Pilar Aymerich i els contactes de Boix | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nFOTOGRAFIA CRÍTICA i\nPilar Aymerich i els contactes de Boix\nEsglaia comprovar en el full de contactes de Mauthausen com s’alternen les rialles cruels dels assassins i els cossos dels presoners estesos a la neu\n6 ABR 2018 - 18:04\tCEST\nTres supervivents de Mauthausen. Pilar Aymerich\nA mitjan dècada dels setanta, la fotògrafa Pilar Aymerich col·laborava amb Montserrat Roig en el llibre Els catalans als camps nazis (Edicions 62, 1977). A més de retratar els supervivents, tenia l’encàrrec de positivar uns negatius guardats durant molts anys en un paquetet gris. Una estranya indiferència cap a l’horror dels camps els havia mantingut amagats. Venien de l’Est i havien arribat a Barcelona de la mà d’un d’aquells presos: Joaquim López Raimundo. Li van explicar a Pilar que eren “cues”, que en l’argot dels fotògrafs són els negatius tallats de la tira. Qui els va sostreure treballava al laboratori fotogràfic del camp d’extermini i sigil·losament els anava amagant sota l’ampliadora amb la finalitat de guardar testimoni de la barbàrie, a risc de la seva vida. Aquella sistemàtica constant de cisar instantànies va donar com a resultat un dels escassos testimonis gràfics de l’horror, així com el retrat acusatori dels alts càrrecs nazis, que es van defensar argüint que la fotografia podia mentir fàcilment amb el fotomuntatge. Però, els negatius! Els negatius eren allà per al seu examen i l’empremta de la llum no admetia discussió: “Vas ser aquí, aquest ets tu”.\nDesprés de servir de prova en els judicis de Nuremberg, Aymerich va ser la primera que va tornar a veure sobre el paper aquella realitat. Amb respecte i cert terror, va guardar els fulls de contactes durant 40 anys, fins que fa poc, quan el comissari Manuel Guerrero cercava documentació, Aymerich va recordar aquella presència sinistra en el fons del seu arxiu i li va oferir els contactes per mostrar-los a l’exposició Montserrat Roig, 1977. Memòria i utopia.\nRevisar un full de contactes és seguir els passos de qui ha empunyat la càmera. En aquests de Mauthausen esglaia comprovar com s’alternen les rialles cruels dels assassins i, en el fotograma següent, els cossos dels presoners estesos a la neu o entre els esbarzers, morts en l’intent de fugir. Els forns crematoris i, en el fotograma següent, la roba amuntegada al terra. La coreografia dels nazis acompanyant Himmler en la seva visita al camp i, seguidament, els retrats senzills dels nois de les milícies espanyoles, entre els quals hi havia un joveníssim Francesc Boix, amb la seva càmera al coll. Va ser ell l’heroi principal, l’ordidor de tota la trama, que va aprofitar el seu càrrec de fotògraf del camp per servir d’observatori a la humanitat sencera. Recentment, al Pati Llimona de Barcelona, el vam poder conèixer amb l’exposició Els primers trets d’en Francesc Boix, organitzada per l’associació d’historiadors de la fotografia Fotoconnexió.\nMentre documentava els personatges ocults o exiliats durant el franquisme, Aymerich retratava en paral·lel Montserrat Roig, retrats que es mostren al Born. Fascinen els signes que denoten al seu rostre la determinació que la va portar a donar a conèixer el món ocult d’aquests herois. El toc d’atenció de la literatura i la fotografia compromeses ens recorda que potser la memòria d’allò viscut i les sinergies que planteja amb el món contemporani és més excitant que la fantasia. Així ho va saber veure Roig, tot recolzant els seus relats amb la fotografia d’Aymerich perquè la descripció no quedés llastrada pel detallisme. Com podria si no l’escriptora, només amb la gramàtica, situar-nos davant dels protagonistes de la Història? La simplicitat del retrat fotogràfic declara sense veu: “Soc jo i soc aquí, no ha passat el temps”. L’honestedat d’Aymerich aconseguirà sublimar els protagonistes de la història com a éssers anònims carregats de missatges per al futur. És així com els tres supervivents del camp, un rere l’altre —expressament no en cito els noms— reflectiran fora del temps els patiments de l’ascens de l’escala de Mauthausen. Són ells en la seva efígie, i gràcies a la fotografia d’Aymerich, la humanitat mateixa contra la qual el mal s’ha acarnissat.


[Dolors Lledó] Reflexió sobre Terrassa feminista i diversa, la política i les fòbies - Created by pep valenzuela - In category: Veus / Opinions - Tagged with: Dolors Lledó, drets, FAVT, LGTBI - malarrassa - El periòdic independent i gratuït de Terrassa\nYou are here: Home / Veus / Opinions / [Dolors Lledó] Reflexió sobre Terrassa feminista i diversa, la política i les fòbies\nFa uns dies, llegint uns comentaris a les xarxes socials, vaig pensar que hi ha coses que semblen no canviar, tot i que estem vivint al segle de més obertura en termes de diversitat sexual. Sí però…\nAquesta és la frase, “sí però”. Parlar de la vida privada de les persones per treure algun tipus de rèdit o benefici polític o per atacar-la simplement per la seva condició sexual, és d’una baixesa que només fa que retratar qui ho fa. Perquè qui fa això no em mereix gens de respecte; sense valors, amb mi que no hi comptin. Des de moltes entitats locals i plataformes lluitem, a Terrassa, per una ciutat feminista, lliure de masclismes, agressions i fòbies; defensem drets i donem veu a totes aquelles situacions que la vulneren i que en cap cas són defensables.\nM’agraden les frases reflexives, aquí va una de ben bona: “Soy dueña de mis silencios, esclava de mis palabras”. Més d’una i d’un s’ho podien aplicar. Acabades les campanyes electorals, el balanç és el que han dit les urnes, però el camí per arribar a aquestes, en molts casos, ha sigut lleig i denigrant. Torno a dir, com ja vaig fer dies enrere, la política ho devora tot i sincerament, no tot s’hi val per uns quants vots (o si??).\nComparteixo les paraules que he llegit, publicades en nom de LGTB Terrassa, al cent per cent. Amb elles em trobaran sempre, defensant els drets i la dignitat. Quan comencem a entendre que els valors són més importants que altres coses, farem via. Mentrestant, continuarem denunciant aquestes situacions des de l’activisme, perquè la vida íntima és això, íntima:\n“Ens hagués agradat tenir una campanya lliure de LGTBIfòbia, lamentablement sembla que haurem d’esperar a la propera. Desqualificar els rivals polítics per la seva orientació sexual, identitat i/o expressió de gènere és LTBIfòbia. Desitgem que les crítiques polítiques algun dia es basin en motius polítics i no en desqualificacions masclistes i LGTBIfòbiques”. (LGTB Terrassa)\nDolors Lledó, Presidenta de la FAVT


Premis i borses de treball de l’IEC (Premis Sant Jordi 2020)\nL’Institut d’Estudis Catalans, corporació acadèmica, científica i cultural, l’àmbit d’actuació del qual s’estén a les terres de llengua catalana, té per objectiu promoure l’alta investigació científica, principalment la de tots els elements de la cultura catalana.\nExemple de recull de tots els premis:\nPremi IEC de la Secció Històrico-Arqueològica JOSEP PUIG I CADAFALCH d’Arqueologia i Història Antiga a la millor tesi doctoral o treball d’investigació sobre arqueologia o història antiga.\nDotació: 2.000€ (dos mil euros)\nPremi IEC de la Secció Històrico-Arqueològica PRÒSPER DE BOFARULL d’Història Medieval a la millor tesi doctoral o treball d’investigació sobre la història medieval de les terres catalanes.\nDotació: 4.200€ (quatre mil dos-cents euros)\nPremi IEC de la Secció de Ciències Biològiques PUIS FONT I QUER de Ciències de la Vida a un/a investigador/a menor de 40 anys en el moment de la sol·licitud i que treballi en un centre de recerca o en una universitat de les terres de llengua i cultura catalanes.\nDotació: 12.000€ (dotze mil euros)\nPremi IEC de la Secció de Ciències i Tecnologia EDUARD FONTSERÈ de Ciències Físiques a la millor tesi doctoral o millor treball d’investigació sobre ciències físiques.\nPremi IEC de la Secció de Ciències i Tecnologia LLUÍS DOMÈNECH I MONTANER de Teoria i Crítica d’Arquitectura a la millor tesi doctoral o al millor treball d’investigació sobre arquitectura de les terres catalanes.\nPremi IEC de la Secció de Filològica MARIÀ AGUILÓ de Gramàtica Històrica i Història de la Llengua a la millor tesi doctoral o treball d’investigació sobre gramàtica històrica o història de la llengua.\nPremi IEC de la Secció de Filològica JOAN COROMINES de Lexicografia i Onomàstica a la millor tesi doctoral o treball d’investigació sobre lexicografia o sobre onomàstica.\nPremi IEC de la Secció de Filosofia i Ciències Socials a un treball d’investigació o assaig sobre qualsevol de les matèries de la Secció (Comunicació i antropologia, dret, economia, filosofia, geografia i demografia, pedagogia i psicologia, sociologia i ciència política).\nPREMIS DE LES SOCIETATS FILIALS DE L’IEC\nPremi Catalunya d’Economia al millor llibre, obra, tesi doctoral o estudi monogràfic sobre temes d’economia fet públic entre el 2018 i 2020 per a reconèixer i estimular els esforços d’una investigació d’alta qualitat en aquest camp científic.\nDotació: 10.000€ (deu mil euros) per part de l’Obra Social La Caixa\nPremi Miquel Biada i Bunyol a la millor obra, treball, tesi doctoral o estudi sobre infraestructures; des de la perspectiva econòmica, històrica, financera o social; publicat o inèdit per a reconèixer i estimular els esforços d’una millor investigació en el camp de les infraestructures.\nDotació: 6.000€ (sis mil euros) per part de l’Obra Social La Caixa\nPremi Societat Catalana de Biologia al/a la jove investigador/a a la millor tesi doctoral dins de l’àmbit de les ciències biològiques defensada en una universitat dels territoris de llengua catalana i escrita en català, castellà o anglès.\nDotació: 500€ (cinc-cents euros)\nPREMIS, AJUTS I BORSES DELS CENTRES I FUNDACIONS DE L’IEC\nPremi Ferran Sunyer i Balaguer a una monografia matemàtica de caràcter expositiu que presenti els darrers desenvolupaments d’una àrea activa en recerca a la qual el concursant hagi contribuït de manera important.\nDotació: 15.000€ (quinze mil euros) per part de la Fundació Ferran Sunyer i Balaguer (consulteu convocatòria i tràmits)\nBORSES D’ESTUDI DE L’IEC\nBorses d’estudi de l’Eusko-Ikaskuntza – Sociedad de Estudios Vascos (EI-SEV) i l’Institut d’Estudis Catalans per a dos investigadors joves interessats en l’estudi d’algun aspecte de la cultura catalana o basca.\nDotació: 3.600€ (tres mil sis-cents euros) per cada borsa.\nBorses d’estudi Països Catalans per a promoure estudis que, en qualsevol àmbit científic, il·lustrin les relacions entre mínim dos territoris del domini lingüístic català sincrònica o diacrònicament.\nDotació: 4.000€ (quatre mil euros) per cada borsa.\nFins divendres 29 de novembre de 2019.\nLliurament dels premis: abril 2020.\nPresentació telemàtica al web de l’IEC\nPersona de contacte a la OITT:\nDesyreé López Ferrer\n972 41 (9609)\nUniOvi: Liberbank - XXI Premios Liberbank de Investigación en Medicina del Deporte 2019


Pati – Pàgina 2 – Web Isabel de Villena\nJa tenim jocs al terra del pati!\nSeguint amb el treball que s’està fent des de la comissió de pati, el passat dissabte un grup de pares i mares de l’escola van venir al centre a pintar tot un seguit de jocs del terra del pati: xarranca, circuit mon-villena, tres en ratlla, circuit de moviment i el terra-mar-aire. De ben segur que […]\nEl nostre pati avança\nEl nostre pati segueix endavant. Com bé sabeu els alumnes de l’escola són els principals protagonistes d’aquesta història i per tant les seves propostes són les més interessants a tenir en compte, és per això que les tutores i professors de l’escola han estat recollint totes aquestes idees. Us deixem aquí una petita mostra del […]\nPublished on 02/05/2017 05/05/2017 By Dani Ponsico\nAquest cap de setmana s’han plantat 3 arbres al pati de l’escola, exactament 3 moreres blanques. Aquest tipus d’arbre té un creixement força ràpid i una copa molt ample i frondosa. Ara els hem de cuidar molt perquè puguin créixer i així ben aviat fer-nos ombra.\nLa comissió de pati segueix avançant\nLa comissió de pati ens seguim reunint periòdicament per anar avançant en aquest projecte d’un nou pati. Els professors que formen part de la comissió comparteixen amb la resta de professors les decisions que es van prenent, i aquests traslladen les seves idees i inquietuds i les dels alumnes, que són protagonistes principals. Després les […]\nPublished on 27/03/2017 02/05/2017 By Dani Ponsico\nInici de la comissió de pati\nUna comissió mixta formada per membres de l’equip directiu, professors de diferents etapes educatives, alumnes i representants de les famílies porta gairebé dos mesos treballant en el disseny del nou pati de l’escola. Les obres fetes el passat estiu van servir per preparar la nova pista esportiva -que ara que està ben seca podrem enllestir […]\nPublished on 10/03/2017 02/05/2017 By Dani Ponsico\nPLA PROVISIONAL D'ORGANITZACIÓ 2020-21\nMaterial i llibres de primària pel curs 2020-21\nMaterial i llibres de l’ESO i Batxillerat pel curs 2020-21\nMaterial d’infantil pel curs 2020-21\nGaudim del Villenstiu!!


Comunicació Palafrugell - Es projecta a Palafrugell el curtmetratge "Arraconat", que se centra en l'assetjament entre els joves\nEs projecta a Palafrugell el curtmetratge "Arraconat", que se centra en l'assetjament entre els joves\nEl Teatre Municipal de Palafrugell va projectar el curtmetratge "Arraconat", un treball del cassanenc Quim Cassà que explica des d'una mirada diferent la problemàtica de l'assetjament entre els joves. El director, Quim Cassà, va tenir la idea del film en una nit d'insomni en què de sobte va veure en una cantonada un noi sol i en un punt més llunyà altres nois. A partir d'aquí, va tenir la necessitat de fer la pel·lícula, que es va gestar al llarg de més de dos anys fins a la seva estrena.\nL'acte on es va projectar el curt va estar presentat per Josep Bofill i va comptar amb una xerrada sobre el "Bullying" a càrrec de Teia Galí, directora de l'Institut Frederic Martí, la qual va obrir un espai de debat entre els assistents.\nEl curt és una producció de Saturn Produccions i Amics de la Música de Xavier Juanals i compta amb la col·laboració de l'àrea d'Educació de l'Ajuntament de Palafrugell. Precisament, el mestre Juanals s'ha responsabilitzat de la banda sonora del treball. Juanals és autor de treballs com Fila 7 o Pluja d'estels. Sons i colors de l'Empordà, entre altres treballs.\nA la projecció que va tenir lloc a Palafrugell hi van assistir, entre altres, els tres actors principals: Daniel Castillo, Robert Bou i Aniol Massó.


Oferta Xiaomi Himo V1 des 498€ - No Busquis Mes\nOferta Xiaomi Himo V1 des 498€\nHome » Oferta Xiaomi Himo V1 des 498€\nXiaomi ens porta una nova bicicleta elèctrica la Xiaomi Himo V1 que compta amb un disseny senzill i modern, on destaca la posició elevada de la seva manillar, a més de comptar amb un seient col·locat en una posició inferior el que ajuda a mantenir una posició correcta en tot moment i augmentar la comoditat. Un seient de qualitat que està elaborat amb escuma PU impermeabilitzada. I per descomptat és plegable.\nPer poder moure compta amb un motor de 250W situat que li propulsen fins a una velocitat màxima de 30 km / h, amb una autonomia de 50 quilòmetres amb cada càrrega. Una càrrega que per arribar al 100% necessita 6,5 hores. Una xifra força elevada que ens indica que Xiaomi també ha estalviat al carregador.\nAquest model ve amb rodes de 12 polzades, que disposa d’un xassís d’alumini lleuger que li permet gaudir d’un pes de 16,7 quilos, amb un pes màxim de l’ocupant de 100 quilos. A més de compacte, les seves mesures de 1080x510x1020 mm, el converteix en compacta i molt còmoda de portar tant al maleter del nostre cotxe com en els sistemes de transport públic (recordeu que és plegable).\nA la part frontal trobem un far LED i un segon LED darrere, perquè la puguem utilitzar a la nit. Es poden desactivar manualment des del manillar. Un altre aspecte important d’aquesta Xiaomi és que vénen amb una certificació IP54 que permet que puguis utilitzar fins i tot en un dia plujós gràcies a la seva resistència a l’aigua.


Satanàs i els xiquets – Kaos en la red\nPor Lluís Ronda\t Publicado el Ene 13, 2020\nNo, no és un “fake news”: “Temple Satànic” ha estat reconegut oficialment com església i el “satanisme” com a religió als EEUU, amb dret a disposar de subvencions i d’accés a espais públics en pro de la llibertat d’expressió i el laïcisme.\nEtimològicament, “religió” significa “acció i efecte de lligar fortament” (re-lligar). Ontològicament ho interpretaríem com “ficar al centre de les nostres vides allò que aprenem a estimar”.\nFa poques setmanes, ha estat publicat un nou llibre sobre “dimonis” adreçat a xiquets i xiquetes d’entre 5 i 10 anys, “A Children Book of Demons”, amb la finalitat de despertar en els infants el culte a “En Banyeta” d’una manera perversament divertida, com si el maligne fos un heroi al qual impetrar o imitar.\nL’estima i el bé són constitutius l’un de l’altre, l’odi i el mal també. Tots, creients i no creients, sabem què representa Déu i què representa el dimoni. Símbol d’Amor i de Vida un, de maldat i destrucció l’altre. Qui confessa amb Llucifer, no sols te Déu com enemic, sinó també la “humanitat”, la qual paraula és intrínsecament magnànima. Volem que els infants es formen amb aquests “principis”?\nLa llei actua immediatament davant l’abús a un infant, inclús una bofetada per part dels pares pot transgredir-la, tanmateix, aquesta mateixa llei no considera delicte una pedagogia demoníaca que, amb seguretat, educa intel•lectual i moralment en la malignitat.\nLa Marina Alta i Baixa és el lloc de tot l’estat espanyol on més sectes destructives o satàniques hi ha, els seus acòlits executen ritus que van, des de pràctiques sexuals degenerades o actes sacrílegs als cementeris a sacrificis d’animals o de persones. A La Vila Joiosa una dona resultà morta en ritual.\nL’associació de satanistes d’Espanya organitzà un seminari (ritus inclosos) a la Universitat Complutense de Madrid, coadjuvant així el reconeixement de “culte al diable” a Europa, doncs tots sabem la influència que EEUU te amb les “modes”, molt sovint, causa de prostitució de tradicions i costums seculars d’altres pobles. Em ve al cap “Tot Sants”, festa íntima, de respecte i memòria vers les ànimes de familiars i amics traspassats, moments místics que “fan sentir la presència” de l’ésser volgut i absent amb tot el seu costumari: visita als cementeris, silenci, oracions, bunyols i xocolata, preparar el llit per la visita de les ànimes, preparació de taula i àpat amb el mateix propòsit, encesa de ciris que guien el camí de les ànimes, etc.\nHui, ben poc de tot açò perdura, doncs els carrers s’omplin de carbasses cadavèriques, aldarull, disfresses d’esquelets, calaveres… tot un culte a la mort i als dimonis de l’infern (que no a les ànimes) sense altra comesa, en principi, que l’oportunitat de negoci comercial. Tanmateix, aquest dia representa una data cabdal pels satanistes: es celebra l’aniversari de Satanàs, on es realitzen autèntiques aberracions humanes (de les quals més val no anomenar) davant hòsties consagrades robades amb antelació a les esglésies. Així, aquesta festa, ja òrfena de tradició en actituds i accions, és fàcil saber amb qui i amb què relacionar-la: tot sembla emprogramat.\nL’ésser humà no te dos ulls, sinó tres: l’ull corporal (on veu la realitat), l’ull racional (on la realitat s’obri a la raó) i l’ull de la contemplació (visió mística, espiritual). Sembla que la societat contemporània te malalt el primer, marcit el segon i cec el tercer.\nQui troba un instant de serenitat, de consciència plena, queda profundament afectat per la tràgica realitat que viu el planeta, tot preguntant-se “en quines mans està el món” quan el satanisme és assumit per les democràcies fins el punt de convertir-lo en matèria escolar infantil.\n(Video) El movimiento de mujeres en Rojava se fortalece a pesar de la ocupación


[Comunicat] IB3, un model que no canviarà? | contrainfo.cat | Projecte contrainformatiu autogestionat de Mallorca\nPublicat per Publicació Oberta dia 24 març 2017 – 8:50Cap comentari | 506 views\nComunicat de Premsa dels Delegats de personal dels treballadors d’Estudis de IB3 TV extret de CGT Illes Balears\nFa gairebé 12 anys que es va inaugurar la teòrica Ràdio-Televisió “autonòmica” de le Illes Balears, que sota el mandat de Jaume Matas es va construïr al seu pur estil: Faraònica en la despesa pública (uns 360 mil·lions d’euros en 2 anys) i generosa amb els beneficis privats (externalització gairebé absoluta de la producció i dels recursos humans i tècnics). La direcció de l’Ens, enfora de ser imparcial, va recaure en la ex-cap de gabinet de Jaume Matas, i es van fer contractacions de personal totalment a dit, moltes d’elles encara presents i d’altres feliçment indemnitzades a costa de les arques públiques. Els partits d’esquerres es presentaren a les eleccions de 2007 amb propostes de canvi de model de IB3 (parlaven de internalitzar plantilla i despolititzar l’Ens), però en arribar al Consolat, repartiren els regnes de taifes i la teòrica Ràdio-Televisió “autonòmica” va caure en mans de UM i concretament d’Antoni Martorell (ara condemnat per corrupció política en el cas Voltor) ex-cap de premsa de Maria Antònia Munar. Aquella frase d’Antich en campanya “el dinero de IB3 es para los trabajadores” deixà pas a 4 anys de acomiadaments irregulars de treballadors subcontractats mentre els despatxos s’omplien de cuotes de poder dels partits del Pacte. Contractes mil·lionaris, dobles facturacions, canvis innecessaris de logotip a càrrec de l’ex-soci Sinto Farrús (també ara condemnat en el cas Voltor), … Però cap canvi de model. Precisament va ser el propi Martorell qui va proposar la internalització de la plantilla, i els partits d’esquerres ho vetaren d’inmediat. El que no vetaren d’inmediat, ni tan sols després d’expulsar UM de tots els altres òrgans de govern, va ser al propi Martorell, que el vam haver de fer fora els treballadors, subcontractats, és clar. Va acabar la legislatura Pedro Terrassa, designat a dit per el propi Martorell i legitimat pel Pacte. Tornà el PP i la teòrica Ràdio-Televisió “autonòmica” va passar a les mans de José Manuel Ruiz i després Josep Codony, ambdós càrrecs del PP, precedits tristement per el llavors Conseller de Presidència Antonio Gómez. La despolitització de l’Ens estava cada vegada més enfora, però ja no quedaven diners per expoliar. Més acomiadaments, aquesta vegada de forma regular mitjançant 3 ERO que van afectar novament al personal subcontractat i no pas a l’Ens, multiplicaven definitivament la discriminació laboral entre el personal propi i el subcontractat (que va veure reduït el seu salari i doblada la seva càrrega de treball). Durant aquesta legislatura, el debat no és el model de IB3, sino la seva mateixa supervivència. I aquesta s’assoleix disparant la precarietat laboral. Avui ens trobam amb una direcció despolititzada, en teoria, a mans de Andreu Manresa, i per tant professionalitzada. La primera persona que dirigeix IB3 per ser periodista, i no polític. I per tant la primera persona que pot convertir IB3 en un servei públic al servei de la Comunitat Autònoma, i no del Govern o dels partits polítics. Convertir la Ràdio-Televisió pública en vertaderament “autonòmica”. Fins ara ha estat una institució autònoma, no pas autonòmica, on hi ha regnat el partidisme i els interessos personals; on les contractacions s’han fet a dit i sense oposicions. No obstant el model pertoca al Parlament definir-lo; i enfora de assumir-ho, els partits d’esquerres defugen el debat plantejat únicament per el PI. El nou Pacte s’inventà a la nova llei d’IB3 un Consell Assessor que ha de fer aportacions al debat per definir el model, i que encara no ha fet res argumentant que falta un membre per nombrar. Alhora, IB3 no té altra alternativa que renovar els concursos públics que ara vencen i que perpetuaràn el model entre 2 i 4 anys més. ¿¿Volen els partits d’esquerres un canvi de model realment?? ¿¿Estàn defugint el debat?? ¡¡¡Un fort aplaudiment per la nostra classe política!!!\nSobre paper, el Consell de Direcció i Andreu Manresa han d’elaborar una proposta de model per a l’EPRTVIB, a la qual el Consell Assessor hi farà aportacions. Veurem si aquesta quimera es realitza. D’entrada s’ha d’aconseguir el consens polític dins el Consell de Direcció, que depén dels mateixos partits polítics que defugen el debat. En segon lloc, ha hi ha d’haver una aportació de millores provinents del Consell Assessor, que en teoria representa la societat balear i el seu sector audiovisual, en el qual no hi ha representats els tècnics audiovisuals (sí els periodistes, les productores, els actors o els lingüístes). Tornem al mateix de sempre: es menysprea la vessant tècnica de la Ràdio-Televisió, possiblement per desconeixement. Els tècnics som el “lumpen proletariat”, que no omplim els titulars ni despertem simpaties, no fem net la cara als polítics i per tant no els importem.\nAra bé; Andreu Manresa no pot decidir individualment sobre el model de IB3, però sí sobre els concursos públics d’externalització de serveis. El disseny d’aquests marca clarament les intencions de l’Ens, que no són altres que la multiplicació de la productivitat mitjançant la precarització del treball. Com sempre, els treballadors subcontractats assumirem la falta de pressupost, i de model. Els 4 concursos públics que ara s’han adjudicat coincideixen en quelcom: tots augmenten el personal i els serveis que es sol·liciten, reduïnt alhora la dotació econòmica proporcional. Els delegats de personal aplaudim, com no pot esser d’altra forma, l’augment de personal; no obstant si no va lligat a un pressupost proporcional possiblement es generi precarietat laboral. En concret, els Delegats de Personal de Videoreport ens veiem afectats pel concurs d’explotació de platós i exteriors renovat a finals de febrer de 2017 (http://ted.europa.eu/udl?uri=TED:NO…). S’ha d’aclarir que el contracte que ha acabat no és públic ja que prové d’una negociació, a conseqüència de quedar desert el concurs públic presentat el 2011. Aquest contracte ha sofert varies rebaixes que han provocat un ERO i baixada de salaris, a més de precaritzar el treball i multiplicar la productivitat de la plantilla. Ja hem senyalat moltes vegades que el servei d’explotació de platós era insuficient, amb manca de personal i salaris dignes; amb una clara discriminació de labors de il·luminació o vestuari; amb torns de més de 9 hores i impossibles de conciliar, a més de ser insuficients per oferir una programació digna d’una televisió autonòmica. Fins ara no hi havia servei d’operació tècnica de platós els matins; no hi havia sastre en cap de setmana, ni tampoc servei de decorats; sovint no hi havia operador d’il·luminació en torn; i faltava personal per cobrir baixes, reduccions de jornada, vacances, hores sindicals i devolucions de dies festius treballats. Els salaris congelats durant anys, que inclús van baixar degut a un ERO. Aquest ERO va iniciar la contractació eventual precària com a sistema a IB3. Es va eliminar un torn sencer i es va seguir contractant a gent de forma eventual però contínua. Aquestes i altres reclamacions hem fet arribar a la direcció d’Andreu Manresa, que val a dir que ens ha rebut i escoltat. No obstant, ha decidit presentar un nou concurs que NO resol aquests problemes, sino que n’agrava alguns. El problema que sí semblava resoldre era la falta de servei els matins, i aquesta ha estat una rehivindicació constant de la plantilla de Videoreport. Hi hauria per fí un torn de matí, que era necessari i de sentit comú. Ib3 podria tornar a emitir en directe programes de plató els matins, i oferir un servei públic que havia desaparegut. Doncs NO. Finalment IB3 ha decidit solapar els dos torns a la tarda, dificultant enormemetn la conciliació laboral i familiar dels treballadors subcontractats. Es mantindrà el torn de vespre per poder programar en directe les nits, i el torn que havia de ser matinal passa a ser de 12:30 a 20:30. I el torn de cap de setmana es redueix dràsticament de personal (de 13 passa a 8 persones) i passa a ser de 20 hores setmanals. Com hem dit, queden exposats i agravats alguns problemes:\nEl torn de cap de setmana queda molt reduït de personal tècnic, que a més ha d’exercir polivalència funcional.\nEl servei de vestuari es precaritza més; els caps de setmana no hi haurà maquillatge i perruqueria sino una persona polivalent a mitja jornada que a més haurà d’exercir labors de vestuari.\nLa polivalència funcional es generalitza, però a més es fa visible la intenció de establir la multifuncionalitat, que suposa exercir dos llocs de treball alhora. Es minusvalora i precaritza la labor tècnica, des del desconeixement dels llocs de feina i les labors específiques.\nNo es respecten les categories laborals ni les funcions, i la injerència del concurs públic d’informatius pot suposar que els càmeres ENG puguin fet funcions de càmeres de plató. A més, en aquest altre concurs, es preveu la realització d’un programa diari sobre meteorologia per al qual no hi ha previst equip tècnic en els plegs de licitació del concurs d’explotació de platós. Això posa en perill els nostres llocs de feina; i marca una dinàmica de realitzar programes sense personal tècnic suficient i format adecuadament.\nEls torns de mitja jornada son de 10 hores diaries, i els altres torns son irregulars però amb algunes jornades superiors a les 9 hores. La conciliació de vida laboral i familiar empitjora.\nLa dotació econòmica fa difícil la negociació de millores salarials de la plantilla.\nLa contractació eventual i precària continuarà com a sistema laboral, ja que no hi ha plantilla suficient per cobrir els serveis d’exteriors i platós. La contractació d’un equip reduït a mitja jornada no suposa un treball digne i estable.\nQueda ben clar que el model de l’EPRTVIB es perpetúa i es consolida, fent cada vegada més grans les diferències entre treballadors subcontractats i treballadors de l’Ens. Fent cada vegada més sòlida la precarització del sector audiovisual i periodístic. La classe política mostra ben poc interés en invertir el model i dignificar IB3. En aquest escenari, els treballadors tècnics del sector audiovisual ens veiem cada dia relegats a un paper més terciari, substituibles o inclús prescindibles. YouTube ha het molt mal a la nostra professió, ja que cualsevol creu que pot maquillar i pentinar, il·uminar i sonoritzar, realitzar i enregistrar, editar i emitir. Ja sigui una escena, un programa o una Ràdio-Televisió pública. Els paràmetres de qualitat s’han destruït per complet i cualsevol format és emissible, encara que sigui inaudible o ple de sombres i salts de pla. El periodistes son obligats en molts mitjans a fer directes mitjançant un mòvil i un pal de “selfie” prescindint de l’operador de càmera; o a fer les fotografies de les notícies que cobreixen prescindint del fotògraf. L’atur ha castigat el sector audiovisual com mai havia passat, degut també a les noves tecnologies. Però hi haurà un límit? Nosaltres consideram que IB3 ha de ser no solament el motor econòmic del sector audiovisual balear, sino també el referent de qualitat que ha estat TV3 durant tants anys. I si hi ha d’aver algún límit en la precarietat laboral i tècnica del sector, consideram que IB3 ha d’estar per sobre, donant exemple de dignificació del treball. Avui en dia, sigui per la falta de pressupost o de voluntat política, IB3 va en direcció contrària.\nDelegados de Personal UTE Videoreport-Acicala @Estudios_IB3 #IB3model


Juliol | 2009 | El Món de l'Educació\n19 Juliol 2009 · 23:29\nEducar és com posar motor a una barca.\nCal anar en compte: pensar, mesurar i equilibrar aquesta barca i el seu motor, per tal que un dia pugui solcar airosament el mar.\nÉs per això que l’ educador o educadora ha de tenir anima de mariner, de pirata, de poeta … I una tona i mitja de concentrat de paciència!\nEl consolarà somiar, però, i mentre treballa dia a dia, que aquesta barca, aquest nen o nena, aviat travessarà els mars per anar molt Lluny.\nÉs important tenir aquest somni l’ esperança que les naus portaran la carrega dels seus fets i de les seves paraules fins a altres ports i fins a illes llunyanes.\nI quan un dia la pròpia barca es quedi dormint per sempre a la platja, serà un goig que en noves barques segueixi flamejant la seva senyera.\nEL MON DE L’EDUCACIÓ ESTARÀ DE VACANCES A L’ESTIU!\nTORNAREM AL SETEMBRE\nTagged as Altres\n19 Juliol 2009 · 23:10\nEl Parlament aprova la Llei d’educació de Catalunya\nLa LEC desenvolupa al màxim les competències de l’Estatut en matèria educativa i compleix el mandat del Pacte Nacional per a l’Educació\nEl Parlament ha aprovat aquest matí la Llei d’educació de Catalunya. La llei explota al màxim les competències del Govern de la Generalitat en matèria educativa.\nLa llei aprovada té com a objectius principals les fites de l’equitat i l’excel·lència del sistema educatiu de Catalunya.\nLa LEC aposta per un servei d’educació de Catalunya on els centres públics i concertats participin dels criteris d’equitat, excel·lència i coresponsabilitat garantint-los la suficiència econòmica per al seu funcionament, respectant el dret a la lliure elecció de centre dels ciutadans, i el dret a definir el caràcter propi per part de la titularitat de cadascun dels centres educatius, que la mateixa llei defineix per als centres públics. La llei d’educació de Catalunya garanteix també la suficiència financera dels centres concertats i potencia la figura del contracte-programa per aquells centres que participin decididament en la coresponsabilització.\nTot un projecte i un repte per poder portar a bon terme temes com la lluita contra el fracas escolar i la Inclusio\nTagged as Articles, Departament d'Educació


Els campions del món (17): Jody Scheckter – Fórmula 1 en Català\nEl campió de 1979 és l’únic pilot sud-africà i l’únic jueu en alçar-se amb el ceptre mundial, a més de ser durant molts anys “l’últim campió amb Ferrari”. Però com veurem, la seva carrera va tenir dues parts molt diferenciades: Una, de pilot arriscat i temerari, i l’altre, de company respectat. Avui és el torn de Jody Scheckter.\nJody David Scheckter va nèixer el 29 de gener de 1950, a East London, Sud-àfrica. El seu pare era propietari d’un concessionari Renault i tant en Jody com el seu germà gran Ian van aprendre a conduir i a manipular vehicles al taller familiar, treballant-hi després d’acabar els estudis.\nEn Jody va començar a competir, primer en motos i després en turismes, però només sabia anar a tota pastilla en tot moment. De fet, a la seva primera cursa a nivell nacional a Scheckter li van ensenyar la bandera negra per conducció perillosa.\nPerò de tant en tant compensava la seva agressivitat amb el seu talent i el 1970 Scheckter va guanyar el títol sud-africà de Formula Ford, i una beca per anar a competir al Regne Unit. El 1971 Scheckter va guany ar curses i també en va abandonar en moltes altres a la Fórmula Ford britànica i quedant setè, tercer i dinovè en els tres campionats de F3 britànics.\nEl 1972 Scheckter va córrer a la Fórmula 2, quedant vuitè al campionat europeu i quart al britànic, i guanyant una cursa a cadascun, amb un McLaren. Els dels cotxes taronges van veure-hi talent en el jove pilot del cabell arrissat i van fer-lo debutar a la Fórmula 1 en un tercer cotxe al GP dels Estats Units. Scheckter no ho va fer pas malament, classificant-se vuitè i acabant a la novena posició.\nL’equip McLaren li va donar un grapat més d’oportunitats l’any 1973, però Scheckter gairebé acaba amb la seva pròpia carrera a la Fórmula 1. A la seva segona cursa de l’any, a França, va liderar la cursa fins que Emerson Fittipaldi va acostar-se. Defensant la posició el McLaren i el Lotus van tocar-se i Fittipaldi va declarar, davant els mètodes del seu rival, que “aquest tio està boig, es una amenaça per a ell mateix i la resta i no hauria de pertànyer a la Fórmula 1”.\nLes paraules de Fittipaldi, profètiques, van complir-se al següent GP a Silverstone. A la segona volta Scheckter, que era tercer, va fer una birolla a la recta d’arribada i 10 cotxes van veure-s’hi implicats. Després de la cursa, la majoria de pilots volien prohibir a Scheckter pilotar mai més en un gran premi, però el fet que McLaren l’assegués a la banqueta durant unes curses va ser suficient.\nScheckter va tornar als dos últims grans premis de l’any, portant el número 0 al cotxe. A Canadà va tornar a xocar, aquest cop amb el francès François Cévert. Malgrat tot, Ken Tyrrell va decidir fitxar-lo per a la temporada següent per a ser company de Cévert.\nPerò el francès moriria a l’últim GP de la temporada, a Watkins Glen. Scheckter va ser dels primers cotxes en veure les restes del Tyrrell i aquest fet el va marcar profundament. Segons ell mateix: “A partir d’aquell dia simplement vaig intentar sobreviure a la Fórmula 1”.\nAmb la retirada de Jackie Stewart, Scheckter, amb 24 anys, liderava l’equip campió, i no va decepcionar, aconseguint dues victòries a Suècia i a Gran Bretanya i essent tercer al mundial en el seu primer any sencer. El 1975, amb el mateix Tyrrell 007, va guanyar una altra cursa però l’equip anà perdent competitivitat i només va poguer ser setè a la classificació.\nLlavors Tyrrell presentà, per a la temporada 1976, un dels cotxes més revolucionaris de sempre, el P34 de sis rodes. Mentre Patrick Depailler, company d’equip del nostre protagonista, estava entusiasmat amb la idea, Scheckter no ho veia del tot clar. Tot i aixó, va guanyar l’única cursa que ha guanyat un cotxe amb sis rodes, a Suècia. A pesar de quedar de nou tercer al campionat, Scheckter va deixar Tyrrell.\nEl seu destí per a 1977 va ser Wolf. L’austrocanadenc Walter Wolf, que havia fet diners en el negoci del petroli, havia esponsoritzat els primers intents de Frank Williams, però a finals de 1976 van partir peres i Wolf va contractar Harvey Postlethwaite per dissenyar el WR1, motoritzat per l’omnipresent Ford DFV.\nSorprenentment, Scheckter va guanyar la primera cursa de l’equip a l’Argentina. Dues victòries més (Mónaco i Canadà) i sis podis més tard, Scheckter era subcampió del món. A la temporada següent Scheckter, amb el nou WR5, no va poder guanyar cap cursa i va acabar setè al mundial.\nEl seu prestigi, però, seguia alt. Lluny quedaven els dies en que era un cabra boja; Scheckter s’havia tornat un pilot fiable, i Enzo Ferrari el va fitxar per a la temporada 1979 com a pilot número 1. Com a company tenia al canadenc Gilles Villeneuve, i en tre els dos es va formar una bona amistat, si bé Scheckter no s’atrevia a viatjar a l’helicòpter de Villeneuve, considerant que era massa temerari.\nFerrari, més per motor que per xassís, va guanyar els dos títols. Scheckter i Villeneuve van guanyar tres curses cadascun, però la fiabilitat del sudafricà vers la fogositat del canadenc va decantar la balança. Significativament, els Ferrari eren primer i segon a Monza a la cursa que Scheckter va aconseguir el títol i Villeneuve, respectant ordres d’equip, no va atacar el seu company. 4 anys més tard, en Gilles si que va ser avançat per sorpresa pel seu company Didier Pironi, i enfurismat, va morir quinze dies més tard al circuit de Zolder.\nEl 1980… Ara quan Ferrari no guanya curses es parla de crisi, però l’any 1980 el 312T5 va ser un autèntic ferro. Scheckter només va poder aconseguir dos punts en tot l’any i fins i tot no va classificar-se per al GP del Canadà. L’Scuderia va quedar desena aquella temporada i Scheckter, amb el títol ja aconseguit i a punt de fer 31 anys, va penjar el casc. Va passar a ser com una murga per al Cavallino, que constantment recordava que “Scheckter és l’últim pilot campió el Ferrari fa x anys”, fins que Michael Schumacher va aconseguir-ho l’any 2000, 21 anys després.\nAl retirar-se Scheckter va muntar un negoci de simulació d’entrenament d’armes de foc, destinat a exèrcits i empreses de seguretat. La cosa li va anar bé, i quan es va vendre l’empresa va ajudar als seus fills Toby i Tomas en les seves respectives carreres. En Toby no va tenir massa sort i ho va deixar ja fa 10 anys, mentre que Tomas va arribar a ser provador de Jaguar, i ha acabat competint a l’IndyCar, on ha obtingut dues victòries.\nVal a dir també que el germà d’en Jody, Ian, va còrrer alguna cursa de Fórmula 1 sense sort. Va ser campió nacional de Sud-àfrica 6 vegades, i el seu fill Jaki també va provar sort en els monoplaces.\nActualment, Jody Scheckter es propietari d’una granja on exclusivament hi practica l’agricultura ecològica. Va estar casat amb Pam, amb qui va tenir en Toby i en Tomas, i es va tornar a casar amb Clare, amb qui ha tingut quatre fills més, Hugo, Freddie, Ila i Poppy.\nDe Scheckter en queda el record d’un pilot agressiu a qui la realitat de la Fórmula 1 dels anys 70 va canviar radicalment la manera de pilotar, passant a ser un conductor més aviat prudent, que no prenia més riscos dels necessaris. Tenia com a pilot un caràcter no molt obert, que a vegades el presentava com a rude. En definitiva, un home que va canviar per sobreviure i per guanyar.\nEtiquetatCampions del mónEmerson FittipaldiFerrariGilles VilleneuveJody ScheckterMcLarenPatrick DepaillerTyrrell


Són els cotxes elèctrics la resposta al canvi climàtic?\nciencia · 16 de desembre, 2021\nEl canvi climàtic ha tingut efectes força devastadors al planeta i és una realitat que estem vivint.\nAquest canvi en el clima està atribuït a l'activitat humana, ja sigui directament o indirectament.\nTé efectes al planeta que haurien de ser naturals. L'atmosfera és alterada a nivell mundial; per aquesta raó, es fan esforços per contrarestar-ho.\nEl planeta Terra és el lloc on habitem, l'hem de cuidar perquè, amb el temps, si no posem atenció a la seva destrucció, ja no tindrem lloc on viure i la Terra arribarà a estar deserta.\nUn dels grans contaminants del planeta són els automòbils que utilitzen gasolina com a combustible.\nLes grans ciutats com New York, Chicago, Madrid, Tòquio, etc., en ser ciutats molt poblades, tenen una major quantitat de cotxes circulant.\nEls cotxes a gasolina generen CO2, que és part dels gasos d'efecte hivernacle que contaminen l'ambient.\nPer aquesta raó, un dels esforços per contrarestar aquest efecte està en la fabricació de cotxes elèctrics.\nSi bé no és una solució definitiva, ajuda a reduir les emissions de CO2. Al llarg dels anys, s'han anat incorporant noves tecnologies a les actuacions elèctrics sent aquestes més eficients.\nCotxes elèctrics i les seves característiques\nEls cotxes elèctrics són una gran opció per a reduir les emissions de CO2 que són tan perjudicials.\nDurant els darrers anys han evolucionat molt. Han millorat la qualitat dels materials de fabricació i la seva eficiència.\nS'han incorporat noves tecnologies que són de molta ajuda per al conductor. No emeten sorolls extrems ni generen gasos tòxics.\nFins i tot s'ha aconseguit abaratar els costos de fabricació dels mateixos, cosa que proporciona un millor preu de compra per al client final.\nEls models actuals de cotxes elèctrics poden arribar a tenir entre 200 km i 400 km d'autonomia; no obstant això, hi ha cotxes elèctrics que aconsegueixen superar aquestes marques.\nEl punt principal per a aquesta eficiència és la bateria. Els dissenys també han evolucionat brindant una millor resistència al vent i incorporen nous sistemes que indiquen al conductor l'eficiència energètica del cotxe.\nA nivell mundial s'han unit molts països per buscar solucions al canvi climàtic, i dins d'aquestes solucions donen suport a l'ús de cotxes elèctrics.\nPer exemple, la Unió Europea ha vist la necessitat d'impulsar el desenvolupament del cotxe elèctric, no només com a part de la solució a la lluita contra el canvi climàtic, sinó com a una alternativa per competir en el desenvolupament automobilístic.\nAlguns països han pres la iniciativa de adaptar noves estacions de recàrrega per als cotxes elèctrics.\nAltres països ja estan pensant en prohibir l'ús de cotxes de combustió per gasolina i que només s'utilitzi el cotxe elèctric. Entre ells hi ha França, Noruega, Alemanya, Països Baixos i Regne Unit.\nAquests països tenen previst la eliminació dels cotxes de benzina d'aquí a pocs anys. Un altre exemple és Espanya, que té programat reduir en un 80% la emissió de gasos d'efecte hivernacle per a l'any 2050 mitjançant l'ús de cotxes elèctrics.\nEls cotxes elèctrics no contaminen absolutament res mentre estan en circulació; no obstant això, quan els estan fabricant sí que es produeixen contaminants. Per això, les empreses del sector de l'automoció han de prendre totes les mesures necessàries per reduir-los al mínim possible.\nIgualment, es busca que les grans ciutats redueixin els gasos contaminants en el transport públic amb unitats elèctriques, no només els automòbils particulars\nActualment ha augmentat la competència en el sector automotriu innovant i buscant més eficiència en els models elèctrics.\nD'aquesta manera, s'uneixen a la lluita contra el canvi climàtic que ens afecta tothom al planeta.\nEl ús d'un cotxe elèctric comporta diversos avantatges per al planeta. Entre elles es poden esmentar:\nSón eficients i sostenibles.\nNo contaminen, ja que no generen emissions de gasos amb efecte d'hivernacle.\nNo produeixen contaminació acústica, els nivells de soroll són molt baixos.\nEstalvi en reparacions i manteniment com a canvi d'oli, filtres de gasolina i líquids.\nA molts països s'estalvien el cost d'impostos per matriculació, ja que són vehicles de zero emissions.\nLes pòlisses d'assegurances associades a cotxes elèctrics poden suposar un estalvi en adquirir el cotxe.\nCirculació dins de les ciutats sense restriccions. Algunes ciutats han establert mesures restrictives als cotxes de gasolina per disminuir la contaminació a la ciutat, no permetent que aquests circulin en certs dies. Tot i això, els cotxes elèctrics generen zero emissions, cosa que els proporciona l'avantatge de circular tot l'any sense restriccions.\nEn alguns països, els conductors de cotxes elèctrics estan exempts de pagar l'aparcament a les zones regulades, així com els impostos d'adquisició del vehicle.\nÉs molt més còmode conduir un cotxe elèctric.\nEl medi ambient es veu afectat de manera positiva, ja que redueixen la contaminació ambiental.\nInconvenients dels cotxes elèctrics\nMalgrat tots els grans avantatges que proporciona un cotxe elèctric, hi ha uns petits desavantatges:\nProdueixen deixalles contaminants en la seva fabricació.\nEs necessiten materials que són difícils d'obtenir per a la fabricació dels cotxes elèctrics, com ara el coure, el níquel i altres.\nLes bateries dels vehicles elèctrics encara no tenen una solució per a la deixalla ecològica.\nObtenir els materials de fabricació de les parts externes dels cotxes elèctrics suposen un impacte ambiental alt, ja que són materials com alumini i fibra de carboni.\nEls cotxes elèctrics no solucionen el canvi climàtic, però sí que són part de la solució, ja que ajuden a disminuir les emissions de gasos contaminants i també hi ha menys contaminació acústica.\nEls cotxes elèctrics són fàcils de conduir, són més lleugers i els pots aconseguir en models variats, ja que les diferents empreses automobilístiques s'esmercen per fabricar un vehicle espectacular, més eficient i amb millor rendiment.\nEls països desenvolupats han començat la seva lluita contra el canvi climàtic i han començat per un dels grans contaminants del planeta, els vehicles.\nCanvi climàtic i les seves conseqüències\nEl canvi climàtic ha portat conseqüències força nefastes en contra del planeta. Hem de conservar el nostre medi ambient per reduir l'impacte que aquest canvi climàtic ha produït.\nMolts països, especialment europeus, s'han unit per lluitar contra aquest canvi climàtic.\nS'han creat noves legislacions com mesures de protecció del medi ambient, i l'ús de cotxes elèctrics s'ha estat introduint a poc a poc als països desenvolupats.\nCada cert temps, la terra compleix cicles naturals, entre els quals hi ha cicles que tenen a veure amb el canvi climàtic\nUn exemple d'aquest canvi climàtic natural és la culminació de l'Era Glacial. Però com que es van observar aquests canvis tan sobtats i constants, els científics van decidir estudiar les causes d'aquestes anormalitats.\nL'atmosfera que cobreix tota la terra té diferents gasos que mantenen la temperatura de l'ambient estable. Tot i això, les diferents activitats indiscriminades dels humans han fet que aquests gasos augmentin i produeixin l'escalfament global.\nAltres d'aquests canvis climàtics que ha afectat la terra són els forats trobats a la capa d'ozó, que és la que ens protegeix dels raigs ultraviolats del sol.\nS'han detectat diversos forats a la capa d'ozó arreu del món. L'exposició constant a aquests raigs pot causar afeccions de la pell i cremades moderades.\nLes conseqüències que es generen a causa d'aquest canvi climàtic afecten tota la humanitat.\nHi ha sequeres molt grans a certes regions, mentre que en altres hi ha inundacions que acaben amb les collites, els habitatges, els negocis, etc.\nLes grans sequeres provoquen gana a les comunitats pel fet que no hi ha zones fèrtils per a la sembra i collita d'aliments i fruites.\nLa tala indiscriminada ha acabat amb molts boscos, disminuint els pulmons del planeta i acabant amb l'hàbitat de moltes espècies, tant de la flora com de la fauna.\nLa contaminació de les aigües de mar i dels rius ha provocat la mort de peixos i altres criatures aquàtiques, no permetent als pescadors guanyar el seu suport, a més que se n'ha destruït la llar. espècies marines.\nEl desgel de les glaceres ha provocat accidents i la destrucció de la llar de moltes espècies aquàtiques.\nLes deixalles tòxiques de les fàbriques contaminen l'aigua i la terra on es dipositen, a més que els gasos produïts contaminen l'aire que respirem.\nMolts d'aquests deixalles són mortals per a la humanitat. Creen malalties de la pell i respiratòries.\nA les grans ciutats es dóna molt l'efecte hivernacle, que impossibilita respirar bé i dóna peu a la generació de malalties respiratòries.\nTota la humanitat ha de conscienciar-se quant a la cura del medi ambient. Reciclar és una de les solucions que s'han plantejat per seguir a la lluita contra el canvi climàtic.\nHem de recordar que la terra és el lloc on vivim, i si la destruïm no tindrem més vida al planeta.


Múscul semitendinós - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMúsculs de les regions gluteal i femoral posterior. El semitendinós apareix a sota a l'esquerra.\nEl semitendinós apareix a sota a l'esquerra.\nArtèria glutía inferior\nNervi ciàtic (nervi tibial, L5, S1, S2)\nFlexió del genoll, extensió del coxofemoral\n22357 : multiaxial – jeràrquic\nEl semitendinós és un múscul en la part posterior de la cuixa, és un dels músculs isquiotibials, com ho són el bíceps crural o femoral i el semimembranós.\nEl múscul semitendinós, remarcable per la llargària del seu tendó d'inserció, és situat a la part posterior i medial de la cuixa.\nS'alça des de la impressió inferior i medial a la tuberiositat isquiàtica, per un tendó compartit amb el bíceps crural, s'alça també des d'una aponeurosi que connecta les superfícies adjacents dels dos músculs a uns 7,5cm del seu origen.\nEl múscul és fusiforme, i acaba poc per sota la meitat de la cuixa en un llarg tendó rodó que descansa sobre la part medial de la fossa poplítia, des d'allí volta el còndil medial de la tíbia i passa sobre el lligament col·lateral tibial del genoll, del qual és separat per una bursa, i és inserit en la part superior de la superfície medial del cos de la tíbia, quasi tan endavantat com la seua cresta anterior.\nEn la part inferior de la inserció del múscul semitendinós sobreïx una perllongació cap a la fàscia de la cama, que descansa darrere el tendó del múscul sartori i sota el del gràcil, al qual és unit. Aquests tres tendons formen el que hom anomena com a pes anserinus, puix sembla un peu d'oca.\nNormalment hom observa una intersecció tendinosa en la meitat del muscle.\nEl múscul semitendinós està innervat per la part tibial del nervi ciàtic.\nEl múscul semitendinós ajuda a estendre el coxofemoral, a més de flexionar i girar el genoll.\nOs del maluc dret, superfície exterior.\nEl poplitial, el tibial posterior, i les artèries peroneals.\nPart posterior de l'extremitat inferior esquerra.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Múscul_semitendinós&oldid=29429635»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 feb 2022 a les 03:38.


Estas veient: 13 abril 2012\nHe plorat amb la nova s�rie de Ricky Gervais. Aix� s� que no m'ho esperava. El brit�nic ha abandonat el seu to �cid habitual per donar vida a un personatge tan simple com tendre, que es dedica a cuidar ancians en una resid�ncia. Es diu Derek, i tot ell respira bondat. Com diu als pocs minuts de l'episodi, "�s m�s important ser amable que no pas intel�ligent o guapo". En Derek s'estima els avis i li agrada cuidar-los. A trav�s de la seva manera de mirar el m�n, la s�rie es converteix en un homenatge a la simplicitat, un exercici d'humanitat magistral que apel�la a les emocions de l'espectador i l'obliga a entrar en contacte amb la seva tendresa. En Derek pot semblar for�a ximplet i fins i tot curt, per� acaba sent m�s honest i sent m�s sa que els altres personatges. Dos exemples que es presenten al pilot: 1. un grup de noies que, en un pub, es riuren de l'aparen�a de Derek fent evident que amb la seva crueltat l'�nica cosa que estan demostrant �s la seva manca d'humanitat i un ego d�bil que necessita atacar els altres per sentir-se m�s fort. 2. el car�cter esquerp del cap de manteniment de la resid�ncia (interpretat per Karl Pilkington) que nega ser amic d'en Derek. Afirmaci� que el nostre heroi ignora, perqu� no est� per la tasca d'enfadar-se amb ning�, ni tan sols tenint ra�.\nSeth McFarlane ha decidit posar en pausa el seu projecte de remake de "Els Picapedra", que es va anunciar a finals de l'any passat i que havia d'estrenar-se a principis de 2013. La idea inicial era revisionar els cl�ssics Pedro Picapedra i Pablo M�rmol amb el punt de vista actual (no em pregunteu perqu�, per� quan ho vaig saber, vaig pensar autom�ticament en Don Draper i Roger Sterling). La FOX va aconseguir negociar els drets del remake amb la Warner Bros, propiet�ria de totes les s�ries de Hannah-Barbera, per fer realitat el somni del creador de "Family Guy", que ha explicat que era la seva s�rie d'animaci� preferida quan era nen. Per� pel que sembla, Seth McFarlane t� massa feina en aquests moments com per seguir amb el projecte. Les seves tres s�ries ("Family Guy", "American Dad" i "The Cleveland Show") han renovat per una nova temporada. A m�s, est� acabant la pel�l�cula "Ted", protagonitzada per Mark Wahlberg, �s a punt de comen�ar la pre-producci� d'una s�rie documental que es dir� "Cosmos" i mant� una carrera musical que va guanyant cos despr�s de la publicaci� del seu primer disc, "Music is Better Than Words". Per ara "Els Picapedra" hauran d'esperar.\nM'ho passo molt b� veient "Californication", per� fins i tot els m�s fans de Hank Moody saben que la s�rie que protagonitza l'ex agent Mulder ja fa temps que no �s el que era. Per aix� rebo amb cara de Littlefinger l'inter�s de Showtime per allargar-ne la vida a trav�s d'un spin-off. En principi la idea no �s triar cap dels personatges presents a la s�rie, si no fer-ho a partir d'un de nou, una noia que es dir� Faith, que apareixer� a la temporada vinent. De moment busquen l'actriu que interpretar� aquest personatge, que s'ha descrit com una cat�lica que al mateix temps viu una vida desenfrenada de sexe, drogues i rock and roll. Honestament, em sembla molt artificial aquesta manera d'exprimir una s�rie. Les vegades que s'ha intentat una cosa similar han estat un frac�s: el detectiu Lucas Douglas va apar�ixer a "House" amb la mateixa idea, per� al final no es va portat a terme l'spin-off. A "Bones" tamb� ho van intentar introduint el personatge de Walter Sherman, que despr�s es va emancipar amb "The Finder", una s�rie que de moment ni tan sols ha acabat la seva primera temporada. El precedents no fan por a Tom Kapinos, el creador de "Californication", que potser s'hauria de centrar en acabar la seva s�rie amb un final a l'al�ada del talent de Charles Bukowski, que inicialment va ser la gran inspiraci� per crear el personatge de David Duchovny.\nActualitzaci�: l'actriu que interpretar� la Faith ser� Maggie Grace (Shannon a "Lost").


El bloc de Rafael Borràs Ensenyat: Primer de maig 2017: Perdre la por als debats\nEstem a tocar d'un altre 1 de maig. Un any més celebrarem el Dia Internacional dels Treballadors i les Treballadores. Un altre mes de maig que s'inicia amb els actes sindicals als carrers en reivindicació de la memòria, i en homenatge als Màrtirs de Chicago; però també amb el cabàs de reivindicacions actuals, que es podrien resumir en un enèrgic: Que ens tornin ja els drets i salaris robats amb l'excusa de la crisi estafa!\nPerò, més enllà d'aquesta devolució del deute social (o és que, segons el pensament únic neoliberal, s'han de pagar tots els deutes, excepte el social, i seguir indefinidament amb l'estafa?), suggeresc que aquest primer de maig sigui el de la pèrdua de la por a abordar, almenys, dos debats que em semblen fonamentals.\nEl primer fa referència al futur del treball (el de mercat i el reproductiu). És un debat crucial en el qual cal aprofundir en la línia del que els passats dies 6 i 7 d'abril va fer l'Organització Internacional del Treball (OIT) amb la iniciativa "El futur del treball que volem: un diàleg global". És evident que els avanços tecnològics de la nova revolució industrial, en la qual estem immersos, canvia inexorablement -encara que no de forma disruptiva- el paper dels treballs en les societats del segle XXI.\nUn segon debat seminal d'aquesta època és el que gira entorn de la implantació de la Renda Bàsica (RB) universal i incondicional. És un debat associat a l'anterior, i, per això, seria desitjable que ho liderés el moviment sindical, entre altres coses, per barrar d'arrel propostes de RB absolutament neoconservadores i substitutives a la baixa dels actuals sistemes de benestar. En aquest sentit, em sembla una bona notícia que, en el procés congressual de CCOO que finalitzarà el propvinent 1 de juliol, siguem cada vegada més afiliats i afiliades que defensem que el congrés aprovi el següent text:\n"En defensa d'una renda bàsica incondicional (RB)”\nA més de la defensa de la "garantia de rendes" condicionada, CCOO defensa una renda bàsica incondicional (RB), és a dir, una assignació monetària i pública a tota la població sense condicions. Les principals raons són:\n1) La pèrdua de l'ocupació provoca una situació de gran inseguretat econòmica i vital. Perdre el lloc de treball, però disposar d'una RB suposaria afrontar la situació de forma menys angoixant. En una situació com l'actual, on a causa de les polítiques econòmiques austericides, la desocupació és immensa, i les condicions de vida i treball de la gran majoria de la societat no rica són cada vegada pitjors, l'accés a una renda bàsica cobra major importància social.\n2) La RB podria complir un paper molt important en la recomposició de l'interès col·lectiu de la classe treballadora, i en les lluites de resistència. La RB no és una alternativa substitutiva del salari, i no afebleix la defensa dels interessos dels treballadors i les treballadores, sinó que apareix com un instrument que enforteix la posició de tota la força de treball, tant en el mateix lloc de treball, com en la mateixa recerca d'ocupació. A més, la RB suposaria, en cas d'haver d'afrontar vagues, una espècie de caixa de resistència incondicional, i un augment del poder de negociació de la classe treballadora. La disponibilitat d'una RB permetria afrontar el conflicte laboral d'una forma molt menys insegura: ara com ara, depenent dels dies de vaga, els salaris poden arribar a reduir-se de forma difícilment suportable si, com sol ocórrer per a la immensa majoria de la classe treballadora, no es disposa d'altres recursos.\n3) Una de les conseqüències més assenyalades de la RB seria la gran mitigació de la pobresa. Inclús permetria, de manera realista, plantejar la seva efectiva eradicació. No només possibilitaria treure a milions de persones de la pobresa, sinó que construiria un suport de protecció per no recaure en ella.\n4) La RB es presenta com un instrument imprescindible per la minoració dels "costos de transició" en l'imprescindible canvi de l'actual model productiu cap a un social i ecològicament sostenible.\n5) La defensa de la RB no contradiu la tradicional defensa del sindicat dels subsidis condicionats (SC) a la pobresa, o a no arribar a determinat nivell de renda. Per a molts, un SC apareix com més just que una RB. No és així.\nLa RB es garanteix ex-ante, el SC, en cas de poder tenir accés a ell, ex-post. Aquesta característica converteix a la RB en una mesura essencialment preventiva de l'exclusió. Sobre el SC, per raons evidents, no pot afirmar-se el mateix.\nLa RB permet eludir els anomenats paranys de la pobresa i de l'atur. Aquests paranys apareixen pel fet que les quantitats monetàries dels subsidis condicionats, com és el cas del SC, no són acumulatives (amb això volem dir que són subsidis complementaris a una renda ja existent, i fins a un llindar establert). D'aquí la inexistència d'estímuls molt elevats per acceptar ocupacions que suposin la pèrdua del SC. A diferència del SC, la RB no constitueix un sostre, sinó que defineix només un nivell bàsic, a partir del qual les persones poden acumular qualsevol altre ingrés. A més, la RB podria ser, en molts casos, un estímul per desenvolupar treballs remunerats, mentre que els subsidis condicionats no només no suposen aquest incentiu, sinó que representen tot el contrari.\n6) La RB com que no està condicionada, la rebria tota la població, com queda dit. Aquesta característica tan distintiva d'aquesta proposta ha suposat que algunes persones hagin expressat el seu desacord amb què també la rebin els rics. Si s'entén totalment que tan important és la quantitat de la RB com la forma de finançar-la (i hi ha més d'una i de dues formes de fer-ho), pot desfer-se alguna confusió. Que tothom rebi la RB no vol dir que tothom guanyi. Els rics perden si les propostes de finançament de la RB se sostenen en una profunda justícia social i una fiscalitat radicalment progressiva i equitativa" (Aquí poden llegir un exemple de possible finançament de la RB en la qual els rics no guanyen).\nEn definitiva, aquest Primer de Maig ha de ser, com deia més amunt, el de la fi de la por a aquests debats, encara que sigui només perquè, en paraules d'Eduardo Galeano "la por és una presó molt avorrida".\nPublicat originalment a dBalears.cat (24-IV-2017)\nPublicat per Rafael Borràs a divendres, d’abril 28, 2017\nBlogger 29 de juny de 2017 a les 2:36


Tata duplica la inversió en el desenvolupament de productes de Jaguar Land Rover - Notícies, Desembre 2021\nTata duplica la inversió en el desenvolupament de productes de Jaguar Land Rover\nEl gegant de la fabricació índia Tata Motors duplicarà la seva inversió anual a Jaguar Land Rover (JLR), ja que les marques tradicionals britàniques guanyen impuls a tot el món.\nEl director financer de Tata, CR Ramakrishnan, va dir als periodistes que la inversió anual de la companyia en desenvolupament de productes JLR ascendiria a uns 1.500 milions de dòlars lliures (2.2200 milions de dòlars), fins als 700-800 milions de £ (1.03-1.17 mil milions de dòlars) gastats a l'any en aquesta àrea durant els últims cinc a sis anys.\nJLR va representar el 95 per cent del benefici total de Tata i # x2019; el darrer trimestre de 2011, aparentment justificant la decisió de la companyia índia i # x2019; de comprar les marques de Ford el 2008 per 2,3 mil milions de dòlars americans.\nFord focus tendència 2013 problemes\nLa rendibilitat s'ha impulsat per l'èxit mundial del recent llançat Range Rover Evoque, i per la creixent demanda de les dues marques a la Xina i Rússia.\nA principis d’aquesta setmana, Tata va confirmar que JLR havia seleccionat un soci d’empresa conjunta per muntar cotxes a la Xina, en un moviment que li permetrà vendre els seus cotxes de luxe al mercat emergent a preus més competitius.\nEn aquest moment, el soci no té nom, ja que Tata espera les aprovacions reglamentàries necessàries. A principis d’aquest mes, un informe de Bloomberg citava fonts que deien que JLR s’havia unit amb Chery Automotive, tot i que en aquest moment no es confirma.\nRalf Speth, director general de Jaguar Land Rover, va dir al Wall Street Journal que la seva empresa pot gastar fins a 100 milions de £ (148 milions de dòlars) desenvolupant la planta xinesa i va dir que també estava plantejant construir una fàbrica al Brasil.\nL’any passat, l’empresa va obrir una planta a Pune, l’Índia, on ara monta el Land Rover Freelander 2.\nPeugeot Citroën aboca més feines franceses a la llum de les vendes\nPes pesat bmw 335i 2011\nfiabilitat alfa romeo 4c


CERTAMEN LITERARI CRYPTSHOW /MALES HERBES 2018: PURGATORI | Editorial Males Herbes\nCERTAMEN LITERARI CRYPTSHOW /MALES HERBES 2018: PURGATORI\t04/10/2017\nL’any 2011, el Papa Benet XVI confirmava que el Purgatori no és un lloc, desplaçant una part important de la literatura europea al terreny de la fantasia i la ciència ficció. El Purgatori s’ha convertit així, de manera oficial, en un element fantàstic com ho són el País de Mai Més de Peter Pan o El Dorado. El Cryptshow rep de bon grat aquest regal de l’església catòlica dedicant la seva dotzena edició a l’espai destinat a la purificació final dels escollits, un lloc que és un muntanya per a Dante, una comissaria per a Tornatore, i, per a Tyukanov, la guerra.\n2. El relat versarà sobre el concepte de Purgatori. Els textos han de tenir una extensió d’entre 10 i 15 fulls a doble espai i en lletra Times New Roman, cos 12.\n3. L’editorial Males Herbes publicarà els millors relats en un llibre que inclourà també obres de diversos autors convidats a participar en aquesta antologia. Tots els seleccionats rebran dos exemplars del llibre i un abonament per al Cryptshow Festival 2018.\n5. Les obres s’han d’enviar abans del dia 1 març 2018 a: obra@cryptshow.com. En el títol del missatge ha de figurar: CERTAMEN CRYPTSHOW MALES HERBES 2018. S’hauran d’enviar dos arxius adjunts nomenats segons el següent exemple: titoldelobra.doc i titoldelobraPLICA.doc. El primer document contindrà l’obra, en format .doc. El segon document contindrà la plica, és a dir: títol, nom i cognoms de l’autor, data de naixement, adreça postal completa, adreça de correu electrònic i número de telèfon, així com un text en el qual l’autor es comprometi a acceptar les bases del certamen.\n6. Mitjançant la seva participació, tots els autors manifesten que l’obra és de la seva autoria i que els drets d’edició i/o reproducció d’aquesta no estan cedits a tercers. Així mateix, autoritzen a The Crypts i Males Herbes a publicar la seva obra i a utilitzar-la per a fins promocionals. La participació en aquest certamen implica l’acceptació sense reserves d’aquestes bases. Tota responsabilitat derivada de l’incompliment d’aquest punt recau directament sobre l’autor.\nSeminari: Clàssics fora del cànon\nPresentació de “La biblioteca fantasma” de Jordi Masó a la Documenta


Aquest divendres es projecta el documental de carrer realitzat amb joves de Sant Pere i Sant Pau — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Comerç › Notícies › Notícies 2012 › Aquest divendres es projecta el documental de carrer realitzat amb joves de Sant Pere i Sant Pau\nAquest divendres es projecta el documental de carrer realitzat amb joves de Sant Pere i Sant Pau\nLa presentació serà a les 18 h, al Centre Cívic del barri\nCartell promocional del VI Documental de Carrer\nAquest divendres, a les 18 h, al Centre Cívic de Sant Pere i Sant Pau es projectarà el VI Documental de Carrer realitzat amb els joves del barri.\nCom podríem descriure als joves de Sant Pere i Sant Pau? Com veuen el seu barri i com viuen les diferències culturals que hi ha? És la qüestió de gènere un fet remarcable? Aquestes són alguns dels temes que es tracten en el documental, que pretén, a través de la participació, crear un espai comú entre joves de procedència i caràcter heterogenis.\nEl grup de joves, un total de 35 participants entre els 15 i els 18 anys, han estat presents en bona part del procés creatiu que requereix un documental de carrer: preproducció, producció i postproducció. S’han realitzat més de quaranta entrevistes, 5 d'elles a adults, i la resta a joves.\nEl documental exposa visualment la mirada del barri de Sant Pere i Sant Pau, les mancances detectades, el model de convivència, integració cultural i immigració, i finalment, la perspectiva de gènere.\nEl documental és una iniciativa de la conselleria de Joventut de l’Ajuntament de Tarragona amb la col•laboració del Centre Cívic de Sant Pere i Sant, i la implicació del teixit associatiu conformat per: l’ Associació de Veïns La Unió SP i SP, l’Associació Cultural i Recreativa SP i SP, el Club Voleibol Sant Pere i Sant Pau, la Colla Castellera SP i SP, l’IES Sant Pere i Sant Pau i l’Espai Jove del Centre Cívic.\nEl 17 de febrer, a les 19 hores, el documental es projectarà a l’Espai Jove kesse. Actualment, s’ha iniciat una fase de disseny del VII Documental de Carrer amb joves al barri de Bonavista.


Un any de desgavell entre Sánchez i Iglesias: el presagi d'una legislatura tensa\nMadrid. Dissabte, 9 de gener de 2021. 05:30\nLa sentència de Pedro Sánchez el setembre del 2019 va ser lapidària: amb Pablo Iglesias assegut a la taula del Consell de Ministres “no dormiria tranquil a la nit juntament amb el 95% dels ciutadans d’aquest país”. Ni dos mesos després tots dos ja signaven un preacord de govern de coalició, perquè els números continuaven sent tossuts malgrat haver abocat Espanya a una repetició electoral. Ara fa un any es constituïa amb sang, suor i llàgrimes el primer govern espanyol de coalició des de la Segona República. Ho van fer per la mínima, en segona votació, després de tancar una majoria inestable d’investidura al Congrés dels Diputats. Llavors es van comprometre a tenir diverses veus “però una sola paraula”, un sol govern i no dos en un. El govern ha sobreviscut amb sobresalts. Aquella premissa no s’ha complert en absolut. Els passos que es fan costen el doble, o més.\nPràcticament només va tenir dos mesos de descans, o ni tan sols això. Una pandèmia mundial ho va capgirar tot –incloses les prioritats del govern– i va convertir Espanya en un dels països més colpejats d’Europa en xifres de contagis i morts per coronavirus. Una crisi sanitària, econòmica i social desbocada, que ha posat a prova les costures de la coalició en múltiples ocasions. Com també ha estat desbocada l’ofensiva de l’oposició de dretes, la dreta política però també la judicial i fins i tot policial i militar. Probablement el torcebraç de Casado, Abascal i els poders de l’Estat profund ha estat l’únic element cohesionador entre Pedro Sánchez i Pablo Iglesias.\nEn aquests dotze mesos, les filtracions interessades i les travetes han estat una constant. De tensions en tan sols un any de govern no n'han faltat. Només tres exemples. El més recent, l’aprovació d’un decret que prorrogui la prohibició de desnonar i tallar subministraments. Ha trigat setmanes a veure la llum per les discussions internes i s’ha quedat bastant curt per a Unidas Podemos: ells volien prorrogar-ho almenys fins al 2022, però finalment serà fins que decaigui l’estat d’alarma el pròxim 9 de maig. El mateix es va viure, durant mesos, amb l’ingrés mínim vital, que ni tan sols ha acabat arribant encara a tota la població a la qual pretenia donar cobertura. Però fins i tot han xocat en qüestions que no tenen aquestes implicacions econòmiques i que són compromisos socials compartits. És el cas de la llei de llibertats sexuals –la del només sí és sí–, la primera gran topada de l’executiu. La seva tramitació en Consell de Ministres va anar acompanyada de greus retrets a banda i banda, després de la pugna entre els ministeris d’Igualtat i Justícia. Perquè una llei pot involucrar més d’un ministeri, no sempre del mateix color polític.\nAra l’aprovació dels pressupostos de l’Estat ha donat, per fi, la perspectiva d’un govern durador. Però el primer any ja ha estat el presagi del que ve: una legislatura que potser serà llarga, però també turbulenta en diversos fronts. Pot passar de tot. Només tres exemples. La recuperació econòmica, amb Nadia Calviño al capdavant, fet que aixeca sempre recels a Podemos. La carpeta catalana, amb la possible llibertat dels presos, la taula de diàleg sense reunir i eleccions a la vista. I la crisi inesperada de la monarquia, que amb l’emèrit fugit enfronta frontalment els dos socis de La Moncloa. A tot això, caldrà controlar els danys de la petita remodelació de gabinet per la sortida de Salvador Illa i la probable entrada de Miquel Iceta. I sense tenir encara consolidada una majoria al Congrés dels Diputats.\nEl coronavirus ho ha trastocat tot i ha enfonsat l’economia espanyola en una magnitud sense precedents. Les últimes previsions de l’OCDE preveuen que Espanya ha tancat l’any amb una caiguda del PIB de l’11,6%, mentre el 2021 només remuntarà un 5%. S’han destruït molts llocs de treball i les prestacions dels ERTO tampoc acaben d’arribar als treballadors. La pluja de milions dels fons europeus, tot i que insuficient, pot ajudar a salvar els mobles. Però des de Brussel.les avisen que caldrà reformes de l’Estat. El ministre d’Inclusió, José Luis Escrivá, ja treballa en una retallada del 5% de les pensions a través del còmput d’anys. Unidas Podemos ja ha aixecat la destral de guerra, avisant que s’hi oposarà frontalment. Mentrestant, la pujada del salari mínim continua congelada enfrontant també els dos socis del govern de coalició. No serà estrany que aquest any torni a aflorar en diverses ocasions la guerra soterrada entre els vicepresidents Pablo Iglesias i Nadia Calviño. Sánchez va prometre a l’inici de la pandèmia un canvi de paradigma respecte de la crisi del 2008, que es va saldar amb una retallada del sector públic i els serveis socials. Caldrà veure si es manté fidel al seu compromís o també el desa en un calaix, com la carpeta catalana.\nJustament el govern espanyol ha tancat el 2020 amb una promesa incomplerta: la del ministre Juan Carlos Campo d’aprovar la reforma dels delictes de rebel.lió i sedició abans del 31 de desembre. I els enfrontaments que ha comportat això especialment amb els comuns. La llibertat dels presos polítics independentistes, ja sigui a través del Codi Penal o dels indults, serà un element clau per a una certa normalització del clima a Catalunya que persegueix l’executiu central. Però tot plegat estarà marcat per les diferents aproximacions al contenciós català del PSOE i Podemos, i especialment del resultat de les eleccions del 14-F, amb una cursa entre ERC, JxCat i l’aposta desesperada del PSC amb Salvador Illa. No serà fins després de les eleccions que es pugui tornar a reunir la taula de diàleg, l’únic acord d’investidura dels republicans que no s’ha vist complert. Només ha celebrat una reunió de protocol per a constituir-se. Però l’independentisme exigeix més que una fotografia. Els dos socis hauran de començar a dibuixar una proposta, però abans l’hauran de consensuar ells dos, que no serà un camí fàcil. Fins ara, Podemos ha mantingut que el referèndum d’autodeterminació és la via. Els socialistes no volen ni sentir-ne a parlar. Serà interessant el paper de Miquel Iceta com a possible ministre.\nEl pitjor any de Felip VI\nEl 2020 ha estat el pitjor any per als sanitaris i també per als monàrquics. La imatge de la institució fa aigües. El rei emèrit es troba fugit als Emirats Àrabs, des d’on declara centenars de milers d’euros que havia defraudat a la Hisenda espanyola i té causes judicials obertes en diferents països, incloent-hi Espanya. Mentrestant, els militars retirats però també en actiu protagonitzen un renovat soroll de sabres, i miren directament cap al seu fill. En els seus dos discursos, per Nadal i per la Pasqua Militar, Felip VI ha preferit passar-hi de puntetes. La monarquia està en crisi institucional i això divideix també el govern de coalició. Unidas Podemos pressiona per aprovar almenys una llei de la Corona, que reguli les seves funcions i estableixi una major transparència que les molles actuals. Mentrestant, el PSOE tracta d’aturar qualsevol moviment que pugui desestabilitzar el règim del 78, del qual la Corona n’és la peça central. Fent pinça amb el PP i Vox a la Mesa del Congrés, els socialistes ja han aturat un grapat de comissions d’investigació, unes iniciatives que en molts casos duien la firma del grup parlamentari d’Unidas Podemos. El Dragon Khan torna a instal·lar-se, aquest cop a Madrid.\ngovern espanyol Sánchez estudia que Darias passi a Sanitat i que Iceta sigui ministre Alba Solé


Què és un tipi? - Mamakilla\nLa paraula “tipi” prové del terme Lakota “lloc per viure” (“TI”: viure i “PI”: lloc). L’utilitzaven majoritàriament els indis de les planes centrals d’Amèrica del Nord, i és una de les llars per acampar millor concebudes des del punt de vista de l’habitabilitat, confort i adaptació a condicions meteorològiques extremes: càlida a l’hivern i fresca a l’estiu.\nS’aixecava orientat sempre a l’Est, el punt per on despunta cada dia el Sol .Una obertura en la cúpula de la tenda que es podia obrir i tancar extreia el fum de la foguera, regulava la llum, protegia de la pluja i mantenia renovat l’aire.\nLes parts del tipi mantenen una simbologia mística: el sòl representa la mare Terra, la coberta el pare Cel, cada a pal del tipi el camí de un a l’altre. Tampoc la seva orientació a l’Est no és fortuïta: obeïa a un factor utilitari i místic en una oració a “els Quatre ancians”, o les Quatre direccions, els Quatre elements...\nEntorn al tipi es van desenvolupar moltes normes i costums socials també. Les dones es assentaven en la part esquerra i els homes en la dreta.\nEl lloc al final del Tipi pertanyia a l’amo i als convidats més importants, un lloc d’honor, el més càlid de la llar.\nEra costum que quan algú entrés al tipi caminés sempre darrera de les persones assegudes, si s’havia de creuar per el mig d’alguna persona sempre hi hauria una paraula de disculpa.\nSempre s’intentava no creuar el foc o els seu amo i els seus homes medicina.\nLes dones s’encarregaven sempre de decidir l’emplaçament mes adequat per El tipi.\nCadascú tenia un lloc determinat i determinat per la seva estructura familiar i a dins del tipi s’havia de moure seguint el sentit de les agulles del rellotge.\nNingú sap amb certesa quina tribu nativa americana va construïr per primera vegada un tipi, ja que aquests han sigut utilitats per moltes d’elles: Lakota, Apsalooke, Kiowa, Cree, Objiway i moltes mes i inclus en diuen de moltes maneres diferents; però els Cree tenen una bonica història que explica que va ser creada per un nens mentre jugaven amb les fulles d’un algonoder i unes branquetes.


Llarga vida a Video Instan - Fem xivarri - Time Out Barcelona\nLlarga vida a Video Instan\ndijous, 21/08/2014 | Botigues, Cinema, General, Tendències\nEn aquell llunyaníssim ’101 coses que cal fer per ser un bon barceloní’ (Time Out núm. 1) recomanàvem fer-se cinèfil al Video Instan. Aurora Depares, propietària d’aquest històric videoclub –obert el 1981, el primer d’Espanya, amb un fons de 40.000 pel·lícules–, se’m queixava dels mitjans que han publicat “Video Instan tanca”quan en realitat el titular és “Video Instan perilla”. Depares vol deixar clar que la pujada del lloguer “només és una pedra més del camí. El problema és haver perdut un 70% de vendes en vuit anys”. Sí, la pirateria mata, i ho fa a ritme digital. Com a melòman, em costa entendre la massiva relegació del gaudi artístic al format digital. Sé que la meva prestatgeria només és fusta barata i plàstic negre. I l’objecte artístic –palpable– només té el valor del gaudi que puguis extreure de la teva motxilla emotiva. Poca pasta guanyaràs, revenent-lo. Em sap greu veure gent que ho fa: o estan molt atrapats o en realitat és que ara la música de dins els discos els la bufa. Valor emotiu i gaudi: quan agafo un disc important per mi (posem-hi el ‘Mongrel‘ de Bob Seger) recordo què feia quan el vaig comprar, com era la meva vida aleshores… Té records i sentiments associats. ¿Quina merda de records pots associar a un arxiu MP3? ¿Com movies el dit quan te’l vas descarregar? Llarga vida a Video Instan. –Ricard Martín\nVideo Instan està recollint signatures per demanar a l’Ajuntament que la declari botiga emblemàtica, cosa que ajudaria a mantenir obert l’establiment i a conservar el seu arxiu videogràfic. Podeu afegir-vos a la iniciativa a través de Change.org.\nEtiquetes: Botigues, Video Instan


BBVA i Acciona arranquen projectes de rehabilitació energètica subvencionats amb fons europeus La República\nBBVA i Acciona arranquen projectes de rehabilitació energètica subvencionats amb fons europeus\nACN Barcelona.-BBVA ha signat un acord de col·laboració amb Acciona per informar, assessorar i finançar projectes de rehabilitació energètica a les comunitats de propietaris. L’objectiu és reduir el cost de […]\nACN Barcelona.-BBVA ha signat un acord de col·laboració amb Acciona per informar, assessorar i finançar projectes de rehabilitació energètica a les comunitats de propietaris. L’objectiu és reduir el cost de les factures de la llum, amb una disminució del consum de l’energia, i les emissions de diòxid de carboni en el parc dels edificis espanyols, un dels energèticament més obsolets d’Europa. La primera fase d’aquest servei arribarà a gairebé 3.000 habitatges construïts abans de 1985 a tot l’Estat per impulsar-ne l’eficiència energètica.\nL’acord proporciona als clients la possibilitat de contractar un servei de disseny, execució i tramitació de subvencions per part d’Acciona, així com la possibilitat de sol·licitar a BBVA una proposta per al finançament dels projectes.A través d’aquest servei, l’entitat bancària informa a la comunitat de propietaris sobre el possible estalvi energètic i els beneficis en estalvi de costos derivats d’una rehabilitació en l’edifici. Si la comunitat mostra interès, Acciona elabora una anàlisi en profunditat de l’immoble i dissenya una proposta personalitzada que inclou les actuacions a realitzar, les subvencions a les quals poden optar i el finançament necessari. Un cop el projecte és acceptat per la comunitat de propietaris, Acciona s’encarrega de l’execució i la gestió de les ajudes, mentre que el BBVA pot oferir als clients una solució de finançament dissenyada expressament per al seu projecte de rehabilitació energètica residencial. Inicialment, BBVA es dirigirà a diferents comunitats de propietaris clientes de l’entitat, la qual cosa suposarà oferir plans de rehabilitació i finançament a gairebé 3.000 habitatges amb una data de construcció prèvia al 1985.Entre les mesures contemplades estan l’aïllament de les façanes i les cobertes dels edificis, la instal·lació d’il·luminació LED o d’energia solar fotovoltaica i sistemes de domòtica.A Espanya, les subvencions existents dins del ‘Programa de Rehabilitació Energètica d’Edificis’ se sumen als 3.400 milions d’euros dels fons europeus ‘Next Generation’ que es destinaran a la rehabilitació residencial dins el ‘Programa de Rehabilitació d’Habitatge i Regeneració Urbana’.


Publicat el 25 de setembre de 2008\nhe llegit amb plaer aquest article de l’Emigdi, sempre atent a la defensa de les causes justes. I veig que destaca Queer as Folk com a sèrie que ha canviat la vida al col·lectiu. No la conec, per contra sí que m’ha arribat The L Word, una sèrie que es pot veure al Plus, i que segurament ha canviat la manera de veure les lesbianes, bisexuals, transexuals…\nL’homofòbia existeix encara i és prou present a la nostra societat, amb comentaris, acudits, insults, etc. També a les aules. És responsabilitat de tothom que això deixi de passar, les actituds que hi ha a les aules corresponen a les que es veuen a casa. I, en aquest sentit, estic molt d’acord amb l’Emigdi que les sèries de televisió de casa nostra tenen un paper decisiu en el tractament de l’homosexualitat.\nFa falta molta educació, encara, molta conscienciació, encara, molt donar a conèixer, encara, per a arribar a ser una societat tolerant amb la diferència, tan de bo hi arribem aviat.\nEloi Vila (El Club)\nDivendres a la tarda m’agrada mirar El Club, de l’Albert Om, per l’espai de ciència que hi ha i perquè és força entretingut, però mentrestant has de suportar les gràcies d’un dels redactors que es dedica a fer un ofici diferent cada setmana…\nNo puc deixar de pensar en les escenes d’ahir quan l’Eloi Vila va anar a fer de florista a les Rambles. Com sempre parla pels colzes, atabala i demostra poca educació abordant a la gent o tocant-la per fer-se el graciós (sort que al resum no surt). La seva simpatia aparent no amagava un cert masclisme a l’hora de vendre flors pels comentaris exhibits, moltes vegades asserveix a la gent. En Jordi Bastè sospito que opinava una cosa semblant, però aquest cop no li van deixar dir (sovint el que diu en Bastè del personatge ho subscric totalment). En canvi, les dones que el jutjaven no van dubtar a donar-li notes excel·lents sense mostrar la més mínima ofensa per l’actitud del reporter que sovint, tot sigui dit de passada, m’ha semblat força impresentable.\nEn fi, potser és que no hi entenc gens.


Meraviglioso monolocale Ortigia Siracusa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRonco Bentivegna 8, Ortigia, Siracusa, Itàlia, 96100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Meraviglioso monolocale Ortigia\nOferint allotjaments de qualitat al la cultura districte de Siracusa, Meraviglioso monolocale Ortigia és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Meraviglioso monolocale Ortigia, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos habitació familiar, lloguer de bicicletes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Meraviglioso monolocale Ortigia.


Mor l'arquitecte Moisés Gallego als 73 anys - arqxarq\nPublicat a l’ARA el 3 de setembre de 2020 | Antoni Ribas Tur\nL’arquitecte barceloní Moisés Gallego va morir dimecres als 73 anys, segons han informat el Col·legi d’Arquitectes de Catalunya (COAC) i l’Associació Arquitectes per l’Arquitectura, de la qual Gallego va ser membre des que va es fundar. “Moisés Gallego va exercir l’ofici des de la passió. En les successives etapes del seu estudi sempre va treballar en la línia d’aconseguir uns projectes domèstics, urbans, amables, que han sigut capaços de fer ciutat”, afirma el COAC a les xarxes socials. Entre les obres de Gallego hi ha les piscines Bernat Picornell, realitzades amb Franc Fernández, la seu del Col·legi d’Arquitectes Tècnics i Aparelladors de Lleida, el pavelló municipal Nova Icària i les piscines municipals de Tàrrega. També les biblioteques de Can Fabra, Can Saladrigues, totes dues a Barcelona, la Biblioteca del Districte IV de Terrassa i la Biblioteca Municipal del Masnou. Per a Lluís Comeron, que ara és el president del Consell Superior dels Col·legis d’Arquitectes d’Espanya, Moisés Gallego va ser “un referent professional, docent i personal de tota una generació d’arquitectes”.\n“El Moisés era essencialment un professor, encara que fes obres molt interessants al seu despatx”, afirma l’arquitecte Frederic Cabré, que va tenir una llarga relació professional i personal amb Gallego: va ser alumne seu, va treballar al seu despatx i van ser bons amics. Va deixar empremta primer dins la càtedra de Projectes d’Albert Viaplana, i després en va quedar com a “pal de paller” d’un grup d’arquitectes que van tenir “una manera diferent de traslladar les reflexions sobre l’arquitectura”. En aquesta càtedra també hi havia Enric Miralles i Josep Maria Torres Nadal. “El director de l’escola era Oriol Bohigas, i era el moment propici perquè l’escola canviés. El Moisés va despertar moltes vocacions i virtuts dels estudiants”, explica Cabré. “Vas ser un gran tipus –diu Torres Nadal a les xarxes socials–. Vam viure una època extraordinària, una experiència docent única. Eres generós i vividor, amant del riure i de les passions arquitectòniques, entossudit i obstinat per trobar el deliri discursiu de la vida”.\nPer la seva dedicació a la docència, el catàleg d’obres de Gallego no és gaire extens. “Les piscines Picornell són molt reeixides tenint en compte la dificultat del lloc, amb la senzillesa d’ensenyar l’estructura”, explica Cabré. Aquesta mateixa senzillesa es troba en l’escola La Palmera, al carrer Guipúscoa, on va “donar llenguatge” a un edifici envoltat de gratacels més aviat anodins. “Era un gran crític de l’estridència en arquitectura, i valorava les petites coses i les quotidianes que són resolutives”, subratlla.\nMoisés Gallego es va llicenciar com arquitecte a l’ETSAB el 1978 i va obtenir el doctorat a la mateixa universitat. Va ser professor de la mateixa escola des de l’any que es va llicenciar fins que es va jubilar com a professor el 2017 i també va ser convidat en diferents escoles europees. Va fundar el seu estudi el 1979. En l’apartat editorial va escriure diversos llibres sobre docència, va recopilar unes converses amb Enric Miralles per a l’editorial Gustavo Gili i va capgirar fa una dècada la revista Quaderns d’Arquitectura i Urbanisme.\nEls límits de l'autogestió | Patricia Gabancho\nPràcticament qualsevol espai gestionat per la gent acaba en això, un hort, un lloc de reunió. Els horts han copat el pla Buits de l’Ajuntament, que cedeix espais a la gestió dels veïns\nRECONEIXEMENT A LA TRAJECTORIA | ORIOL BOHIGAS\nARQUITECTES PER L’ARQUITECTURA RET HOMENATGE A SOCIS DESTACATS\nVisita guiada al Col•legi d’Economistes\nEl pròxim dissabte 26 d’octubre, visitarem amb Mercè Berengué (AxA) la nova seu del Col·legi d’Economistes, a la plaça de Gal·la Placídia de Barcelona.\nL’art de treure “del purgatori” una casa icònica del racionalisme\nLa Fundació Mies van der Rohe presenta les obres de Ben Weir fruit de la seva estada a la Casa Vilaró\nLa Rambla de las sillas\nAlumnos de la escuela de diseño Elisava plantan 150 sillas en el paseo para mostrar su trabajo y facilitar la (difícil) comunicación entre turistas y vecinos.\nLa arquitecta Benedetta Tagliabue, nuevo miembro del jurado del Pritzker\nREUTILITZAR LA CIUTAT | 2020


Camp d’Aviació de la Guerra Civil - COOLTUR Turisme Cultural\nCategories: Què visitar a Catalunya, Patrimoni Contemporani, Patrimoni de la Guerra Civil, Patrimoni Militar, Què visitar a Balenyà, Què Visitar a Osona, Què visitar a Tona\nEl Camp d’aviació de la Guerra Civil es troba al nord – est del Santuari de la Mare de Déu de l’Ajuda, entre els termes municipals de Balenyà i de Tona.\nEl 1936 va començar la Guerra Civil Espanyola. En aquella època a Espanya hi havia la Segona República, i un cop d’Estat Militar va intentar derrocar al govern republicà. La Guerra va començar després que el cop d’estat militar triomfés en algunes zones de la Península Ibèrica.\nLa Guerra Civil va durar fins el 1939, i va enfrontar l’exèrcit Republicà contra l’exèrcit Franquista.\nEn el context de la Guerra Civil, els dos exèrcits van haver de construir diferents infraesctructures per poder fer front al conflicte bèl·lic. En el cas de l’exèrcit republicà, va construir, entre altres edificiacions, diferents camps d’aviació.\nLa plana de Vic va ser un indret que va aixecar molt interès per a construir-hi camps d’aviació, ja que l’orografia era ideal. En aquests cas, sabem que es van construir 4 camps d’aviació a la Plana de Vic, un dels quals es va construir entre Balenyà i Tona.\nEn el cas del camp d’aviació de Tona – Balenyà, es va començar a construir el 1938, i estava compost per dues pistes. A part, també es van construir un total de 9 refugis per a protegir a tots aquells que treballessin en aquest camp d’aviació.\nAlguns d’aquests refugis s’han pogut recuperar, i actualment són visitables. D’altres, degut a la degradació del temps, fa imprecticable poder-los visitar.\nCamp d’Aviació de la Guerra Civil was last modified: juliol 17th, 2020 by cooltur


El castell de Cardona entra en el 'top 20' català de l'Agència de Patrimoni - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl castell de Cardona entra en el 'top 20' català de l'Agència de Patrimoni\nredacciócardona 12.11.2015 | 00:00\nLa Generalitat de Catalunya ha inclòs el castell de Cardona a la llista dels 20 elements del patrimoni cultural català que es destaquen en la nova pàgina web de l'Agència Catalana del Patrimoni Cultural (patrimoni.gencat.cat).\nEl web presenta una àmplia informació sobre diversos elements del patrimoni cultural del país, proposa visites als llocs d'interès patrimonial i ofereix un gran volum d'informació per conèixer els recursos més importants de la cultura material i immaterial de Catalunya.\nEl castell de Cardona és inclòs en aquesta selecció i comparteix espai amb altres elements com el conjunt romànic de la vall de Boí, el conjunt arqueològic d'Empúries, els monestirs de Poblet i Santes Creus, les obres d'Antoni Gaudí, la ciutat romana de Tarraco i la Barcelona contemporània.\nEn visitar el web els usuaris poden accedir a diversa informació sobre la fortalesa cardonina: s'hi pot trobar una breu descripció històrica, els recursos turístics que ofereix, els horaris i també diversos enllaços relacionats amb el monument, així com un audiovisual sobre el castell de Cardona.\nDins d'aquest top 20 també figura la Patum de Berga (vegeu edició del 31 d'octubre).


KNEIPP BANY AMPOLLA D'OLI 100ML pàtxuli\nKNEIPP BANY D'OLI DE MASSATGE AMPOLLA 100ML pàtxuli: Pàtxuli KNEIPP oli de massatge és un oli relaxant per als olis vegetals i oli essencial de pàtxuli. S'allibera una fragància càlida, lleugera i picant i proporciona una sensació de benestar. La seva exclusiva fórmula suau deixa la pell suau i flexible.\nKNEIPP BANY D'OLI DE MASSATGE AMPOLLA 100ML pàtxuli\nMassatge amb oli KNEIPP Pàtxuli és un oli relaxant per als olis vegetals i oli essencial de pàtxuli. S'allibera una fragància càlida, lleugera i picant i proporciona una sensació de benestar. La seva exclusiva fórmula suau deixa la pell suau i flexible. L'oli essencial d'pàtxuli proporciona una sensació de calma i pau. L'oli de jojoba suavitza, nodreix i repara la pell. El protegeix de la dessecació i prevé l'envelliment de la pell. Sense conservants, sense oli mineral.\nDescripció KNEIPP MASSATGE DE BANY D'OLI AMPOLLA 100ML pàtxuli\nPresentació KNEIPP BANY D'OLI DE MASSATGE Patchouly AMPOLLA 100ML\n1 100 ml ampolla\nConsell utilitza KNEIPP MASSATGE DE BANY D'OLI AMPOLLA 100ML pàtxuli\nApliqui sobre la pell i massatge amb moviments circulars fent una lleugera pressió.\nPrecaucions KNEIPP BANY D'OLI DE MASSATGE AMPOLLA 100ML pàtxuli\nNo ho usi en àrees íntimes del cos.


Gran participació a les jornades LGTBI de Joves PV a Alcoi - Alcoi23\nEl passat dissabte Joves PV-Compromís Alcoià-Comtat va organitzar la setena edició de les seues Jornades de Formació ‘Ximo Llorca’, amb temàtica LGTBI en aquesta ocasió coincidint amb el mes de l’Orgull. Van assistir com a persones convidades la Vicepresidenta Mónica Oltra, el senador Eduardo Rubiño i l’activista Àlec Casanova.\nEl mes de juny se celebra arreu del món el mes de l’Orgull LGTBI. Aprofitant aquesta data de reivindicació, les joventuts valencianistes de la comarca van celebrar el dissabte les seues Jornades de Formació ‘Ximo Llorca’, que portaven per títol ‘Amb orgull’. A l’Àgora d’Alcoi es van aplegar més de 60 joves per parlar sobre els drets de les persones LGTBI i les polítiques inclusives.\nA aquest acte van assistir com a ponents Mónica Oltra, Vicepresidenta de la Generalitat i Consellera d’Igualtat i Polítiques Inclusives; Eduardo Rubiño, senador de Más Madrid conegut per les seues intervencions en defensa dels drets LGTBI; i l’activista Àlec Casanova, home trans membre de l’organització Lambda. A més a més, entre el públic es podia trobar a Rafa Climent, Conseller d’Economia, als portaveus de Compromís en Alcoi i Cocentaina, i a membres de l’associació Ponts d’Igualtat.\nL’alcoià Samuel Medina es va encarregar de moderar la xarrada, en la qual es va debatre sobre les experiències personals dels convidats i es va fer èmfasi en la necessitat d’una Llei Trans a nivell estatal. També, es va destacar la importància de la mobilització de les persones LGTBI per tal d’aconseguir la plena igualtat en drets.Així mateix, el Secretari Comarcal de les joventuts, Javi Sansalvador, va reivindicar el paper de Joves PV com un referent en la defensa de la diversitat a la nostra societat.\nAnteriorEl PP diu que queden tretze projectes dels pressupostos participatius pendents d’execució des de 2015\nSiguienteLes Associacions de Veïnes i Veïns del Centre d’Alcoi demanen un projecte de rehabilitació integral de barri


> Decoración>Catifes>Catifa Colors Daisy Stripe Peony Designers Guild\nCatifa Colors Daisy Stripe Peony Designers Guild\nCatifa 'Daisy stripe peony' de Designers Guild\nMides: 120cm x 170cm\nModerna catifa per a nens amb una impressionant barreja de disseny i color. Una bonica combinació de franges de flors i tipus que fan un comú mosaic de ratlles. Aquesta catifa omple d’alegria qualsevol habitació. Tenim la funda nòrdica de conjunt. Feta a mà, cotó 100% la majoria de les nostres catifes i accessoris són de temporada i certes referències poden quedar descatalogades un cop s'ha acabat l'estoc disponible. Algunes de les nostres catifes poden ser produïdes en mides especials, consulteu-nos informació per a preus i terminis de lliurament\nRecordeu, a causa de la naturalesa artesanal d'aquestes catifes es poden produir petites variacions en el color.