salms i himnes. Des de la nostra situació existencial, ens alegrem perquè el Senyor ha mostrat la seva gran misericòrdia amb Isabel, amb Zacaries, amb tots els qui reconeixen, beneeixen i proclamen les meravelles que Déu ens concedeix. Vosaltres heu de descobrir en la vostra vida que una nota musical pot canviar un cor.\nDéu ens concedeix la seva gràcia, per poder estudiar, per poder formar-nos com a persones en una escolania, entre una comunitat monàstica, al si de l’Església, com a cristians que sempre necessitem de conversió.\nAvui, 24 de juny de 2016, un nen, que es dirà Joan, ens indica, una veu ens assenyala la Paraula de Déu, és a dir Jesucrist. Cap a ell doncs, ens hem d’orientar.\nZac 12,10-11; 13,1; Sl 62; Gal 3,26-29; L c 9,18-24\n«Senyor, vós sou el meu Déu, jo us cerco, to jo tinc set de vós, per vós es desviu el meu cor, com terra eixuta sense una gota d’aigua. Tota la vida us beneiré...»\nEl salmista no prega un Déu indefinit, estrany, sinó «el meu Déu». Vol dir-li amb claredat des del principi: «Vós sou el meu Déu». Hi ha una utilització dels pronoms personals o possessius en un tuteig amorós: el meu Déu, us cerco, set de vós ... Vol viure amb Déu com a casa seva. Per això escriurà el poeta:\n«Per viure no vull illes, palaus, torres;\nquina alegria més alta viure en els pronoms».\nAquest salm és com l’encontre de dos assedegats: Déu i l’home. Un encontre de la set infinita de Déu per donar-se en amor a l’home, i la set de l’home per respondre a aquest amor. «Déu té set —diu sant Gregori Nazianzè— que l’home tingui set de Déu».\nA l’evangeli contemplem com Jesucrist, l’aliment del qual és fer la voluntat del Pare, dóna, com a home la resposta que Déu espera de nosaltres. Contemplem Crist en diàleg amb els seus deixebles. I podem percebre com també s’utilitzen els pronoms: «¿Qui diu la gent que sóc jo?» Què es diu de mi? El pronom en tercera persona. «Diuen que si sou Elies, diuen que si sou Joan Baptista».\nPerò Jesús no va amb embuts amb els seus deixebles. Ens llança la pregunta directa, personal, a cada un: «I vosaltres qui dieu que sóc?» I la resposta ve de tots per boca de Pere: «Tu ets el Messies... l’ungit de Déu».\nÉs també aquesta la teva resposta? Una resposta des de la teva vida concreta, compromesa, amb l’Esperit de Jesucrist. Es tracta de viure en els pronoms, però no en els pronoms indefinits: es diu, es parla ... sinó en els pronoms de la invocació, amb aquells pronoms amb els quals invoquem Déu, amb els quals ens obrim a una relació personal amb Déu: «jo, vós». «Vós sou el meu Déu, jo us cerco, us beneiré». Ens surt aquesta resposta des del cor?\nTenim necessitat d’una relació que ens uneixi, ens relligui a la persona de Crist, i doni un sentit profund a la nostra existència.\nCom ensenya el poeta: «L’Amic i l’Amat van lligar els seus amors amb els llaços o els nusos de la memòria, l’enteniment i de la voluntat, perquè no poguessin separar-se mai; i la corda amb la qual es van lligar estava teixida de pensaments, de sofriments, de sospirs i de plors». (Llibre de l’Amic i de l’Amat, n. 126)\nAquest és el camí per revestir-nos de Crist. D’aquest revestiment ens parla sant Pau quan fa esment del baptisme mitjançant el qual comencem a estar arrelats en Crist, i hem començat a posar-nos el vestit del Crist: «jueu o grec, esclau o lliure, home o dona. Tots una sola cosa en Jesucrist». Tots, una diversitat de persones, sí, però revestits d’aquesta unitat profunda i forta que ens dóna Jesucrist.\nAra bé, Jesucrist ens aclareix una mica més quin ha de ser el nostre camí, com ens anem revestint d’ell. «Qui vol venir amb mi, que es negui ell mateix, que prengui cada dia la seva creu i m’acompanyi». I donar la vida amb la força de l’amor. La corda que lliga l’Amic i l’Amat són els pensaments, els sofriments, sospirs i plors ...\nÉs a dir que tenim per endavant tota una tasca apassionant i gens fàcil, ja que la creu es troba al bell mig de la vida. Però també, al centre de la teva vida, del teu cor hi ha el DESIG DE DÉU. Per això és bo aprendre i dir les paraules del salm: «Senyor, vós sou el meu Déu, jo us cerco, to jo tinc set de vós, per vós es desviu el meu cor, com terra eixuta sense una gota d’aigua. Tota la vida us beneiré».\nQuin és el designi de Déu per a mi? Déu té un designi per a cadascú de nosaltres. El designi de Déu és la meva, la teva, la nostra salvació.\nJo puc passar la vida fugint d’aquest designi de Déu per a mi. Jo puc adoptar la postura del fariseu, del qui seu al primer banc de l’Església, del qui compleix en el precepte dominical, del qui es renta la cara i jutja els altres que no són de la mateixa imatge i semblança.\nDe part nostra hi ha feblesa, falta, ofensa, culpa, pecat; allò que separa, aparta i allunya de Déu, de l’essència d’un mateix i dels altres. De part de Déu hi ha gràcia, misericòrdia, bondat, amor a desdir.\nSi no vull defugir el designi de Déu, que m’ha estimat i en el seu Fill, l’únic Salvador, Jesucrist, que s’ha lliurat ell mateix per mi, el primer que he de fer és reconèixer la falta, falta comesa contra Déu, contra els altres, i contra tu mateix com a criatura de Déu. I dir amb David: «He pecat contra el Senyor». «I no desesperar mai de la misericòrdia de Déu» (RB 4,74), com ens diu sant Benet en la Regla.\nAra nosaltres som els qui hem de portar el gerret d’alabastre ple de perfum, i quedar-nos enrere plorant als peus de Jesús. Amb llàgrimes hauríem de rentar els peus dels més necessitats i eixugar-los-hi, besar-los-hi i ungir-los-hi amb perfum.\nQuan fem això amb un necessitat, quan despleguem el nostre amor envers els altres, és quan el mateix Crist viu en nosaltres. Ja que acollint l’altre és quan rebem el do de Déu, el perdó, gràcies a la fe en el seu Fill, que és el qui ens salva: «Els teus pecats et són perdonats».\nCal abandonar-se a la voluntat de Déu, deixant el nostre desig personal pel designi de Déu en nosaltres. Si hi ha fe, hi ha perdó, retorna la gràcia que havíem perdut. La fe ens salva: «La teva fe t’ha salvat. Ves-te’n en pau».


ChStEsteve - Notícies 2016/17 - El benjamí femení campió dels Jocs Escolars\nEl benjamí femení campió dels Jocs Escolars\nCrònica de la jornada (13 i 14 de maig de 2017)\nComencem aquesta crònica informant de la victòria clara del benjamí femení a la final dels Jocs Escolars davant l'equip amfitrió: SEA Els Costerets. Les nenes de Jordi Planas, Martí Castañé i Juli Serra des de l'inici del partit van mostrar la seva superioritat guanyant el primer periode amb claredat. El segon periode el joc lent de les locals, va provocar que el ritme fos vaig i que el resultat no es trenqués fins ben avançada la part. Les dues últimes la diferència va tornar a ser clara i l'equip santestevenc es va endur el trofeu a casa.\nPel que fa la resta de partits de minihandbol, en línies generals es varen obtenir resultats positius. En el partit adelantat a divendres el benjamí "A" es va imposar al benjamí blanc. Per altre banda, a la triple jornada matinal, un resultat de cada. L'aleví masculí va caure davant Les Franqueses en un partit molt seriós però la feblesa defensiva els va passar factura. Empat molt meritori del benjamí blau davant el Mataró, ja que van aconseguir-lo els últims instants guanyant les dues últimes parts. Finalment, victòria clara dels prebenjamins, una mostra més de la feina ben feta dels més menuts.\nEls equips femenins han obtingut aquesta setmana dos resultats molt positius i un desfavorable. L'infantil femení va caure clarament a la pista del Sant Boi en un desplaçament complicat. El cadet femení va aconseguir una victòria important que les manté vives a la lluita pel TOP-4. Finalment el juvenil femení va guanyar en un partit vibrant al Sant Joan Despí per un sol gol. L'equip està classificat per la següent fase de la copa on l'equip aspira al màxim.\nEls equips masculins per la seva banda, els seus resultats no van ser gaire favorables. L'única victòria la va aconseguir el cadet masculí derrotant el Polinua a domicili. L'infantil masculí va perdre de 5 a la seva visita a Montgrí i s'allarga la seva dinàmica negativa de resultats. El juvenil masculí va perdre davant Les Franqueses en el seu duel de copa i, finalment, el sènior "B" sense opcions d'aconseguir el títol va perdre per un sol gol a la pista del Parets.


efe | madrid 05.08.2016 | 14:15\nEn els últims anys han proliferat les denominades aplicacions 'fitness' per a mòbil i altres dispositius, que combinen esport i dieta per millorar la forma física, però experts alerten que podrien posar en risc la salut si s'abusa d'elles o sense un especialista que supervisi l'entrenament i l'alimentació.\nLes tecnologies aplicades a l'esport ocupen la primera posició en la llista de tendències 'fitness' del 2016 elaborada pel Col·legi Americà de Medicina Esportiva (ACSM, segons les sigles en anglès).\nSegons indica l'estudiant de doctorat en Ciències de l'Exercici i formador de la Federació Espanyola d'Activitats Dirigides i Fitness (FEDA), Javier Alonso, "són una tendència que ha pujat com l'escuma" a causa no només a l'auge de les aplicacions electròniques, sinó al fet que aconseguir i mantenir un bon estat físic està "molt de moda".\nL'usuari ha de registrar-se en elles i introduir informació com a sexe, edat, pes i altura. I, a continuació, el sistema li ofereix un pla estàndard de taules de sèries combinades d'exercicis. Moltes ofereixen proves gratuïtes perquè, després, si l'usuari ho desitja, pagui per accedir a l'aplicació completa (el preu de les més econòmiques oscil·la entre els tres i cinc euros).\nAixí, té al seu abast un programa d'entrenament acompanyat d'imatges, vídeos o consells per realitzar on i quan vulgui. "El problema és que no està supervisat per un entrenador", apunta Alonso, la qual cosa podria provocar lesions, si s'abusa de la seva utilització, que estarien ocasionades per "una mala tècnica realitzada al llarg del temps, així com la incorrecta intensitat o repetició dels exercicis".\nLes persones que utilitzen aquests plans corren el risc de sofrir tendinopatía, lesions musculoesqueléticas i fatiga, segons aquest expert. A més, com succeeix amb la majoria dels continguts digitals, els menors també poden accedir lliurement a aquests entrenaments i dietes sense cap tipus de supervisió, per exemple amb una edat falsa.\nEn la Societat Espanyola de Dietètica i Ciències de l'Alimentació (Sedca), el president del comitè científic, Jesús Román, explica que poden existir certs riscos quan algú modifica la seva alimentació sense assessorament professional, "perquè la salut depèn, en gran manera, del que mengem diàriament".\nEn la seva opinió, aquestes aplicacions "són vàlides per emetre consells i recomanacions generals" i poden ser d'ajuda "quan estan clars el seu ús i les seves condicions".\nPerò quan se segueixen dietes inadequades, aquestes poden tenir un efecte perjudicial per a l'estat nutritiu de la persona, perquè solen ser genèriques i poc especialitzades. A més, darrere de l'aplicació "no sol haver-hi ningú a qui consultar en cas de dubte", apunta Román.\nTambé són populars els espais a les xarxes socials que ofereixen vídeos amb exercicis i altres consells per portar una vida saludable.\nPatry Jordán, una 'youtuber' esportiva els enregistraments de la qual aconsegueixen el milió de reproduccions diàries, explica que els gimnasos tampoc ofereixen un servei personalitzat i compara els seus vídeos a la xarxa amb una classe col·lectiva en un centre esportiu, a la qual qualsevol pot accedir.\nNo obstant això, matisa que el seu entrenament 'online' és gratuït i, a més, pot realitzar-se on i quan un vulgui. Reconeix que la millor opció seria un entrenador personal, però considera que "no tothom l'hi pot permetre".\nSegons la dificultat, els seus entrenaments estan dividits en quatre categories. També ofereix consells nutricionals sobre com organitzar els menjars, informació sobre les calories recomanades per a cada persona, un pla d'alimentació per a vegetarians i un altre menú de manteniment d'1.500 calories diàries.\n"Aquesta informació està elaborada per nutricionistes", assegura Jordán, que adverteix que les seves dietes són per mantenir el pes, no per aprimar. Fins ara, l'accés al seu pla 'fitness' és gratuït, però desenvoluparà una part de pagament complementària. "Creguem contingut de valor i allò que és gratuït de vegades no es valora prou", justifica.


Atención al cliente Renault - J.GARAU\nInici › Atención al cliente Renault\nAquest formulari és una eina que posem a la seva disposició per facilitar-li la reserva d'una cita. Li contestarem per confirmar-ho.\nCompleti aquest formulari per demanar pressupost per un vehicle, li contestarem el més aviat possible.\nCompleti aquest formulari per sol·licitar una prova d'un vehicle.\nConsulti amb el concessionari la disponibilitat de vehicles i versions a provar.\nSol·licitar prova de conducció\nContinuant amb la nostra política de millora continua li agraïm qualsevol suggeriment que ens vulgui fer, el qual implantarem a la mesura de les nostres possibilitats.


Va arribar el sorteig de la FIFA - Geofumadas\nVa arribar el sorteig de la FIFA\ndesembre, 2009 Oci / inspiració\nEl dia esperat finalment va arribar, la noia l'Advocat del Diable va ser un complet espectacle, encara que molts ens preguntem de nou si és un sorteig o un calendarització.\nEl futbol és una d'aquestes passions estranyes, que atreu fins a les iaies que odien el torneig local però es desvetllen pel mundial ... encara que la seva faci la pitjor passada.\nM'ha costat trobar un link, fa molt no parlava d'això; aquí la taula i les meves expectatives pel que fa als equips del nostre entorn:\nSud-àfrica, Mèxic, Uruguai i França\nMalo per a Mèxic, ja que li toca amb l'amfitrió. Uruguai no ha estat l'heroi últimament però és campió mundial, i encara que França la chorreo al final, segueix sent una potència tot i no ser cap de grup en aquesta vegada.\nArgentina, Nigèria, República de Corea i Grècia\nAvantatge de ser cap de grup, llàstima que l'Argentina va caminar tan malament en l'eliminatòria.\nAnglaterra, EUA, Algèria, Eslovènia Bé, bé, això sembla com allò de "vingui la meva oscar de literatura que en uns anys segur que escric un gran llibre"\nAlemanya, Austràlia, Sèrbia i Ghana No coneixen la ñ\nPaïsos Baixos, Dinamarca, Japó i Camerun Sona com a joc de nintendo, Víkings, amb tribus africanes i un avió de la segona guerra mundial volant baix.\nItàlia, Paraguai, Nova Zelanda i Eslovàquia Dur Itàlia, però hi ha possibilitats, si segueixen amb la sorpresa de l'eliminatòria.\nBrasil, RDP de Corea, Costa d'Ivori i Portugal Com que cal plorar com Lula per tenir sort eh. A veure si Portugal recupera el seu nivell.\nEspanya, Suïssa, Hondures y Xile\nVaja que aquí es s'ajunten els sentiments, pobre Suïssa si li agafem amb gana. Una pena, només dos dels tres passa. Espanya la porta suau, encara que la política estarà distreta amb la presidència de la Unió Europea.\nPerò tranquils, no comença sinó fins d'aquí a 188 dies.\nmissatge anterior«Anterior SEXTANT, + 220 rutines per gvSIG\nsegüent post Corbes de nivell amb Manifold GISsegüent »\nOne Reply to "Va arribar el sorteig de la FIFA"\nAixí és amb el Mundial ... 'Ull amb els equips africans !! .. No només perquè seran els més locals de tots, sinó perquè en els últims anys han crescut una enormitat futbolísticament parlant ..\nPel que fa al meu país (Argentina) ... .la veritat no veig que aquest equip s'armi ... però qui sap, són tan professionals que potser fins juguin bé tot i el tècnic! .. El respecte a Maradona, com a jugador, però com a Tècnic , ja va demostrar que no és el seu prou abans de prendre al seleccionat nacional. A l'Argentina, Maradona és com un avi: ningú s'anima a dir-li que està fent cagades! ...


Arts Libris 2013 tanca la quarta edició amb rècord de visitants, més de 10.000\nLa Fira Internacional del Llibre i Edicions d'Art, Fotografia i Disseny de Barcelona ha superat també les vendes d'anys anteriors\n2 min. Barcelona 24/04/2013 19:16\n260x366 L'exposició 'Offpaper', una de les cinc que s'han pogut veure enguany a Arts Libris / ARTS LIBRIS / ARTS LIBRIS L'exposició 'Offpaper', una de les cinc que s'han pogut veure enguany a Arts Libris / ARTS LIBRIS / ARTS LIBRIS\nLa quarta edició de la Fira Internacional Arts Libris ha complert les previsions i ha aconseguit superar la xifra dels 10.000 visitants de l'any passat en els quatre dies d'activitat.\nLa proposta ha consolidat la participació del sector, amb la presència de 100 expositors nacionals i internacionals a les tres plantes de l' Arts Santa Mònica i ha duplicat el volum de vendes. Les activitats organitzades en el marc de la fira han aconseguit pràcticament la plena ocupació, a l'entorn d'unes 500 persones.\nLa direcció de la fira també es mostra satisfeta per l'impuls que significa el nou premi a l'excel·lència, el Premi Arts Libris 2013 - Fundació Banc Sabadell, que afegeix "valor a la consolidació qualitativa".\nAquests són els guanyadors dels primers guardons de la fira:\nEl llibre-objecte de Mar Arza presentat per la Galeria Cànem.\nEl disseny de Ximena Pérez per al catàleg de Mar Arza, 'Incís', a la col·lecció Incisos. Quaderns d'art, dones i escriptura.\n'Dibuixos de veu' de Perejaume, un llibre d'art editat per MURTRA EDICIONS - El llibre de fotografia 'Labyrinth', de Albarrán-Cabrera, editat a la col·lecció de portfolis Valid Editions.\n'Col·lecció Lubok" de llibres d'artista, distribuïts per Círculo del Arte.\n'Geometria còsmica" creats i dissenyats per de l'editorial Eldital'ull.\nEl jurat el formaven América Sánchez (artista convidat a Arts Libris 2013), Miquel Molins (Fundació Banc Sabadell), Inka Martí (escriptora i fotògrafa), Manuel Outumuro (fotògraf), Eugènia Serra (directora de Biblioteca de Catalunya), Vicenç Altaió (director d'Arts Santa Mònica), Josep Maria Civit (col·leccionista privat), Antonio Alcaraz (Universitat Politècnica de València), Clara Plasència (cap de publicacions del MACBA), Pilar Vélez (directora de DHUB) i Juan Bufill (crític d'art i fotògraf).\nEl jurat també va fer menció especial a Molí Paperer de Capellades, Llibreria Kowasa i la Fundació Pere Mitjans per a la inserció de discapacitats, tots presents a la fira, així com el catàleg de ARTS LIBRIS 2013, dissenyat per l'estudi Bildi.\nDues de les exposicions que van obrir amb motiu d'Arts Libris romandran obertes fins l'11 de març: 'Feed my lambs', la instal·lació de Tacita Dean i Peter Fillingham; i 'Passant Pàgina. El llibre com a territori de l'art', totes dues obertes fins l'11 de maig.


Jardí vora el mar - Mercè Rodoreda\nPortada > Traduccions de la literatura catalana > prosa > Mercè Rodoreda > Jardí vora el mar\nLa primera vegada que els senyorets van venir va ser a començaments de la primavera, poc després d’haver-se casat. A ell ja el coneixia. L’havia vist dues vegades; quan va venir a mirar la finca per comprar-la, i una altra vegada quan va venir a veure com anaven les reformes que feia fer. Aquesta segona vegada em va dir que se’m quedava, que ja li anava bé com a jardiner. Havien fet el viatge de nuvis per l’estranger i van fer una passada curta per aquí. Moltes passejades i estones al mirador guaitant l’anar i el venir de les onades i el cel amb tot el que s’hi belluga i ben al costat l’un de l’altre i de vegades abraçats. Si era de dia, quan m’acostava, tossia per avisar-los, i encara que no és cap pecat que dos casats s’abracin pensava que els molestaria que els veiés. La Quima, la cuinera, ja va venir aquells dies. Després van agafar el costum de llogar-la per la temporada, perquè la cuinera que tenien a Barcelona a l’estiu anava a veure la família. La Quima em feia explicar tot el que feien pel jardí i jo li feia explicar tot el que feien per la casa perquè ella sabia moltes coses per la Miranda, una de les cambreres, que era del Brasil. Aquesta Miranda duia un vestit negre, tan estret per tot el cos, que el tenia prim com una serp, que més li hauria valgut anar sense. I un davantal, de punta, petit com la mà. I es feia dir sí senyor. Ara que no em podia explicar molt perquè passava poc. De vegades, el senyoret Francesc posava una oliva a la boca de la senyoreta Rosamaria i ella l’agafava amb les dentetes... Ell, es veu que n’estava com boig. La Quima em va dir que quan la Miranda li ho explicava, ella, la Miranda, que més aviat era de color de pegadolça. es tornava blanca. D’enveja, deia la Quima. Es veu que aquestes del Brasil són així. Un dia que ells havien sortit a passejar amb el cotxe, la Quima em va fer pujar a dalt, i jo tenia molta por que tornessin i ens atrapessin, i em va dir: «Veurà quines joies...! El senyoret Francesc és un dels homes més rics de Barcelona.» I em va ensenyar moltes coses i totes va dir que eren de brillants; i un collaret, també, amb una pera verda que penjava al mig. Gent rica de debò. I confiada. Per entre les escletxes de la persiana vam mirar el jardí. La torre i les terres d’aquí al costat aleshores eren un camp d’herba i sargantanes.\nSe’n van anar i van dir que pel juny vindrien amb uns amics. Em van donar les claus i em van deixar amo de la casa que, de tant en tant, havia d’airejar. Quan vaig rebre la carta que deia que tornaven, vaig estar content. Tal com m’encarregaven vaig llogar la Quima per l’estiu, i estava vermella d’alegria perquè el senyoret Francesc, al a carta, deia que li agradava molt la manera com feia els llenguados al forn. La Miranda va venir dos o tres dies abans amb maletes grosses i sense badar boca. Jo, cap a les plantes, a fora. I ella, a la pols, a dintre. Van venir per mar. Al cap de tres dies vam sentir la sirena del barquet i de seguida el vaig veure que s’anava acostant i quan va ser prou a la vora van baixar la llanxa motora i ja es van quedar a la platja perquè anaven de bany i van començar a nedar i una de les amigues es va posar a patinar per damunt de l’aigua com una figureta. Van dur un professor que els ensenyava allò dels patins i la senyoreta Rosamaria, per riure, em va preguntar si m’agradaria aprendre’n i li vaig dir que jo ja havia fet salat. Em va preguntar si tenia cap flor malalta i li vaig dir que, gràcies a Déu, totes estaven bé de salut. Van agafar la Mariona de cambrera: una noia del poble que jo coneixia de vista, molt joveneta, petita i polida com un palet.\nA les nits, des del passeig dels til·lers i les moreres, mirava sovint l’habitació d’ells. Sempre m’ha agradat passejar pel jardí a la nit, per sentir-lo respirar. I quan em cansava me n’anava xino-xano cap a la meva caseta i sentia el viure tranquil de tot el que és verd i de colors a l’hora de la llum. Vaig començar a adonar-me que algú passejava pel jardí a altes hores de la nit. Em vaig posar a l’aguait i vaig veure que era la Miranda. Em va molestar molt perquè es passejava amb una branca a la mà i m’anava clavant patacades a les plantes. Una nit em vaig fer veure i la vaig escridassar de mala manera.\n-La Miranda? –em va dir un dia la Quima-. No m’agrada. No es fiï de la gent que està desperta a l’hora de dormir. El que voldria la Miranda... però em sembla que el senyoret només té ulls per una cosa... Pot estar ben descansada la senyoreta Rosamaria.\n- Hi ha homes que els agraden les persones que vénen de lluny, i poder pensar en arbres i en plomes de colors; els ve de gust... –li vaig dir. I la Quima em va dir que era boig de tancar i que em retiraria la paraula. No tan boig. La Miranda, fent el distret, posava paranys.\nMercè Rodoreda, Jardí vora el mar. Barcelona: El Observador, 1991, pp.6-8.


Infantil Femení 2018/2019 – C.B. ÀGUILES\nInfantil Femení 2018/2019\nPublicat el 10 Abril 2019 per C.B.Àguiles\nÀguiles 43 – 34 AD Torreforta\nPartit disputat el dissabte 6 d’abril de 2019 a Santa Coloma de Queralt.\nNo es va veure un bon partit aquest dissabte tot i la victòria de les jugadores de Santa Coloma de Queralt. El partit va ser molt travat durant molts minuts del joc, faltava ritme ofensiu. Les colomines van sortir més concentrades als primes minuts i això va permetre obrir un forat en el marcador de 8 punts. Aquest avantatge va permetre aconseguir emportar-se la victòria al final.\nLa resta de quarts van ser un intercanvi de cistelles per part del dos equips, cap dels quals va imposar ritme ofensiu ni intensitat defensiva. Tot i el mal partit les colomines segueixen avançant en el treball realitzat als entrenaments i poc a poc van millorant tàcticament dins el camp.\nEl pròxim partit ens desplaçarem a la pista de l’AB El Vendrell, el dia 1 de maig a les 10:00.\nJugadores: Marina Herrera, Núria Gassó, Ariadna Sendra (16), Laura Rodríguez (7), Aina Canosa (4), Sofia Moreno (2), Ivet Abelló (9), Maria Perez, Aina Valls, Abril Moix, Carla Balcells (5), Xesca Marquillas.\nParcials: 12 – 4, 21 – 18, 31 – 26, 43 – 34.\nCRÒNICA INFANTIL FEMENÍ NIVELL A 30-3-19\nPublicat el 3 Abril 2019 4 Abril 2019 per C.B.Àguiles\nTGN Bàsquet B 62 – 23 Àguiles\nDura derrota la soferta a Tarragona. Tot i no fer un partit dolent, la diferencia en el marcador va ser notable. Les jugadores de Santa Coloma continuen en una bona progressió en els últims partits, millorant cada setmana amb les defenses i atacs més organitzats. No obstant, hi ha aspectes que encara s’han de treballar molt més. Aquests errors van permetre que l’equip tarragoní obris un forat de 15 punts als 20 minuts de partit jugats.\nEls últims 20 minuts el partit va seguir amb la mateixa dinàmica. Bon treball defensiu per part de les colomines, però només en la primera defensa de cada atac. Les tarragonines seguien aconseguint anotar en segones opcions gràcies el seu rebot ofensiu. El rebot i els nervis del partit van ser claus per que les de Santa Coloma de Queralt no poguessin anotar més de 23 punts.\nEl pròxim partit serà el dia 6 d’abril a les 10:45 contra el l’ADT al poliesportiu de Santa Coloma.\nJugadores: Núria Gassó (2), Ariadna Sendra (5), Laura Rodríguez (10), Aina Canosa (2), Ivet Abelló, Maria Perez (2), Aina Valls, Abril Moix, Xesca Marquillas (2).\nParcials: 12 – 8, 25 – 10, 45 – 19, 62 – 23.


Balears diu 'NO' (Cristina Ros)\nBalears diu 'NO'\nNi dubitativa, ni amb temor per un pacte d'esquerres, ni tampoc amb por de cap caos. Balears ha dit 'NO'. La ciutadania de les Illes ha fet els comptes d'aquests darrers quatre anys i ha vist que no li sortien els números, que és més el que ha perdut que no el que ha guanyat en la legislatura de la majoria absoluta popular. S'han sumat totes les marees: la verda, la blanca, la groga, la blava i aquesta mar de fons, més silenciosa, que és la que més ha patit totes les retallades socials i els efectes d'una crisi conscientment gestionada per donar bones macroxifres.\nBalears ha demanat una altra manera de fer política i ha exercit un vot de càstig. Una part de la ciutadania, la que ja havia defensat i clamat per un model educatiu consensuat, la que demanava respecte pel català a les Illes perquè no es volia sentir atacada pel simple fet d'expressar-se en la llengua pròpia, la que no pot suportar que es legisli per als poderosos, la que està preocupada perquè el territori sigui un bé a repartir, la que no vol posicionaments erràtics respecte dels projectes dels sondejos petrolífers, la que va tremolar per l'amenaça de tancament d'hospitals o el debilitament de la sanitat pública, la que... tota aquesta part de la societat ha ratificat les crítiques que s'han anat succeint els quatre anys darrers.\nPerò hi ha una altra part de la ciutadania que, tinguem-ho en compte, ha castigat sobretot una actitud. Els votants tradicionals del PP han censurat el seu president i la pèrdua d'aquest esperit regionalista dels orígens del partit. Els vots que ha recaptat Podem i una participació similar a la del 2011 demostren que una part important de l'abstenció ha vingut donada pels votants del PP que han quedat a casa. I està clar que Ciutadans, tot i que ha recollit una part d'aquest vot, ha quedat molt lluny de les expectatives que tenien aquells grups catalanofòbics que s'hi aliaren.\nAixí, entre unes forces i les altres, Balears ha exigit un canvi cap a l'esquerra. Ara toca gestionar aquest canvi i, com s'han encarregat de prometre les distintes formacions progressistes durant la campanya electoral, fer-ho de manera diferent d'experiències passades. Tanmateix, la situació és diferent. En aquests moments, Balears no només ha dit 'NO' als que han governat la pràctica totalitat de les institucions. Balears també ha dit 'SÍ' a poder aplicar, amb seny i responsabilitat, les polítiques d'esquerres.


De Independentia | - Tipografía La Moderna\nRicard Bañó i Armiñana - 13/10/2019\nUn dels primers temes del programa de Primer de Batxillerat de l´assignatura Història de Món Contemporani és la independència dels Estats Units i, clar, coincideix amb la Diada de Catalunya i el Nou d´Octubre valencià, la qual cosa invita a fer alguns paral·lelismes. Evidentment, la independència americana no va ser una lluita contra l´Antic Règim: la Gran Bretanya al segle XVIII era un estat liberal; va ser un enfrontament entre britànics, entre maçons i entre liberals.\nAra bé, tots els colons eren partidaris de la independència? Clar que no, per exemple l´estat de New York s´hi va afegir a l’últim moment. Quin percentatge hi hauria d´independentistes i quin de no independentistes. Mai no ho sabrem. No hi hagué un referèndum. La victòria dels independentistes va suposar que ells van escriure la història, i sembla que gran part de la població americana ho era.\nQuin percentatge d´independentistes hi ha a Catalunya? Quin percentatge de no independentistes hi ha a Catalunya. L’única manera de saber-ho és realitzant una consulta popular. Segons TV3 i Catalunya Ràdio la majoria dels catalans són independentistes. Segons els mitjans de comunicació madrilenys la majoria dels catalans no és independentista. Que no passe com a Amèrica i alguna volta puguem saber el percentatge de cadascuna de les dues opcions polítiques i, deixen votar els catalans: el vot, el sufragi, és una de les bases de la democràcia.\nI, tornant a les colònies americanes, els moviments independentistes com el Motí del te o tombar l’estàtua del rei George III a Boston, van ser contestats per la Gran Bretanya amb l´enviament de barcos carregats de tropes. Us sona? La premsa britànica posava de volta i mitja els independentistes com Jefferson, Washington, Franklin i molts d’altres. Hui en dia, després de molts anys, són herois. Aneu pillant-ho? I resulta que a Barcelona no hi ha cap plaça o carrer que duga el nom d’Independència però sí a Madrid. Sí, ja sé que fa referència a la Guerra del Francès entre 1808-14 i que la historiografia espanyolista de finals del XIX, amb Modesto Lafuente al capdavant, van canviar per Guerra de la Independència, però ho havia de dir.\nI Espanya, Holanda i França van recolzar el moviment separatista americà. La causa? L´enemic del meu enemic és el meu amic. Espanya recolzant independentistes quan ella tenia colònies al llarg de tota Amèrica i d´altres llocs. Poc després haurà de fer front a la independència de quasi tots estos territoris. No cal jugar amb foc. I com servidor té el seu coret, destacar el paper de l´ajuda alcoiana als independentistes, ja que en un principi semblaven l´exèrcit de Pancho Villla i gràcies als draps alcoians van poder tindre uns uniformes decents. Tot açò els americans ho desconeixen i, com a poble que té història curta, caldria recordar-ho i establir lligams culturals i turístics entre USA i Alcoi. De segur que l´economia nostra se´n beneficiaria.\nTambé caldria destacar que les idees de llibertat, tolerància i igualtat que en teoria eren les dels independentistes americans són també una altra trola. Tot açò era per al homes blancs d´origen europeu, estant exclosos dones, negres i indígenes, o siga, gran part de la població que hi vivia. Els pares de la independència americana eren esclavistes.\nI, per acabar, voldria recordar unes esdeveniments històrics com que Portugal va ser qui va trencar la unitat peninsular i fora d´aquest territori ho va fer Holanda; al Tractat d´Utrecht, que encara en certa manera està en vigor, ho van fer la resta de països europeus que formaven part de la corona espanyola. Al segle XIX tota Amèrica i les Filipines, més les illes Marianes i Carolines. Al segle XX el Rif, Sidi Ifni i Guinea Equatorial. Esperem que al segle XXI Espanya s´independitze del Vaticà i dels USA.


Nou límit de velocitat en vuit carreteres convencionals de Mallorca: de 100 km/h a 90 km/h\nAmb la nova mesura, que entra avui en vigor, s'espera reduir un 10% anual els morts en accidents en aquest tipus de vies\nDimarts entra en vigor el nou límit de velocitat en carreteres convencionals: de 100 a 90 km/h\nPalmaLa Direcció General de Trànsit (DGT) ha anunciat aquest dilluns la reducció del límit màxim de velocitat de les carreretes convencionals, les que no tenen separació en els sentits de circulació, de 100 quilòmetres per hora a 90. Amb aquesta mesura, que afecta vuit carreteres de Mallorca, s'espera reduir un 10% anual els morts en accidents en aquest tipus de vies, segons informa l'agència Efe.\nAquest dilluns s'ha canviat la darrera senyalització de limitació de 100 km/h a 90 km/h i avui ja entra en vigor la nova regulació. El director general de Trànsit, Pere Navarro, present a la carretera durant aquest canvi, ha explicat la nova mesura i ha recordat que el 2018 varen morir gairebé 900 persones en carreteres convencionals. Així, estima que amb la reducció del límit de velocitat en total a 14.419 quilòmetres "hauríem de ser capaços de disminuir entre tots almenys 90 morts cada any, un 10%".\nA Mallorca, un total de vuit carreteres convencionals es veuen afectades pel canvi de velocitat. Aquestes són: la carretera de Campos-sa Ràpita (Ma-6030), la carretera de Felanitx-Manacor (Ma-14), la carretera de Campos-Felanitx (Ma-5120), la carretera del polígon de Son Noguera-Llucmajor (Ma-6020), la variant de Manacor i Sant Llorenç (Ma-15), la carretera de Peguera-Andratx (Ma-1), la carretera de sa Pobla-Alcúdia (Ma-13) i, per acabar, la carretera d’Artà-Capdepera (Ma-15).\nLa consellera de Territori i Infraestructures del Consell de Mallorca, Mercedes Garrido, ha explicat que "la mesura és important", mentre que la cap provincial de la Direcció General de Trànsit, Francisca Ramis, ha recordat que "es pretén conscienciar que la velocitat per si mateixa ja és perillosa i, encara més, sumada a altres factors com les drogues, l’alcohol i el cansament".\nNavarro ha demanat a tots els conductors la seva col·laboració per complir la nova norma. Així mateix, ha advertit que excedir aquest límit fins als 120 km/h comporta una sanció econòmica, però que el fet de superar els 121 km/h suposa també una pèrdua de punts, entre dos i sis segons l'excés. La baixada de velocitat es produeix en aquelles vies en les quals es registra el nombre més gran de víctimes, entorn d'un 75% o un 80% de mitjana els darrers cinc anys, en les quals la velocitat és un factor recurrent de sinistres.\nMés inversió en manteniment que en construcció\nNavarro ha matisat que els camions de més de tres tones i mitja tindran el límit en 80 km/h, però els autocars "per baixa sinistralitat i pels bons resultats podran anar a 90". Així, "per primera vegada es posen al mateix nivell de velocitat màxima que els automòbils i les motos".\nPer la seva banda, el director de Carreteres, Javier Herrero, ha explicat que s'han canviat un total de 2.790 senyals, amb un cost de 650.000 euros. A més, ha destacat que han instal·lat senyals amb millores materials, de fibra de carboni, que afavoreixen la visibilitat.\n"Per primer cop, en els pressupostos generals de l'Estat la partida per al manteniment i la seguretat és superior a la de nova construcció" en aquestes infraestructures, ha remarcat, i ha afegit que estan donant "un impuls molt important per augmentar des de tots els punts de vista la seguretat, tant en la senyalització com en la revisió de ponts, viaductes i en la implementació de noves mesures de seguretat en túnels".\nLa velocitat, principal causa dels accidents greus\nEl director general de Trànsit ha recordat aquest dilluns que la velocitat és la principal causa dels accidents de major gravetat i que es reforçarà la vigilància i s'estudiarà la possibilitat de posar més radars per reduir la sinistralitat en aquestes carreteres.\nEl 2017, de les 1.321 víctimes mortals en accidents de trànsit en vies interurbanes, 1.013 foren en carreteres convencionals. El 2018 hi varen morir 877 persones. Els accidents més freqüents foren per la sortida de la via (el 40%) i per col·lisions frontals (27%). Molts sinistres varen estar relacionats amb pèrdues de control per l'excés de velocitat, segons dades de la DGT.\nSegons informa la DGT, el principal objectiu d'aquest límit de velocitat és reduir la sinistralitat viària i complir l'objectiu establert en l'estratègia 2011-2020 de baixar de 37 la taxa de morts en carreteres per milió d'habitants. El 2017 aquesta fou de 39.\nFinalment, també es pretén convergir amb Europa, on s'han anat adoptant mesures de reducció de les limitacions de velocitat en aquest tipus de vies i on la tendència majoritària són els 90 km/h, tot i que alguns països, com Suècia i Holanda, ja han apostat pels 80 km/h.\ncarreteres límit de velocitat


Una nova tecnologia permet descobrir runes d’una ciutat maia\narqueologiacivilització maiaLiDARNational Geographictecnologia\nMés de 60.000 assentaments humans de la civilització maia van ser revelats gràcies un dispositiu làser a la selva de Guatemala\nDurant segles l’Antiga Grècia ha estat considerada una de les civilitzacions més “sofisticades”, però una nova investigació suggereix que la població maia podria ser igual d’avançada i complexa. Un grup d’arqueòlegs ha descobert una gran extensió de runes maies amagades a la selva de Guatemala mitjançant l’ús d’una tecnologia d’escaneig làser. Aquest descobriment es postula com una de les troballes arqueològiques més importants, i replanteja la consideració d’una de les civilitzacions més antigues del planeta Terra.\nFes clic a la imatge per veure les runes!\nEl descobriment va ser anunciat la primera setmana de febrer de 2018 per la Fundació Patrimoni Cultural i Natural Maia de Guatemala, una associació formada per arqueòlegs dels Estats Units d’Amèrica, de la Unió Europea i de Guatemala. Els investigadors van rastrejar més de 2.100 km quadrats a la regió de Petén, al nord de Guatemala, fins que es van trobar amb unes runes impressionants.\nAquesta troballa, realitzada per un equip de National Geographic, va ser possible gràcies a l’ús de la revolucionària tecnologia LiDAR (Laser Imaging Detection and Ranging per les seves sigles en anglès, que consisteix en la Detecció i Mediació d’Imatges amb Làser). Es tracta d’un dispositiu que, mitjançant un escaneig làser, permet determinar la distància des d’un emissor a un objecte o superfície. Aquesta tecnologia (que es va emprar des d’un avió) va permetre als arqueòlegs crear una imatge tridimensional detallada del que realment hi havia sota la superfície d’aquella zona.\nUna metròpoli maia sota la densa selva\nQuan els investigadors van retirar digitalment la superfície forestal de les imatges aèries es van trobar amb uns assentaments espectaculars. Més de 60.000 cases, palaus, xarxes de carreteres que connectaven centres urbans i fortificacions de defensa configuraven aquest paisatge maia que havia quedat ocult durant segles a la selva de la Reserva de la Biosfera Maia a Guatemala.\nEls descobriments també inclouen quatre centres cerimonials amb places i piràmides fins a 7 pisos que pràcticament havien quedat foses entre la vegetació. A més, les imatges van revelar la presència de camps agrícoles de gran extensió i canals d’irrigació, cosa que suggereix que més de 10 milions de persones podrien haver habitat aquella zona, que són “dues o tres vegades més (habitants) del que es pensava fins ara” puntualitza Marcello A. Canuto, professor d’antropologia de la Universitat Tulane (Nova Orleans).\nDr Francisco Estrada-Belli, Thomas Garrison i Dr. Albert Lin a National Geographic (NatGeo)\nNo obstant això, a la investigació també es va descobrir que milers de fosses havien estat saquejades. Tot i així, eren poques les persones que sabien l’existència d’aquesta gran metròpoli maia. Segons Thomas Garrison, professor adjunt d’antropologia a la Universitat Ithaca de Nova York, la selva hauria crescut per sobre els camps i les estructures maies, fent-les invisibles a simple vista però a la vegada també conservant-les: “Aquesta selva, que ha obstaculitzat els nostres esforços per descobrir durant tant de temps, de fet ha operat com una magnífica eina de conservació”.\nLa revolucionària tecnologia trasbalsa l’arqueologia\nEl descobriment forma part d’un projecte que porta en marxa des de fa tres anys, però no ha sigut fins l’anàlisi LiDAR que s’ha revelat aquesta gran extensió d’assentaments humans maies, els quals havien quedat ocults a simple vista.\nAixí com va explicar Francisco Estrada-Belli, arqueòleg de la Universitat de Tulane, a la revista National Geographic: “La LiDAR està revolucionant l’arqueologia de la mateixa manera que el Telescopi Espacial Hubble va revolucionar l’astronomia”. Aquest dispositiu ha permès descobrir assentaments que passen desapercebuts a ull nu, com va passar amb les troballes dels voltants del temple d’Angkor Wat a Cambodja que també van ser revelats per LiDAR.\nAquesta tecnologia ha marcat un punt d’inflexió a la història de l’arqueologia, i en aquest cas ha mostrat com una de les civilitzacions més antigues és molt més complexa del que els experts sentenciaven. El diumenge 11 de febrer el canal NatGeo emetrà una sèrie documental sobre aquest descobriment.\nL’app per a corredors Strava revela la localització de bases militars secretes\nL’aplicació ha fet públics els moviments dels soldats en zones de conflicte a través d’un mapa de calor\nMapa de calor de Strava d’una base militar a la província de Helmand, a l’Afganistan / Font: Strava Global Heatmap\nProbablement molts de nosaltres desconeixem l’enorme quantitat d’informació que, de forma constant i massiva, recopilem a través dels nostres dispositius mòbils: des dels nostres moviments fins les nostres preferències musicals. Totes aquestes dades, conegudes com a Big Data, tenen com a principal objectiu la detecció de patrons de conducta que contribueixin, a la llarga, a una millor presa de decisions. Aquest afany de les empreses tecnològiques per a emmagatzemar dades pot comportar que una acció tan innocent com engegar el GPS ens deixi orfes de tota privacitat.\nAixò els ha passat als soldats estatunidencs que es troben en països de conflicte: a través de Strava, una aplicació mòbil encarregada de recopilar els diversos recorreguts que fan els corredors d’arreu del món, s’han revelat les localitzacions de diverses bases militars, atès que la gran majoria dels usuaris són personal de l’exèrcit. No és extraordinari que els soldats s’entrenin corrent al voltant de les bases militars. Per aquest motiu, Strava, que s’autodenomina «la xarxa social dels esportistes», ha detectat el perímetre de dites bases a través d’un mapa de calor. L’app es pot connectar amb les Fitbit, polseres que detecten l’activitat física del seu portador, 7.000 unitats de les quals el Pentàgon va repartir entre els membres de l’exèrcit nord-americà.\nL’app va fer públic, el passat mes de novembre, un mapa de calor que posava de manifest els itineraris més concorreguts pels seus usuaris. Però no ha estat fins el gener d’enguany quan l’analista de l’Institute for United Conflict Analysts Nathan Ruser, a través de Twitter, es va fer eco dels problemes de seguretat que presenta dita aplicació. «Strava ha fet públic el seu mapa global de calor. 13 trilions de punts GPS dels seus usuaris (compartir les dades és una opció que es pot apagar). El mapa es molt bonic, però no per a la seguretat de les operacions. Las bases dels Estats Units són clarament identificables», va piular.\nA través d’aquesta filtració d’informació, s’han pogut conèixer la localització de diverses bases militars, d’entre les quals hi cal destacar les ocupades pels nord-americans a Afganistan: l’aeròdrom de Bagram, al nord de Kabul; i l’aeròdrom de Kandahar, al sud del país. Malgrat que la major part de la informació ha perjudicat l’exèrcit dels Estats Units, també s’ha registrat l’activitat de soldats russos i europeus, entre els quals hi ha guàrdies civils espanyols. A través del Strava Global Heatmap, s’ha pogut detectar clarament el perímetre de la base de l’exèrcit espanyol Gran Capitán, situada a 60 quilòmetres al sud de Bagdad. També és visible la base militar d’Adana, propera a la frontera amb Turquia, on 150 soldats espanyols ajuden, a petició de l’OTAN, a defensar el país turc davant la guerra de Síria.\nEn resposta a la polèmica, l’executiu en cap de Strava, James Quarles, s’ha compromès a «treballar amb oficials militars i governamentals per a adreçar dades potencialment sensibles», així com també a optimitzar les funcions de privadesa de l’aplicació i «revisar funcions dissenyades originalment per a la motivació i la inspiració de l’atleta, per tal de garantir que no puguin ser compromeses per persones amb mala intenció».\nExplorem el corrent filosòfic del transhumanisme i el ciborguisme, dues tendències que cerquen fer realitat els mons ficticis de Frankeinstein o Blade Runner.


Editorial: Clamor per la sanitat pública\nClamor per la sanitat pública\nLa defensa dels drets i les llibertats passa per protegir el servei de salut de Catalunya, una demanda que el Govern no pot desatendre\nDilluns, 26/11/2018 - 22:05\nEl crit d’alerta és clar i contundent. Més enllà de l’acostumada guerra de xifres, el seguiment de la vaga als centres d’atenció primària (CAP) denota l’amplitud del problema i el consens entre els professionals que la situació de la sanitat a Catalunya ha arribat al límit. Segons els convocants de la vaga, Metges de Catalunya, el seguiment en la jornada de dilluns va ser del 77,3% als centres de l’Institut Català de la Salut (ICS) i del 73% en la sanitat concertada. La Conselleria de Treball va rebaixar el seguiment al 44,8% entre els metges de l’ICS i al 16,2% en els professionals de la sanitat concertada.\nTambé en un tic costumista, no van faltar els polítics que es van deixar portar per la temptació de carregar les culpes a Madrid. David Bonvehí, president de PDECat, va apuntar que “no és que la Generalitat no hagi volgut aportar a la sanitat tots els seus recursos, sinó que la falta de finançament de l’Estat espanyol comporta que aquestes quantitats no siguin suficients”. Eduard Pujol, portaveu adjunt de JxCat, va precisar: “Hi ha unes limitacions i per això nosaltres demanem fer república”. La situació no accepta més impostures ni més jocs de banderes. L’única realitat és que Catalunya destina el 28% del seu pressupost a sanitat, mentre que la mitjana de comunitats autònomes eleva la xifra al 33%. En aquest 5% es mesuren la voluntat i les prioritats de cada govern.\n“Per al nostre pacient volem més temps", corejaven els metges concentrats a l’interior de la seu de l’ICS. Condicions laborals i assistencials pèssimes, consultes col·lapsades i unes llistes d’espera insuportables. La sanitat catalana figura entre les quatre pitjors dispensades per les comunitats autònomes des del 2015. Va ser pionera en les retallades, però a diferència d’altres autonomies, va endarrerida en recuperar la inversió, malgrat disposar d’un producte interior brut (PIB) elevat.\nNo hi ha excuses per sotmetre els professionals de la sanitat a un sobreesforç inhumà que ja dura massa ni per jugar amb la salut de les persones. La defensa dels drets i les llibertats de la ciutadania de Catalunya passa per protegir la sanitat pública, no per gestionar en benefici del sector privat. La setmana calenta per una ‘Atenció primària, digna i respectada’ és un clamor que el Govern no pot desatendre.\nTemes: Vagues Médicos Editorials El Periódico Sanitat pública Centres d'assistència primària (CAP)


L’IAE al Desembre\nCom cada mes de desembre les empreses que hagin passat del milió d’euros de facturació en l’any anterior (2017) hauran de fer una comunicació a l’administració per tal de fer saber que han deixat d’estar exemptes per aquest impost. Igualment ho hauran de fer les empreses que no estan exemptes de l’impost fins aquell moment, les que en l’any 2017 vagin facturar per sota del milió d’euros, comunicaran que passen a ser exemptes.\nAquesta comunicació es farà a través del model 840 a Hisenda. Cal tenir en compte que totes les empreses estan exemptes del pagament dins els dos primers exercicis d’activitat, sense importar la seva xifra de negocis.\nL’Impost sobre Activitats Econòmiques (IAE) és una altra d’aquelles figures impositives que recapten els ajuntaments que crea controvèrsia. Hi ha nombroses sentències que tomben el cobrament de la plusvàlua municipal, ja que no grava cap increment de la capacitat econòmica, i l’IAE és un altre impost que no te en compte aquest concepte de “capacitat econòmica”, ni a l’hora de determinar si cal pagar-lo o no, ni en la quantia a pagar.\nPer a més informació podeu contactar amb la nostra Àrea Fiscal al 93 872 32 22 - fiscalarfe.es


Hidraqua i Fundació Aquae organitzen la competició nacional de Stockholm Junior Water Prize, el “Nobel” de l’aigua juvenil - Hidraqua i Fundació Aquae organitzen la competició nacional de Stockholm Junior Water Prize, el “Nobel” de l’aigua juvenil - Hidraqua\nHidraqua i Fundació Aquae organitzen la competició nacional de Stockholm Junior Water Prize, el “Nobel” de l’aigua juvenil\nJoves de 16 a 21 anys de qualsevol centre educatiu d’Espanya poden enviar els seus treballs entre el 28 de gener i el 8 d’abril\nHidraqua i la seua fundació, Fundació Aquae, organitzen el certamen nacional de la XXIII edició del Stockholm Junior Water Prize (SJWP), una competició que oferix als joves de tot el planeta la possibilitat de presentar projectes d’investigació sobre el binomi aigua-sostenibilitat. El guanyador de la final espanyola competirà el mes d’agost pel títol internacional a Estocolm.\nDurant el procés de desenvolupament dels seus projectes, els joves de la Comunitat Valenciana que decidisquen participar en este concurs podran buscar suport en Hidraqua, empresa experta en gestió de l’aigua i sostenibilitat, per a solucionar els seus dubtes.\nL’edició mundial d’este premi d’investigació juvenil, que cada any rep més de 10.000 treballs procedents de 30 països, està promoguda per l’Institut Internacional de l’Aigua d’Estocolm (SIWI). El seu objectiu és fomentar l’interés dels joves pel tema i promoure la seua creativitat entorn de l’aigua i el medi ambient.\nMariola Urrea, presidenta del Consell d’Estratègia i Supervisió de Fundació Aquae, destaca “la importància que té per a la Fundació involucrar els joves en una competició com SJWP. De fet, es tracta d’una experiència particularment valuosa per a fer-los plenament conscients de la responsabilitat que implica el bon ús i gestió de l’aigua, un recurs del qual actualment no disposen en les seues llars 2.100 milions de persones. A més, estem fermament convençuts que aquells que participen en esta competició tindran una oportunitat immillorable per a poder aportar solucions alternatives innovadores que ajuden a fer front als problemes d’ús i gestió de l’aigua”.\nAlumnes que cursen secundària, batxillerat o formació professional en qualsevol centre educatiu d’Espanya i que l’agost d’enguany tinguen entre 16 i 21 anys, poden participar en el certamen nacional de SJWP a partir del 28 de gener i fins al 8 d’abril. Les candidatures amb els projectes poden ser individuals o estar conformades per equips de fins a dos estudiants. Cada projecte ha de tindre un tutor/a (professor/a del mateix centre educatiu que presenta la investigació).\nLa participació està oberta a qualsevol projecte d’investigació escolar que tinga com a tema central l’aigua i, especialment, la gestió dels recursos hídrics, la protecció de l’aigua i el tractament d’aigües, siguen potables o residuals. Tots els treballs han d’estar orientats a la millora de la qualitat de vida de la societat i a obtindre resultats concrets. Des del punt de vista metodològic, els treballs han de ser investigacions escolars basades en l’experimentació científica o el desenvolupament de tecnologies, o bé tenir un caràcter social.\nEl mes de maig se celebrarà la final nacional. Els estudiants hauran de defensar els seus projectes davant d’un jurat, mitjançant una exposició oral en castellà o anglés. Es designarà un únic treball com a representant espanyol en el certamen internacional.\nPremi internacional: 15.000 dòlars, de mans de Victòria de Suècia\nEls guanyadors de les fases nacionals participaran en la final internacional, que se celebrarà a final d’agost en Estocolm, en el marc de la Setmana Mundial de l’Aigua. Els finalistes de cada país participant presentaran i discutiran els seus projectes amb una àmplia varietat d’investigadors, polítics i mitjans de comunicació. Després d’entrevistar cada finalista, un jurat d’experts internacionals decidirà el guanyador, que rebrà 15.000 dòlars, un diploma i una escultura de vidre blau de mans de la princesa Victòria de Suècia, patrona d’este premi.\nEn 2018, dos estudiants de primer de batxillerat d’Orense van guanyar el certamen nacional de SJWP amb un projecte que consistia en un innovador sistema ecològic per a degradar les tovalloletes higièniques. La seua proposta es basava en la capacitat del cuc de la mel per a descompondre els compostos derivats del polietilé.\nSJWP, que es va crear en 1997 amb l’objectiu d’impulsar la investigació entorn dels reptes de l’aigua i la sostenibilitat entre els joves, és actualment el premi per a joves més prestigiós del món en l’àmbit de projectes sobre l’aigua. Està considerat el “Premi Nobel de l’Aigua” per als joves.


Cooperacció participa a una jornada sobre els drets sexuals i reproductius a l’Àfrica | Cooperaccio\nEstàs aquí: Home › Comunicació › Cooperacció participa a una jornada sobre els drets sexuals i reproductius a l’Àfrica\nNoticies / 23 setembre, 2011\nLa Xarxa Actives organitza una jornada per tractar la salut, l’equitat de gènere i els drets sexuals i reproductius a l’Àfrica. L’acte tindrà lloc el 29 de setembre al Pati Manning (CERC), situat al número 7 del carrer Montalegre, des de les 9 del matí i fins al migdia.\nEntre els ponents, estan convidats la directora de Cooperacció, Estrella Ramil, que parlarà sobre Mali i Senegal, juntament amb Emiliana Tapia, de Red Activas; Seydou Traoré, del Group Pivot Santé et Population de Mali, i Aminata Kebe, de l’Oficina subregional per a Àfrica occidental de l’Alt Comissionat per als Drets Humans. Moderarà el debat José M. Carrera, president de Matres Mundi. Per parlar sobre Moçambic, Elena del Cacho serà la moderadora de la taula rodona en què hi participaran Adriana Zumarán, de Red Activas, i Graça Samo, del Forum Mulher de Moçambic.\nLa presentació de la jornada anirà a càrrec del director general de Cooperació al Desenvolupament de l’ACCD, Carles Llorens, i la vocal de la Xarxa Actives i membre de CAPS, Cristina Domingo. Tot seguit, hi haurà un debat sota el títol Avenços i perspectives de la cooperació catalana en salut i gènere des de la perspectiva de l’eficàcia de l’ajuda, en què prendran part activa la tècnica de gènere de la FCONG, Ana Paula Silvestre, com a moderadora; la tècnica de Salut de l’ACCD, Mercè Claret, i la tècnica de gènere de l’ACCD, Margalida Massot. I, per acabar, tancaran l’acte el responsable de Salut de l’AECID, Sergio Galán, i la responsable d’incidència política de Creación Positiva, Montse Pineda.\nLes incripcions són gratuïtes, tot i que s’ha de confirmar assistència a catalunya@redactivas.org.


Segons l'expert Àlex Puig, noves eines com el blockchain proposen canvis radicals als fonaments de l'economia, l'administració i la mateixa organització de la societat en xarxa\nAlberto Prieto Barcelona. 04 de setembre de 2021 05:25\nÀlex Puig, expert en identitat digital sobirana i tecnologies descentralitzadas i fundador i CTO de Caelum Labs | Cedida\nLa xarxa té cada cop més pes en la nostra vida diària. Per a les persones socialitzades en entorns digitals, el dia a dia no s'entèn fora d'internet, aplicacions mòbils, serveis d'streaming o de missatgeria instantània. En aquest context, preservar les pròpies dades, la identitat digital de cadascú, es fa cada cop més complicat. Les dades, com explica l'expert en identitat digital sobirana Àlex Puig, són una mercaderia, però no haurien de ser-ho.\nEl CTO de Caelum Labs proposa, en aquest sentit, un model basat en el blockchain de gestió descentralitzada de les dades -dels usuaris, però també d'empreses de tota mida i de l'administració pública-. Un model, en definitiva, en què només cada usuari, cada organització i entitat, tingui accés a la seva propia identitat, basat en tecnologies col·lectives, obertes, auditables i de servei públic. "No s'ha de pensar tant en el benfici -afirma Puig- com en solucionar problemes".\nCom opera la vostra proposta d'identitat descentralitzada?\nCal entendre, per començar, que ningú sap ben bé el que entenem per identitat. Quan parlem d'identitat digital, de fet, en tenim unes 80 - o ninguna, de fet, perquè no les controlem nosaltres! El que hem plantejat és, en realitat, crear ecosistemes locals. Donem identitat digital de forma controlada a cada usuari dins un ecosistema, cadascun amb el seu propi blockchain. Cada usuari controla les seves pròpies dades. A partir d'aquí, és fàcil generar un sistema de wallet on cada usuari compta amb tokens per demostrar, sense donar cap dada, que té accés a molts serveis - i entre ells no ténen ni idea, perquè és l'usuari el que controla absolutament la seva identitat.\nLa idea, de forma resumida, és crear una internet en què en comptes de viatjar les dades, viatgin programes. Si demano una assegurança, l'empresa em demana unes dades, jo envio totes les dades, els analitza, i em diu sí o no. Ens analitzen de dalt a avall. En la nostra proposta, l'asseguradora ens envia un programa certificat que s'executa al meu telèfon amb les meves dades - totes les meves dades. I d'aquesta aplicació no surten les meves dades, només surt un sí o un no. A l'asseguradora, en aquest cas, no li arriben mai les meves dades, només la resposta de si les dades encaixen o no.\nLes possibilitats que ofereixen avenços com la tecnologia descentralitzada fan que necessitem una major seguretat digital?\nQuan tractes amb una unitat centralitzada, tu contactes contra un servidor i només hi ha una capa de seguretat, que és la teva amb el servidor. Aquesta capa, ja ara, no s'està fent del tot bé. Amb tecnologies descentralitzades, aquesta capa de seguretat que ja no estem fent bé segueix sent necessària, la diferència és que ara hi ha més players involucrats. Per tant, aquesta capa de seguretat i privacitat ha de ser compartida, és a dir, necessites estàndards. Cal que tothom treballi en el mateix idioma.\nSí que calen, doncs, noves formes de seguretat, però amb els sistemes tradicionals encara no és un problema solucionat. Encara avui tenim molts problemes de seguretat. La tecnologia avança molt més ràpid del que la majoria de grans empreses són capaces d'assumir. De fet, quan jo veig els sistemes d'identificació de la majoria d'empreses, estan obsolets completament. Fins i tot en banca.\nLa tecnologia blockchain ja hi està treballant, però. Quan jo tinc un token, per exemple, el puc fer servir amb qualsevol empresa, per qualsevol producte. La qüestió és que la seguretat recau en l'usuari, perquè és qui té la informació, no l'empresa. L'usuari ha d'aprendre a protegir la seva informació, perquè moltes vegades l'empresa, per la seva banda, sobreprotegeix en detriment de la usabilitat de les aplicacions. Això ha de canviar. La descentralització és la millor opció pel que fa a seguretat.\nQuina responsabilitat tenen les administracions en aquesta manca de consciència pel que fa a la seguretat digital?\nMolta. De fet, l'administració pública tampoc té ni de lluny la millor tecnologia disponible, però no ho comentaran perquè no es llençaran pedres al seu terrat. El nou DNI, per exemple, fa servir el mateix xip que el dels documents d'identificació a Estònia. Quan el sistema va tenir una fallida de seguretat, allà va ser un veritable drama nacional, i el primer ministre va haver de sortir a donar explicacions. Aquí ni ens en vam assabentar. Hi ha un problema cultural.\n"La descentralització és la millor opció pel que fa a seguretat"\nTambé és cert que el cost d'adaptació d'empreses i institucions a noves tecnologies és altíssim, perquè tenen molta tecnologia obsoleta. De fet, calculem que més de la meitat de la tecnologia que te un gran banc a dia d'avui té més de 30 anys. I, a més, els tècnics que ens dediquem a aquestes tecnologies, no volem treballar amb un banc –no perquè els odiem, tot i que molts sí, sinó perquè treballen amb tecnologies tan obsoletes que ens avorriríem. No deixen espai per la innovació. Les grans organitzacions sempre van molt tard. Menys Facebook, que és el mal.\nPodran els avenços tecnològics que ara per ara es produeixen aliens a aquestes grans organitzacions arrossegar-les eventualment a renovar-se?\nFa 10 anys t'haguera dit que sí, però ara mateix em costa veure-ho. En grans empreses, grans organitzacions, fins i tot l'administració, falten objectius estratègics comuns. Cada departament, cada part de la institució, va a la seva. No hi ha la consciència de millora conjunta. I és una llàstima, perquè es podria treballar amb software obert, en què les millores es poguessin aplicar a tots, molt accessible, auditable. Però això no passa.\nQuan treballem en temes de blockchain, que estem amb les últimes tecnologies, és molt frustrant dedicar tant de temps a estar al dia i que després en interactuar amb un servei de banca, o d'administracions, haver de tirar de llibres d'història per reconèixer els seus protocols. I aquests protocols són menys segurs, i també menys eficients. Tecnològicament, les grans entitats construeixen sobre capes que estan obsoletes.\nAquesta consciència de renovació que demaneu està present en algun punt de l'ecosistema empresarial?\nAbans només operava la distinció entre corporate i startup, però ara també tenim la comunitat – un entorn on es desdibuixa el concepte de treballar per una empresa. En aquest darrer entorn és on es troba realment la innovació, perquè no hi ha límits. Els tècnics es sumen a qualsevol projecte, amb qualsevol tecnologia, i pots innovar, constantment. Les startup innoven, sí, però molt més pel que fa al model de negoci. Qui està fent veritables bogeries són les comunitats descentralitzades (DAO), que treballen en blockchain. I facturant! Movent milions al dia.\nUn dels factors diferencials és la cooperació. Al nivell de corporate, les empreses s'ho fan tot elles mateixes. Contractaran una consultora i es dedicaran únicament al seu producte. Les startup descentralitzen una mica més; el core business el farà l'empresa, però hi ha qüestions que entén que no són el seu negoci que descentralitzarà. A nivell comunitat, això és extrem. De vegades, el model de negoci d'aquestes DAO és exclusivament un smart contract al blockchain –i la resta, col·laboracions!\n"Tot es corromp, però sempre hi ha dissidents"\nLi preocupa que alguna d'aquestes grans empreses, potser tecnològiques, faci una inversió significativa en aquest tipus de tecnologia i esdevingui un gatekeeper per accedir-hi?\nNo és que em preocupi, és que ja està passant.\nI com es pot combatre això des d'un espai col·lectiu com la tecnologia descentralitzada?\nTot es corromp. El patró que es repeteix, però, en la corrupció d'altres espais en què he treballat –tecnologia mòbil, disseny web, xarxes socials– és el d'una gran acumulació de poder. I acumular tant de poder en un entorn descentralitzat no és que sigui impossible, però és molt més complex. Cada projecte té el seu token de governança, i les decisions es prenen molt sovint d'una forma col·lectiva. Em sembla molt més difícil arribar a situacions monopolístiques, com per exemple la de Facebook, amb aquest tipus de noves tecnologies. Però també vaig pensar el mateix amb Twitter.\nTot i això sempre hi ha dissidents. Quan s'acumula molt de poder vol dir que hi ha unes desigualtats enormes, que un percentatge molt petit de la població acumula totes les capacitats. Això provoca que un 90% de la població es quedi preguntant-se 'i jo què faig?'. Aquí és quan s'inventen coses noves.\nSembla a més que aquestes comunitats de les que parleu estan especialment interessades en distribuir aquest poder.\nLes empreses i les startup analitzen models de negoci. La comunitat no pensa en el negoci, pensa en l'accés a productes o serveis. Quan Satoshi Nakamoto - sigui qui sigui - va crear bitcoin no pensava a fer-se ric, el que volia era una xarxa descentralitzada de pagaments, d'intercanvi de valor. Que després ha resultat un gran negoci, amb uns beneficis brutals. Quan un tècnic pensa més a solucionar un problema que en el negoci, les coses canvien, perquè no hi ha un inversor darrere, hi ha una comunitat.\n"La descentralització tecnològica és descentralització de poder, de la concentració en grans empreses i grans inversors a les comunitats"\nPerò sovint, quan aquestes iniciatives creixen, es mercantilitzen.\nAixò és el que m'espanta, però el problema que tenen aquests models de negoci és que, quan tu mercantilitzes qualsevol protocol descentralitzat, qualsevol altre pot trigar aproximadament un dia a duplicar-lo i sortir amb un fork no mercantilitzat. Les barreres d'entrada són molt més baixes, els smart contract els pot veure tothom. Passa sovint, s'han fet forks de sistemes que es copien en una altra xarxa, i funcionen.\nEl gran capital està injectant milions i milions, unes burrades, en aquestes tecnologies. Té sentit que coses com aquestes facin por, perquè un dels grans actius de moltes empreses tecnològiques fins ara havia estat el monopoli. La descentralització és descentralització de poder, de la concentració en grans empreses i grans inversors a les comunitats.\nUn dels debats socials més rellevants al voltant de la tecnologia blockchain és la seva sostenibilitat ambiental. Què n'opina?\nAquest és un problema enorme, però és un problema de comunicació. Em pots dir que la tecnologia blockchain consumeix molta energia, però quanta en consumeix el sistema bancari? Quanta en consumeix tenir un TPV a cada bar, o un caixer a cada cantonada, o que cada banc tingui un servidor central? Ningú pregunta per l'emprenta ecològica d'altres tecnologies, fins i tot de Netflix, o de Whatsapp.\nLa diferència és que a la comunitat blockchain sí li preocupa aquesta sostenibilitat. La comunitat és la que està passant de protocols proof of work a proof of stake que és molt més eficient; sí que es dediquen a eficientar els processos. Quan es detecta que un procediment consumeix molt, la comunitat s'implica a reduir aquest consum. Jo no he escoltat cap banc dedicat a limitar el consum de les seves aplicacions. Si les tecnologies blockchain arribessin a ocupar el lloc de totes les tecnologies tradicionals a què poden substituir, baixaria, de fet, el consum energètic.\nI hi ha possibilitats reals de substituir aquestes tecnologies, aquests grans gatekeepers?\nCreiem que sí. Serà lent, però sí. Cada cop hi ha més solucions i iniciatives en aquesta línia. Sóc optimista, però encara estem lluny. Arribar a implantar aquestes coses és més cultural que tecnològic, perquè la tecnologia ja hi és. Cal canviar el xip. Per exemple, a l'administració o a les grans empreses encara els fa por l'open-source. Ens diuen, 'és que ho veu tothom'. És clar, és el que volem.\nImagina un món sense patents de software. La innovació seria constant. I aquest model, col·laboratiu, en què es busca solucionar problemes i no tant l'objectiu financer, es poden aplicar a tot: educació, medecina... Jo vinc de la comunitat open-source de tota la vida, en què qualsevol que desenvolupava una eina la compartia. Però després et trobes que Microsoft patenta fins i tot un algoritme d'ordenació de números. El debat, aquí, és si aquestes tecnologies són una mercaderia o un bé públic.


Magda Campins constata que s'esperen percentatges inferiors al 10% en els estudis d'immunitat La República\nMagda Campins constata que s’esperen percentatges inferiors al 10% en els estudis d’immunitat\nLa cap d’Epidemiologia de Vall d’Hebron diu que si hi ha rebrot s’hauria de veure aquesta setmana o la vinent\nLa subdirectora assistencial de Vall d'Hebron, la doctora Rocío Cebrián, i la cap del Servei d'Epidemiologia i Medicina Preventiva, la doctora Magda Campins, en roda de premsa, el 29 d'abril del 2019. (Horitzontal)\nLa cap d’Epidemiologia de l’Hospital Vall d’Hebron, Magda Campins, ha constatat aquest dilluns que s’esperen percentatges inferiors al 10% en els estudis d’immunitat que s’estan fent. En declaracions a Rac 1, Campins ha citat alguns treballs preliminars a Barcelona entre població general però també entre sanitaris que mostrarien que només un petit percentatge de la població ha passat el virus. Sobre els possibles rebrots, ha reconegut preocupació per actituds que veu al carrer, i ha indicat que si hi hagués un repunt de casos s’hauria de veure aquesta setmana o la vinent, perquè ja haurien passat més de 15 dies des que van començar els passejos d’adults. L’efecte de la sortida de nens a nivell hospitalari no s’ha notat, ha dit.\nCampins ha explicat que es va fer un estudi al CAP Sardenya de Barcelona a 300 persones de la zona i el percentatge de persones que tenien anticossos era d’un 5%. A més, a l’Hospital Clínic se’n va fer un entre sanitaris i la proporció era de l’11%. Ha afegit que a Vall d’Hebron també se n’estan realitzant, i de moment els resultats provisionals són d’un 9%. Tenint en compte que el sanitari és un col·lectiu sobreexposat, ha continuat, “cal pensar que a nivell de la població general el percentatge serà més petit”.\nEn aquest sentit, ha mostrat preocupació per algunes actituds que veu al carrer, amb gent sense mascareta i sense guardar les distàncies. Encara és d’hora per saber si hi haurà rebrot, ha dit Campins, però si es produeix ja s’hauria de veure aquesta setmana o ve la propera. A Vall d’Hebron estan ingressant dos o tres casos al dia, quan n’havien entrat 80 al dia en el moment de més intensitat.\nTambé ha alertat que es produirà un increment de casos perquè l’atenció primària començarà a fer PCR, i ha opinat que aquests nous positius no s’haurien de comptabilitzar amb els que s’han detectat fins ara.\nA parer de Campins, no hi hauria d’haver escola fins el setembre. De tota manera, ha considerat que “el pitjor ja ha passat”, perquè ara ja s’ha après què pot provocar el virus, i el sistema sanitari ja està preparat i té la capacitat per augmentar ràpidament el nombre de llits de crítics.\nCom altres professionals, Campins ha desaconsellat l’ús de guants, perquè donen una sensació de falsa seguretat, i indicat que és preferible la higiene de mans.


Actualitzada 12/03/2018 a les 20:18\nGràcies a Netflix, la televisió també té coses bones, ara puc llegir en anglès. L’últim llibre que ha caigut a les meves mans és Dragon Teeth, una novel·la pòstuma de Michael Crichton que explica la lluita entre dos científics dels Estats Units, Charles Marsh i Edward Cope, encaparrats a descobrir un primer que l’altre, restes fòssils de dinosaures. Una història entretinguda i apassionant que ens transporta a una època en la qual tothom qüestionava l’existència d’una espècie que trencava totes les estructures mentals i que enviava els orígens del nostre planeta una mica més lluny del que es pensava. Ara el tema està més que assimilat. La ciència ens parla d’edats de la Terra i podem saber quan van existir els dinosaures, i també situar l’aparició / evolució de la nostra pròpia espècie... no som tan especials com pensàvem.\nTot i això, proliferen als Estats Units els anomenats moviments creacionistes que asseguren que la Terra té 6.000 anys i no hi ha manera de fer-los baixar del burro. En fi, si així pensen, què hi vols fer.\nLa setmana passada vaig escriure un article en el qual parlava de la campana de Hitler que hi ha a un poble d’Alema-nya, i de la conveniència, segons la meva opinió, de retirar-la, perquè recorda i està relacionada amb una de les èpoques més tristes de la història de la humanitat. A la secció dels comentaris, amb la signatura de “Que soni la campana” es manifestava la següent opinió: “Caldria un revisionisme històric per entendre qui va ser Hitler, treure les coses de context per condemnar-les és demagògia pròpia de la ignorància i del segrest de la història.”\nEl revisionisme històric té el seu vessant acadèmic i un altre que serveix de protecció a maneres de pensar molt properes a tot allò que volen protegir o revisar. Sempre es pot repassar la història si s’aporten dades que abans es desconeixien, òbviament. Una altra cosa és quan sota l’empara d’aquest nom, apareixen corrents que neguen fets i esdeveniments sobre els quals no existeix cap dubte. Un d’aquests corrents és el negacionisme de l’Holocaust. En alguns països europeus, aquest tipus de negacionisme està considerat delicte.\nEntre creacionistes i negacionistes hi ha una gran diferència, els primers no fan gaire gràcia, però tampoc semblen perillosos; quant als segons, n’hi ha de diferents tipus. Hi ha negacionistes del canvi climàtic, n’hi ha que subscriuen que el virus de la sida mai va existir, i finalment hi ha els que neguen l’Holocaust. De forma que anem de mal en pitjor.\nA mi, que em diguin que la Terra existeix des de fa 7.000 anys no em provoca cap neguit; però sí que me’l provoca que es qüestioni l’extermini del poble jueu i els camps de concentració.\nComprendre la ment humana és certament difícil, perquè cada persona és un món, però els ben asseguro que hi ha formes de pensar que em fan dubtar de l’evolució d’alguns espècimens.


AMPLIACIÓ:Sitges commemora el centenari del conjunt Maricel reunint l’essència del seu origen\nACN Sitges.-Sitges commemora a partir d’aquest dijous els 100 anys de la inauguració del Museu Maricel amb una exposició que retorna el conjunt museístic al seu punt d’origen, com si es tractés d’un autèntic “viatge en el temps”, com defineixen els comissaris de la mostra. A ‘Centenari Maricel (1918-2018)’ s’hi reuneixen prop de 135 quadres, dibuixos, fotografies, plànols i maquetes que relaten com va néixer i desenvolupar-se el projecte del filantrop Charles Deering amb la complicitat de Ramon Casas i Miquel Utrillo. D’aquesta manera, l’exposició ofereix un ampli itinerari amb bona part de les obres que inicialment es van exposar al Maricel l’any 1918, algunes de les quals es mostren de forma inèdita, ja que romanen en mans privades. L’exposició es podrà visitar al Museu Maricel fins el 24 de febrer.\n‘Centenari Maricel (1918-2018)’ situa els visitants en el moment en què l’industrial Deering impulsa el conjunt museístic al lloc on antigament hi havia hagut l’Hospital de Sant Joan Baptista. La idea era “crear una gran col•lecció d’art i retre homenatge a Espanya”. Així ho ha destacat aquest dijous un dels comissaris de la mostra, Sebastià Sánchez, que ha recordat que l’inversor nord americà va aterrar a Sitges amb intenció d’instaurar la seva residència d’estiu, però la idea inicial es va magnificar fins abraçar tot el conjunt Maricel actual. “Volia deixar una col•lecció d’art per a les generacions futures, per a què poguessin veure totes les disciplines artístiques prescindint de l’avantguarda”, ha afegit Sánchez. De la reforma inicial de l’Hospital plantejada per Miquel Utrillo per satisfer el projecte de Deering, es va passar a la transformació de diverses cases annexes a banda i banda del carrer del Fonollar, on acabaria obrint el Palau Maricel. D’aquesta manera, l’empresari nord americà va crear un gran recinte que va situar Maricel com a “element capital de la cultura del país”, sent un referent en l’art noucentista. Ignasi Domènech, també comissari de l’exposició i cap de col•leccions del Maricel, ha assegurat que han intentat reunir el màxim d’obres que inicialment hi havia al museu i que després es van dispersar arreu de l’estat espanyol, lamentant la dificultat i impossibilitat de traslladar a Sitges els quadres que a dia d’avui romanen a l’Art Institute de Chicago. L’exposició que s’inaugura aquest dijous recopila nombroses obres de col•leccions públiques i privades, com el Museu Carmen Thyssen de Màlaga, el Museu Nacional d’Art de Catalunya, el Museu de Modernisme de Barcelona, la Biblioteca de Catalunya, l’Institut Ametller d’Art Hispànic, el Museu Diocesà de Lleida, el Museu de València o el Museu de Reus, entre altres. Ignasi Domènech ha definit la preparació de la mostra com “un autèntic treball d’investigació” per aconseguir reproduir el Maricel de 1918.Ramon Casas, Antoni Viladomat, Hermen Anglada Camarasa, Gustau Violet, Joaquim Sunyer i Entic Galwey son alguns dels artistes destacats que es poden observar al llarg de quatre sales, creant una “col•lecció de col•leccions” que va des del Noucentisme fins arribar a recollir obres d’època medieval. Les més destacades, coincideixen els comissaris, són la Mare de Déu de les Avellanes, de Bartomeu Robió, i els olis ‘Mirador de Maricel’ i ‘Retrat femení’, de Ramon Casas. Aquestes dues últimes, s’exposen de forma inèdida.“L’exposició pretén fer un viatge en el temps presentant l’origen i la formació del conjunt museístic”, ha resumit Ignasi Domènech, tot ressaltant que la visita de caire més purament artístic es completa amb una segona part audiovisual que explica “les esperances de futur” del Maricel després de la seva posada en marxa. Domènech ha recordat així el paper que va tenir com a ampliació del Cau Ferrat els anys previs a la Guerra Civil, o bé els anys que va acollir estudis universitaris.


Nevades a només 600 metres aquest diumenge a Tarragona\nNo s’espera molta precipitació, però el que caigui podrà ser en forma de neu a partir d’aquesta cota. Les zones on és més probable veure nevar seran les del prelitoral i als Ports\ndissabte, 27 d’octubre 2018 - 14:50h | Actualitzat a 27/10/2018 15:16h\nNeu a Prades | Gerard Reyes\nL’hivern s’ha avançat molt i de quina manera ho està fent. Després de l’arribada aquest dissabte del front fred d’origen polar que ha fet desplomar-se les temperatures amb pluja i neu, aquest diumenge farà fred plenament hivernal i la cota de neu baixarà molt, fins els 600 metres a gran part de Tarragona.\nLa baixada de la cota més important es produirà de matinada. Les precipitacions seran més escasses a Tarragona aquest diumenge, però de nit i al matí en poden caure de febles, sense descartar-les la resta del dia. Això fa pensar que, si acaba nevant, seran fenòmens anecdòtics i no hi haurà més conseqüències. Tot plegat, després d’un dissabte en el que hem tingut la primera nevada general de la temporada al Pirineu.\nMapa de previsió per aquest diumenge a Tarragona | Tarragona Digital\nOn serà més fàcil veure nevar?\nEs dona el cas que l’aire més fred s’escolarà per la vall de l’Ebre i afectarà sobretot la zona de les Terres de l’Ebre, interior de Tarragona i comarques de Lleida. Les màximes més altes es mouran entre els 9º i els 14º, però seran més baixes a punts de muntanya i a l’interior. Això farà que la cota es mantingui al voltant dels 600 metres durant tot el dia en aquests punts.\nTenint en compte aquestes dades, estem parlant que es pot veure nevar a punts com Prades, els Ports o les zones elevades de les Garrigues. A més, al Pirineu lleidatà nevarà a totes les cotes, i aquí sí que, en tot l’episodi, es poden acumular entre 15 i 30 centímetres de neu nova.\nPel que fa a la resta de Catalunya, la cota de neu serà més alta i es mourà entre els 800 i els 1.000 metres, més elevada inclús a prop de la costa. S’esperen més precipitacions entre Barcelona, Girona i al Pirineu, amb un dia molt semblant al de dissabte. D’aquesta manera, es veurà nevar a les parts altes del Montseny, així com les comarques pirinenques i les muntanyes d’Osona, Berguedà o Solsonès.\nPrevisió per als següents dies\nDe cara a la propera setmana, sembla que les temperatures seguiran a la banda baixa del termòmetre amb valors que seran fins a 5 graus per sota de la mitjana de l’època. No obstant, poc a poc la temperatura s’anirà recuperant i, passada la Castanyada, recuperarem les xifres habituals. Pel que fa a la pluja, tindrem molta inestabilitat i no està clar si plourà molt o no, tot i que entre dimarts i dimecres podríem tornar a tenir una nova regada.


El Reial Madrid apallissa un dèbil Zuric per 2-5 amb dos gols de Cristiano Ronaldo - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nEl Reial Madrid apallissa un dèbil Zuric per 2-5 amb dos gols de Cristiano Ronaldo\nEls blancs van acabar apallissant el Zuric en un partit menys plàcid del que s'esperaven. Els de Pellegrini, que van reservar Benzema, guanyaven per 0-3 abans del descans amb gols de Cristiano, Raúl i Higuaín. Però el Zuric, molt limitat tècnicament, va retallar diferències gràcies als gols de Margairaz, de penal, i Aegerter. Al minut 89, Cristiano Ronaldo va marcar una falta gràcies a una pífia del porter suís Leoni. Guti, en el descompte, va tancar el marcador amb una fina vaselina. El Madrid és el primer líder del grup, empatat a punts amb el Milan, que va guanyar per 1-2 l'Olympique de Marsella.\n01/10/2009 - 11.16\nSorprenentment, el domini inicial va ser per al Zuric. Tihinen al minut 9 va posar l'ai al cor als blancs amb una rematada d'esperó dins l'àrea petita que va aturar Casillas. El Madrid va anar recuperant terreny progressivament però sense cap ocasió gaire clara. Kaká i Drenthe van veure targeta groga a la primera meitat. Cristiano Ronaldo havia aparegut en alguna cavalcada per la banda i amb un xut de falta al minut 25 que havia anat massa alt. Dos minuts després el portuguès va afinar la punteria i va clavar una altra falta amb potència pel centre de la porteria del Zuric. Al 34, Higuaín va fer una centrada xut amb el turmell, la pilota va arribar a Raúl, que va rematar a plaer dins l'àrea petita. Raúl ja ha fet 65 gols a la Champions i es consolida com a màxim golejador de la història de la competició. Higuaín sí que va ser el protagonista únic del tercer gol. Ell sol es va desfer del defensa per velocitat després d'una autopassada i va batre el porter Leoni, que va fallar a l'un contra un.\nLa segona part va començar amb males notícies per al Madrid. Al minut 59, Xabi Alonso va haver de ser substituït per una lesió de turmell després d'una topada amb un jugador del Zuric. Gago va entrar en lloc seu. Poc després, Alphonse va marxar en profunditat i es va trobar sol davant Casillas que el va fer caure. L'àrbitre va xiular penal i Margairaz va marcar des d'onze metres al 63 de partit. I dos minuts després, el Madrid va tornar a demostrar les seves debilitats a l'hora de defensar les pilotes aturades del rival. El Zuric va xutar un córner i Aegerter, sol dins l'àrea, va rematar perfectament de cap al segon pal. El que semblava un partit plàcid per als blancs es va complicar en només 2 minuts. No va ser fins al minut 89 que el Madrid va sentenciar un matx amb una mica de nervis, certament imprevistos per als blancs. Cristiano Ronaldo va xutar una falta llunyana. El xut anava molt centrat però el porter Leoni va fer una pífia posant les mans massa toves i, tot i tocar la pilota, va acabar veient com l'esfèrica entrava. A les acaballes del partit, Guti va fer un molt bon gol superant, amb una fina vaselina, el porter suís. El Madrid podia respirar tranquil. Primers tres punts dels blancs que encapçalen el seu grup però que van veure com un partit que "a priori" havia de ser fàcil es va acabar complicant a estones, tot i que el resultat va acabar sent contundent.\nMarsella, 1 - Milan, 2\nEn l'altre partit del grup, el Milan va tenir l'honor de marcar el primer gol en aquesta edició de la Champions. Va ser un vell conegut de la competició, Inzaghi, que va avançar els de Leonardo al Velodrome amb un gol en posició dubtosa després d'aprofitar una passada des de la banda esquerra de Seedorf. L'Olympique de Marsella va empatar al minut 49 gràcies a una diana de l'exmadridista Heinze. Però els francesos no van poder sumar cap punt perquè, novament, Inzaghi va pescar un centrada de Seedorf dins l'àrea petita i amb la punta de la bota va fer avançar els italians. Tres punts per al Milan, que colidera el grup amb el Madrid però que serà segon per la diferència de gols.


Com utilitzar endolls de Comores a Uganda\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Comores a Uganda en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Comores a Uganda sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


Montaverner té per primera vegada un govern en minoria\nHui s’ha constituït per primera vegada a Montaverner un govern en minoria, fet que dóna a l’oposició un paper indispensable per portar endavant qualsevol iniciativa. Des de Compromís hem fet una forta aposta per la pluralitat, el diàleg i la…\nRESULTATS MONTAVERNER ELECCIONS 2015\nCOMUNICAT DE COMPROMÍS PER MONTAVERNER Hui dijous 11 de juny ens hem reunit per 4ª vegada amb el Grup socialista i no hem aconseguit arribar a cap acord. La nostra proposta ha sigut formar un govern cohesionat encapçalat per Compromís i de 1r Tinent d’alcalde el Grup socialista. Estem convençuts que esta és la millor proposta per assegurar un govern estable per a Montaverner. Esperem que en les hores que queden reflexionem tots per trobar una eixida que no supose afiançar al PP en el nostre Ajuntament.