DIRECTO El Supremo rechaza reactivar la orden de detención contra Puigdemont tras viajar a Dinamarca\nLes entitats de drets humans demanen que l'organisme tingui capacitat de sanció i un paper rellevant per revisar els protocols policials\nAntidisturbis dels Mossos d'Esquadra davant del Banc Expropiat ROBERT BONET / ARXIU\nReptes en la lluita contra la violència institucional\nETIQUETAS: mossos d'esquadra, policia, violencia institucional, drets humans\nEls casos d'abús policial sobre Ester Quintana o Juan Andrés Benítez han tornat al debat públic una vella reivindicació de les entitats socials catalanes: una institució independent per controlar i garantir que els Mossos d'Esquadra i els altres cossos policials amb presència a Catalunya no violin els drets humans. El Parlament, a iniciativa de la CUP–Crida Constituent, debatrà al ple de la setmana que ve la creació en un termini de cinc anys d'un observatori de la policia "que assumeixi les funcions de control, denúncia i transparència en relació a les vulneracions de Drets Humans".\nLa proposta de la CUP per a Catalunya s'inspira en els observatoris independents sobre els cossos de seguretat que funcionen a Anglaterra i Irlanda del Nord. Lucia Morale, del centre Irídia per a la defensa dels Drets Humans, explica que, en el cas anglès, es tracta d'una comissió independent de la policia i del govern. A Irlanda del Nord, el Police Ombudsman també realitza investigacions similars a les que practica la policia judicial i forense, i té capacitat d'imposar sancions, a més de rebre informacions i denúncies i practicar investigacions.\n"Les institucions públiques tenen l'obligació de generar els mecanismes de control per impedir i investigar de forma independent les vulneracions de drets humans per part dels cossos policials", valora la diputada de la CUP, Mireia Vehí. Si s'aprova la iniciativa de la CUP, l'observatori dependria del Mecanisme Català de Prevenció de la Tortura (vinculat al Síndic de Greuges). Aquest organisme publica cada any un exhaustiu informe sobre els tractaments o penes cruels, inhumans o degradants, tot i que al màxim a on pot arribar és a fer recomanacions a l'administració.\nPer la seva banda, el director de l'Observatori del Sistema Penal i els Drets Humans (OSPDH) de la Universitat de Barcelona, Iñaki Rivera, veu "molt positiva" la iniciativa. A més, Rivera valora que el Parlament hauria de treballar de forma més propera amb les organitzacions socials que, com l'OSPDH, treballen "amb pocs recursos i molts impediments" en aquesta àrea. Des d'Irídia, Morale també veu amb bons ulls la creació d'aquest organisme, tot i que demana que l'observatori, si s'acaba aprovant, tingui competències per ser "veritablement efectiu".\nEn aquest sentit, Morale remarca que l'observatori hauria de ser l'organisme –a més d'una hipotètica via penal en els jutjats– destinatari de les queixes ciutadanes en situacions d'abús i mal ús de les potestats policials. Però a més, assenyala Morale, l'ens no només hauria de poder establir sancions, sinó també treballar en l'àmbit deontològic dels cossos policials, amb un paper rellevant per revisar els protocols o donar formació específica.\nPreguntat per si dóna suport a la creació de l'observatori, Òscar Marín, del Sindicat de Mossos d'Esquadra–Trisindical, es mostra favorable "a la transparència", tot i que lamenta que la moció de la CUP "sembla que vol posar més vigilància als Mossos perquè no fan bé la seva feina". Així mateix, Marín assenyala que perquè la policia sigui més eficaç hauria de comptar amb més agents i una major dotació econòmica i material.\nPer altra banda, Iñaki Rivera afegeix que el Parlament "ha de ser fort en el camp dels Drets Humans, no només en l'àmbit policial sinó en totes les àrees de privació de llibertat", com ara les presons, els centres de menors o els CIE. Per la seva banda, Morale recorda que el Parlament ha creat un grup de treball específic sobre l'aïllament penitenciari a partir de casos d'interns com Raquel, que, tal com va explicar aquest diari, es va acabar suïcidant després de passar gairebé 9 mesos incomunicada.\nAmb tot, fonts properes a Interior apunten que l'observatori encara no té garantit l'aval parlamentari, que dependrà de les negociacions entre els grups d'aquesta setmana i la que ve. Ho atribueixen a la pressió que alguns sindicats policials exerceixen sobre la conselleria. Les mateixes fonts recorden que, malgrat l'oposició de les entitats pro drets humans, al Parlament, amb els vots de JxSí , PP i Ciutadans va avalar l'ús de les pistoles elèctriques o Taser per part de la policia catalana el mes de juliol passat.


Creu de Sant Jordi. 13 d'abril de 2010. VIII Legislatura (2006-2010). Acords de Govern. Generalitat de Catalunya\nInici > Acords de Govern > VIII Legislatura (2006-2010) > 13 d'abril de 2010 > Creu de Sant Jordi\nEl Govern ha acordat avui concedir la Creu de Sant Jordi a 32 personalitats i 13 entitats que s'han destacat pels serveis prestats a Catalunya en la defensa de la seva identitat o, més generalment, en el pla cívic i cultural. L'acte de lliurament tindrà lloc el proper dia 21 d'abril, a les 19 hores, al Saló Sant Jordi del Palau de la Generalitat.\nLa Creu de Sant Jordi és un dels màxims reconeixements que pot rebre una persona per part de la Generalitat de Catalunya. La distinció es va crear el 1981 (si bé les primeres distincions no es van donar fins l'any següent) per distingir les persones naturals o jurídiques que, pels seus mèrits, hagin prestat serveis destacats a Catalunya.\nLes 32 personalitats que rebran la distinció en l'edició d'enguany són:\nAlberto Aza Arias (Tetuan, 1937): Diplomàtic. En reconeixement a la seva valuosa trajectòria en el servei diplomàtic espanyol, en el qual va ingressar l'any 1965. Nomenat, el 1977, director del gabinet del president Adolfo Suárez, actualment és el cap de la Casa de Sa Majestat el Rei. Cal destacar-ne especialment la sensibilitat envers la llengua i la cultura catalanes.\nAgustí Maria Bassols i Parés (Barcelona, 1924):Advocat i polític. En reconeixement a la seva sostinguda trajectòria de servei a Catalunya, tant pel que fa a la seva dedicació professional com a l'actuació en defensa de la llengua i la cultura catalanes. Impulsor de la modernització del dret civil català, especialment en el període de la recuperació democràtica. Membre i President del Consell Consultiu de la Generalitat de Catalunya.\nJoan Botam i Casals (les Borges Blanques, 1936): Religiós caputxí. Per la seva valuosa contribució al diàleg interreligiós, mitjançant el qual ha impulsat diverses iniciatives que promouen els valors de la pau, la convivència i l'entesa entre les cultures. Fundador del Centre Ecumènic de Catalunya, cal destacar el seu paper en la famosa Caputxinada de l'any 1966, quan era provincial dels framenors caputxins al nostre país.\nHelena Cambó i Mallol (Barcelona, 1929): Mecenes. Per la seva valuosa trajectòria en el pla cívic i cultural. Ha continuat la tasca de mecenatge del seu pare, Francesc Cambó, en col·laboració amb qui fou el seu espòs, Ramon Guardans. Va presidir la Fundació Bernat Metge. Presidenta de l'Institut Cambó, és acadèmica de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.\nMontserrat Carulla i Font: Empresària i mecenes. Per la seva tasca al capdavant de la Fundació Lluís Carulla, de la qual presideix el patronat. Entre d'altres iniciatives de promoció de la llengua, la cultura i l'escola catalanes, cal destacar el Museu de la Vida Rural -recentment ampliat i remodelat-, l'Editorial Barcino, les Nadales o les successives edicions dels Premis Baldiri Reixac, els d'Honor Lluís Carulla i els d'Actuació Cívica.\nTeresa Maria Castanyer i Bachs (Girona, 1943): Lingüista. En reconeixement a l'eficàcia de la seva tasca, durant un quart de segle, en el si dels serveis d'assessorament lingüístic de Televisió de Catalunya. Contribucions d'aquesta mena són exemple de compromís professional al servei de la ciutadania i remarquen el paper dels mitjans de comunicació en la normalització de la llengua catalana i el progrés del país.\nJosep Maria Codina i Vidal (Sallent, 1927): Físic. Per la seva activitat acadèmica a la Universitat de Barcelona i la rellevància de la tasca de direcció de l'Observatori Fabra. Gràcies al seu concurs i al del seu equip, aquesta institució científica s'ha anat renovant i ha estat present en els registres internacionals més prestigiosos de dades astronòmiques, meteorològiques i sísmiques.\nJoaquim Díaz i Muntané (Barcelona, 1930): Actor i director de doblatge. Per la seva tasca pionera en la consolidació del doblatge i la interpretació en català a diferents àmbits del sector audiovisual. Amb la seva veu, tan personal i versàtil, i la seva capacitat professional ha contribuït ben positivament a l'extensió de l'ús social de la nostra llengua mitjançant les indústries de la cultura.\nIsidre Fainé i Casas (Manresa, 1942): Economista i financer. Pel conjunt de la seva trajectòria, duta a terme en diferents entitats del sector i que es desenvolupa, a partir de l'any 1982, en el si de la Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona. Des del 2007, i entre d'altres càrrecs, ocupa la presidència d'una institució que és un dels principals actius de la vida econòmica de Catalunya i motor del seu progrés.\nMaria Lluïsa Ferrer i Martínez (Girona, 1944): Educadora i directiva de serveis socials. En reconeixement a la seva valuosa tasca com a fundadora i presidenta de la Fundació Síndrome de Down de Girona i Comarques Astrid-21. Des d'aquesta entitat es dóna suport als nois i noies afectats per aquesta síndrome i les seves familiars i es realitza un treball reeixit d'integració laboral i social.\nJosep Fornas i Martínez (Barcelona, 1924): Assessor fiscal, editor i polític. Per la seva trajectòria de servei al país. Durant el franquisme va ser, entre d'altres iniciatives, estret col·laborador del president Tarradellas, i després diputat al Parlament per Esquerra Republicana de Catalunya. És valuós el seu extens fons bibliogràfic i de cartells de la Segona República, cedit al Parlament català.\nSalvador Gabarró Serra (Sant Guim de Freixenet, 1935): Enginyer industrial i directiu d'empresa. Per la seva tasca rellevant dins la vida econòmica catalana, desenvolupada en bona part a la corporació Roca, de la qual fou gerent i en protagonitzà l'expansió. També cal destacar, entre d'altres càrrecs corporatius, la presidència del Cercle d'Economia entre els anys 1999 i 2002 i, en l'actualitat, del grup Gas Natural - Unión Fenosa.\nTomàs Gil i Membrado (Horta de Sant Joan, 1915): Músic. Pel conjunt de la seva trajectòria com a instrumentista, compositor i director musical. La composició de més de mil tres-centes sardanes en fa un dels autors més prolífics de la història de la música de cobla. A banda d'altres obres en aquest camp, també ha donat a conèixer produccions simfòniques, peces religioses i corals i, durant una època, música lleugera.\nJosé Antonio González Casanova (Barcelona, 1935): Polític, jurista i escriptor. Per la seva dilatada tasca educadora en els ideals democràtics i de canvi social des de la càtedra universitària i els mitjans de comunicació. Com a expert constitucionalista, participà en la redacció de la Constitució Espanyola i dels estatuts d'autonomia de les nacionalitats. Ha estat membre del Consell Consultiu de la Generalitat i és autor d'una extensa obra jurídica, política i assagística.\nJordi Gumí i Cardona (Barcelona, 1931): Fotògraf. Per la seva tasca de difusió de la imatge de Catalunya mitjançant la il·lustració de nombrosos volums sobre el patrimoni artístic, el territori i les tradicions del nostre país. Especialitzat en la fotografia científica aplicada a l'anàlisi d'obres d'art, també cal destacar-ne l'activitat docent, tant a l'Escola Massana de Barcelona com a l'Institut d'Estudis Fotogràfics de Catalunya.\nCarlos Jiménez Villarejo (Màlaga, 1935): Fiscal. Per una valuosa trajectòria en l'àmbit jurídic i molt especialment per la lluita contra la corrupció i la sostinguda defensa dels valors democràtics. Cal destacar-ne la tasca com a fiscal en cap de la Fiscalia del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya i fiscal en cap de la Fiscalia Especial Anticorrupció. Actualment presideix el Comitè d'Ètica de la Policia de Catalunya.\nMaría Dolores Juliano Corregido (Necochea, Argentina): Antropòloga social. Per la seva trajectòria acadèmica i els valuosos resultats de recerques en els camps de l'antropologia de l'educació, els moviments migratoris, les minories ètniques, els estudis de gènere i l'exclusió social. La seva producció és molt àmplia i ha anat sempre acompanyada d'un compromís social i feminista rellevant.\nTeresa Juvé Acero (Madrid, 1921): Pedagoga i escriptora. Per la seva coratjosa trajectòria, vinculada a la resistència francesa durant la Segona Guerra Mundial i a l'exili català en aquell país -on va conèixer qui va ser el seu espòs, el dirigent socialista Josep Pallach. I per la dedicació a l'ensenyament i la cultura, amb una obra novel·lística que ens permet conèixer més de prop la Catalunya del segle XVI.\nManuel López Lozano: Jurista i polític. Per la seva trajectòria com a alcalde d'Abrera durant l'època dels primers ajuntaments democràtics. Les conseqüències en l'ordre personal que va comportar-li una decidida voluntat de servei n'han fet un dels símbols de la Transició, la qual cosa mereix el reconeixement a la seva tasca i a la de l'Administració local en el seu conjunt.\nJosé María de Mena Álvarez (Villarcayo, Burgos, 1936): Fiscal. En reconeixement a la seva prestigiosa trajectòria, de referència en l'àmbit jurídic, i també per la defensa dels valors democràtics. La seva activitat com a fiscal en cap de la Fiscalia del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya ha estat rellevant i es complementa amb un combat sostingut pels drets individuals i col·lectius.\nDavid Moner Codina (Barcelona, 1933): Advocat i dirigent esportiu. Per la seva sostinguda dedicació al món de l'esport com a practicant, tècnic i directiu. Ha presidit les federacions catalanes de rem i de natació. Cal destacar la tasca que du a terme com a president de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya i del Comitè Olímpic de Catalunya per la promoció i la projecció internacional del nostre esport.\nManuel Oltra i Ferrer (València, 1922): Compositor. En reconeixement a la seva trajectòria en l'àmbit musical, que, a més de la tasca pedagògica, abasta la pràctica totalitat dels gèneres concertístics. Cal destacar especialment les aportacions en els camps de la música coral i la música de concert per a cobla, i també la seva contribució al món de la sardana i l'harmonització d'un gran nombre de melodies populars.\nMaria Pàrraga Escolà: Educadora i experta en trastorns de l'aprenentatge. Per l'atenció i valuós suport que dóna als nois i noies amb aquests trastorns, en especial pel que fa a la dislèxia. La seva professionalitat és un dels actius de la Fundació Pedagògica El Brot, amb seu a Sant Joan Despí, que ha contribuït a crear i de la qual és directora.\nManuel Pérez Bonfill (Tortosa, 1926): Escriptor i professor de llengua i literatura. Per la qualitat de la seva obra i també en reconeixement a la significada tasca docent que ha dut a terme des de Tortosa durant quatre dècades. El seu mestratge i la trajectòria cultural i cívica han estat de referència a les Terres de l'Ebre ja des dels temps de la resistència al franquisme.\nJordi Porta Ribalta (Barcelona, 1936): Promotor cultural. Com a referent del catalanisme en els àmbits cultural i cívic, singularment per l'impuls renovador que ha dut a terme des de la presidència d'Òmnium Cultural. També cal destacar la seva dilatada trajectòria com a director de la Fundació Jaume Bofill, una altra de les entitats que contribueixen decisivament a vertebrar el país.\nJoan Rosell Sanuy (Àger, 1936): Geòleg. Per la seva trajectòria científica i acadèmica i com a impulsor de la geologia moderna i introductor de la sedimentologia a les universitats catalanes. A més de la gènesi i evolució de l'alta Noguera i el Pallars Jussà, el Pirineu en general i també l'illa de Menorca, cal destacar que bona part del mapa geològic de Catalunya a escala 1:50.000 és fruit de les seves recerques.\nCarles Sumarroca Coixet (Llimiana, 1933): Pèrit industrial i empresari. En reconeixement a la seva trajectòria de servei al país en diversos àmbits i, singularment, des del món econòmic en diferents sectors d'activitat. Ha estat fundador i conseller delegat del grup Emte i actualment és el president d'honor de Comsa Emte, companyia molt destacada en el camp tecnològic i de les infraestructures.\nMaria Tersa Miralles: Locutora de ràdio. Per la seva contribució històrica a la radiodifusió catalana, primer des de Ràdio Lleida -on fugí dels bombardeigs durant la Guerra Civil- i posteriorment Ràdio Girona. A aquesta darrera ciutat continuaria exercint la seva tasca davant dels micròfons just fins al moment que les tropes franquistes van ocupar les instal·lacions de l'emissora.\nJoan Vila Grau (Barcelona, 1932): Pintor i vitraller. Per la qualitat de la seva obra pictòrica -que evolucionà des d'un figurativisme de ressonàncies romàniques a l'abstracció- i per la importància de la seva aportació, com a creador i investigador, a l'art del vitrall. També cal destacar la tasca de promoció de diverses iniciatives artístiques i culturals, entre les quals la revista Qüestions d'Art.\nAssociació de Mestres Rosa Sensat: Per la valuosa tasca de renovació pedagògica que aquesta entitat du a terme, des de l'any 1965, per la millora de l'educació a Catalunya. Cal destacar la sostinguda defensa d'una escola pública de qualitat i, vinculada a aquest objectiu, la formació permanent dels mestres com a professionals que són a la base del progrés de les societats i el futur dels països.\nAssociació del Via Crucis Vivent: Entitat que té cura de la preservació i enriquiment d'una manifestació religiosa que se celebra a Sant Hilari Sacalm des de fa més de dos segles. En reconeixement a la sostinguda dedicació que suposa aquesta tasca, la seva transmissió a les joves generacions i la valuosa aportació que la tradició hilarienca representa per al patrimoni de la nostra cultura popular i tradicional.\nCasa Catalana de Saragossa: Pel conjunt de la seva activitat, que des de l'any 1963 difon el coneixement de la llengua i la cultura catalanes a l'Aragó i contribueix, doncs, a enfortir d'uns vincles històrics comuns. La seva publicació, Travessera, ha esdevingut una eina eficaç en aquest sentit, de la mateixa manera que ho són els cursos de català que organitza l'entitat en col·laboració amb l'Institut Ramon Llull.\nCasino Unió Comercial: Entitat que, amb més d'un segle i mig d'història, és una de les més antigues del país. Per la seva positiva influència en l'evolució de Vilafranca del Penedès i el seu entorn i per continuar dinamitzant-ne la vida cultural i cívica mitjançant nombroses activitats i iniciatives de participació que mereixen el reconeixement general.\nEsbart Català de Dansaires: Entitat fundada l'any 1908 a la ciutat de Barcelona que és el degà dels esbarts del nostre país. En reconeixement a la sostinguda dedicació en pro de la dansa tradicional catalana i la implicació en aquest impuls d'un seguit de generacions. La seva trajectòria l'ha vinculat a diverses manifestacions de la vitalitat dels nostre poble i també a creadors i folkloristes de relleu.\nEscola Valenciana - Federació d'Associacions per la Llengua: Entitat cívica, formada per una xarxa d'associacions, que té per objectiu la normalització del català en tots els àmbits d'ús, amb especial incidència en el sistema educatiu. En reconeixement a la vàlua d'aquesta tasca i la seva extensió a diferents sectors d'activitat per tal de vertebrar el País Valencià des dels punts de vista nacional i social.\nFederació de Grups Amateurs de Teatre de Catalunya: Entitat creada a Igualada fa vint-i-cinc anys i que és representativa d'uns tres-cents col·lectius del sector. Pel conjunt de la seva activitat, que es desenvolupa mitjançant diverses iniciatives que procuren l'enriquiment de la valuosa presència del teatre no professional -de llarga tradició entre nosaltres- i la seva extensió al llarg del territori.\nIl·lustre Col·legi de Notaris de Catalunya: En reconeixement a la valuosa implicació, des del segle XIX, en la defensa i desenvolupament del dret civil català. La tasca d'il·lustres col·legiats en la seva compilació de fa mig segle ha estat decisiva, de la mateixa manera que és molt rellevant la participació del nostre notariat en l'elaboració de la legislació civil posterior a l'Estatut d'Autonomia.\nLlotja de Reus: Successora i actual gestora del tradicional Mercat del Dilluns, la institució més antiga de la capital del Baix Camp, que enguany compleix el setè centenari. Pel seu paper històric en el potencial exportador de la ciutat i per haver esdevingut, al llarg dels segles, una de les referències bàsiques de l'economia agrària i ramadera de Catalunya.\nMemorial dels treballadors i treballadores de Seat: Per la seva reivindicació del patrimoni industrial i obrer de Catalunya, així com també pel suport constant a les iniciatives i polítiques públiques de memòria democràtica.\nOrde de la Mercè. Província de Catalunya-Aragó: Institució catòlica fundada a la catedral de Barcelona l'any 1218 que, sense distinció de nacionalitat o credo, ofereix la seva ajuda a totes les persones privades de llibertat i als seus familiars. La trajectòria redemptora que ha mantingut sempre expressa un compromís amb els valors humans i el refús a l'exclusió social.\nSocietat Coral La Badalonense: Entitat amb una reconeguda trajectòria dins la vida cultural de Badalona des de la seva fundació a mitjans del segle XIX. Per l'aportació que ha fet al cant coral, en la qual s'hi han implicat diverses generacions. La seva activitat ha esdevingut un exemple de cohesió social i també contribueix a la projecció d'una de les ciutats més grans de Catalunya.\nUnió Catalana d'Hospitals. Associació d'Entitats Sanitàries i Socials: Creada l'any 1975 com a Unió Catalano-Balear d'Hospitals, és un dels referents del sector al nostre país. Com a reconeixement a la tasca duta a terme per aquesta entitat i els centres que representa en els camps de la salut i l'atenció a la dependència, tan importants per al benestar de les persones i el progrés social.


Marine Apartment Aberystwyth Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nMarine Apartment52 Marine Terrace, Aberystwyth City Center, Aberystwyth, Regne Unit, SY23 2BX - Veure al mapaExcel·lent8,2Basada en42comentarisMarine ApartmentVeure més fotos"Handy for town and the beach. Good bathroom and ensuite. Lar..."TessaUnited KingdomVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nDissenyat tant per oci com per negoci, Marine Apartment està situat idealment a Aberystwyth; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Marine Apartment, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, restaurant, bar són només algunes de les comoditats que fan que Marine Apartment sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, insonorització, despertador, ventilador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen camp de golf (a 3 km), billar estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Aberystwyth, faci de Marine Apartment la vostra llar.\nCal que informeu el Marine Apartment de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


peculiar concepció d’Economia i Competitivitat del president balear José Ramón Bauzá - BARCELONA RADICAL\npeculiar concepció d’Economia i Competitivitat del president balear José Ramón Bauzá\nEl president balear, José Ramón Bauzá, va anunciar ahir la tercera remodelació del seu Govern en menys de dos anys de mandat. S’esperava una reestructuració, encara que les dimensions han estat molt més grans del previst. Cauen tres dels set consellers que tenia l’Executiu fins ara i es creen dues noves àrees. Amb el nou organigrama, el líder del PP a les Illes premia els més fidels, en detriment dels membres menys durs i dels que havien patit un desgast més gran.\nBauzá ha prescindit de Josep Ignasi Aguiló, fins ara vicepresident econòmic; Simón Gornés, exconseller d’Administracions Públiques, i Rafel Bosch, titular d’Educació i portaveu del Govern. La primera cartera s’esqueixa en dues: Hisenda i Pressupostos serà per a l’eivissenc José Vicente Marí, mentre que Economia i Competitivitat serà assumida per Joaquín García, exdirector financer del grup immobiliari Drac, que va instar el concurs de creditors més important de la història de les Illes.\nLa directora general Núria Riera assumirà Administracions Públiques, a més de la representació, mentre que la regidora palmesana Sandra Fernández gestionarà la nova Conselleria de Família i Recursos Socials. L’advocada menorquina Joana Camps assumirà Educació i Cultura, una àrea en la qual no té experiència i des de la qual haurà d’afrontar importants canvis com la implantació del trilingüisme a partir del curs que ve.\nEl president Bauzá premia el seu fidel conseller de Presidència, Antonio Gómez, atorgant-li una vicepresidència. Amplia, així mateix, la representació de Menorca i les Pitiüses i introdueix tres dones, quan fins ara no n’hi havia cap. En roda de premsa, José Ramón Bauzá va elogiar la feina dels consellers destituïts i va justificar el canvi per la necessitat de “donar un impuls” a les seves polítiques.\n3-V-13, E. Carranza, lavanguardia


La fisioteràpia, la ciència i l'art del benestar FOTO: Cedida\nLa fisioteràpia es practica amb coneixement i passió sobre el cos\nLa fisioteràpia es defineix com a "la ciència i l'art de tractament físic, és a dir, el conjunt de mètodes, actuacions i tècniques que, mitjançant l'aplicació de mitjans físics, ajuden a curar i prevenir patologies, promouen la salut, recuperen, habiliten, rehabiliten i readapten a les persones afectades de disfuncions psicofísiques o a les que desitgen mantenir-se en un nivell adequat de salut".\nA l'Espai Cos Vida la fisioteràpia es practica amb coneixement i passió sobre el cos. S'utilitzen mètodes coneguts tant mèdics com alternatius per a rehabilitar el cos en cas de disfuncions així com prevenir i mantenir el millor benestar global i, especialment corporal, de la persona. Espai Cos Vida ofereix diferents serveis com ara tractaments individuals, ergonomia i posturologia, reiki, tractaments profunds fascials, massatge terapèutic entre altres.\nParal·lelament, es realitzen tallers de teoria i pràctica sobre salut corporal aportant als usuaris coneixement i pràctiques corporals a realitzar obtenint una major consciència i cura corporal en el dia a dia. L'empoderament de la pròpia persona sobre la seva salut corporal és un pilar fonamental de l'Espai Cos Vida així com un gran camí de creixement personal.


Municipi de l'Urgell, dividit en dos sectors per la serra d'Almenara; al N, en plena ribera de Sió, els antics termes d'Agramunt, Muntada, Mafet i Aladell; al S, al marge septentrional del pla d'Urgell, els d'Almenara Alta, Almenara Baixa i Tarassó.\nL'activitat manufacturera tradicional (xocolata, torrons -el torró d'Agramunt, d'avellana o ametlla i mel, havia arribat a competir a Barcelona amb els de Xixona i d'Alacant-, sabó i teixits), a la qual n'han estat afegides de modernes (maquinària agrícola, accessoris i equips complementaris per a tractors, remolcs, sacs de paper).\nLa vila d'Agramunt (4.925 h [1.996], agramuntins; 337 m alt), situada a la dreta del riu Sió, al límit entre el secà i el regadiu, fou presa als musulmans pel comte Ermengol IV d'Urgell el 1.070; el 1.163, Ermengol VII li atorgà una carta de població. Agramunt, protegida per un castell i reclosa dins una muralla, era dividida en quatre barris i posseïa un call jueu. Amb la incorporació del comtat d'Urgell a la Corona, Agramunt esdevingué sots-vegueria i, posteriorment, vegueria.\nL'església parroquial de Santa Maria, del romànic final, fou començada a construir el 1.163; sobresurt el gran portal amb nombroses arquivoltes presidit per un grup de la Mare de Déu, l'Infant, els Reis Mags i l'Anunciació.\nEs conserven alguns carrers amb porxos i la casa de la vila, del començament del s. XVIII.\nDins el terme, i damunt la serra d'Almenara, es troba la torre anomenada el Pilar d'Almenara.\nLa fira del torró i de la xocolata a la pedra se celebra cada any cap al dia del Pilar (12 d'octubre).\nMés informació a la pàgina de l'Ajuntament d'Agramunt .


El llegat del moviment religiós dels càtars a l'Alt Maestrat s'analitza i glorifica a Sant Pau d'Albocàsser | Castellón Información\nEl llegat del moviment religiós dels càtars a l’Alt Maestrat s’analitza i glorifica a Sant Pau d’Albocàsser\nEl punt emblemàtic es va donar amb la inauguració d'un monòlit en honor i en memòria del món càtar, instal·lat just enfront del llorer...\nEl punt emblemàtic es va donar amb la inauguració d’un monòlit en honor i en memòria del món càtar, instal·lat just enfront del llorer de Sant Pau\nEn la vesprada del dissabte 11 de setembre, a Sant Pau d’Albocàsser es va organitzar una jornada cultural i històrica que va abordar el llegat dels càtars, el moviment religiós que va arribar a terres de l’Alt Maestrat com a lloc d’hospitalitat i acolliment. L’Associació Intermunicipal Alt Maestrat Human Land, en el marc del Pla de Dinamització i Governança Turística, va organitzar una programació a partir de les ponències científiques i històriques de José Luis Soler, qui va dirigir una visita guiada interpretativa pel conjunt de l’ermitori de Sant Pau des d’un punt de vista vinculat amb el món càtar. A les 17h va començar la visita, en la qual, entre altres, es van tractar i van examinar les grisalles de l’ermitori.\nUna vegada finalitzada es va donar pas, a l’interior de l’ermita, a la projecció d’un clip sobre els bons homes i dones càtars, que es va analitzar posteriorment amb una ponència tècnica conduïda també per Soler. En aquesta exposició científica es van abordar temes com el potencial del projecte ‘Camins dels Càtars’, un itinerari cultural del Consell Europeu que podria repercutir com un gran dinamitzador turístic i econòmic de l’Alt Maestrat.\nEl punt emblemàtic de la vesprada es va donar amb la inauguració d’un monòlit en honor i en memòria del món càtar, instal·lat just enfront del llorer de Sant Pau. Allí es va destapar la gran pedra de referència càtara, amb Sant Pau com a portal del Maestrat Càtar. El grup valencià de música antiga ‘Capella de Ministrers’ va oferir una vetlada musical en la capella de Sant Pau amb un repertori dedicat al món càtar i a la seua espiritualitat religiosa, mística i de pelegrinatge. Entre l’Occitània francesa i l’antic Regne de València, Sant Pau d’Albocàsser continua rendint honors als qui un dia es van allotjar i van habitar les terres de l’Alt Maestrat.\nalbocasser186 alt maestrat40 analitza4 càtars5 glorifica1 llegat4 Sant Pau3


Ampliació de les instal·lacions del centre sociosanitari San Juan de Dios a Ciempozuelos | Sorigué\nConstrucció d'una nova unitat amb cinc mòduls residencials per a atendre les necessitats particulars del centre assistencial sociosanitari San Juan de Dios a Ciempozuelos, Madrid.\nMaig 2019 – Febrer 2021\nPMDJ Pérez Montero de Juan, arquitectos. Javier Jiménez Sánchez Dalp\nEl centre assistencial sanitari i sociosanitari San Juan de Dios és referent en salut mental i atenció a persones amb discapacitat intel·lectual. L'ampliació de l'edifici consisteix en la construcció de la nova Unitat la façana de la qual presenta diferents volums marcats per la topografia escalonada del terreny. També es respecta la diferència de cota entre les façanes est i oest per a oferir dos accessos principals: un a la planta baixa i un altre a la primera planta.\nLes obres inclouen: tancament exterior, façana i impermeabilitzacions; obra de paleta interior i revestiments; climatització; instal·lació de xarxes elèctriques; treballs de lampisteria i urbanització.\nLes comunicacions verticals es divideixen en dues parts. L'escala principal travessa les plantes baixa, primera i segona per a vincular la zona residencial amb el munta llits i la rampa. D'altra banda, l'àrea de serveis compte amb la seva pròpia escala, munta llits i\nmuntacàrregues, des del soterrani fins a la planta coberta. Un mòdul en la planta baixa, dues a la primera planta i dues més a la segona completen els cinc mòduls residencials construïts.\nA la planta baixa se situen les sales de visites i el passadís de consultes, així com els vestuaris del personal sanitari, l'office i el menjador. En la primera planta es destina un espai per als residus i la roba bruta, així com una ropería àmplia. Però els vestuaris per al personal del centre se situen en la segona planta.\nEn la coberta s'instal·len panells fotovoltaics per a la cogeneració d'ACS i climatitzadors que proveeixen d'aire primari a la xarxa de ventiloconvectors. Els serveis es reben a través de la galeria subterrània del complex en la planta soterrani on se situen el quart de producció, la sala de bombes, el dipòsit de gasos medicinals i les estades de magatzematge.\nEmplafonat tauler fenòlic sobre rastreles\nEnrajolat gres porcellànic en peces de 3000x1000x3,5 mm\nSolat de terratzo\nBarana exterior vidre botonat\nFaçana formigó polímer


Home > The departament > Organisation > Comissió d’Espais i Recursos > Normativa\nDepartment Permanent Board\nComissió Treball Fi de Grau\nComissió d’Espais i Recursos\nNORMATIVA DE LA COMISSIÓ D'ESPAIS I RECURSOS\nNORMATIVA DE LA COMISSIÓ D'ESPAIS I RECURSOS DEL DEPARTAMENT D'ENGINYERIA QUÍMICA (aprovada en Consell de Departament en 22 de Març de 2013)\nLa Comissió d'Espais i Recursos és una comissió delegada del Consell del Departament d'Enginyeria Química i triada per aquest per a un període d'un any.\nLa Comissió d'Espais i Recursos serà presidida pel director o la directora del Departament o persona en qui delegue, i estarà formada a més per:\nUn o una representant, i el seu suplent, del Personal d'Administració i Servicis adscrit al Departament\nAlmenys un o una representant, i el seu suplent, de cada uns dels grups d'investigació inscrits en el Registre d'Estructures d'Investigació de la Universitat de València.\nLa seua funció principal és la presa de decisions sobre la distribució i l'ús dels espais assignats al Departament d'Enginyeria Química així com sobre l'ús i manteniment dels recursos comuns (equips i materials) del Departament.\nLa Comissió d'Espais i Recursos es reunirà convocada pel director o la directora del Departament amb una antelació mínima de 72 hores i requerirà la presència de la majoria absoluta dels seus membres per poder constituir‐se. En cas d'urgència, el termini podrà ser menor i, per a poder adoptar acords, la Comissió d'Espais i Recursos haurà de decidir per majoria absoluta dels seus membres la procedència de la urgència.\nEl director o la directora del Departament assumirà els acords adoptats per unanimitat dels presents en les reunions de la Comissió d'Espais i Recursos, i informarà d'aquestos acords en la primera sessió del Consell de Departament posterior a la data de l'acord.


SPQR - Revista CriTeri\nHome Una de romans SPQR\nUn bon dia el rei Antíoc III de Síria va desplegar orgullós les seves tropes en un camp de maniobres davant els ulls d’Aníbal, exiliat a la seva cort. Les sarises de la falange s’eriçaven cap al cel, els guarniments d’or de la cavalleria brillaven espurnejants al sol, els carros de combat lluïen ornamentacions al·legòriques a la mort, els dromedaris i els elefants formaven imponents amb les seves torres plenes d’arquers. El rei va preguntar a Aníbal si tot aquella exposició de força seria suficient per lluitar amb els romans. El vell general cartaginès li va respondre irònicament que segurament si, allò seria prou botí de guerra per als romans, per més cobdiciosos que fossin. I no ho deia gratuïtament. Sabia el que era enfrontar-se als romans. Per més que els hagués vençut en el seu propi terreny una i altra vegada, Roma havia refet l’exèrcit i, aprenent dels seus propis errors, havia arribat a copiar el millor de les tàctiques del púnic fins a derrotar-lo. Per més maquinària de guerra que tingués Antíoc o qualsevol cabdill d’orient o occident no hi havia exèrcit que pogués derrotar als romans a camp obert.\nRoma havia estès els seus dominis gràcies a un exèrcit ciutadà altament compromès amb la seva causa i que basava la seva gran força en la disciplina i el compromís dels seus components, des del general en cap fins a l’últim soldat. Ben diferent era la situació de la majoria d’exèrcits de les potències cartagineses o orientals del moment, formades bàsicament per mercenaris. Si un soldat romà abandonava el seu lloc o es mostrava covard era castigat durament. Si desertava se’l condemnava a l’exili fins la fi dels seus dies. No és que els càstigs fossin estranys en qualsevol exèrcit organitzat de l’època. En el cas romà la conducta indigna d’un soldat durant el servei de les armes era considerada, a més, una vergonya per la seva pròpia família, fos de cònsols o de pagesos pobres. L’austeritat, la valentia i el deure de servei a l’Estat eren sagrats per a qualsevol romà que es fes valdre.\nA mesura que l’imperi es va anar fent gran, es van incorporar soldats a sou d’altres pobles. Per exemple, eren molt valorats els genets gals i germànics, els foners balears o la infanteria ibera. Al llicenciar-se honrosament rebien la ciutadania romana (més o menys com esperen ara els marines mexicans dels EUA). Quan l’imperi va començar a fer aigües cap a finals del segle III, la major part de l’exèrcit ja estava composat per mercenaris, sobretot germànics i gals. Per un recluta romà de llavors ser cridat a files se’n deia anar-se’n amb els bàrbars. Fins i tot, al segle IV, els generals van acabar sent germànics més o menys romanitzats. Ben diferent d’aquell exèrcit republicà que lluïa amb orgull el seu estendard amb les sigles SPQR (Senatus Populusque Romanus), símbol inequívoc de que era comandat per ordre del govern i en nom del poble de Roma.\nEn els orígens de la ciutat l’exèrcit era convocat pel rei, i temps després pel senat, al camp de Mart, déu de la guerra, situat fora muralles. Cada pagès deixava l’arada, cada menestral el taller i cada senador la toga per agafar les armes que guardava a casa i reunir-se en perfecte ordre de campanya. Els soldats formaven al camp de Mart segons el seu ordre social i la seva riquesa personal en esquadrons fins a completar una legió. Temps després, un cop consolidada la República, el camp de Mart es va convertir en la seu de les eleccions a càrrecs públics, on els ciutadans reunits per votar s’ordenaven de la mateixa manera que ho havien fet els seus avantpassats cridats a armes.\nAmb l’expansió territorial i les contínues lluites, primer a Itàlia i després més enllà, l’exèrcit republicà es va anar professionalitzant sense perdre de moment el seu caràcter ciutadà. El general Gai Màrius, cònsol set vegades, va ser el primer gran reformador de l’exèrcit a finals del segle II aC. Fins llavors, cada soldat podia dur almenys un esclau que li portés l’armament i els bagatges, que eren variables segons la riquesa de cadascú. Màrius va modernitzar aquest costum per fer-lo més operatiu. A partir de llavors es van unificar els armaments, que els proporcionava l’Estat, i cada soldat ras havia de portar les seves armes i el seu bagatge, entre el qual s’incloïa el ranxo individual, composat bàsicament de farinetes de blat. Un altre element indispensable era la sal, de la qual cada legionari en rebia un quantitat fixa, el salarium (salari), d’on sembla que prové el nom modern de paga. Tot l’armament i l’utillatge plegat podia arribar a pesar uns 40 quilos.\nL’entrenament no diferia de qualsevol cos d’infanteria actual. Els soldats havien de resistir dures marxes a peu de 20-25 km, que en situacions forçades podien arribar fins a 50 km diaris, per després aixecar el campament nocturn a base de tendes, perfectament ordenades i encerclades per un fossat i una empallissada. I això cada dia mentre durés l’expedició i s’establissin en un campament permanent, més ben fortificat. L’interior del campament era ordenat a semblança de l’urbanisme d’una ciutat romana, on les tendes eren les cases: dos carrers principals, el cardus (o via principalis) i el decumanus i la plaça de reunió al mig a forma de fòrum, davant el pretori o estat major, el qüestori i el tribunal. Un campament era, doncs, una petita Roma, i es regia per unes lleis semblants. Precisament, molts campaments permanents van acabar convertits en ciutats, com la població castellana de León, que rep el seu nom de Legio i no de l’animal. Com tantes altres, deu la seva existència a un campament d’hivernada, costum romà per acantonar les tropes després de la campanya estival, no gaire lluny dels pobles que havia sotmès, en aquest cas els càntabres per part d’August.\nEl reclutament era voluntari i el servei militar regular durava 25 anys cap al final de la República. Els soldats havien de romandre casts durant el servei i, amb sort, podien rebre una dispensa per casar-se. En tot cas, acostumaven a sufocar els fogots anant als lupanars o, en el pitjor dels casos, violant les dones dels poblats saquejats. Però no sempre era així. Segons les conveniències polítiques pactades amb els vençuts i aliats es podien prohibir els abusos i castigar-los severament. Aquesta fèrria disciplina no podia durar sempre i per reivindicacions diguem-ne sindicals, els legionaris van aconseguir tenir parella estable i fins i tot casar-se i tenir família, prop del campament. Al segle II no era estrany doncs, trobar autèntics poblats, en forma de raval, fora de les fortificacions, amb parades de mercat, lupanars, tallers i cases (o barraques) de les parelles i famílies dels soldats. En algunes inscripcions en pedra s’han trobat referències de soldats que per anomenar el lloc on havien nascut citaven el campament, senyal que probablement havien nascut d’aquestes unions castrenses i no havien conegut altra vida que la del soldat.\nLa unitat fonamental de l’exèrcit romà era la legió, composada per uns cinc mil infants perfectament armats, complementada amb el suport de cavalleria i de tropes auxiliars. Cada legió estava dividida en unitats administratives i tàctiques, d’organització una mica complicada. Simplificant, una legió la composaven deu cohorts i cada cohort tres maniples, la unitat bàsica de maniobra en combat, format al seu torn per dues centúries (d’uns 60 homes cadascuna). El comandament d’una centúria es confiava a un oficial de grau menor, el centurió, generalment ascendit per mèrits entre els legionaris. Els càrrecs de govern (tribuns i prefectes, el llegat o cap de la legió i el llegat de l’exèrcit) es reservaven en un principi a l’ordre dels cavallers (ciutadans amb una fortuna d’almenys un milió de sestercis, més que suficient per comprar-se una muntura) i als aristòcrates. Amb el pas del temps, els plebeus van arribar a legats i fins i tot a emperadors, empesos per l’exèrcit, com per exemple Vespasià. Cada legió tenia com a ensenya una àguila a la que es rendia culte i portada per un aquilifer. Cada maniple comptava amb un altre estendard, el signum confiat al signifer. Tenia una gran importància ja que s’encarregava de transmetre les ordres als soldats durant la marxa i en combat i d’administrar l’avituallament.\nLa cavalleria, comandada per decurions, “només” tenia funcions de transport dels oficials, defensa de les ales de la infanteria, exploració, missatgeria i fustigament de la reraguarda enemiga. No va ser fins a l’edat mitjana que la cavalleria va passar a ser la força de xoc principal dels exèrcits, gràcies en bona part a la introducció de l’estrep (sembla ser que a partir dels genets de les estepes) i a la millora genètica de cavalls forts i resistents, autèntiques màquines de guerra.\nUn cop es llicenciaven els soldats podien tornar a casa, si en tenien, o bé se’ls assignava un lot de terra com a propietat i recompensa pels serveis prestats. Primer molts es van instal·lar a Itàlia, però amb els anys se’ls va ubicar a les províncies i cada cop més lluny de Roma, cosa que sovint suscitava protestes entre els llicenciats, junt amb les pagues pendents. Pels estadistes no era fàcil reubicar-los, sobretot durant les llargues guerres civils, que van arrossegar milers homes a un bàndol i altre. Les ciutats fundades en antics campaments es van poblar en bona part de veterans. A Saragossa (l’antiga Caesaraugusta romana) encara es poden veure els carreus de l’antic moll fluvial amb les inscripcions de les tres legions fundadores el 14 aC: la IV Mecedonica, la VI Victrix i la X Gemina. Els primers saragossans van ser legionaris i la ciutat n’estava orgullosa, com mostren les encunyacions de monedes amb els signes i ensenyes de les legions. Els veterans llicenciats (emeriti) de la mateixa Gemina (unitat bessona escindida de la mítica Legio X de Juli Cèsar), va fundar Augusta Emerita, l‘actual Mérida el 25 aC. Barcino també va tenir un origen semblant, nascuda entre el 15 i 10 aC com a colònia a l’ombra de Tarraco, capital de la Hispania Citerior. Ves a saber, ens agradi o no, potser algun dels nostres ancestres havia estrat un soldat romà llicenciat amb honor, casat amb una pubilla local i reconvertit en pagès en un pagus de províncies.\nRecreació de la centúria d’una legió en formació de combat en temps de Juli Cèsar (I aC). El del casc amb plomall és el centurió i al darrera es veu l’estendard amb el nom de la legió (VII Gemina). Fotograma de la sèrie Roma (HBO/BBC).\nColumna trajana. sII. Els romans creuant el Danubi i construint una fortificació. Els treballs d’enginyeria militar ocupaven bona part de l’activitat de les legions durant una campanya.\nReconstrucció del campament de Juli Cèsar durant el setge de l’Alèsia de Vergingètorix. S’observa el mur (vallum) i torres (turris) de troncs aixecats sobre el terraplè (agger) del fossat (fossa). Es pot visitar a Alice-Sainte-Reine (França).\nAnònim 7 d’abril de 2009 a les 13:31\nJoanpe 23 d’abril de 2009 a les 14:38\nMolt bo !!! Sobretot lo dels "lupanars", haha !!! I sort que ha canviat la paga del "salari" si no seria massa !!! Si hagués estat un "pernilari" encara, no ??\nContinua així, m'encanta !!!\nUn bon dia el rei Antíoc III de Síria va desplegar orgullós les seves tropes en un camp de maniobres davant els ulls d’Aníbal, exiliat a la ...


La restauració de la Ciutadella de Roses finalitzarà a finals de 2010 - Diari de Girona\nLa restauració de la Ciutadella de Roses finalitzarà a finals de 2010\nAvui s'ha incorporat dins el recorregut una torre defensiva d'uns vint metres d'alçada visitable del Baluard de Sant Jaume\nacn/ddg 26.09.2009 | 19:17\nLes autoritats dalt del Baluard de Sant Jaume, des d´on es gaudeix d´una magnífica vista de la Ciutadella. ACN\nEl Baluard de Sant Jaume s´ha incorporat aquest dissabte al recorregut per les muralles de la Ciutadella de Roses.\nLa Ciutadella de Roses (Alt Empordà) està completant a poc a poc la restauració de tot el seu immens perímetre amb la incorporació aquest dissabte dins el recorregut visitable del Baluard de Sant Jaume, una torre defensiva d'uns vint metres d'alçada situada a l'extrem nord-est de la fortificació i contigua a la muralla de Llevant, l'últim segment que falta per reparar. 'De fet, la propera actuació és farà aquí. Els treballs surten a licitació el proper dimarts, estan pressupostats en 723.000 euros –subvencionats a parts iguals per la Generalitat i la Diputació- i esperem poder inaugurar la restauració de la muralla de Llevant a finals de 2010', ha comentat l'alcaldessa de Roses, Magda Casamitjana.\n'Actuacions com aquestes són molt importants perquè consoliden Roses no només com una destinació exclusivament de sol i platja sinó també de turisme cultural', ha continuat Casamitjana, que ha estat acompanyada pel subdelegat del govern de l'Estat a Girona, Francesc Francisco-Busquets, en representació del ministeri de Cultura, i pel delegat del serveis territorials de Cultura, Miquel Sitjà. 'Aprofitant les Jornades de Patrimoni Europeu hem obert al públic el Baluard de Sant Jaume, que gràcies als 300.000 euros de subvenció de l'Estat s'ha pogut fer visitable el seu interior i s'han instal·lat dues passarel·les per integrar-lo dintre el recorregut per la muralla renaixentista', ha assenyalat l'alcaldessa de Roses.\n'Tot plegat forma part del pla director de la Ciutadella 2016, any en que se celebrarà el centenari de l'inici de les primeres excavacions dintre el recinte', ha afirmat Casamitjana, que ha recordat que es continuaran impulsant accions a la Ciutadella com la creació d'un laboratori arqueològic pel 2010 i diverses activitats de cara a la temporada de tardor-hivern que inclouran projeccions de cinema, contes i titelles, i la posada en marxa d'un nou programa educatiu amb propostes docents que han de permetre conèixer la història de Roses i de Catalunya. De fet, dintre la Ciutadella rosinca es conserva patrimoni de gran valor com l'antiga ciutat grega i romana de Rhode o el monestir altomedieval de Santa Maria de Roses.\nEl subdelegat del govern a Girona, Francesc Francisco-Busquets, ha remarcat la voluntat de l'Estat de col·laborar amb la restauració de monuments tant importants 'artísticament i culturalment' com la Ciutadella de Roses . 'Cal ajudar econòmicament als Ajuntaments perquè aquest patrimoni cultural, artístic i històric no es perdi. Un patrimoni que seria difícil de mantenir si no hi haguessin aquestes subvencions', ha reconegut Francisco-Busquets, que a banda dels 300.000 euros que s'han destinat a la reparació del Baluard de Sant Jaume també ha parlat dels 1,7 MEUR que l'Estat ha destinat en la recuperació i manteniment del Castell de la Trinitat, a tocar del Far de Roses.\nEl Fons d'Inversió Local, correcte\n'Igualment, també aprofito el dia per anar a veure els projectes del Fons Estatal d'Inversió Local que s'han endegat a la població i que estan valorat en més de 3,2 MEUR', ha avançat el subdelegat del govern de l'Estat, que preguntat per la marxa de tots aquests projectes arreu de les comarques gironines ha insistit que no es registren cap tipus de problemes. 'Tot correcte. De problema significatiu no n'hi ha hagut quasi bé cap', ha afegit Francisco-Busquets. 'Només algun ajuntament s'ha queixat de no cobrar la totalitat del 70% de l'obra en una primera fase però això s'ha solucionat ràpidament', ha puntualitzat el subdelegat del govern.\n'En fi, han estat coses molt puntuals i tots els ajuntaments han pogut fer aquelles inversions necessàries incloses dintre el Pla E', ha remarcat Francisco-Busquets. 'I, de fet, ja tenen la vista posada en l'horitzó de l'any que ve i els quasi 5.000 MEUR més que l'Estat aportarà en un nou Pla d'Inversió Local', ha reflexionat el subdelegat del govern. 'Haurem de veure què diu la lletra menuda però sí que tenim clar que també anirà bàsicament a recuperar i incentivar l'economia local en aspectes socials, mediambientals i de noves tecnologies', ha finalitzat Francisco-Busquets.


Balconchán - Castejón de Tornos - Garraf en BTT\nLa ruta passa per: Valdehorna, Balconchán, Castejón de Tornos, Tornos, Burbáguena, Báguena, San Martín del Rio i Villanueva de Jiloca\nSortim de la plaça del poble de Villanueva adreça la rambla a dalt que ens portarà fins a Valdehorna. Una vegada allí creuem el poble adreça la carretera d’entrada al poble, anem per la carretera. Una vegada arribem a la carretera de pujada al port hem de creuar-la vigilant els cotxes que passen de costat a costat i davant tenim una pista de terra de nou que ens portarà fins a Balconchan. Una vegada arribem a la torre de llum que han just en l’entrada del poble, ens anem a mà esquerra, pugem direcció al port per la carretera sense ús que puja direcció a Santed.\nAquesta part és la més dura, és carretera asfaltada però el nivell de pendent és fort. Una vegada arribem al cim del port, comencem a baixar adreça Santed fins a trobar la carretera que creua. No arribem a Santed, ens anem a mà esquerra direcció a la carretera normal que puja al port i que hem creuat una vegada hem sortit de Valdehorna.\nCreuem la carretera de nou vigilant el tràfic i seguim per la pista direcció a Castejón de Tornos. La pista és ampla i sense pendent amb el que la velocitat mitjana és alta, es pot fer molt ràpid. Una vegada en Castejón de Tornos tornem a agafar la carretera adreça Tornos, una vegada tenim l’entrada del poble a mà dreta, ens anem a l’esquerra per una pista sense asfaltar de pujada que ens portarà sense pèrdua fins a Burbáguena, en uns 14 quilòmetres aproximadament.\nUna vegada trobem el riu, NO el creuem seguim a mà esquerra per una pista no asfaltada que ens porta riu a baix, trobarem un pont a mà dreta i haurem de creuar-ho, seguim la pista sense deixar-la i sense pèrdua adreça Báguena, haurem de creuar el poble pel carrer principal, abans d’agafar la carretera, a mà esquerra agafarem una pista ampla.\nSeguint la pista principal, paral·lela al riu a mà esquerra i a la carretera nacional a mà dreta, passarem per Sant Martín del Rio, que creuarem i anirem direcció a la carretera nacional a mà dreta, una vegada passem el pont a mà esquerra hi ha una altra pista que ens porta directes a Villanueva de Jiloca de nou, pugem fins a la plaça del poble i finalitzem la ruta.\nÉs una ruta senzilla i ràpida, solament té dificultat en la pujada principal del port des de Balconchán, una vegada arribem a l’alt del port, la resta és en un 90% pistes amb descens, per la qual cosa és una ruta molt ràpida encara que llarga, per això la cataloguem com a dificultat mitjana.\nTotal distance: 48863 m\nDownload file: Balconchan - Castejon de Tornos.gpx\nGarraf en BTT > Altres rutes > Rutes per la vall del Jiloca > Rutes de menys de 50km > Balconchán – Castejón de Tornos


L'Ajuntament de Tarragona proposarà que el casc sigui obligatori per conduir patinet\nTant els usuaris amb patinet propi com els de lloguer hauran de dur la protecció cranial.\nLa normativa estatal actual no ho obliga, però el govern vol portar-ho al ple de setembre per fer-ho efectiu aquesta tardor\nActualitzada 03/09/2021 a les 15:21\nEl casc serà presumiblement obligatori per als usuaris de patinet de Tarragona aquesta mateixa tardor. Aquesta és la intenció del govern municipal, que portarà la proposta a la Comissió de Territori de l'Ajuntament d'aquest setembre per avaluar-la amb la resta de partits. Aquest seria un dels principals punts de l'actualització de l'ordenança municipal de Mobilitat que posa sobre la taula l'executiu, que posteriorment s'haurà d'aprovar en ple ordinari, sigui el d'aquest setembre o ja al del mes d'octubre. Fins ara, l'ús del casc és tan sols recomanat. L'obligatorietat comportaria sancions en cas de no utilitzar-se. A més, segons ha pogut saber Diari Més, a l'hospital Joan XXIII s'han fet aquest estiu dues operacions de «caràcter molt greu» per traumatisme cranioencefàlic derivats d'accidents amb patinet.\n«Ara tenim unes quantes línies sagrades, com no circular per la vorera, no anar dues persones en un sol patinet, circular amb llum quan és de nit, prohibició als menors d'edat o un aparcament correcte. El casc obligatori seria una nova línia sagrada molt potent», assegurava Xavi Puig en declaracions a Diari Més. El conseller de Mobilitat de l'Ajuntament de Tarragona feia referència a la nova ordenança posada en marxa ara fa un any, el setembre de 2020, que limitava la velocitat màxima per a vehicles a 30 km/h i aplanava el camí per a l'arribada dels vehicles de mobilitat personal: «Un dels punts era el casc recomanable. En aquell moment ens vam circumscriure al que deia la llei estatal, pensant que aquesta evolucionaria, però no ho ha fet, així que evolucionem nosaltres». Quedarà per veure si l'executiu proposa també que el casc sigui indispensable també per als usuaris de bicicletes.\nL'aprovació de l'obligatorietat del casc encara no està assegurada, però té molts números de tirar endavant. El govern tan sols necessitaria el suport d'un únic membre de l'oposició i, de fet, les peticions per incrementar la seguretat envers els patinets han estat recurrents des de la posada en marxa del servei des del costat contrari a l'executiu. Per començar, la proposta passarà per la Comissió de Territori d'aquest mes juntament amb una revisió general de l'ordenança de Mobilitat: «Hi haurà un punt important d'anàlisi, revisió i avaluació dels punts forts i els dèbils per millorar la norma de fa un any. Aleshores vam deixar la porta oberta a canvis», deia Puig. Així mateix, el conseller de Mobilitat avançava que es posarà la lupa sobre «el servei de lloguer o la normativa», per exemple.\nMultes per no portar-lo\n«L'ús del casc és molt fàcil de controlar: el portes o no», justificava Puig, que confirmava que no dur-lo comportarà una sanció de la Guàrdia Urbana. Mentre que els usuaris amb patinet propi s'hauran d'encarregar de fer-se amb la protecció, les empreses de lloguer s'hauran de cenyir sense excuses a la nova ordenança: «Hauran de proporcionar el casc. Ja s'espavilaran per com fer-ho, hi ha tecnologia ja present en altres ciutats». Puig confirmava que l'Ajuntament serà exigent amb les empreses: «Si una no ho compleix, no tenim per què continuar amb ells. Podem rescindir el contracte sense complexos».\nTrànsit obligarà a portar casc als usuaris de patinets a partir de l'octubre\nseguro, impuesto de circulcion y matricula, si son vehiculos que paguen como tal.\nComenta el contingut : L'Ajuntament de Tarragona proposarà que el casc sigui obligatori per conduir patinet


Blog CAT: Entrevista per la Universitat Pompeu Fabra (UPF)\nEntrevista per la Universitat Pompeu Fabra (UPF)\nPREGUNTES PER A OLIVER DETECTIUS\n1. Quins són els seus principals encàrrecs? Fraus a empreses i a companyies d'assegurances, i assumptes relacionats amb socis d'empresa familiar i assumptes personals i de parella de diversa índole. Quins són els més comuns en particulars? Localitzacions de persones, situació d'impagament de pensions en separacions, identificar exactament les relacions i persones per Internet per evitar estafes econòmiques i emocionals. Quins són els que més s'encarreguen a empreses? Fraus i robatoris a l'interior de l'empresa, falses baixes mèdiques per treballar en altres llocs, absentisme laboral i pre selecció de personal.\n2. Alguna vegada han tingut problemes legals per intromissió a la intimitat de les persones o per un altre tipus de delicte? Mai hem tingut cap problema d'aquestes característiques relacionades amb delictes i intimitat. Com es resolen els problemes en aquests casos? La millor manera de resoldre aquest tipus de conflictes és evitar-los i per a això cal analitzar els punts conflictius en la recerca i esquivar riscos, en resum cal elaborar un pla d'acció preventiu abans d'iniciar el nostre treball.\n3. Què ocorre quan una persona s'adona que l'estan investigant? Pot denunciar-ho?\nSi una persona s'adona que l'estan investigant no és un bon auguri, ja que això pot significar dues coses, que no ho hagis fet bé i t'hagi vist, o que la persona va amb molts peus de plom i sap mentir al moment i lloc exacte. En aquests dos casos deixaríem passar un parell de dies perquè es calmessin les aigües i buscar noves estratègies per poder efectuar el seguiment.\nEn la majoria de casos que s'adonen que ho estan investigant l'origen de la detecció prové del propi client/a, ja que no pren les mesures oportunes de reserva i confidencialitat o seguretat. Nosaltres per precaució no facilitem targetes comercials, utilitzem telèfons inidentificables i no deixem rastres a través d'emails.\nEn altres ocasions és el propi client/al fet que sense cap tipus d'embuts li manifesta a la persona investigada que “va a conèixer tots els detalls sobre la seva vida”.\nEn el cas que aquesta persona ens denunciés, fet el qual mai ens ha ocorregut, tindríem les proves legitimes conformes el client ens ha contractat, existint un contracte pel mig, documento el qual ens dóna garanties i empara gràcies a la nova llei que regula la nostra professió.\n4. Els han proposat encàrrecs que suposen la comissió d'un delicte? Sí. En cas afirmatiu, com actuen? En aquests casos no acceptem cap tipus de proposta ni tan sols mantenir una entrevista.\n5. Quin és el procediment que segueix un investigador privat quan rep un encàrrec? (els passos que segueix fins que finalitza la recerca).\nEl procediment de contractació dels nostres serveis es compon primerament de la sol•licitud del pressupost per part del client, derivat d'un previ estudi de viabilitat en percentatge de probabilitats que el protocol i resultat de la recerca sigui viable, per estalviar d'aquesta forma el nostre temps i diners al client/a. Posteriorment ha de signar-nos un contracte estipulat en la Llei de Seguretat Privada 5/2014, conforma la seva intenció té un objecte legitim.\nAdministrativament cal celebrar aquest contracte, sense ell no podem treballar, l'hi comuniquem al client i si accepta, hem d'anotar el servei en el llibre registro oficial assignant una referència, seguidament iniciem el desenvolupament de la recerca.\nA partir d'aquí comença la part tècnica del servei, basada en la cerca preliminar d'informació per tenir unes bases amb les quals treballar. Seguidament es passa a la part operativa del servei per comprovar i confirmar in situ les dades oposades i els revelats pel client.\nEfectuat aquest servei i tenint tot el material , arriba el moment de bolcar tots els resultats obtinguts en un informe constituït per les proves i detalls, ja siguin documentals, videogràfiques, fotogràfiques i exposició dels fets.\nHavent elaborat el document, es manté una reunió amb el client per emetre-li aquest informe i posteriorment valorar si caldrà anar a judici a ratificar-ho per validar la prova pericial.\n6. Com es fixa la tarifa d'un detectiu privat? Els honoraris dels Detectius són lliures. Es pot trobar en el sector diferents preus per realitzar el mateix treball, però la característica de la nostra empresa va més enllà d'obtenir informació, ens centrem molt en la qualitat de la mateixa, el com interpretar-la, quina utilitat té i quins avantatges pot oferir.\n7. A la seva pàgina web afirmen el següent: “si ens veiem en l'obligació professional de mantenir una conversa amb la persona que investiguem, també sabem reconèixer exactament si menteix i perquè ho fa, les seves motivacions”. Quin entrenament rep una persona per adquirir aquesta capacitat?\nL'entrenament primordial és el de l'anàlisi de la societat en les seves conductes, moviments, discursos… tot això per poder conviure amb gent de tot tipus de sectors i aprendre com gestionar la informació que transmeten emocionalment, saber quines són les seves intencions i poder preveure-les pel seu comportament i socialització. Tot això s'aconsegueix modelant-te en tot tipus d'ambients, exercitant l'agudesa visual, la coherència i percepció dels actes de la gent. Per exemple, una persona no anirà vestida de marca a un esdeveniment de rock’n’roll.\nLa pràctica és constant en el dia a dia, i més quan adoptem una actitud sociable amb la qual et pots trobar una infinitat de perfils i personalitats, amb això i a la llarga, conseguiras saber com i que preguntar-li a cada persona per finalment saber tractar-la, i acabar entenent que tot gira entorn del pilar de la intel•ligència social i emocional.\nEn l'àmbit de la mentida, aconseguim esculpir el perfil de l'investigat, sabent els seus gustos, les seves febleses, els seus traumes… Obtinguda tota aquesta informació és primordial saber una mica de l'àmbit científic del comportament no verbal, ciència la qual estudia i analitza les conductes de les persones, basant-se en les seves expressions o o microexpresiones facials i corporals, juntament amb la coherència d'elles amb el missatge verbal que transmeten.\nSumant-li al CNV (comportament no verbal) a altres tipus de ciències com per exemple la morfopsicología, que estudia les faccions del rostre i la personalitat, podem emmarcar les característiques físiques i psicològiques d'una persona i descobrir pels seus comportaments, involuntaris o no, si ens està intentant mentir.\nResum del Security Forum 2017


La COVID-19: preguntes i respostes sobre l’impacte en la protecció de dades personals – Carles San José – RCDP blog\nadministratiu / constitucional / General / legislació / polítiques públiques\nLa pandèmia que ens acompanya des del mes de març ens ha portat molts canvis en les nostres vides. Més enllà de l’afectació evident en l’àmbit de la salut, la COVID-19 i totes les mesures adoptades amb motiu de la declaració de l’estat d’alarma han provocat un impacte formidable en molts altres terrenys. En aquest article em centraré en l’afectació en el dret fonamental a la protecció de dades personals, particularment en alguns entorns del sector públic.\nCom a punt de partida, faig una consideració prèvia sobre els efectes de la declaració de l’estat d’alarma i les pròrrogues successives. De conformitat amb l’article 116.2 de la Constitució espanyola i la Llei 4/1981, dels estats d’alarma, excepció i setge, la declaració de l’estat d’alarma pot comportar, entre d’altres, limitacions a la llibertat de circulació o de reunió. Però el dret fonamental a la protecció de dades personals segueix íntegrament vigent, tal com recorden en informes emesos durant la pandèmia l’Autoritat Catalana de Protecció de Dades (APDCAT) (CNS 18/2020) i l’Agència Espanyola de Protecció de Dades (AEPD) (17/2020).\nPer tant, en les noves realitats i maneres de fer que ens ha portat aquesta situació d’emergència sanitària, s’han de seguir respectant plenament els principis i garanties recollits a la normativa de protecció de dades personals, la qual certament ja legitima determinats tractaments que poden resultar necessaris per a finalitats de salut pública o de salut laboral en situacions excepcionals com l’actual. En tot cas, si l’adequació a dret del tractament deriva precisament del moment excepcional que ens ha tocat viure, tal licitud es podria esvair quan es pogués tornar a una certa normalitat.\nCom anunciava, en aquest article abordaré l’impacte en la protecció de dades d’alguns d’aquests canvis i noves realitats amb les quals ens trobem i que, en alguns casos, sembla que forçosament ens acompanyaran encara durant un temps. Aquesta anàlisi el faré donant resposta a algunes preguntes que han sorgit o que poden sorgir en organitzacions del sector públic.\nPodem controlar la temperatura corporal a les persones que accedeixen als edificis públics?\nSón moltes les entitats que en els plans de desconfinament que elaboren de cara a l’escenari de la “nova normalitat”, per tal de preservar les persones treballadores del risc de contagi, es plantegen, entre altres mesures de salut laboral, la presa de la temperatura a l’entrada de les dependències, ja sigui només de les persones empleades o també de persones alienes.\nSembla evident que conèixer la temperatura corporal d’una persona es tracta d’un impacte directe en la seva vida privada. Caldria aplicar aquí la doctrina del triple judici de proporcionalitat, idoneïtat i necessitat\nSembla evident que conèixer la temperatura corporal d’una persona es tracta d’una mesura d’un impacte directe en la vida privada de les persones. Per tant, caldria avaluar bé la proporcionalitat d’aquesta mesura, així com estudiar la possibilitat d’optar per altres alternatives menys intrusives en l’esfera privada dels individus. Així, atès que estem davant la possible restricció d’un dret fonamental, caldria aplicar aquí la doctrina del triple judici de proporcionalitat, idoneïtat i necessitat per a l’adopció d’aquesta mesura, doctrina a la qual acudeix sovint el Tribunal Constitucional davant eventuals limitacions de drets fonamentals, i en el cas del dret a la protecció de dades personals en particular (per totes, STC 186/2000). Segons té declarat el TC, la constitucionalitat de qualsevol mesura restrictiva de drets fonamentals ve determinada per l’estricta observança del principi de proporcionalitat, i al respecte escau comprovar si la mesura en qüestió compleix els tres requisits o condicions següents:\na) Primerament, si la mesura és susceptible d’aconseguir l’objectiu proposat (judici d’idoneïtat). Al respecte, no es pot negar que la detecció d’un cas de temperatura corporal elevada constitueix un símptoma de la COVID-19, però també podria obeir a altres causes. Així mateix, també és conegut el percentatge significatiu de persones portadores del virus però que són asimptomàtiques, o que poden tenir altres símptomes diferents de la temperatura corporal. A més, existeix una variabilitat en la temperatura corporal habitual de cada persona, a banda que es pot alterar per determinades circumstàncies (cicle menstrual, etc.). En definitiva, que sorgeixen dubtes sobre la idoneïtat de la mesura, ja que podria servir per a uns casos, però no per a d’altres.\nb) En segon lloc, si la mesura és necessària, en el sentit que no existeixin altres mesures més moderades per a la consecució del propòsit perseguit amb una eficàcia igual (judici de necessitat). Aquí cal apuntar la possibilitat d’establir altres mesures alternatives, com ara reforçar el distanciament entre persones o establir altres mesures de protecció amb el mateix objectiu de preservar la salut laboral de les persones treballadores.\nc) I finalment, si la mesura és ponderada o equilibrada, pel fet que de la seva implantació se’n deriven més beneficis o avantatges per a l’interès general que perjudicis per a altres béns jurídics o valors en conflicte (judici de proporcionalitat en sentit estricte). Aquest requisit exigeix, doncs, efectuar una ponderació adequada entre els béns jurídics i interessos que potencialment poden col·lidir, i el resultat de la ponderació —que pot variar segons les circumstàncies de cada cas— és el que finalment hauria de decantar l’adopció de la decisió final, en un sentit o un altre.\nSobre aquesta qüestió de la presa de la temperatura s’ha pronunciat l’APDCAT en el dictamen CNS 18/2020, emès amb motiu de la consulta elevada per una empresa pública. En aquest dictamen l’APDCAT parteix de la consideració que “l’establiment de controls de temperatura corporal previs a l’entrada al centre de treball a què es refereix la consulta constitueix un tractament de dades personals, en concret, de dades relatives a la salut (article 4.15 RGPD), que resta sotmès a la legislació de protecció de dades personals”. Entén, doncs, l’APDCAT que existeix un tractament de dades personals pel sol fet d’establir el control de temperatura, amb independència de si s’enregistra o no en algun fitxer el resultat obtingut del dit control, al marge dels positius detectats. Amb aquest pronunciament l’APDCAT rebutja el criteri defensat per algunes veus, conforme si no s’enregistra el resultat no hi hauria tractament i, per tant, no seria d’aplicació l’RGPD.\nPer l’APDCAT seria lícita la presa de temperatura del personal propi a l’entrada al centre de treball, en base a la Llei de prevenció de riscos laborals, però no així en el cas de persones alienes a l’organització que visiten les dependències administratives per fer algun tràmit o gestió\nCom dic, l’APDCAT parteix de l’existència d’un tractament de dades personals, que com a tal ha de complir amb els principis de l’article 5 de l’RGPD, i en particular amb el de licitud. En aquest sentit, l’APDCAT conclou que seria lícita la presa de la temperatura del personal propi a l’entrada al centre de treball, sempre que tal mesura provingués del servei de prevenció de riscos laborals de l’organització. La base jurídica d’aquest tractament estaria en els articles 6.1.c i 9.2.h de l’RGPD, en relació amb les previsions de la Llei 31/1995, de prevenció de riscos laborals, en la qual s’imposa a l’empresari l’obligació de garantir la seguretat i la salut del personal al seu servei.\nPer contra, l’APDCAT no avala la presa de temperatura de personal aliè, mesura que hauria d’establir el servei de prevenció de riscos de la seva organització. D’aquest pronunciament es podria inferir, doncs, que l’APDCAT no legitima tampoc la presa de temperatura de les persones alienes a l’organització que visiten les dependències administratives per tal d’efectuar algun tràmit o gestió. Això, tret que aquesta mesura fos adoptada per les autoritats competents en matèria de salut pública, a l’empara dels articles 6.1.c i 9.2.i de l’RGPD. En efecte, aquest darrer precepte habilita el tractament de dades de salut si és necessari per raons d’interès públic en l’àmbit de la salut pública, les quals només poden ser apreciades per l’autoritat sanitària competent.\nPodem gravar les classes o activitats formatives?\nAquesta pregunta afecta l’àmbit educatiu en tots els seus nivells, i totes les organitzacions en general, en allò referent a les activitats formatives que puguin dur a terme a través de videoconferència, modalitat que s’ha generalitzat en aquests darrers mesos.\nL’enregistrament de les activitats pot resultar necessari i estaria justificat, per tal que les persones que no han pogut assistir-hi les puguin consultar, inclús amb la finalitat que els qui les han seguides en directe, puguin repassar-ne després el contingut, a través de sistemes d’accés restringit. Ara bé, en aplicació del principi de minimització de les dades (art. 5.1.c RGPD), abans d’activar la gravació caldria recomanar a les persones assistents que desconnectessin la seva càmera i micròfon, de manera que només es mantingués activada la de la persona docent, sens perjudici que si una persona assistent vol participar pogués connectar el micròfon —i càmera si ho considera necessari.\nEn qualsevol cas, en la mesura que amb la gravació s’obtindrien dades personals (la mera assistència, participacions al xat, amb veu, etc.), caldria informar dels punts previstos a l’article 13 de l’RGPD, o si més no de la informació bàsica seguint l’opció que brinda l’article 11 de l’LOPDGDD.\nEn activitats formatives per videoconferència caldria recomanar als assistents que desconnectessin la seva càmera i micròfon i en cas justificat d’activació que tinguessin cura sobre l’àmbit de visió de la càmera\nEn casos determinats podria estar justificat exigir als assistents a una videoconferència l’activació de la càmera (treballs en equip, desenvolupament d’exàmens o proves, etc.), però en aquests supòsits caldria recomanar que es tingués cura sobre l’àmbit de visió de la càmera i la possible captació d’informació personal de l’assistent o d’altres persones, així com evitar l’enregistrament, i restringir-lo només a supòsits que estiguessin totalment justificats. També caldria limitar la divulgació de l’enregistrament només a les persones assistents, i únicament si resultés estrictament imprescindible.\nPodem establir sistemes de reconeixement facial per fer exàmens o proves equivalents?\nAquesta qüestió s’ha plantejat en l’àmbit universitari, tot i que ha estat desaconsellada per l’associació Crue Universidades Españolas en la guia que ha elaborat amb el títol Guía sobre la protección de datos personales en el ámbito universitario en tiempos del COVID-19, i en la qual s’indica que en tot cas caldria efectuar una avaluació d’impacte relativa a la protecció de dades.\nAquesta guia es va sotmetre a consideració de l’APDCAT, i en el dictamen corresponent (CNS 17/2020) s’ha referit expressament a aquesta qüestió —entre d’altres— de la possibilitat d’utilitzar el reconeixement facial de cara als exàmens universitaris. Al respecte, l’APDCAT recorda que la utilització de la imatge facial per tal d’identificar l’alumne o alumna mitjançant sistemes tècnics de reconeixement, esdevé un tractament d’una dada biomètrica que encaixa en la definició de l’article 4.14 RGPD. Estem, doncs, davant d’una dada de categoria especial, sotmesa a un règim més restringit, ja que l’article 9.1 de l’RGPD estableix d’entrada una prohibició general de tractament. Per tant, per tal que el seu tractament sigui lícit no només ha de concórrer una base jurídica de l’article 6 de l’RGPD, sinó també alguna excepció de l’article 9.2 de l’RGPD, tal com s’infereix dels considerants 51 i 52 de l’RGPD.\nA criteri de l’APDCAT, no sembla clar que pugui entrar en joc alguna de les excepcions de l’article 9.2 de l’RGPD que permeten aixecar la prohibició general de tractament. En aquest sentit, la que potencialment seria aplicable (raons d’interès públic essencial, art. 9.1.g) exigiria una previsió específica a una norma amb rang de llei o del dret de la Unió que inclogués a més certes garanties, previsió legal que a hores d’ara no existeix. Això porta a descartar la licitud d’aquest tractament, a banda de posar de manifest que hi ha altres alternatives amb una eficàcia similar a la del reconeixement facial, com seria la identificació directa a través del rostre i la veu dels alumnes, o inclús l’opció de requerir l’exhibició del DNI.\nPodem comunicar al Departament de Salut les dades de persones infectades per la COVID-19?\nS’ha plantejat també la possibilitat de comunicar als òrgans competents en matèria de salut les dades identificatives de persones infectades per la COVID-19. Al respecte, els articles 6.1.e i 9.2.j de l’RGPD, en connexió amb la disposició addicional 17ª de l’LOPDGDD, legitimarien aquesta comunicació i el posterior tractament de les dades de salut, amb fins de vigilància i acció epidemiològica en la salut pública, per tal de controlar i prevenir la propagació o incidència del virus en la població.\nAixí ho ha considerat l’APDCAT en el dictamen CNS 14/2020, i a una conclusió similar arriba l’AVPD (Agència Basca de Protecció de Dades) en el seu dictamen 6/2020, en el qual legitima específicament la comunicació de dades de persones infectades, per part de centres de salut privats als òrgans competents en matèria de salut pública.\nPodem divulgar a les xarxes socials imatges per evidenciar l’incompliment del confinament o altres mesures sanitàries imposades per combatre la COVID-19?\nDurant el confinament han proliferat per les xarxes socials les imatges que haurien captat particulars amb els seus telèfons mòbils, de persones que presumptament incomplien el confinament o altres mesures imposades per les autoritats, la qual cosa ha portat a l’AEPD a recordar que la captació i la difusió d’imatges en les quals fos possible identificar persones físiques podria suposar un tractament indegut de dades personals.\nNo estaria permès divulgar a les xarxes socials imatges de persones que incomplien el confinament o altres mesures imposades per les autoritats, especialment si les persones fossin identificades o identificables i no comptéssim amb el seu consentiment\nCal deixar clar que tota persona que presencia o té coneixement d’uns fets que podrien ser constitutius d’infracció, estaria legitimada per enregistrar les imatges que servirien com a prova, amb la finalitat d’aportar-les a l’òrgan competent per conèixer d’aquella presumpta infracció (art. 62 Llei 39/2015). Per contra, no estaria permès utilitzar aquestes imatges amb altres finalitats, i en cap cas seria lícita la seva divulgació a les xarxes socials, la qual cosa desbordaria el que l’RGPD denomina com un tractament efectuat en l’àmbit personal o domèstic. En conseqüència, la persona que contribuís a tal divulgació sense el consentiment de la persona afectada, podria esdevenir responsable d’un tractament il·lícit.\nEn consonància amb l’anterior, tampoc no s’ajustaria a la normativa de protecció de dades que un ajuntament o qualsevol altra entitat divulgués a través del seu perfil a les xarxes socials, imatges que es poguessin vincular a persones identificades o identificables, amb la finalitat de censurar públicament uns suposats comportament incívics.\nEs poden publicar les dades identificatives de les persones mortes per la COVID-19?\nEn aquesta última pregunta em refereixo a una polèmica generada a les xarxes socials, arran de la publicació a la portada del The New York Times del 24 de maig de 2020, d’una llista de persones mortes a causa de la COVID-19. En relació amb aquesta publicació, alguns missatges es preguntaven perquè el Departament de Salut no feia el mateix, potser per tal d’evitar alguns balls en les xifres de persones mortes pel virus.\nCertament, la legislació aquí aplicable no permetria una publicació equivalent a l’efectuada pel diari americà. I val a dir que l’impediment legal no prové de la normativa de protecció de dades personals, la qual amb caràcter general no s’aplica a les persones difuntes. La norma que impediria tal publicació seria la Llei catalana 10/2001, d’arxius i gestió documental, i concretament el seu article 36. Aquest precepte es refereix a la vigència temporal de les exclusions de consulta o accés a documents de les entitats del sector públic, i estableix una regla específica per al cas que els documents a consultar continguin dades personals que puguin afectar la seguretat, l’honor, la intimitat o la imatge de les persones. En tal cas, aquestes dades només poden consultar-se amb el consentiment dels afectats o quan hagin passat 25 anys d’ençà de la seva mort o, si no se’n conegués la data, 50 anys d’ençà de la producció del document.\nEncara que en la publicació s’inclogués únicament el nom i cognoms, és evident que al vincular-se a la mort per la COVID-19 estaríem davant d’una dada personal de salut, que encaixaria en el concepte de dades de la intimitat per a les quals s’amplia la protecció a 25 anys més enllà de la seva mort. Val a dir que la Comissió de Garantia del Dret d’Accés a la Informació Pública (GAIP) ha esgrimit aquesta regla continguda a l’article 36 de la Llei 10/2001 per fonamentar la denegació de reclamacions d’accés a documents que contenien dades de categories especials, com seria el cas. Per tant, si no és possible consultar aquesta informació que conté dades personals relatives a la salut, encara menys seria procedent la seva divulgació, a la qual s’apliquen els mateixos límits establerts per al dret d’accés a la informació pública (art. 7.1 Llei 19/2014).\nAEPD, APDCAT, Carles San José, confinament, COVID-19, dades personals, dret administratiu, dret públic, estat d'alarma, GAIP, LOPDGDD, minimització, pandèmia, polítiques públiques, proporcionalitat, protecció de dades, reconeixement facial, RGPD, riscos laborals, salut pública, temperatura corporal, transparència, videoconferències, xarxes socials\nUna resposta a “La COVID-19: preguntes i respostes sobre l’impacte en la protecció de dades personals – Carles San José\nLa COVID-19: preguntes i respostes sobre l’impacte en la protecció de dades personals (II) – Carles San José – RCDP blog ha dit:\n3 de març de 2021 a les 7:18 am\n[…] personals la COVID-19, particularment en alguns entorns del sector públic. L’anàlisi en aquell primer apunt el vaig dur a terme mitjançant diverses preguntes, i les respostes corresponents, sobre aspectes […]


El MNAC mostra l’artista Ismael Smith en tota l’esplendor i complexitat | VilaWeb\nEl MNAC mostra l’artista Ismael Smith en tota l’esplendor i complexitat\nInclou més de quatre-centes obres entre escultures, dibuixos, projectes de monuments, gravats, joies, ceràmica i una col·lecció d'ex-libris\nEl MNAC dedica una exposició a l’obra i la personalitat de l’escultor, gravador i dibuixant Ismael Smith, que es podrà visitar fins el 17 de setembre. Des de l’any 2000 s’han fet petites exposicions sobre Smith amb obra barrejada, però al MNAC ha anat més enllà. L’exposició ‘Ismael Smith, la bellesa i els monstre‘ presenta més de quatre-centes obres que permeten de descobrir totes les disciplines del personatge: escultura, dibuix, il·lustració, cartellisme, disseny gràfic, interiorisme, ceràmica, disseny de joies, gravats, ex-libris i pintura, una faceta gairebé desconeguda sobre l’artista.\nSmith va ser una de les grans promeses de l’escultura catalana de principi de segle XX i va ser molt celebrat per crítics com Raimon Casellas o Eugeni d’Ors. Però la seva actitud i la seva obra provocadora van fer que no fos acceptat per part de les institucions i la societat dominants. L’art imperant a Catalunya es movia entre el classicisme i l’academicisme i Smith presentava la deformació de caràcter grotesc, l’ambigüitat sexual de bona part de les seves figures, dibuixos satírics i gravats amb escenes mig esperpèntiques. Smith va ser molt famós a Catalunya durant els quinze anys o setze de la seva carrera, des del 1903 fins al 1919 quan se’n va anar a viure als Estats Units. Allà va anar deixant a poc a poc la pràctica de l’art, per dedicar-se obsessivament a l’estudi de la cura del càncer. L’any 1960 va acabar internat, en contra de la seva voluntat, al sanatori psiquiàtric de Bloomingdale, als afores de Nova York, on va morir el 1972.\nEn total, Smith va donar vuit-centes obres al MNAC, entre les quals hi ha 400 dibuixos, 300 gravats i un centenar d’escultures seves. Part d’aquesta donació la va fer ell mateix l’any 1955. En total més 400 obres, entre les quals hi ha més de 70 escultures, 150 dibuixos i projectes de monuments, prop de 40 gravats, un conjunt de joies, ceràmica i una col·lecció completa d’ex-libris.


Les xifres que ens proporciona Òscar Camps, fundador i director de l’ONG Proactiva Open Arms, són alarmants. Més de 30.000 persones rescatades al mar des que el 2015 aquest socorrista badaloní, interpel·lat per la seva filla Ona, va deixar les platges catalanes per anar a salvar persones refugiades al bell mig del Mediterrani. «En només un cap de setmana hem salvat 8.000 persones», explica. «Imagineu-vos 8.000 persones surant al mig del mar, abandonades a la deriva; sabeu quantes embarcacions fan falta per recuperar-les? Tots els vaixells que passen per allí haurien de venir a rescatar persones.»\nProactiva Open Arms, amb base operativa a Lesbos i Malta, rescata del mar persones refugiades que volen arribar a Europa fugint de guerres, persecucions o pobresa. Però no només es tracta de rescatar vides humanes sinó també de sensibilitzar l’opinió pública sobre el que realment passa al Mediterrani i de combatre la desinformació o, encara pitjor, la maledicència informativa. «Hi ha diverses informacions, però de realitat només n’hi ha una, és molt crua i no interessa que se sàpiga», reconeix Òscar Camps.\nSegons Òscar Camps, la manipulació informativa ha arribat a un nivell tan esperpèntic que fins i tot les ONG que operen al Mediterrani han estat acusades de col·laborar amb les xarxes de tràfic de persones. D’aquí que el fundador de Proactiva Open Arms no s’ho hagi pensat dues vegades a l’hora d’anar a buscar l’ajuda del qui en aquests moments és el seu gran aliat: el papa Francesc.\nL’única veu dissonant\n«El papa Francesc és una de les persones més influents del planeta i l’única veu dissonant respecte dels lepens, putins i trumps», reconeix Òscar Camps. I si el 25 de maig de l’any passat, en una audiència general, va tenir ocasió de lliurar al Papa l’armilla salvavides d’una nena siriana que va morir ofegada, ara ha tornat a recórrer a ell per segona vegada: «Perquè no s’apagui la seva veu, el necessitem més que mai.» El 22 d’abril Òscar Camps va ser rebut en audiència privada pel Papa al Vaticà i va tenir l’oportunitat d’informar-lo de primera mà sobre la realitat dels naufragis al Mediterrani. «No només salvem vides, sinó que posem el focus allà on no volen que hi hagi llum, on passen les coses i ningú no ho sap, ningú no ho veu. Necessitem el suport del Papa.»\nSegons ens ha explicat aquest socorrista badaloní, la petició expressada al Vaticà va ser que anessin «a primera fila, al capdavant de tot, a veure la situació real del que està passant». «No només que la llegeixin o que la puguin sentir, sinó que la puguin veure. Ens hem ofert perquè sigui així.»\nMés informació: www.proactivaopenarms.org.


Torà on-line :96 kg de carbassa s'enduen el primer premi del 5è Concurs de Carbasses Gegants de Sedó\n96 kg de carbassa s'enduen el primer premi del 5è Concurs de Carbasses Gegants de Sedó\n<< Tornar dilluns 8 octubre 2012 Sedó (Torrefeta i Florejacs) Autor: Núria Magrans La Mostra de la Terra, juntament amb xerrades, audiovisuals i música acompanyaven aquest esdeveniment.\nAntonio Prat, de Cervera, amb la carbassa guanyadora, de 96 kg\nEl 5è Concurs de Carbasses Gegants va comptar amb una bona participació\n2a Trobada d'acordionistes\nmercat amb productes de la terra\nProp de vuit-centes persones van passar per Sedó durant la jornada del 06 d'octubre per visitar la Mostra de la Terra, amb 32 parades, i per participar en el concurs de carbasses gegants que enguany ha arribat a la cinquena edició.\nConferències, xerrades, passis de diferents audiovisuals a càrrec de Gustum i Slow Food de les Terres de Lleida, van acompanyar la festa pel matí, i una trobada d'acordionistes de tot Catalunya ho va fer per la tarda.\nLa carbassa guanyadora va ser la d'Antonio Prat, de Cervera, amb 96 kg. En segon lloc va quedar la de Miquel Rosells, de Guissona, que pesava 92 kg i en tercer lloc la de Josep Maria Abad, d'Alcoletge, amb 86 kg. En quant a la més gran del municipi de Torrefeta i Florejacs, aquesta va ser per Teresa Besora i Isidre Palou, de Riber, amb una carbassa de 69.50 kg, i la més gran del poble de Sedó va ser per Josep Noguera, amb un element de 39.50kg. Finalment, el premi a la carbassa més insòlita va ser per Rosa Cabiscol.\nL'Ajuntament vol agrair especialment al Centre Social de Sedó i Riber l'organització d'aquest esdeveniment, i a les entitats locals i municipals que s'hi han implicat, al Projecte Gustum i Slow Food de les Terres de Lleida, entitats comarcals, persones veïnes i amics, la seva col·laboració i vol compartir amb tots ells l'èxit d'aquesta edició.\nFont: Ajuntament de Torrefeta i Florejacs


Avís legal - Jardins Munill Aróztegui\nAquest avís regula les condicions d’ús que han de ser observades i respectades pels usuaris/àries d’aquest portal. L’usuari/ària ha llegit i accepta, sense reserves, les condicions que segueixen.\nD’acord amb l’article 10 de la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i Comerç Electrònic, informem que la pàgina web http://jardinsmunillaroztegui.com/\nPertany a ENRIC MUNILL ARÓZTEGUI amb NIF núm. 45490536D i domicili social a Alexandre Bell, 45 (08224 Terrassa), inscrita al Registre Mercantil de Barcelona.\nJARDINS MUNILL ARÓZTEGUI es reserva el dret d’efectuar sense previ avís les modificacions i actualitzacions que consideri oportunes en el seu lloc Web, podent canviar, suprimir o afegir tant els continguts i serveis que presta com la forma en la qual aquests apareguin presentats o localitzats.\nL’usuari és l’únic responsable de l’ús que realitzi dels serveis continguts que JARDINS MUNILL ARÓZTEGUI ofereix en aquest lloc Web.\nJARDINS MUNILL ARÓZTEGUI perseguirà l’incompliment de les anteriors condicions així com qualsevol utilització indeguda dels continguts presentats en el seu lloc Web exercint totes les accions civils i penals que li puguin correspondre.\nLa pàgina web http://jardinsmunillaroztegui.com/ pot contenir enllaços (links) a altres pàgines i portals d’internet de tercers, amb la finalitat de facilitar recursos o informacions d’interès. No obstant, JARDINS MUNILL ARÓZTEGUI no es fa responsable del contingut dels mateixos, del funcionament del web enllaçat o dels possibles danys derivats de l’accés o ús del mateix, en no ser-ne el titular.\nTanmateix, en el supòsit que un usuari detecti qualsevol tipus d’irregularitat en relació als llocs enllaçats, sol·licitem la col·laboració de qualsevol usuari que accedeixi als referits continguts posant-ho en coneixement de JARDINS MUNILL ARÓZTEGUI ARÓZTEGUI, a través del següent correu electrònic jardins@munillaroztegui.com, sense que en cap cas la comunicació comporti l’assumpció de responsabilitat ni obligació per part del titular de la web http://jardinsmunillaroztegui.com/\nAquest lloc web, el seu codi font, disseny, estructura, bases de dades i els diferents elements que conté i tots els seus continguts, imatges i fotografies són propietat de JARDINS MUNILL ARÓZTEGUI o de terceres persones que n’hagin autoritzat l’ús dels continguts, sense que es pugui entendre cedits ni reconeguts als usuaris cap dret sobre els mateixos.\nL’usuari, única i exclusivament podrà utilitzar el material que aparegui en aquesta Web per al seu ús personal i privat, quedant prohibida la seva utilització amb finalitats comercials o per incórrer en activitats il·lícites.


La identificació errònia dels bombers a París posa en entredit les versions policials - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans La identificació errònia dels bombers a París posa en entredit les versions policials - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nLa identificació errònia dels bombers a París posa en entredit les versions policials\nLa policia francesa va difondre un vídeo en la qual s’identificava erròniament a cinc bombers catalans com a presumptes membres d’ETA. Poques hores després es feia pública la terrible confusió que ha mostrat davant de l’opinió pública la feblesa de les versions policials i el seguidisme dels mitjans de comunicació.\nEl Telenotícies Migdia de diumenge començava amb els dos presentadors drets i amb cares de gravetat. Explicaven que el vídeo que havien mostrat el dia anterior identificant cinc dels presumptes membres d’un escamot d’ETA que hauria assassinat un gendarme francès era un terrible error. Es tractava de cinc bombers -tant de la Generalitat com de l’Ajuntament de Barcelona- que, juntament amb cinc persones més, participaven en un curs d’escalada a l’Estat francès aprofitant les seves vacances.\nEl to dels periodistes -entre consternats i indignats- contrastava amb les declaracions dels responsables d’Interior espanyol i francès. Mentre el ministre Rubalcaba admetia que “alguna cosa no s’havia fet bé” el director general de la policia francesa, Frédéric Péchenard, titllava el cas de “decebedor”. Mentrestant el president espanyol treia importància a l’error. Cap paraula de disculpa per una situació que hagués pogut esdevenir crítica per la seguretat dels bombers.\nPerò va destacar la darrera frase (o reflexió en veu alta) dels periodistes de TV3. “Les fonts policials no sempre són fiables”. Una constatació que hauria de servir de lliçó per altres casos i més quan els interessos polítics -aquest diumenge se celebrava la segona volta de les eleccions regionals franceses i Sarkozy necessitava un cop d’efecte per remuntar- eren evidents.\nPerò en aquest cas tan flagrant -per la facilitat en contrastar ràpidament que la versió policial era totalment falsa- també s’ha pogut veure clarament com els mitjans les donen per bones i, a partir d’aquí, construeixen els seus propis relats que ignoren la presumpció d’innocència. El diari basc Gara ha fet un exercici de revisar les interpretacions que alguns dels mitjans espanyols i bascos han fet de les fonts policials.\n“ETA va al ‘súper’” titulava El Correo (diari biscaí del grup Vocento). A El Diario Vasco s’explicava que “tres d’ells portaven una bandolera (…) en les quals, segons la policia basca, podrien dur les armes”. Deia també tenia claríssim que els bombers eren militants d’ETA: “L’aparell militar d’ETA se’n va anar a l’híper abans de robar els cotxes i assassinar al policia”. O El País tampoc deixava lloc a la presumpció d’innocència: “Els etarres que van matar al policial Jean-Serge Nérin després de robar sis cotxes ja tenen cara”. En el cas d’El Mundo utilitzaven les imatges dels bombers per diagnosticar la situació de la organització armada: “La imatge del comando etarra fent la compra i escortant el carret simbolitza la precaritat logística, estructural i anímica d’ETA”.\nUn error gravíssim i que no és nou\nLa difusió d’imatges errònies de presumptes membres d’ETA no és nova. De fet, aquesta mateixa setmana l‘agència EFE va distribuir per error la foto de Joseba Fernández González, militant d’Izquierda Anticapitalista i exmilitant d’Ezker Batua. En aquest cas l’error va ser de l’agència espanyola que va trobar en el seu arxiu una foto d’una persona que tenia el mateix cognom que un dels presumptes membres d’ETA que hauria participat en l’atemptat contra el policia francès.\nTambé en el cas de dos presumptes militants d’ETA detinguts a Molló (el Ripollès) van ser famoses les seves fotografies extretes del Facebook. Més enllà del debat de si les fotos de dos detinguts s’han de publicar -i més, si neguen els delictes- es va donar el cas que alguns mitjans van difondre durant una estona la imatge amb la cara d’una tercera persona sense difuminar mentre que tapaven la cara d’un dels presumptes membres de l’organització armada.