CAT-EXT: d’abril 2012\nViatge a Bratislava (23 de març - 1 d'abril de 2012)\nPont nou (Nový most) sobre el riu Danubi\nUna representant de Cat-Ext (l’Anna Masó, membre del Secretariat Nacional) ha visitat la capital d’Eslovàquia amb el propòsit de difondre l’Assemblea Nacional Catalana (ANC) i la voluntat independentista del poble català. La cerca prèvia de catalans a través de ‘Cat-Exterior’, ‘Catalans Abroad’ i ‘Catalans al Món’ va donar com a resultat la trobada d’un contacte a Bratislava, un català actiu: Hilari Ruiz de Gauna i Torres. Per correu electrònic es van intercanviar breus informacions i es va arranjar la primera reunió.\nBratislava és una ciutat petita, capital d’un país petit. El centre històric és molt bonic, la ciutat ha estat parcialment renovada i rehabilitada després de l’etapa soviètica, i té alguns edificis singulars, antics i moderns, que mereixen l’atenció dels visitants.\nEntrada de les facultats de Dret i de Filosofia de la Universitat Comenius de Bratislava\nLa Universitat Comenius, dita així en homenatge al filòsof txec Jan Amós Komenský –Comenius- (1592-1670), fou fundada el 1919 amb la facultat de medecina a la qual s’afegiren les facultats de dret i de filosofia (1921). El castell fortificat (s. XV) acull el Museu Nacional eslovac. L’entorn natural amb el riu Danubi i els petits Càrpats també donen encant a la ciutat. No es pot dir el mateix de la climatologia: Ja ben entrada la primavera, és força severa, amb temperatures baixes, fort vents i pluges, tot i que als matins llueix un sol esplèndid.\nLa família de l’Anna Masó s’allotjava en un apartament i, per tant la seva primera sortida va ser per anar al supermercat més proper. L’atzar va fer que, mentre es preguntaven com funcionava la balança per tal de pesar la fruita, un jove se’ls va adreçar en català. Era un estudiant Erasmus. Després d’un breu diàleg l’Anna el convidar a la trobada de presentació de l’ANC, prevista per al divendres 30, segons havia programat amb l’Hilari. Van intercanviar noms i adreces electròniques i va dir que ho comentaria a d’altres joves Erasmus, companys seus. Ell no podria venir perquè aquella setmana se n’anava a Barcelona. El dimarts 3, l’Hilari i l’Anna es van reunir, en un modern bar-llibreria per conèixer-se.\nL’Hilari Ruiz de Gauna fa 7 anys que viu a Bratislava. Treballa a Ràdio Eslovàquia. Va parlar del nivell de vida a la ciutat, del sous baixos i de la molta feina que encara cal fer per rehabilitar els barris caducs i severs de l’etapa soviètica. Van parlar de l’Acte constituent de l’Assemblea Nacional Catalana al Palau Sant Jordi el 10 de març, que ell havia seguit per TV3 via satèl·lit, fet que properament ja no serà possible si no hi posem remei tots plegats.\nEra dimarts i no tenien encara la confirmació de quines persones hi anirien ni el lloc exacte on ens reunirien. Van decidir que esperarien si el jove estudiant Erasmus escrivia quelcom i d’altra banda, si l’Hilari confirmava l’assistència de les dues persones que tenia localitzades. En cas contrari, farien una passejada per Bratislava amb les seves famílies i ell faria de guia. El resultat fou negatiu, ni l’Hilari ni l’Anna no van aconseguir cap confirmació. La presentació fou cancel·lada i substituïda per una grata i interessant passejada pel barri històric, tot i la pluja.\nArran d’aquesta visita, en Sergi Marzàbal, dins la seva xarxa de webs catalansalmon.com va crear el web www.bratislava.catalansalmon.com, que facilitarà la informació i divulgació de l’ANC i la comunicació entre els catalans de Bratislava i d’arreu del món amb Catalunya.\nPublicat per david a 0:00 Cap comentari:\nRCat promou una ICE sobre la viabilitat de l'Estat Català\nAquí teniu l'article de "Nació Digital.cat" :\nQuico Sallés | Actualitzat el 01/04/2012 a les 23:59h\nReagrupament porta a Brussel·les la viabilitat d'un estat català i europeu\nLa formació independentista promou una Iniciativa Ciutadana Europea per tal que quan Catalunya sigui independent segueixi dins la Unió Europea\nAprofitar qualsevol escletxa des del minut zero i més si aquesta l'obre la Unió Europea. Així que aquest u d'abril, primer dia hàbil per presentar Iniciatives Ciutadanes Europees (ICE) a la Comissió Europea - iniciatives legislatives populars contemplades al Tractat de Lisboa-, Reagrupament n'ha presentada una. Una ICE que busca regular com ha de ser l'ampliació interna de la Unió, és a dir, com s'hi han d'integrar els estats que hagin sorgit de processos de secessió d'altres estats que ja estiguin integrats.\nSeguint el procediment, complexe per altra banda, que estableix Brussel·les per aquestes iniciatives, tot just s'ha obert el termini, Joan Carretero, líder de Rcat, s'ha registrat com a representant del comitè de ciutadans que promou la ICE. De fet, la regulació de les Iniciatives Europees estableix que les organitzacions, entitats o partits polítics poden promoure-les i donar-hi suport, però no presentar. Ho ha de fer un comitè de ciutadans compost, com a mínim, per set ciutadans que resideixin a set estats diferents de la Unió Europea. Operatiu que la formació ja té preparat per quan Brussel·les accedeixi a la petició i obri el termini per recollir el milió de signatures que caldria recollir en un any i que permetrien defensar la iniciativa en el si de les institucions europees.\nTècnicament, la Comissió Europea té dos mesos de termini per acceptar-la a tràmit. Però per no encantar-se Rcat ha obert ja una web per tal de recollir els suports necessaris.\nPer Carretero, impulsar aquesta iniciativa s'emmarca en l'estratègia "d'exhaurir totes les vies per assolir la independència de Catalunya, òbviament per la via democràtica". Pel líder de Rcat, amb aquesta possibilitat que ofereix Brussel·les significa que "la Unió Europea ens assegura aquest camí”. "D'aquesta manera s'acabaran les amenaces que des d'Espanya branden insistint que Europa no donaria suport a la conversió de Catalunya en un estat independent", sentencia Carretero.\nLa intencionalitat de la iniciativa\nEls objectius de la Iniciativa Ciutadana promoguda per Reagrupament són, segons el text presentat, els de "garantir el manteniment de la ciutadania europea per als ciutadans d’un nou estat sorgit per un procés de secessió d’una regió d’un estat membre de la Unió Europea; garantir la sobirania dels ciutadans en els processos de secessió a l’interior del territori dels estats de la Unió Europea i garantir el respecte als principis, valors i objectius de la Unió Europea establerts en els tractats de la Unió Europea"\nEl proper dia 12, Rcat presentarà la campanya informativa de suport a aquesta Iniciativa Ciutadana, per tal d’assolir el màxim nombre d’adhesions d’organitzacions, entitats, partits polítics per arribar al milió de signatures necessàries per al tràmit d’aquesta iniciativa.\nNotícia a Nació Digital.cat\nPublicat per david a 16:12 Cap comentari:\nRCat promou una ICE sobre la viabilitat de l'Estat...


CRA Riu Vernissa (Benicolet): de gener 2014\nComencem el segon trimestre amb moltes ganes de fer coses. A l'assignatura de Coneixement del Medi estem donant l'electricitat i hem volgut realitzar uns circuits elèctrics, oberts i tancats, per entendre millor com funciona l'electricitat. Els treballs els han realitzat els alumnes de cinqué i sisé. Esperem vos agraden\nPublicat per CRA Riu Vernissa (Benicolet) a 1/21/2014 09:34:00 p. m. 5 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: 13-14, Classe de Laura


La cuina de sempre: Arengada a la porta\nPotser feia més de 15 anys que no en menjava.\nD'aquells sabors intensos que es podrien qualificar com "umami".\nQuants records personals em porta aquesta nostrada recepta....\nÉs d'aquells plats que em provoquen una regressió en el temps.\nEl meu tiet Jaume, paleta i dels bons, ens va fer algunes obres a casa, com el bany, i el meu pare l'ajudava. Resulta que a casa dels meus pares (un pis antic) el bany estava a la galeria. Clar, anar a fer un riuet a l'hivern implicava passar una rasca important.\nVaja, una curiositat...només.\nTotal, que durant una bona temporada l'arengada va ser l'esmorzar de tots els diumenges del meu pare i el meu tiet.\nI jo mirava amb certa enveja aquell esmorzar d'adult...amb el seu porronet de vi al mig..fent conyes i explicant acudits....i la meva mare a la cuina partint-se de riure també....amb aquell rajolinet de suc de budells d'arengada que encara regalimava pel marc de la porta.\nAra ja fa molt anys d'aquells tiberis matutins.\nLa meva conclusió era que s'ho passaven pipa al voltant d'una arengada.\nPerò sense arengada també s'ho passaven bé, eh?.\nRecordo que quan els meus pares i els meus tiets sortien plegats de vacances....sempre es trobaven amb algun conegut...per lluny de casa que hi estiguessin ...i clar, això donava peu a fer servir la conya del "Fernándes".\nLa coneixeu?....si veus que a una persona el saluda tothom pel carrer li pots dir "Sembles el Fernándes, tu !!!". ...per què al "Fernàndes" tothom el coneix.\nAquesta frase feta fa referència a aquella persona a la que tothom saluda i coneix.......sigui on sigui, sobretot si estàs lluny de casa on la probabilitat que et coneguin és encara més baixa.\nLa veritat es que no sé si és una frase feta pròpia de la meva família o és una dita popular.\nVosaltres ho sabeu?...en fi.\nQue en un esmorzar d'aquells...per fi, jo també vaig tenir el meu platet d'arengada.\nQuina il.lusió em va fer !.\nAra jo em pregunto....quantes portes brutes de budells d'arengada deuen haver a Catalunya?.\nQualsevol que no sigui d'aquí....pensarà que som gent estranya i marranota.\nPerò...que maco que és tenir la porta de la cuina tacada d'arengada, eh?!!!\nQue com s'escata una arengada?\nDoncs per escatar una arengada d’una manera pràctica s’embolica amb paper de diari, es posa al muntant d’una porta i es tanca perquè la pressió al aixafar-la, separi la pell de la carn. Alhora de menjar-les, el més habitual és l’arengada crua amb pa torrat i un raig d’oli d’oliva. Però nosaltres sempre l'havíem cuinat a la planxa, a la brasa o fregides i servides amb una mica de ceba crua per sobre i un rajolinet d'oli d'oliva.\nEn molts llocs l'acompanyen amb trinxat de cols i bròquils, mongetes seques, escalivada, pa amb tomàquet, raïm, etc.\nI el que no pot faltar mai és...el porro de vi. No us perdeu l'article "El porró".\nEn definitiva, un respecte per aquesta ancestral recepta que jo considero una autèntica delicatessen.\nAquesta entrada, a banda d'una recepta, és una dedicatòria a un plat molt especial per a mi.\n2 arengades salades\n- Hi podeu tirar un raig de vinagre\n- Ho podeu acompanyar d'una bona torrada amb pa amb tomàquet i un porronet de vi negre\nPreparem els ingredients: arengades, ceba i oli.\nBusqueu unes fulles de paper de diari i emboliqueu cada arengada per separat.\nProcureu que quedi ben tancat, ja que si no embrutareu la porta i el marc.\nCol.loquem el paper de diari dins una bossa de plàstic...\n...i fem pressió fins que quedi ben situada i no es mogui.\nPoseu-la cap enfora en un llindar d’una porta gruixuda. Normalment, la porta de la cuina.\nAjusteu la porta tot pressionant el paquet.\nFa una mica de coseta...i és estrany...el bitxo ja fa temps que és mort.\nPer tant, no tingueu por en pessigar l'arengada que no li fareu cap mal, jeje.\nJa està....obrim el paquet...\n...i ens trobem això....una arengada aixafada...\n...i amb els budells fora. De fet, això és el que busquem....que es pugui netejar amb facilitat.\nCom veureu, les podeu netejar de dues maneres. L'una és netejar-la completament i treure els filets esfilagarsant la carn del peix que netejarem sota l'aixeta per extreure'n l'excés de sal.\n...i l'altre consistiria en escatar-la una mica....treure els budells i ja està.\nJo us mostraré totes dues formes.\nA casa, però, sempre s'havien fet senceres...que és la versió més ràpida, vaja.\nAra escalfem una paella per daurar-la una miqueta, però ben poc. Penseu que aquest producte es pot menjar així directament.\nEls filets nets també els passarem per la paella....i quina flaire que surt nanos !!!\nNomés ens queda servir-les amb una mica de ceba crua...i un bon raig d'oli d'oliva per sobre.\nI a gaudir....que és tota una delicatessen aquest plat.\nLa ceba és important ja que aporta un bon equilibri a l'hora de minvar el gust enormement salat que tenen les arengades.\nÉs una combinació d'aquelles ben trobades.\nRecordeu que s'ha d'acompanyar amb un porronet de vi negre.\nAutor: lacuinadesempre.cat a les 8:28 Etiquetes: Peix\nAnirac 4 de juny de 2012, a les 8:59\nem pensava que això de fer servir la porta era perquè a casa devìen ser una mica "selvàtics" (ara em fem un altre de més "civilitzat") però ja veig que és el sistema tradicional :-)..amb la ceba no l'hem tastat mai\nlacuinadesempre.cat 4 de juny de 2012, a les 14:48\n...i tant que es fa servir !!!...i la ceba és imprescindible...de veritat ho dic.\nLa Cuina Violeta 4 de juny de 2012, a les 20:24\nAlbert, l'arengada a casa és un plat de luxe. De fet, cada estiu fem arengada amb fesols i escalivada, i convidem als amics, que d'any en any ho esperen. Jo les desalo amb llet. Tinc alguna recepta posada d'arengada, ah sí un escabetx. Molt bona, com la teva.\nXampinyonet 5 de juny de 2012, a les 16:18\njejeje jo també pensava que era una cosa familiar...jejejejje\nlacuinadesempre.cat 5 de juny de 2012, a les 19:31\nNani, n'havia sentit a parlar d'això de la llet. Ho provaré també. M'en alegro molt que considereu aquest plat un luxe...per què ho és.\nI Xampinyonet...el teu germà s'en va fotre una el diumenge...\nXampinyonet 5 de juny de 2012, a les 19:44\nO_O mpff mpfff\nmangrana 5 de juny de 2012, a les 21:07\nAcabe de descobrir el teu blog, un treball fantàstic. A València també és tipica aquesta recepta. L'habeu fregida amb seba i ous? per a xuplar-se els dits. Bon profit\nmangrana 5 de juny de 2012, a les 21:08\nRuben 8 de juny de 2012, a les 14:31\nA mi també em feia enveja el meu pare menjant-se arengades, a casa era el sopar de diumenge, un parell d'arengades a la brasa, regades amb vinagre i pebre.\nFins que va arribar el meravellós dia en què a mi em va tocar una sardina, al mateix estil. Una menja fantàstica, com dius tu, un umami com una catedral :-)


Gravació d'àudio - wikimanuals\nEl nostre plantejament de treball es farà per mitjà d’exercicis guiats. Al llarg d’estos exercicis intentem adquirir competències procedimentals sobre el que podem fer amb el programa.\n1 Primera gravació.\n2 Barra de ferramentes de gravació\n3.1 Exercici guiat\n4 Gravant en estèreo\n5 Paràmetres de qualitat.\n6 Mesurament, Mescles, Esbossa de Temps i Pistes\n7 Gravant un arxiu, escoltant un altre.\n8 Audició simultània d’arxius.\n8.1 Exercici guiat\nPer a gravar cal començar establint les preferències prèvies:\nCanales (mona, estèreo)\nFrecuencia de mostreig, que podem seleccionar en la casella inferior/esquerra de la pantalla d’Audacity. Ambdós opcions fan variar la grandària de l’arxiu.\nUna vegada preparat el micròfon, regulem el volum d’entrada (micro) i l’eixida (altaveus).\nL’accióes realitza directament activant la tecla de gravació i punxant en gt &; quanParada, hàgem acabat. < br>\nBarra de ferramentes de gravació\nLa visió de la pista és automàtica. Esta serà simple o doble en funció dels canals seleccionats. A continuació, procedim a l’audició per a conéixer el seu resultat. Un aspecte important és controlar visualment (colors verds) l’efecte rebot i la saturació quan es produïx la superació del límit de la banda en el control d’eixida (altaveus), que hem d’evitar (colors més foscos).\nAprofitem per a modificar el volum en la pista (representat pels signes de – i +) i equilibrem l’eixida d’auriculars (I/R). Si el resultat és satisfactori procedim a guardar l’arxiu, recordant que Audacity ens oferix guardar la gravació com a projecte amb els seus propis formats, però si desitgem fer-ho com a arxiu independent per a treballar-ho des d’altres aplicacions, hem d’exportar-ho a altres formats.\nEn esta segona opció, el procediment es faria de la forma següent:\nArxiu >Exportar com Ogg Vorbis\nEl mateix procediment per a exportar com .Wav.\nEn el cas d’optar per exportar en format MP3, necessitem tindre instal·lada la llibreria corresponent.\nUna vegada seleccionat el format procedim a anomenar l’arxiu i teclegem >Guardar.\nL’altra possibilitat que existix és guardar-ho com a projecte. Per a això hem de fer-ho en Menú >Archivo >Guardar projecte com...\nPodem gravar en distints formats i preferències i així comprovar les diferències importants que es generen entre les grandàries dels arxius. Una de les possibilitats que se’ns oferix és la de guardar en formats múltiples, quan tenim unes quantes pistes en pantalla i desitgem diferenciar els formats de cada una d’elles.\nProcedim a gravar en un sol canal (mona) "Pere i el llop":\nQuisiera comptar-vos una història, la història de Pere i el llop. Una faula musical on els personatges estan representats per diversos instruments.\nUn pardalet lleuger i delicat de plomes com la seda: la flauta Un estúpid ànec de pic ample i palmípedes peus: l’oboé Un gatet suau però voraç i vanitós:\nel clarinet El savi i vell iaio constantment preocupat per Pedro: el fagot Un llop d’esmolats dents i esmolades urpes.\nAtenció que arriba! Pedro l’heroi de la nostra història, tan important que esta representat per tots els instruments de corda de l’orquestra Els caçadors\nrastrejant el bosc, i disparant les seues escopetes: els timbals\nPreparem el text (recomanable en paper) per a la seua lectura. Descarregar.\nProcedemos a establir les Preferències de la gravació, assegurant-nos de que tenim seleccionades aquelles que ens interessen i canviem el nombre de canals.\nRealitzem la gravació i procedim a la seua audició.\nDesem l’arxiu exportant-ho en format .wav\nDesem novament el mateix arxiu, però en esta ocasió exportem en format .ogg\nComparem els resultats: format .wav y en format .ogg\nGravant en estèreo\nLes propietats que caracteritzen a la gravació en estèreo són:\nLa gravació en estèreo es requerix per a arxius que continguen música o per a gravar àudio que exigisca qualitat, com és el cas de materials didàctics.\nEl procediment ha de començar establint en les preferències inicials, canals: 2 (estèreo).\nLa gravació es realitza exactament igual que quan gravem en un sol canal.\nLes condicions d’exportació són amb els mateixos formats.\nUna de les diferències a tindre en compte és l’augment considerable de la grandària de l’arxiu.\nD’acord amb un criteri d’estalvi, hem de tindre en compte que la veu no proporciona qualitats molt significatives respecte a les gravacions monocanal i, excepte per al seu ocupació en multimèdies, no resulta imprescindible fer la gravació en estèreo.\nUna qüestió interessant és l’opció que les dos pistes d’un arxiu estèreo poden ser dividides per a poder realitzar modificacions en alguna d’elles sense que s’altere l’altra. Per a dur a terme la divisió, hem de seleccionar l’arxiu per mitjà d’un clic i en el menú desplegable de pista, seleccionar l’acció de >Dividir pista estèreo.\nParàmetres de qualitat.\nEls paràmetres de qualitat d’un arxiu podem modificar-los a posteriori, canviant el Format de mostreig i la Freqüència.\nEl raonable en esta operació és modificar-los en el sentit de major a menor.\nLa modificació inversa comporta una pèrdua de qualitat, o més aïna, el canvi no ens permetria aconseguir la qualitat tal com quedaria si ho haguérem gravat originàriament amb eixos paràmetres.\nPer a decidir els paràmetres de qualitat és fonamental fer-ho ja siga abans o després de les gravacions, a fi de guardar una coherència en la qualitat i perquè no es perceben diferències significatives en l’audició.\nMesurament, Mescles, Esbossa de Temps i Pistes\nGravant un arxiu, escoltant un altre.\nEs tracta d’una activitat molt útil al permetre’ns escoltar una música de fons i compassar la gravació de veu a la mateixa.\nEs requerix una audició successiva i prèvia de l’arxiu que conté la música per a conéixer els moments adequats d’introducció del text oral, abans de començar la gravació. El requisit imprescindible és tindre establides en les preferències la possibilitat deReproduir una pista alhora que es grava una nueva.\nEl procediment requerix obrir primer l’arxiu de música i efectuar la gravació mentres escoltem. Hi ha una altra modalitat d’esta funció de gravació, consistent a decidir en quin moment de l’audició ens interessa començar a gravar.\nEixa possibilitat és coneguda com “gravar a partir del cursor”. Es tracta de marcar amb el cursor el punt d’inici de la gravació en la pista d’àudio que ens servix de fons. El començament de la gravació es reflectix enla nova pista que s’obri automàticament.\nAudició simultània d’arxius.\nL’audiciósimultània consistix a obrir dos o més arxius distints per a escoltar-los al mateix temps. L’audiciósimultània no exigix la conversió d’ambdós arxius en un a soles.\nResulta molt útil per a dur a terme activitats com sentir una narració amb música de fons.\nPer a dur a terme l’audició procedirem de la forma següent:\nAbrir l’arxiu que hem gravat on havíem introduït els silencis.\nPosteriormente, obrirem el dels continguts musicals, dirigint-nos al >Menú >Proyecto >Importar àudio.\nComprobamos que Audacity és un programa multipista i que sincronitza en una mateixa pantalla arxius de formats distints, canals diferents i de característiques tècniques molt variades ajustant-los per a ser oïdes junts.\nUna vegada que tinguem ambdós arxius a la vista procedim a l’audició.\nAjustamos el volum de cada pista.\nComprobamos que la possibilitat de tindre ambdós arxius a la vista ens permet editar un d’ells per a ajustar-ho amb l’altre. En el nostre cas, hem procurat que algunes frases dels textos no coincidisquen amb els passatges de màxima intensitat de la música. Una de les possibilitats de l’audició simultània és l’opció de desplaçar un dels arxius perquè comence més tard, en el moment adequat. El procediment consistix a arrossegar el contingut de la pista cap a la dreta, activant la tecla de desplaçament del temps.\nNos proposem gravar en estèreo el text de Pedro i el llop.\nRealitzarem dos gravacions independents de text per a inserir-ho en el nostre projecte.\nEra molt de matí quan Pedro va eixir de sa casa va obrir la porta i es va dirigir a l’ample i verd prat.\nEn la branca d’un arbre enorme estava un preciós pardalet. “Tot està tranquil i plàcid este matí”, va dir piulant alegrement.\nEn eixe precís instant va aparéixer l’ànec passejant amb els seus típics caminar. Es va alegrar de que Pedro haguera deixat la porta oberta,\nhi havia un profund estany en el prat i li agradava nadar.\nEns dirigim a >Preferencias >Audio E/S >Canales. Seleccionem 2 (Estèreo) i activem >Aceptar.\nFem la gravació del primer text i una vegada escoltat ho guardem en Menú >Archivo >Exportar en format OGG, posant-li el nom de “Text I”.\nRepetim l’operació amb el segon text i ho guardem amb el mateix format, anomenant-lo “Text II”\nAra incorporarem en un projecte l’orquestra i els arxius que hem gravat, procedim així:\n>Proyecte >Importar àudio. Impotem els dos textos i la música. Descarregar.\nAhora col·loquem cada àudio en el lloc corresponent.\nObtingut de «http://wikimanuals.edutictac.es/index.php?title=Gravació_d%27àudio&oldid=4191»\nLast edited on 13 abr 2012, at 11:17\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 abr 2012 a les 11:17.


Apartamento Ramon Ortega Dènia Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Apartamento Ramon Ortega es troba a la zona de Denia de la ciutat de Dènia. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartamento Ramon Ortega asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, ascensor.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Dènia, el Apartamento Ramon Ortega és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


L'amenaça del cogombre - Diari de Girona\nL'amenaça del cogombre\nemili piera 04.06.2011 | 02:00\nLa vella política té una capacitat gairebé arrasadora de retorn. Gairebé: aquest és un moment esperançador. Abans, quan dèiem que els alemanys havien llençat el pepino, enteníem que acabaven de llançar un formidable torpede sota la línia de flotació d'algun vaixell de la marina reial. Ara, el cogombre porta més càrrega explosiva, això és metafòrica, ja que representa el pagès pobre d'Almeria (que ja és molt ric), les cigales meridionals sempre disposades a cantar i folgar, encara que treballem més hores que a Alemanya, segurament, amb menys nivell tècnic i organitzatiu.\nMerkel és una política nana: no només al costat de Churchill, també de Kohl. La vella política pensa en els joves indignats com porcs i per això els envia mànegues i antiavalots. Felip Puig va agafar un destacament de membres de les forces de l'ordre i els va permetre excedir-se -si és que no els va animar- i actuar sense número d'identificació -si és que no va ser idea seva- el que va transformar una honorable companyia policial en una partida de la porra. Puig és un perillós cretí: al temps.\nEn la vella política, les manies esterilitzadores ens agafen a tots: Cayo Lara, el d'Izquierda Unida, que presenta la mera matemàtica parlamentària d'Extremadura com si es tractés de la defensa del Madrid assetjat pel feixisme. El pitjor no és un govern del PP, és un govern cansat o sense projecte. La vella política pot infectar fins i tot els joves irats, que han portat ventilació entre tanta fosforescència de cadàver -la pudor emanava d'aquest costat de la tanca- temptats a confondre la lluita amb el campament i la tenacitat amb el manteniment de la línia del front. No demanen res que no estigui en la nostra Constitució: democràcia real, càstig als corruptes, fre als privilegis i oportunitats per a tots.\nUna Europa covarda prefereix el cultiu del cogombre andalús com a amenaça ubiqua, l'enemic extern en forma de moro de Badalona o expatriat de Líbia. Però un cogombre és un cogombre, no un consolador.


tractor de pedals BERG Claas BFR\nEspecialment a la granja és on pots trobar la llibertat i l'espai per gaudir dels jocs a l'aire lliure. El tractor de pedals BERG Claas BFR és el teu vehicle per a passar-ho bé a la masia. És un vehicle a pedals amb la llicència oficial i el disseny basat en els tractors reals. El quadricicle de pedals està equipat amb unes impressionants rodes de tractor que s'agafen molt bé al sòl del camp. Amb el tub d'escapament frontal i els colors característics és un vehicle a pedals per als joves grangers i els amants de la marca Claas.\nEls tractors de pedals BERG se'ls pot equipar amb molts accessoris com remolcs, barres antibolcada, bolquets, llum d'emergència i molt més. Converteix-te en el millor pagès de la comarca.\nLes mides del tractor de pedals BERG són:\n157,5 cm (llarg) x 88 cm (ample) x 102 cm (alt)\nPes del tractor BERG: 51 kg\nAlçada màxima de l'usuari: 2 metres\nEl tractor de pedals BERG ve en dues caixes de les següents mides:\nEmbalum 1: 100 x 58 x 41,5 cm\nPes 30,6 kg\nEmbalum 2: 100 x 58 x 41,5 cm\nPes: 29,5 kg\nPer què un tractor de pedals BERG?\nBERG porta mes de 30 anys fabricant karts de pedals. I aquesta experiència la notaràs quan condueixis el teu tractor BERG. Els karts de pedals BERG ofereixen un disseny més ergonòmic i còmode i una conducció molt intuïtiva i fàcil. Per altra banda, els karts de pedals BERG són la opció més segura per als nens de més de 5 anys, oferint garantia de seguretat i diversió!\nAlguna vegada has volgut conduir un tractor? Amb els tractors de pedals BERG semblarà que ho estiguis fent! La majoria dels karts de pedals BERG incorporen el seu sistema BFR (Brake Freewheel Reverse. És a dir: frens, pinyó lliure i marxa enrere). El sistema de pedals BFR et permetrà tenir un control absolut del teu tractor només a través dels pedals. Amb el pinyó lliure podràs baixar pendents sense que els pedals es segueixin girant i, per tant, podràs mantenir els peus als pedals sense seguir necessitat de seguir pedalant. A més a més, el sistema BFR et permetrà conduir el teu tractor endavant o enrere només pedalejant, frenar amb els pedals per poder tenir major control del volant amb les mans i fins i tot podràs utilitzar el seu sistema de fre de mà per derrapar!\nPer una conducció més còmode, ajusta-te’l a les teva mida gràcies al seu seient regulable en 6 posicions. Els tractors de pedals BERG són recomanats per a nens i nenes de mes de 5 anys o a partir de 125cm d’alçada i també per a adults.\nEl seu sistema de regulació del seient permet que el tractor de pedals BERG ja es pugui conduir a partir de 125cm d’alçada, però també el fa apte per a la conducció d’un adult de fins a 200cm! El teu tractor de pedals BERG serà útil per a tota la familia, i en podran fer ús petits i grans.\nPer altra banda, les rodes del teu tractor s’adaptaran a qualsevol terreny pel que condueixis gràcies al seu disseny off road amb molta adherencia i els seus eixos balancejats, que permeten a les rodes estar en contacte sobre la superfície encara que sigui en diferents alçades o irregular, imitant la suspensió d’un cotxe tractor real.\nAixí doncs, el sistema d’eixos dels tractors de pedals BERG estan dissenyats per assegurar una tracció, estabilitat i adherència òptimes sobre qualsevol superfície, encara que aquesta ofereixi sotracs o relleus.\nEl disseny dels tractors de pedals BERG també ofereix els més mínims detalls. Si comencem per les rodes, aquestes tenen un disseny igual que els tractors de veritat. Les rodes posteriors són més grans que les davanteres. Els tractors de pedals també vénen amb parafangs a les rodes posteriors per a no esquitzar al conductor, i es poden guardar drets sobre les rodes posteriors i el seient i així estalviar espai. Tots els tractors de pedals BERG inclouen l’enganxall a la part posterior per complementar-lo amb un remolc si es vol. I si a totes aquestes avantatges hi afegim que la seva direcció és més lleugera, els alerons més aerodinàmics i les llantes són més sòlides, podràs gaudir d’una conducció més ràpida, divertida i més segura!\nLes mides completes dels karts de pedals BERG amb xassís XL són les següents:\nSi vols saber tots els detalls tècnics que fan que els karts de pedals BERG siguin els millors del mercat et recomanem que visitis la secció d'informació tècnica sobre els karts de pedals BERG.\nTenim un article al nostre blog on resolem les preguntes freqüents sobre els karts de pedals BERG, allà trobaràs resposta a preguntes com quin cotxe de pedals necessito per l'alçada del meu fill, quina diferència hi ha entre pinyó lliure i pinyó fix o quins són els accessoris disponibles per cada model de vehicle a pedals.\nSi vols conèixer més informació sobre les garanties dels karts de pedals BERG i com demanar els recanvis, pots visitar la següent secció del servei postvenda BERG.\nEls karts de pedals BERG són tan forts i fàcils de conduir que tenen molt d'èxit per a ús professional. Tenim un apartat d'emprenedors BERG on donem exemples d'empreses que utilitzen els cotxes de pedals BERG per fer negocis com ara: punts de lloguer, educació viària, circuits a la natura, animacions infantils etc.\nMuntar un kart de pedals BERG és fàcil, les instruccions són clares i la majoria de peces ja venen muntades. No obstant per ajudar als clients hi ha vídeos de muntatge al canal de youtube de BERG on s'explica pas a pas com fer el muntatge.\nBarra de seguretat platejada\nUnitat Elevadora posterior\nSeient de passatger Claas


març2012Archives Club Nàutic Sitges\nArxiu del mes de March 2012\n<!–:ca–>Tradicional cantada de CARAMELLES<!–:–><!–:es–>Tradicional cantada de CARAMELLAS<!–:–>\nEl darrer dia 2 de març es va realitzar la cerimònia per l’anima del nostre amic Josep Maria Roca i Martí al Tanatori de Sitges.\nDes del Club Nàutic volem donar el nostre condol a la família, tot recordant els bons moments que vàrem poder gaudir amb ell.\nEl “Pilonga” guanya el “Trofeu Port Ginesta 2012″\nDesprés de quatre proves realizades, el veler “Pilonga”, patronejat per Leandro Màrquez i tripulat Yanick Màrquez, Carlos Màrquez, Bernd Wunderling i Julian Vinué, navegants del Club Nàutic de Sitges, han guanyat finalment el “Trofeo Port Ginesta 2012″.\nVeure articles de premsa: Eco1, Eco2.\nDescarrega’t la informació en pdf des d’[aquí].\n<!–:ca–>Calendari 2012 de Festes i Activitats a Sitges<!–:–><!–:es–>Calendario 2012 de Fiestas y Actividades en Sitges<!–:–>


Per què hi ha més bruixes que bruixots? | SORT ACTUAL\nLes bruixes són la Teresa de Calcuta de les ànimes desnortades: resolen problemes on no arriba el suposat racionalisme dels mascles\nHem sobreviscut al Halloween importat i segueixo veient bruixes per tot arreu. En sentit literal: velles desdentades a lo Disney. Les metafòriques: senyores interessants que superem en perversitat el maligne, ja pul·lulem tot l’any. Si el 27 de setembre s’estrenava Las brujas de Zugarramurdi del bestieta de l’Àlex de la Iglesia; el 5 d’octubre les veïnes de Copa d’Or i Sot de Fontanet confegien l’espectacle Les bruixes del Pont del Boc; sis dies després el Cercle de Belles Arts inaugurava l’exposició Bruixes i bruixots; ara ens assabentem que a finals de setembre el Museu de la Paeria es va traslladar al segle XV per servir d’escenari a la recreació d’un episodi de la Història Negra de Lleida: el judici a Valentina Guarner, acusada de bruixeria i condemnada a morir ofegada pel Segre (el riu). Fins Xavier Gabriel, el multimilionari lotero s’apunta a aquest revival de la moda bruixeril presentant L’Armari de la Bruixa d’Or, col·lecció de roba dels lleidatans David Farré i Rami Novell. De propina convoca 3.000 bruixes aficionades per a que invoquin la sort a Sort el proper 16 de novembre per a un rècord Guinness. Vaja: proposo el bruixot, rectifico, fantasma i/o arcàngel Gabriel per conseller d’Empresa i Ocupació de la Generalitat catalana en substitució de l’avorrit Felip Puig.\n¿A què dimoni ve aquest desfici per les bruixes? ¿Esoterisme? ¿No havíem quedat que el nacionalisme és el Déu de la modernitat? La nació-símbol posseeix caràcter sagrat. És un bon succedani dels rituals religiosos, o el millor aliat. Enlairat pels vendavals de la crisi econòmica que patim, el nacionalisme emfatitza la necessitat de desenterrar les arrels de les tradicions d’identitat. ¿Només les d’identitat o també les vinculades a la nostra part fosca? Tota por amaga un desig. Uf! Ho deixo aquí. Si m’endinso en terrenys pantanosos, corro el risc de perdre’ls pel camí. A vostès, que no els desitjos.\nTornem a les bruixes que protagonitzen el circuit cultural. Elles són les omnipresents, amb permís del Cercle de Belles Arts. Malgrat el títol de l’exposició, dels 50 dibuixos dels humoristes que volen fer-nos riure de les parets estant, només 2 llueixen identitat de bruixot. Els 48 restants són bruixes. Així, una pregunta s’imposa a les que porto fetes, ¿per què hi ha més bruixes que bruixots? Perquè són la mare Teresa de Calcuta de les ànimes desnortades, goso dir parafrasejant el periodista Manuel Bear. Des de la mentalitat actual, tant les bruixes ancestrals com les que es passegen per Internet, són hereves de la idea romàntica que les pinta com una germania de dones rebels, sàvies i solidàries en contacte directe amb les forces de la natura. Sí, sí, solidàries. Disposades a resoldre problemes allí on no arriba el suposat racionalisme dels mascles. Colonitzant els espais on acaba el sentit de la realitat, no per casualitat el folklore les pinta en una cabana al bosc, es disposen a guarir el cos o l’ànima del caminant que les requereix. Però són els seus “poders” que van convertir aquestes remeieres, llevadores o psiquiatres avant la lettre en arquetip misogin.\nDes de l’Antiguitat, els bruixots són vinculats als ritus i les bruixes al mal: dones bestials, nocturnes, alienes a la llar i guiades per propòsits assassins. Condemnades de manera cruenta per l’Església a l’Edat Mitjana i Moderna («Vosaltres les dones, sou la porta del Diable, les transgressores de l’arbre prohibit», blasmava Sant Agustí) milers d’elles van fer cap a la foguera. Ara, nodreixen espectacles teatrals, pel·lis, exposicions, modes, sèries televisives, llibres que ens fascinen. Segueixen dominant el món. I vet aquí que Lilith, la primera bruixa, de la que l’Eva bíblica n’és un remake dolent, deixa anar una riallada salvatge. És reivindicada com mai. Ho sentencià Ute Erhardt, psicòloga: «Les dones bones van al cel. Les dolentes a tot arreu». Llevat del Vaticà. De moment.\nText de Marisa García Viñals – ¡Tarde, querido!\nFont: LA MAÑANA, diumenge 10 de novembre del 2013 (pdf)\n← Sort, 50 – Artesa, 55\nEl Pallars Sobirà, amb els majors de 80 anys →


Busquets: “Ens ha faltat l’espurna per fer l’última passada i marcar” - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesBusquets: “Ens ha faltat l’espurna per fer l’última passada i marcar”\nBusquets: “Ens ha faltat l’espurna per fer l’última passada i marcar”\nEl migcampista reconeix: “Ens sentim malament, no només per l’oportunitat que teníem de ser líders, sinó pels tres punts en si” Jordi Alba: “Millor que el Madrid no guanyi, però si ho fa hem de pensar que encara queda molta Lliga”\nBusquets, contra el Màlaga / MIGUEL RUIZ-FCB\nInstants després de confirmar-se la derrota, i encara a peu de gespa, Sergio Busquets ha declarat: “Ens hem trobat amb un gol en contra molt ràpid i això ens ha penalitzat molt”. Tot i això, el migcampista creu que l’equip està fent “les coses bé”, però que avui el Màlaga “s’ha tancat molt bé al darrere”. “Ens ha faltat aquella espurna per fer l’última passada o l’últim control per poder marcar”, ha afegit.\nHa insistit: “Ells estaven molt tancats i ens han deixat les bandes”, cosa que ha provocat que ho intentessin amb centrades. “Entre que hem caigut moltes vegades en fora de joc i que ens ha faltat l’última passada, no hem pogut marcar”, ha lamentat.\nEl migcampista ha deixat clar que se senten “malament”, no només per l’oportunitat que tenien de ser líders sinó pels tres punts en si. És conscient que la Lliga “serà molt igualada i perdre a casa penalitza molt”, però afirma que ara el que toca és “intentar arreglar les coses i pensar ja en dimarts”. “Tenim un partit molt important” davant el Manchester City, ha conclòs.\nD’altra banda, Claudio Bravo, al programa ‘El Marcador’ de Barça TV, intentava extreure una lectura positiva a la derrota. “Espero que aquest accident ens serveixi per agafar moltes més forces”, manifestava.\n“Quan perdem, perdem tots. La jugada d’Alves és una d’aquelles desgràcies que té el futbol, i ja està”.\n“Dani Alves està tranquil, és un gran professional, dels millors, s’ho deixa tot al camp. A tots els jugadors ens poden passar aquestes desgràcies, com a mi a Anoeta. El que ara toca és aixecar-se i estar tots molt units”.\n“No crec que aquesta derrota afecti la nostra confiança. Passi el que passi, la derrota d’avui no ens ha de servir d’excusa davant el City”.\n“El Màlaga s’ha tancat molt bé al darrere i tenen jugadors amb molta qualitat per jugar a la contra. Han estat efectius i només queda felicitar-los pel partit que han fet”.\n“Millor que el Madrid no guanyi, però si ho fa hem de pensar que encara queda molta Lliga”.\n“Avui no han sortit les coses. A l’inici ens han marcat i hem intentat aixecar-ho, amb més voluntat que qualitat, i no ha sortit. Però no hi hem de donar més voltes perquè dimarts tenim un dels partits més importants de l’any i hem de procurar que la derrota d’avui no ens afecti”.\n“El del City és un dels partits més importants, el més important fins ara de la temporada. Ells sortiran a atacar i això ens anirà millor, perquè en els últims mesos ens van millor equips que ens ataquen i així podem contraatacar. És un equip amb un molt bon nivell”.\n“Al futbol sempre pot passar que véns d’una molt bona trajectòria i algun dia has de perdre. Les derrotes vénen en moments que no t’esperes ni desitges. Però estem vius a les tres competicions i fins ara estàvem en una molt bona línia. Això no ens ha d’afectar”.\nEl proper entrenament, diumenge\nEl Barça es tornarà a entrenar aquest diumenge al matí a la Ciutat Esportiva. Serà a partir de les 11 hores a porta tancada.\n“Ens ha faltat equilibri en atac”


The Rolling Stones i Tom Wolfe\nBeggars banquet + Ponche de ácido lisérgico\n“Who breaks a butterfly upon a wheel?”, va escriure el prestigiós editor de The Times, William Reese-Mogg (1928-2012), agafant un vers d'Alexander Pope. La poètica no era aliena a la història dels Rolling Stones. La tornaria a utilitzar Mick Jagger per acomiadar Brian Jones, al concert de Hyde Park de 1969, aquesta vegada amb el poeta Shelley, i unes quantes papallones que van volar per vetllar per l'ànima del mort guitarrista de la banda, un geni amb caràcter difícil, les gestes del qual deixaven en aventures de pati de col·legi les de la resta dels seus companys.\nEls Stones mai no van sonar millor que amb Jones, que va introduir tots els exotismes del moment, però que un dia es va cansar de la banda. I va ser la víctima propiciatòria que pitjor va portar ser empresonat, al costat de Jagger i Richards, allà per 1967. L'editorial de Mogg tractava sobre l'excessiva duresa de l'acció policial, sobre la pressa per buscar caps de turc, ansiosos per demostrar que el rock era perillós, i que aquests tipus consumien tot tipus de substàncies, cosa que no es va poder demostrar. No era, ni seria, la primera vegada. A la deliciosa crònica de Tom Wolfe, Ponche de ácido lisérgico, també es parla de la detenció a Mèxic de Ken Kesey, aquest cop per possessió de marihuana, i pel mateix motiu: el càstig exemplar. Va ser Wolfe qui va escriure, per cert, una de les millors frases sobre el grup, que va resultar profètica: “Els Beatles volen agafar-te la mà, els Stones volen cremar la teua ciutat”. Això va ser el 1965, molt lluny encara dels incendis posteriors. Després, el mateix Wolfe els va seguir de prop en les macrogires dels anys 70, on de nou van passar unes hores entre reixes. D'altra banda, el periodista descriu a la perfecció l'altre costat del paradís: Els àngels de l'infern, que van ser contractats al seu torn per la banda, poc després dels fets que narra en el llibre que llegim aquesta setmana. Gran error. Van ser els responsables de bona part de les desgràcies del grup, no cal recordar-ho. Només cal buscar les paraules Festival d'Altamont, Califòrnia. La glòria i la misèria del rock en cinc minuts. Al poc van venir les addiccions de Richards, l'heroïna, el negoci, i la intel·ligència amb què sempre van moure a un dels monstres més rendibles del món.\nUn disc dels Rolling Stones? Beggars banquet, si us plau. Picats en el seu orgull, hiperhormonats, i disposats a no perdre la batalla contra la competència, el grup regala diverses de les joies de la corona del seu repertori. És un disc amfetamínic, macarra, ple d'ironia i mala bava contra els miralls de la joventut: el maig francès, el proletariat, i el fenomen de les fans. Per a més informació, llegiu, per aquest ordre, la lletra de Street fighting man, The salt of the earth, i Stray cat blues, respectivament. I, per amargar la festa, Sympathy for the devil, de nou un escac i mat literari, aquest cop pres de Bulgakov. Arrogants, llestos, provocació demoníaca, el que faltava. És el que buscaven. Malgrat la seua imatge de llibertins, en el fons tot era analitzat amb el cap fred, exceptuant els escàndols i el surrealisme: entrevistes, televisors volant per la finestra de l'habitació d'hotel, primera dama canadenca massa propera al grup, nits de festa a la mansió Playboy... Ni rastre de sectes satàniques. Només col·leccions de cançons com les d'aquest festí de pobres, una cosa així com trasplantar el motor del Concorde a un esportiu, i que atresora un ritme similar al de la prosa de Tom Wolfe, a roda amb el Furthur psicodèlic, camí a enlloc, només diversió, a cop de Country-western, i àcid lisèrgic d'urgència, cada vegada més ràpid, amb Brian Jones, atordit, sitar en mà, escrivint el seu epitafi al seient de darrere: Si us plau, no em jutgeu amb excessiva severitat.\nPedaços d’un bon mal viatge\nNomés Wolfe podia escriure alguna cosa així. Perquè només ell sap acostar-se a l'experiència d'aquesta manera, alhora que guardar distàncies. Corren els anys 60 i l'explosió de les drogues psicodèliques. Ken Kesey (autor d'Alguien voló sobre el nido del Cuco) i els seus amics, els Alegres Bromistes, es llancen a la carretera amb un autobús pintat a l’estil hippie, el Furthur, carregat fins al sostre de LSD, i al volant del qual està ni més ni menys que Neal Cassady, el mític Moriarty company de Kerouac. La resta ja ho podeu imaginar. O no...\nEl treball d'experimentació i documentació de Wolfe és admirable, però emprant aquesta característica tan seua, aquesta fina distància i ironia que ho és tot. Wolfe es converteix en testimoni (que no jutge) del viatge-odissea d'aquests penjats i, al seu torn, tant dels bons viatges getting high com dels bummers (un mal viatge amb LSD al món hip del moment). Aquest llibre és considerat un dels primers reportatges novel·lats de la història del Nou Periodisme. Per què cal inventar res? Wolfe va estar allà, va sentir, va escoltar i fins i tot potser va experimentar, si bé també va recrear llocs, diàlegs i situacions a través d'altres fonts i documents, com només els “nous periodistes” eren capaços de fer.\nEn no tenir un argument concret sinó recrear les anades i vingudes dels seus personatges i entrar en una espiral repetitiva, al lector li pot semblar que li sobren pàgines. Sobretot a aquell que no haja sentit parlar dels personatges que desfilen per elles, que no haja llegit altres obres lleugerament del mateix estil com l'anterior A la carretera de Jack Kerouac o el posterior Por i fàstic a Las Vegas de Hunter S. Thompson. O si és la primera vegada que entra a l'univers de Wolfe amb el seu particular estil bombarder i explosiu, una prosa igual d’erràtica com el viatge ple d’speed i LSD de Kesey i els seus amics. Però per als lectors que sí estiguen a l’Onda doncs res: al·lucinant, company.\nPodeu llegir més articles al nostre BLOG ORIGINAL\nEll, Toni Vañó, de professió: professor de literatura. Ella, Marina Pallás: periodista. De vocació: lectors inesgotables, escriptors empedreïts, oïents de música infatigables. Quan Orió dorm i podem oblidar les nostres obligacions, escribim sobre llibres i música i presentem un programa de ràdio.\nSibelius + Dostoievski\nChopin + Gerard Vergés\nSense la sensació que el creador no s'esgota davant les circumstàncies, i que la inspiració depèn del grau d'emotivitat, difícilment, segons experts, tindríem no solament a Chopin, sinó a bona part dels romàntics europeus.\nThe Doors i Jack Kerouac\nJim Morrison no semblava massa convençut de continuar una mica més i acabar dignament el seu paper com el para-xocs generacional que li havia provocat massa cops.\nSerrat i Josep Pla\nJoan Manuel Serrat acaba de celebrar els seus cinquanta anys en el món de la música amb un nou disc amb el qual canta alguns dels seus temes més significatius juntament amb col·legues del món, que se suposa són admiradors del treball del composito\nTrainspotting i BSO Trainspotting\nEs nota que Danny Boyle és un fi degustador de rock, electrònica i pop, i que sap ambientar les escenes de manera que la música es converteixe en personatge.\nFleetwood Mac i Joël Dicker\nEl cas de Fleetwood Mac és insòlit dins de la història del pop.\nSerge Gainsbourg i Vladimir Nabokov\nLa llista d'incondicionals del gamberro més gran de la història de la música gala no té res a veure amb el perfil proper a l'artista de la chanson, ni als romàntics que ambienten viatges en creuers.


El Gremi de Restauració de Barcelona ha considerat "insuficients" les mesures econòmiques anunciades per Govern i Generalitat per fer front a la crisi sanitària mundial pel brot de coronavirus, ja que la caiguda del consum està posant en risc la viabilitat de moltes pimes, ha informat en un comunicat aquest divendres.\nEl TSJC avala la regulació de les terrasses de la Rambla de Poblenou de Colau\nRestauradors de la plaça Reial recorren l'augment de la taxa de les terrasses\nEn aquest sentit, ha considerat que les línies de crèdit obertes només suggereixen a les empreses que incrementin el seu endeutament per assumir despeses, com nòmines i lloguers de locals, que no poden pagar en haver perdut el seu nivell habitual de facturació.\n"La facturació que s'havia de produir durant aquests mesos de temporada alta no es produirà i serà irrecuperable. Totes les administracions, cadascuna en l'àmbit de les seves competències, han de renunciar a cobrar determinats impostos durant la crisi", ha afirmat el director del Gremi de Restauració de Barcelona, Roger Pallarols.\nPel que fa a l'Ajuntament de Barcelona, els restauradors han demanat al consistori que aprovi una carència de sis mesos en tots els impostos, taxes, cànons i lloguers vinculats a activitats de restauració que en circumstàncies ordinàries ingressarien l'ajuntament o les empreses municipals.\n"Limitar-se a recollir la preocupació de sector, que és òbvia, no és suficient. S'han d'adoptar mesures de manera urgent", ha insistit Pallarols.


La comunitat hondurenya de Girona celebra el dia de la Verge de Suyapa - Diari de Girona\nLa comunitat hondurenya de Girona celebra el dia de la Verge de Suyapa\nalbert martín de vidales 05.02.2018 | 10:01\nEls hondurenys, en processó amb la Verge. albert martín de vidales\nLa comunitat hondurenya de la demarcació de Girona va celebrar ahir el dia de la Verge de Suyapa, patrona del seu país, amb diversos actes durant el matí i part de la tarda. L'església del Sagrat Cor va acollir una missa en honor de la patrona d'Hondures, i posteriorment va tenir lloc una processó amb la imatge de la Verge amb la participació de noies amb vestits tradicionals del país centreamericà i una banda de música.\nLa processó, sota la pluja i amb l'espontània participació d'alguns seguidors de l'Athletic de Bilbao que es trobaven a la ciutat per assitir al partit contra el Girona a la tarda, va acabar al Centre Cultural de la Mercè, on es va fer una ofrena floral en homenatge a la patrona d'Hondures. A les dues de la tarda hi va haver un dinar per a tots els assistents en el qual es va combinar el menjar típic català i hondureny.\nAquesta jornada, juntament amb la desfilada al mes de setembre per celebrar el dia de la Independència d'Hondures, s'ha convertit en una tradició en la qual cada any hi ha més participació.\nAtrapat a Hondures per amor\nRecol·lecta solidària a Salt per ajudar un futbolista hondureny


L'embranzida: Als monàrquics d'Alella: foteu-vos!\nEl ple de l'Ajuntament del passat dijous va declarar la monarquia borbònica non grata al municipi d'Alella i va instar "el Parlament de Catalunya a realitzar les passes necessàries per assolir una república catalana on es respecti la sobirania popular i la igualtat entre ciutadans".\nLa moció havia estat impulsada per Alternativa per Alella-CUP i va ser negociada amb ERC-Sumem per Alella i PSC, que s'hi van adherir com a ponents. A l'hora de la votació, la proposta va comptar també amb el vot favorable de CDC; de manera que finalment va ser aprovada per 10 dels 13 regidors del plenari. Els representants de Gd'A s'hi van abstenir i el PP hi va votar en contra.\nLa notícia ha causat sensació. O estupor, si llegim les crítiques que alguns alellencs han formulat a través de les xarxes socials, fins i tot alguns que van d'enfants terribles per la vida. "¿Y este es el principal problema que tenemos en Alella? Pues vaya", es planyia la regidora popular, Annerose Bloss.\nEl principal argument de tots ells és que plantejar aquest debat a escala local és "una pèrdua de temps"; un brindis al sol que va indefectiblement associat a la idea que dedicar mitja hora d'un ple a aquesta qüestió -ja veus tu, mitja hora!- és "llençar els diners" perquè "hi ha coses més importants".\nSeguint aquest raonament, a partir d'ara s'han acabat "les collonades" sobre el rescat bancari, la protecció del litoral, el transport ferroviari, els refugiats, la violència de gènere -sempre que no tingui lloc a Alella, és clar-, el transvasament de l'Ebre o la banalització del nazisme. En el fons, aquesta gent, amb la seva actitud -conscientment o no- pretén limitar el dret d'opinió als representants de la ciutadania. I això és molt perillós, sinó fos perquè ells mateixos queden retratats.\nLa monarquia és incompatible amb la democràcia, ja que no sols és contrària, per trajectòria i definició, a tradicions polítiques que han contribuït al progrés i la justícia social, sinó que actua coma factor limitador de l'expressió ciutadana impossibilitant-ne la consecució de determinats objectius polítics per la via democràtica, com ara la república i la independència. De debò hi ha coses més importants que els principis bàsics de la democràcia, com són la sobirania popular i la igualtat jurídica dels ciutadans?\nLa més fatxenda va ser, un cop més, la portaveu de Gd'A. Després de renyar el regidor d'Alternativa per Alella-CUP -"em decep profundament que un grup polític que vol fer política local surti amb això i giri la cara als problemes reals", va etzibar-li-, Mercè Marzo es va adreçar al públic present a la sala i "a tothom que ens segueix per streaming" per convidar-los a un acte sobre el Tractat de Lliure Comerç (TTPI) organitzat per la seva agrupació d'electors. "Señoría, no hay más preguntas", que diria en Jep Cabestany (el personatge fatxa de La competència de RAC1).\nDes que va morir el senyor Cuéllar, la veu "del que de debò interessa al poble" ha quedat òrfena al ple i potser fóra bo que algun d'aquests líders virtuals s'hi deixés caure per martellejar als que no defugim la confrontació ideològica. Fa aproximadament 20 anys que hi vaig -7 com a redactor de la revista Alella, 8 com a regidor, i 5 més simplement com a veí- i a tots aquests no els he vist mai (una opció ben legítima, és clar).\nPer a ells, en aquests moments hi ha dues qüestions prioritàries: els ocupes -siguem curosos i traiem la k, si us plau, que això no té res a veure amb el moviment squatter- i els robatoris. S'obliden, però, que això tampoc no és competència de l'Ajuntament: les municipalitats com la nostra no tenen l'obligació de tenir Policia Local; en canvi, el rei és el cap de les Forces Armades.\nResulta estèril apel·lar a l'ideari quan la lògica economicista ho impregna tot. Pensen que potser els regidors cobren més per tractar segons quines qüestions, o pateixen pel consum elèctric d'aquesta mitja hora de més? Perquè tothom ho sàpiga, explicarem els costos reals de la moció. El seu inductor, Oriol Font, el regidor més barat, en va tenir prou amb un whatsapp a mitja tarda, i d'altres, com a autors intel·lectuals de la part expositiva, no hi vam destinar més d'una horeta a fer-ne el redactat. Un preu arregladet, doncs, si tenim en compte que darrerament he treballat per 4 euros l'hora en feines que tenen com a clients egrègies institucions del país com el Barça o l'Ajuntament de Barcelona. Ni al Mobile World Congress no paguen tan malament, però com que sóc un romàntic, aquestes coses les faig per amor a l'art.\nQue ningú no pateixi; que els seus impostos estaran ben invertits en la instal·lació d'un sistema de videovigilància contra els pispes.\nAmb aquests raonaments, no m'estranya que la república torni a quedar en una entelèquia, ni que encara siguem un país sotmès.\nLa propera vegada voteu en massa la Bloss i la Marzo i quan disposeu de la majoria social llavors revoqueu l'acord i feu un acte de desgreuge si voleu, però no pretengueu que unes forces que es reclamen socialistes, republicanes i independentistes renunciïn al seu ADN. Fins aleshores, foteu-vos; com ens hem fotut els altres mentre les nostres idees han estat minoritàries. Els que tenim memòria històrica i creiem en la dignitat dels pobles vetllarem perquè no passi a escala local el que va passar a Espanya durant la Transició: que les forces d'esquerres van pactar amb la dictadura.\nEl pobre marquès\nAlgú, creient-se molt original, ha escrit que per la mateixa regla de tres el ple podria declarar persona non grata el marquès d'Alella, però si hagués seguit la sessió sabria que això ja ho va dir la portaveu popular (enmig de grans rialles, per cert).\nEl pressupost municipal no li assigna cap partida específica per esquiar a Baquèira o estiuejar a Mallorca, i si vol anar de cacera se la paga ell. Les ordenances municipals -al contrari del que fa la Constitució espanyola- no li reserven cap paper institucional: el marquès no comanda la Policia Local, ni sanciona els decrets d'alcaldia, ni és ningú per impedir la segregació d'Ibars Meia. Ben al contrari: l'Ajuntament li afecta patrimonialment i paisatgísticament la mateixa finca que les autoritats del desarrollisme franquista li van fotre enlaire per fer-hi passar l'autopista!\nEl marquès és advocat i els seus avantpassats procedien de la burgesia industrial barcelonina. Res a veure amb la duquessa d'Alba, els hidalgos castellans o el dolce far niente dels Borbons. El seu pare, Ferran Fabra, va cedir el terreny i va pagar la construcció de l'escola del poble -vet aquí el seu nom-, i ell, al seu torn, ha consentit a perpetuar aquella deixa, a més de facilitar els terrenys de l'escola de dalt, l'Institut i el Bosquet. Cada estiu, a casa seva hi deixa fer un festival de música del que no sóc gaire fan i en canvi a la Zarzuela, amb un nom tan suggeridor, només hi entren xeics i altres capitostos.\nLa moció pactada entre els grups d'esquerres va eliminar les referències personals a Felip VI per desig exprés d'ERC. "La referència nominal no la podíem acceptar", va dir l'alcalde (tot i que a Breda i Arenys de Munt, sí). Andreu Francisco va definir la monarquia com una "institució gens democràtica" i la regidora del PSC, Glòria Mans, s'hi va referir com "un fet que existeix i que està desfasat, és poc democràtic i és poc igualitari. Ens sumem al 100%". El portaveu de CDC, Esteve García-Ossorio, va blasmar "l'actitud de menyspreu cap a les nostres institucions" per part del monarca "i [nosaltres] hem de tractar-lo igual".\nGd'A va considerar la proposta un gest "forçat": "Això -va dir amb ironia la seva portaveu- ho arreglem ràpid amb la independència, no?". Marzo va fer una defensa del rei actual -"celebro que no aparegui el nom de Felip VI" i "no nego que a Gd'A hi ha gent que li agrada la monarquia"- i va reptar el ple a "declarar non grates altres persones que han fet més mal a Catalunya que Felip VI", en al·lusió a l'expresident Jordi Pujol.\nCom va recordar Annerose Bloss, hi va haver un temps en què el rei emèrit Joan Carles visitava el poble de tant en tant. Ho feia d'amagatotis -tothom sospita per què-, però se sabia que hi era perquè corria amb un Porsche quan el Hamelin no existia i perquè un helicòpter sobrevolava els nostres caps quan el RACC no en tenia cap. Bloss va referir-se al bateig del fill de Josep Cusí, amb qui el rei compartia amistat i una certa retirada física. "Lo recibíamos con los brazos abiertos, brindava con vino de Alella y tenía banco propio en el Duran" [craso error: tenia taula parada a El Niu i banc reservat al Club Nàutic del Masnou].\nAra de tot allò no en queda pràcticament res. El Niu ha desaparegut, enderrocat; però "el ciutadà Felip pot venir a fer uns ous ferrats quan vulgui, com qualsevol veí", va dir Font.


BARRAQUES DE PEDRA SECA DE VACARISSES: 243 - Barraca del Sastre Xic (Puigventós)\nUbicació: Vessant hidrogràfic dret del torrent del Mimó. S'hi accedeix per la pista que puja al Pla del Fideuer des de la masia del Mimó. A prop amb la pista que puja a l'Obaga de Puigventós i la Creu de Saba.\nCoordenades (Datum WGS 84 = ETRS 89): N 41º 34.525' E 001º 54.138'\nComentaris: A cal Sastre Xic, una casa olesana del carrer de l'Església, aquí menaven una vinya en contracte de parceria amb el propietari de Puigventós. Segons el Plano geométrico del término jurisdiccional de Vacarisas de l'any 1856, un tal Benet Pujol aquí conreava una peça de terra de 1 quarteres, 6 quartans i 2 picotins, el conreu principal de la qual era la vinya. Poc temps després, segons l'Amillarament de 1861, una tal Maria Pujol conreava aquesta peça de terra, propietat de Joaquim Llovet i Puigventós, que consistia en una vinya de 3ª classe (9 q), erm de 1ª (9 q) i roques. El cognom dels dos parcers que menava aquesta peça de terra és el mateix als dos documents. Segurament la parcera del segon document era la viuda del primer. Una anotació no gaire posterior diu que la finca ha sigut traspassada a un tal Jaume Tacias d'Olesa. La gran majoria de rabassaires de la propietat de Puigventós d'aquest sector eren olesans; així que si volem saber el motiu o sobrenom d'aquest últim parcer, hem de recorrer al Registro General de fincas rústicas y urbanas de la villa de Olesa de 1848. Allà l'únic cognominat Tacias que hi apareix és en Pau Tacias, que vivia a cal Sastre Xic, una casa de mig cos d'ample del carrer de l'Església. Aquest Pau Tacias segurament era el pare del parcer abans esmentat. En un arbitri i repartiment contra la fil·loxera aprovat per l'Ajuntament de Vacarisses i ordenat per la Diputació de l'any 1880, a la secció de forasters apareix com a contribuent un tal Lanné Tacias, veí d'Olesa, que en aquell moment conreava 2 quarteres de vinya.


Javi Ramos tanca la defensa de la Grama - Diari de Santa Coloma\nJavi Ramos tanca la defensa de la Grama\n06/07/2015 – El club anuncia un nou reforç per apuntalar la línia defensiva i deixa quasi finalitzat el procés de captació de jugadors.\nLa Grama està a punt de tancar la configuració de la plantilla que competirà al grup II de Segona Catalana durant la pròxima temporada. L’arribada de Javi Ramos, central de 27 anys, permet a Pirri completar la seva nova línia defensiva.\nRamos és un defensa solvent amb la pilota i amb capacitat per incorporar-se a l’atac. El nou jugador de la Gramenet va militar la temporada passada a les files del Canyelles (12 partits i 2 gols) i del filial de la UD Gramenet, equip que es va retirar abans d’acabar la lliga.\nAbans, Javi Ramos havia defensat la samarreta del Baró de Viver i de la UD Catalana. Amb la seva arribada, la Gramenet ja compta amb 21 futbolistes confirmats pel pròxim curs.\nJavi Ramos, Samu Hernández, Sisquet, Miguel Dos Santos, Peli, Isaco, Javi Purroy, Sebas Morales, Sergio Garcia, Moisés Camprubí, Marc Balagueró, Kevin Carralero, Albert Buza, Aitor Tresserras, Albert Rodríguez, Dani Aznar, Álex Alarcón, Pitu, Edu Olmedo, Dirk Lagerwaard i Óscar Remón formen la plantilla de la Grama a dia d’avui.\nArticle anteriorEl Catgas Energia amplia el staff del primer equip\nArticle següentEl Catgas Energia defineix la pretemporada


L´agència amb el nom EnBonaMà es va crear el 2012, va sorgir de la unió dels seus socis i parella Petra Suppes i Joan Trinidad.\nPetra, resident a Roses i coneixedora del sector turístic des del 1987, és autònoma des del 1996, des de llavors s´ocupa de gestions i tràmits per a propietaris. Quan se li va presentar l´oportunitat de fer-se càrrec del lloguer turístic d´unes cases i de combinar les feines de l´oficina amb les del sector turístic, no s´ho va pensar 2 vegades. Va obtenir les llicències necessàries per a convertir-se en Agent Immobiliari API i ha anat ampliant des de llavors la seva cartera de cases de lloguer turístic. Aquest pas també li va permetre dedicar-se a la compravenda i poder fer-se càrrec dels seus clients propietaris fins i tot al moment de vendre.\nEn Joan va néixer aquí a Roses, té uns quants anys d´experiència en la construcció de piscines, especialment en la instal·lació de sistemes de filtració i es cuida del seu manteniment. És autònom des del 2008, a part del manteniment es dedica atenir cura de jardins i fora de l´alta temporada turística s´ocupa del manteniment dels habitatges, muntatge de cuines, pintura interior i exterior. Porta a terme també petites reparacions de fontaneria, electricitat i fusteria.\nLa unió d´aquestes dues branques va ser decisiva per a la creació d´EnBonaMà.\nDes de llavors ens hem anat consolidant en el sector, ampliant la nostra plantilla per a poder donar el servei que es mereixen els nostres clients.\nYani es cuida de les feines de neteja, amb ajuda durant l´alta temporada turística.\nS´han incorporat Ana Cruz i Marta Vilà dues “Rosinques”, molt ben formades i amb molta experiència en tasques administratives, comptabilitat, assegurances i relacions públiques, que van decidir formar part del nostre projecte, que consisteix en ser un referent en transparència, serietat i professionalitat, treballant al mateix temps amb ganes i il·lusió.


LA PELOTA NO SE MANCHA: Ari renova amb el Barça Alusport per tres temporades més\nAri renova amb el Barça Alusport per tres temporades més\nL'ala tanca brasiler del FC Barcelona Alusport ha renovat el seu contracte fins l'estiu de 2015, segons ha anunciat el propi club a la seva pàgina web. Ari Santos, campió del món amb Brasil el 2008, s'ha convertit en un dels pilars del Barça de Marc Carmona.\nAri Santos, que ahir dimarts va complir 30 anys, ha renovat el seu contracte amb el FC Barcelona Alusport fins al 30 de juny de 2015, segons ha publicat l'entitat blaugrana a la seva pàgina web.\nL'ala tanca brasiler va arribar al Barça Alusport procedent del Malwee en l'estiu de 2009 i, després de 3 temporades, seguirà sota les ordres de Marc Carmona durant altres tants anys més.\nTot i haver patit algunes lesions de diversa índole, Ari s'ha convertit en peça clau de l'actual FC Barcelona Alusport, que la temporada passada va guanyar la Lliga, Copa d'Espanya, Copa del Rei i Copa de Catalunya i que aquesta temporada aspira a repetir seus èxits, començant per la Copa, que comença dijous que ve a Logronyo i on el Barça s'enfrontarà a Caja Segòvia en els quarts de final.\nA la Lliga 2011/2012, fins avui, ha participat en els 20 partits que ha disputat el seu equip, sent titular en 13 ocasions i partint des de la banqueta en altres 7. En aquesta vintena de partits ha marcat 10 gols, a una mitjana d'un tant cada dues jornades.


Colau suma un nou revés i es queda sense ordenances fiscals per al 2017 | NacióDigital\nColau suma un nou revés i es queda sense ordenances fiscals per al 2017\nEl govern retira la votació del ple d'aquest divendres i haurà de prorrogar les del 2016 | ERC anuncia el seu "no" per l'incompliment de la gratuïtat del metro per als joves de 15 anys | C's tampoc li dóna suport, i CiU i el PP ja hi havien votat en contra a la comissió\nper Jordi Bes , Barcelona, 27 d'octubre de 2016 a les 11:17 |\nEl primer tinent d'alcalde de Barcelona, Gerardo Pisarello. Foto: Jordi Bes\nEl govern d'Ada Colau s'ha quedat sense suports per poder tramitar la seva proposta d'ordenances fiscals –impostos i taxes- del 2017 en el ple d'aquest divendres, cosa que l'ha obligat a retirar-les del ple i a admetre que l'any que ve haurà de prorrogar les vigents. Es tracta d'un nou revés significatiu en poc més d'una setmana, després que durant la passada Colau es va quedar sense Pla d'Actuació Municipal (PAM) 2016-19, el full de ruta del mandat, pel rebuig en bloc de l'oposició. A més, BComú va veure com el seu soci de govern, el PSC, votava a favor de restituir la inscripció de l'escultura de Samaranch.\nERC i C's han anunciat el seu "no" a les ordenances, que se suma al ja expressat en comissió per CiU i el PP. La CUP preveia decidir aquesta nit el seu vot, el qual hauria estat insuficient per tramitar les ordenances encara que fos positiu. Es repeteix la història per segon any consecutiu, ja que l'any passat les va haver de retirar de la primera votació prevista al ple, però amb una diferència: l'any passat finalment va poder aprovar les del 2016 després de tornar-ho a intentar, però aquest cop ja no ho provarà de nou.\nEl govern negociarà punt per punt\nEn roda de premsa després que l'oposició hagi anunciat el seu "no", el primer tinent d'alcalde, Gerardo Pisarello (BComú), ha explicat que han retirat del ple d'aquest divendres la seva votació provisional, cosa que obligarà a prorrogar les ordenances d'aquest any. Malgrat això, ha asseverat que no tiren la tovallola i que a partir d'ara intentaran negociar punt per punt algunes de les mesures, especialment el fet que els cotxes més contaminants paguin més car l'aparcament. No obstant això, les bonificacions per la via impositiva dels cotxes més contaminants no es podran tirar endavant.\nPer ell, no tenir noves ordenances "no és cap tragèdia", ja que els seus antecessors de CiU només les van aprovar el 2012. Pisarello ha considerat que el refús del líder d'ERC a l'Ajuntament, Alfred Bosch, és "un no polític". Segons el tinent d'alcalde, més del 90% dels compromisos d'inversions a la ciutat i de barri s'han complert –el 93,3%-, i ha reivindicat que la majoria de grans acords han estat possibles "gràcies a ERC a la Generalitat", en matèria sanitària i de serveis socials, i alguns ja força madurs com el trasllat de la Model i l'arribada de la L10 a la Marina.\nEls regidors d'ERC Jordi Coronas, Alfred Bosch, Montserrat Benedí i Juanjo Puigcorbé. Foto: Jordi Bes\nBosch ha justificat el seu "no" a les ordenances perquè el govern ha incomplert el pacte amb els republicans d'estendre la T-12 de transport públic gratuït per als joves fins als 16 anys (ara ho és fins a que es compleixen els 15 anys). No obstant això, Pisarello ha reivindicat que ja havien arribat a 2.000 joves vulnerables de 15 anys, i que ja havien previst 2,8 milions d'euros per l'any que ve per subvencionar més joves de 15 anys que no havien estat bonificats aquest any.\nBosch ha afirmat que estan "obligats" a votar en contra per mantenir-se "fidels a l'acord" que havien tancat amb el govern de Colau sobre la T-12. No obstant això, s'ha mostrat disposat a reconsiderar el seu refús quan sigui gratuït. Ha explicat que les raons que li han donat perquè no ho sigui són tècniques i de manca de temps, i que a última hora els han plantejat aplicar la mesura l'any que ve amb retroactivitat, cosa que ha arribat a un "terreny molt confús" que ho fa, a parer seu, "molt difícil d'entendre".\nLa líder de C's a l'Ajuntament de Barcelona, Carina Mejías. Foto: Jordi Bes\nLa seva homòloga de C's, Carina Mejías, ha afirmat que el govern ha intentat arribar a un acord a última hora amb la seva formació, amb una rebaixa de l'IBI -tot i que amb la CUP negocia apujar-lo- o subvencions als emprenedors, per salvar l'aprovació provisional de les ordenances. Mejías ha rebutjat pactar i s'ha queixat de l'actitud "frontista, supèrbia i autoritària" de l'executiu per prioritzar sempre pactar amb un front d'esquerres. Ha emplaçat a la resta de grups a dialogar per arribar "a acords de ciutat" davant el bloqueig del govern, cosa que no inclouria una moció de censura.\nEl PP torna a apostar per una moció de censura\nQui sí que ha tornat a parlar obertament d'explorar una majoria alternativa a Colau, fins i tot amb el PSC, cosa que implicaria presentar una moció de censura, ha estat el líder del PP, Alberto Fernández Díaz. Segons ell, Barcelona s'aboca cap al precipici i ha considerat que és hora que "l'oposició reaccioni, deixi de queixar-se de la senyora Colau i treballar tots junts en una alternativa". El popular ha afegit: "Que s'enfonsi Colau no em preocupa; el que em preocupa és que ella enfonsi la meva ciutat".\nDes de CiU, la portaveu adjunta, Sònia Recasens, ha criticat que el govern és "irresponsable" i ha retret que "anteposa de manera flagrant els interessos partidistes davant els interessos de ciutat" quan opta per negociar només amb les esquerres. Ha considerat que els últims dies es poden considerar "una setmana horribilis" de Colau perquè es queda sense ordenances fiscals, PAM i per "la performance franquista" al Born, i ha insistit en el fet que el govern està "incapacitat" i es demostra "incompetent i aïllat".\nLa CUP encara havia de decidir el seu vot\nAbans, la líder de la CUP, María José Lecha, no havia aclarit què pensaven fer els "cupaires" en el ple d'aquest divendres amb les ordenances fiscals, ja que la posició la volien definir aquesta nit en assemblea. No obstant això, sí que ha llançat una advertència al govern pel que fa a la negociació dels pressupostos del 2017. Lecha ha avisat que no s'asseuran a negociar-los fins que no s'aturin "les batudes racistes" que des del passat divendres realitza la Guàrdia Urbana contra els manters en punts com l'estació del metro de Liceu i la plaça de Catalunya.\nLecha ha criticat que el govern de Colau no ha executat la seva voluntat que els antiavalots canviïn les seves tasques. A més, ha retret que la Urbana ha convertit els últims dies el centre "en zona militaritzada" contra els manters, on "tot s'hi val per perseguir i sembrar el terror" contra un col·lectiu que, segons ella, s'ha demostrat que és pacífic i que l'únic que fa és intentar sobreviure.\nLa difícil negociació del pressupost\nLa negociació pressupostària és el nou capítol que ha d'afrontar el govern de Colau, i en el qual sembla que el vent no li ve de cara. Preguntat per si creu que s'aboca a una qüestió de confiança per aprovar-lo, Pisarello ha afirmat que no cremaran cap etapa i primer presentaran la proposta, que seguirà la línia del que han defensat. Això significa augmentar la despesa social, reforçar la plantilla municipal i apostar per la inversió en els barris que més ho necessiten. "Seguim confiant que si les propostes són sensates i de sentit comú podrem arribar als acords necessaris", ha conclòs.\nLa líder de la CUP a l'Ajuntament de Barcelona, María José Lecha. Foto: Jordi Bes\nLa T-12 s'amplia als menors de 16 anys segons la renda familiar\nBarcelona, Societat, Alfred Bosch, Carina Mejías, María José Lecha, Barcelona, ordenances fiscals, Ada Colau, Ajuntament de Barcelona\nTot el que perjudiqui a la Colau...\nPer Anònim el 29 d'octubre de 2016 a les 12:43\n...Em retorna una mica la fe en la raça humana.\nPer Anònim el 29 d'octubre de 2016 a les 01:11\nPer Anònim el 27 d'octubre de 2016 a les 22:22\nPodem o no podem\nPer O tempura o mores el 27 d'octubre de 2016 a les 18:22\nQuè n'hi hagi gent comuna al Congrès , als Parlaments , als Ajuntaments i altres ens ?\nPer Joan Vila-seca el 27 d'octubre de 2016 a les 16:58\nBona tarda, Una vegada ja vaig preguntar com era possible "retirar del Ple" un punt de l'ordre del dia si no era per causa "major". Doncs veig que segueixen fent-ho. Algú que conegui a fons la Llei de Règim Local, em podria dir si és legal aquesta pràctica? Buenas tardes i passi-ho bé\nPer Anònim el 27 d'octubre de 2016 a les 15:52\nSra. Lecha, vosté no deu anar mai en metro, no? Faci l'esforç algún dia i veurà quina és la situació.\nAquets son el meus principis, si no li agraden... en tinc d'altres\nPer Anònim el 27 d'octubre de 2016 a les 12:54\nVist des de fora, l'efecte que fa es que en Bosch (erc) es mor de ganes de seguir recolzant a la fada Colau. Sr. Bosch que lluny que queden les seves constants proclames quan feia campanya "No donarem cap mena de recolzament si no fa entrar BCN l'AMI i garanteix la implicació de Barcelona en el procés independentista..." , tingui una mica de dignitat, si us plau.\nLa negativa d'alguns\nPer Anònim el 27 d'octubre de 2016 a les 12:17\nLa negativa d'alguns és pur tactisme per marcar territori de cara a la galeria........Més endavant li aprovaran tot el que calgui i convingui. Com que no és el primer cop que aquests li fan el paperot la guineu ja ho sap............. temps al temps per tenir-ne la confirmació.


Memorial de la Pau d'Hiroshima - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMemorial de la Pau d'Hiroshima\n(S'ha redirigit des de: Memorial de la Pau de Hiroshima)\n34° 23′ 44″ N, 132° 27′ 13″ E / 34.395472222222°N,132.45352777778°E / 34.395472222222; 132.45352777778\nEl Memorial de la pau d'Hiroshima, habitualment conegut amb el nom de Cúpula de la Bomba Atòmica o 原爆ドーム (Genbaku Dōmu, 原爆ドーム?), a Hiroshima, Japó, és part del Parc del Memorial de la Pau d'Hiroshima i va ser designat Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO el 1996. L'edifici serveix com a memorial commemoratiu de la gent que va morir durant el bombardeig atòmic d'Hiroshima el 6 d'agost, de 1945. Més de 70.000 persones van morir a l'instant, i altres 70.000 van patir lesions fatals per causa de la radiació.\n2 Bombardeig atòmic\nL'edifici va ser dissenyat per l'arquitecte txec, Jan Letzel. Es va acabar el 1915 i fou anomenat Fira de mostres de la Prefectura d'Hiroshima. S'obria formalment al públic l'agost aquell any. El 1921 li fou canviat el nom a Oficina d'exposició de productes de la Prefectura d'Hiroshima, i una altra vegada el 1933, fou rebatejat com a Hall de promoció industrial de la Prefectura d'Hiroshima.\nPrimer pla de la cúpula\nHavent perdut una mica l'objectiu original (el característic Pont Aioi en forma de "T"), a les 8:15 del 6 d'agost de 1945, la primera bomba nuclear que va ser utilitzada en una guerra, detonava gairebé directament al damunt de la cúpula (el centre de l'explosió es va situar 150 metres més enllà i 490 metres damunt del terreny).\nInicialment, La Cúpula Genbaku, originalment a prop de l'Hospital Shima, s'havia de demolir, junt amb la resta de les ruïnes, però el fet que estigués gairebé intacta va retardar aquests plans. Mentre Hiroshima es reconstruïa al voltant de la cúpula, la cúpula va esdevenir un tema de controvèrsia; alguns veïns la volien demolir, mentre altres volien conservar-la com un memorial commemoratiu del bombardeig.\nEl 1966, la ciutat d'Hiroshima va declarar que pretenia conservar la cúpula, ara ja anomenada "Cúpula de la bomba atòmica", indefinidament. Es van cercar fons localment i internacionalment. Fins avui, la Cúpula de la bomba atòmica ha sofert dos projectes de conservació.\nEl desembre de 1996 la Cúpula de la bomba atòmica va ser inclosa a la llista de Patrimoni Mundial de la Humanitat, prenent com a base la Convenció per a la Protecció del Patrimoni Cultural i Natural de la Humanitat. La Xina tenia reserves quant a la confirmació del memorial com a lloc de Patrimoni de la Humanitat i el delegat dels Estats Units al Comitè de Patrimoni de la Humanitat es va dissociar ell mateix de la decisió. La Xina citava la possibilitat que el monument podria ser usat per minimitzar el fet que els països de víctimes de l'agressió del Japó patissin les pèrdues de vides més elevades durant la guerra, mentre que els Estats Units afirmaven que el fet de tenir un memorial a un "lloc de guerra" ometria el context històric necessari.\nRecinte Firal de Productes en la seva forma original (foto feta en algun moment en 1921-33)\nRecinte firal, vist des del Pont Motoyasu, durant el mateix temps.\nFotografia nocturna feta en 1921.\nCiutadans d'Hiroshima transiten pel memorial de la pau, de camí cap a la cerimònia de record, el 6 d'agost del 2004\nLa cúpula. Foto presa des del cantó sud-oest.\nVista distant de la cúpula; fotografia persa des del pont Aioi, objectiu original de la bomba.\nLa cúpula de prop\nCúpula amb placa\nCúpula de la pau, llavors i ara\nCúpula de la Bomba atòmica el 2007\nLa Cúpula, de nit.\n↑ Museu de Pau d'Hiroshima\n↑ Informe de la 20a Sessió, Merida 1996\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Memorial de la Pau d'Hiroshima\nCúpula de la bomba atòmica d'Hiroshima\nEntreu-hi UNESCO (United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization) Lloc web\nImatge de l'edifici tot just després del bombardeig\nPàgina oficial de la UNESCO\nFotografia de l'edifici abans del bombardeig\nU.S. Attending 2010 Hiroshima Memorial - video reportat per Democracy Now!\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Memorial_de_la_Pau_d%27Hiroshima&oldid=18112133»\nPatrimoni de la Humanitat del Japó\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 feb 2017 a les 23:30.


FUNDOWN, INTEGRACIÓ AMB MAGNIFICÈNCIA – exit21.org\nLes persones en situació de discapacitat intel•lectual de Múrcia tenen a la seva disposició FUNDOWN.\nFUNDOWN és la Fundació Síndrome de Down de la Regió de Múrcia. Es va constituir el 3 de maig de 1994 amb l’objectiu de promoure i realitzar activitats que contribueixin a la millora de les condicions de vida i procurin la plena integració familiar, social i laboral i el desenvolupament d’una vida normal, de les persones amb Síndrome de Down o altres situacions de discapacitat intel·lectual.\nFUNDOWN forma part de la Federació Espanyola d’Institucions per a la Síndrome de Down (FEISD) i està associada a la Confederació Espanyola de Fundacions (CEF).\nQuan vivia a Múrcia era usuari de FUNDOWN.\nHe estat vivint en un pis de Centre per a la Promoció de l’Autonomia Personal (CEPAP) de FUNDOWN que està al barri Cabezo de Torres a Múrcia. Allà netejava, planxava, feia la rentadora i cuinava. Les meves especialitats són la truita de patates amb ceba i sopa de llenties.\nTambé feia activitats d’oci. Anava d’excursió a el Santuari de la Fuensanta i recordo amb especial afecte el dia que vam anar a veure el partit de futbol del Reial Múrcia contra la Universitat de Múrcia.\nFUNDOWN és una fundació molt necessària i que fa una gran tasca.\n← UN CARNESTOLTES D’ESTAR PER CASA\n“NO ES TRACTA DE FER-HO, SINÓ DE FER-HO BÉ” →


Bloquejos d'autopistes, manifestacions, vaga de dones i marxa nacional a Varsòvia. El moviment de dones pel dret a l'avortament a Polònia cull cada vegada més suports contra el govern conservador.\nDesenes de milers de dones van abandonar els seus llocs de treball i van prendre els carrers en diverses ciutats poloneses durant la jornada de Vaga del passat dimecres. L’endemà passat, una massiva manifestació nacional ha arribat a la capital, amb l’objectiu de “paralitzar Varsòvia”. Paradoxalment, la ciutat està més mobilitzada que mai. Les concentracions i accions directes del moviment de dones, desafiant les mesures restrictives per la Covid, han canviat per complet el clima polític a Polònia.\nEl primer ministre del conservador partit Justícia i Llibertat (PIPÍ), Jaroslaw Kaczynski, ha assegurat que les manifestants són “criminals” que tracten de “destruir la nació polonesa” i ha cridat als seus seguidors a enfrontar-les. “Aquesta és l’única manera en què podem guanyar aquesta guerra”, va dir Kaczynski, utilitzant aquest llenguatge bèl·lic en un discurs que va emetre el dimarts en el seu compte de Facebook. Des del govern, ha ordenat a la policia desplegar-se davant les Esglésies i les cases dels polítics, ja que les activistes han realitzat múltiples “escarni” davant dels seus domicilis.\nConversem amb Emília Debska, feminista polonesa, resident a Madrid, que participa del moviment de dones, més enllà de les fronteres. La seva família està Polònia, igual que les seves millors amigues, la qual cosa succeeix allí ho sent molt pròxim.\n“La primera vaga de dones pel dret a l’avortament lliure va ser al 2016. Ja llavors es va intentar presentar un projecte de Llei amb la prohibició de l’avortament. Allí va sorgir un moviment molt fort de dones a Polònia, que van sortir als carrers –sense aquest context afegit que tenim ara de la pandèmia– i van aconseguir que aquesta Llei no passés. Es pot dir que darrere del que està passant ara està també aquesta base social que es va crear al 2016. S’ha ampliat, ha evolucionat, ha canviat, però hi ha una base social que va sorgir fa quatre anys amb el centre a la lluita pel dret a l’avortament”, explica.\nEl moviment va sorgir el dijous 22 d’octubre, en conèixer-se la resolució del Tribunal Constitucional de Polònia sobre un dels supòsits en què fins ara està permès l’avortament. Aquest és el supòsit de malformació del fetus o quan són molt poques les possibilitats que neixi viu.\nEmília assegura que “el Tribunal Constitucional a Polònia ara mateix està molt polititzat… i dóna la raó al govern de Polònia, que és ultraconservador. Aquest govern vol llevar aquest supòsit, dient que no està d’acord amb la Constitució de Polònia de l’any 97. El Tribunal Constitucional els dóna la raó, i gairebé tot seguit les dones surten al carrer. Des de dies anteriors se seguien en diverses xarxes socials, perquè sabíem que anava a sortir aquesta decisió. I lamentablement el Tribunal Constitucional no ens va sorprendre”.\nEl que va venir després, ho defineix com un veritable “incendi” als carrers: “La plataforma d’organització de la Vaga de dones a Polònia va començar a moure les protestes, cridant a mobilitzar a la gent, i porten des de llavors als carrers a través de diferents accions: protestes, bloquejos de carrers. El primer que van fer va ser anar a la casa de Jaroslaw Kaczynski, el líder del partit PIPÍ. Per descomptat es van trobar amb un munt de policia. I després van començar a mobilitzar-se en diferents ciutats i pobles.”\nComenta amb entusiasme que les dones van rebre molta solidaritat en les seves accions i durant la vaga de dones. Els seus companys de treball van secundar perquè moltes dones poguessin fer atur i anar a les manifestacions. Això també es pot veure en les manifestacions –afirma Emília– on molts també ajuden a les manifestants, per exemple, creant cordons de seguretat enfront de la policia.\nLa llei d’avortament polonesa ja era molt restrictiva abans d’aquesta modificació. Però si aquesta resolució passa “s’anirà retallant cada vegada més el dret de les dones a decidir sobre el seu propi cos”. Emília tem, a més, que el govern utilitzi la crisi de la Covid per a culpabilitzar a les manifestants de l’augment dels contagis, com va succeir a Espanya amb les marxes del 8M. Ara com ara, tot indica que el moviment continua collint adhesions i és cada vegada és més fort.\n“Les manifestacions són una cosa molt bonica: van sortir dones de totes les edats. Dones que van estar en l’aixecament de Varsòvia en la Segona Guerra Mundial, van sortir fins a les àvies. I elles també van criticar com podia el govern moure una resolució així, en un moment de pandèmia.\nEn aquesta setmana de manifestacions s’han conegut notícies sobre l’acció de grups neonazis, que han atacat a les manifestants en alguna ocasió. Emília ho confirma: fins i tot en una oportunitat un cotxe es va llançar a tota velocitat contra les manifestants. Però de l’altre costat, en les concentracions massives, hi ha molta determinació i cabreig.\n“La gent diu: ‘estem cabrejades’. ‘No volem més d’això’. Els lemes de les manifestants són fortes, insults en moltes ocasions. El lema més popular és #wypierdalac, que a Polònia és un insult molt potent (com ‘Vés-te a la merda!’). I això a mi m’agrada, perquè sembla que la gent està farta. I aquest incendi, aquesta revolució, que parteixi de les dones, em sembla molt bonic”.\nAquest divendres s’ha concentrat tot en la capital: l’objectiu era paralitzar Varsòvia. “Paralitzar la ciutat, però mobilitzar Varsòvia, en realitat. Perquè Varsòvia està més mobilitzada que mai”.


Express - UIC, amb la complicitat del TRESC\nDissabte 7 de novembre | 18:00h\nExpress és un espectacle fresc on es conjuga l'humor amb diferents disciplines del circ i on destaca la presència de números acrobàtics femenins, a més de tècniques com la perxa xinesa, la bàscula, els equilibris i el clown.\nEn aquesta agència de missatgeria res no funciona com caldria. Tot està potes enlaire, fi ns i tot els treballadors! Els paquets van i venen entre acrobàcies, equilibris i malabars. El treball no para. Els enviaments volen tant com els repartidors! I també estan plens de sorpreses que ens deixaran ben parats.\nPremi Fira Europea de Teatre per a Nens i Nenes (FETEN) 2019\nInterpretació: Compañía Faltan 7\nZones: Graderia 1 i 2.\nIntèrprets:Compañía Faltan 7\nDissabte 7 de novembre, 18:00h


L´Auditori del Centre Polivalent s´omple de música moderna amb la Trobada de Combos:: Ajuntament d'Abrera\nDILLUNS, 06/07/2020 | 04:48 h\nL´Auditori del Centre Polivalent s´omple de música moderna amb la Trobada de Combos\nL’Auditori del Centre Polivalent va acollir finalment dissabte, 30 d’abril, la Trobada de Combos organitzada per l’Escola Municipal de Música d’Abrera i l’Aula de Música de Terrassa amb la col•laboració de la Regidoria d’Ensenyament.\nLa previsió de pluja va traslladar la trobada de la plaça Rafael Casanovas a l’auditori, que es va omplir amb la música en viu de les escoles de música.\nL’alcalde, Jesús Naharro, va obrir l’acte donant la benvinguda als assistents i va donar pas a les diferents actuacions musicals. La regidora d’Ensenyament, Maria José Orobitg, també va assistir al concert. “La sala estava força plena i la gent molt engrescada. Hem pogut fer el concert amb tranquil•litat. Al final no ha plogut, però hem optat per fer-lo a l’auditori”, ens va explicar el director de l’Escola de Música d’Abrera, Jordi Campos.\nEls combos són grups musicals de música moderna, que interpreten temes d’estils diversos com rock, pop o blues amb instruments com guitarres elèctriques o acústiques, baixos elèctrics, teclats, sintetitzadors, bateries... També inclouen vocalistes o coristes, que poden únicament cantar o tocar alhora un instrument. El concert va comptar amb l’actuació de quatre combos de l’Escola de Música d’Abrera i tres combos de l’Aula de Música de Terrassa. Els alumnes van interpretar peces musicals que han preparat durant el curs. Per acabar, alguns dels joves músics de les dues escoles van fer un tema col•lectiu, un blues amb diferents “solos”.\nEls alumnes de les escoles de música van interpretar temes d’autors com Sting i David Bowie, artista recentment desaparegut, a qui es va homenatjar amb un tema. “Aquí a Abrera tenim molts alumnes d’instruments moderns. Hem encetat una nova experiència i continuarem amb aquest intercanvi, en aquest cas amb Terrassa”, va afegir Jordi Campos. Després del concert, professors, alumnes i familiars van dinar al Centre Polivalent.