Diguem no! | DauAlDeu\nPosted by Llidó 19/12/2012\nAmparo Vilches. Professora de la Universitat de València\nDaniel Gil. Professor de la Universitat de València\nPer avançar en qualsevol camp cal sovint desbrossar el camí, contornar els obstacles, fer tombar algunes estaques. En el camp de la tecnociència açò és particularment necessari, perquè l’ensenyament i la divulgació habituals estan proporcionant-ne, en general, una imatge distorsionada i empobrida. Una imatge que provoca rebuig, impedeix que la ciutadania puga gaudir amb esperit crític de les aportacions de la cultura científica, i dificulta la seua preparació per participar en la presa de decisions fonamentades al voltant de molts problemes vitals vinculats al desenvolupament tecnocientífic.\nSi Dau al Deu ha de realitzar una tasca de divulgació que aprope la ciència i la tecnologia a la ciutadania, i molt particularment al jovent d’on han de sortir els futurs científics i tecnòlegs, caldrà començar dient no als errors i falsedats que sovint se’ns transmeten, i s’haurà de mantenir una actitud vigilant per no contribuir a reforçar, per acció o omissió, aquestes distorsions. Sols així s’aconseguirà mostrar el seu caràcter d’aventura del pensament i de l’acció. Aventura profonament humana, sovint dramàtica i apassionant, que reclama tant la dedicació dels professionals com el suport crític de la ciutadania.\nPerò, de quines distorsions estem parlant? El dibuix que mostrem és un exemple de com veuen la activitat científica molts ciutadans, i fins i tot persones amb formació científica com ara estudiants de batxillerat i d’universitat (futurs professors de matèries científiques). I què ens mostren dibuixos com aquest?\nEls dibuixos transmeten, en general, una visió individualista (sols es dibuixa un investigador) i elitista: es dibuixa un home (quasi mai una dona) capaç de fer descobriments sorprenents a partir d’obscurs experiments. No és estrany que el jovent no se senta atret cap a una activitat que sembla pròpia de genis solitaris, inassolible per les persones normals. De fet l’ensenyament contribueix sovint a aquesta visió elitista amb tractaments que posen l’accent en càlculs i fórmules abstractes, sense fer un esforç, ajudant-se de plantejaments qualitatius, per fer la ciència accessible. Es deforma així la naturalesa del treball científic, essencialment col·lectiu i basat en raonaments significatius, comprensibles. Convé recordar, a aquest respecte, les paraules d’Einstein: “Cap científic pensa amb fórmules. Abans que el físic comence a calcular ha de tenir al seu cervell el curs dels raonaments, els quals, en la major part dels casos, poden ser exposats amb paraules senzilles”.\nEls càlculs i els experiments són essencials, sens dubte, però no rau en ells l’essència del treball científic, sinó en un raonament temptatiu, que planteja problemes d’interès, inventant possibles causes i solucions a tall d’hipòtesis que s’intenta fonamentar en coneixements precedents. I són aquestes hipòtesis les que es posen a prova mitjançant experiments que demanen inventiva, assajos i correccions en els quals participen amples equips. Els avenços científics i tecnològics són doncs el resultat d’un treball col·lectiu, llarg i exigent, en el que sovintegen els errors i les rectificacions, però sempre creatiu i apassionant, que ha donat lloc a una història rica i complexa, component clau de la cultura humana, amb una extraordinària influència sobre les nostres vides. Toquem ací una de les distorsions més greus en que l’ensenyament de les ciències incorre sovint: l’oblit de tot el que suposa la relació de la ciència i la tecnologia amb la societat.\nEl dibuix que reproduïm ho fa palès amb aquesta imatge d’un laboratori sense portes ni finestres, com si l’activitat científica es realitzés en torres d’ivori, sense contacte amb el món. I això és el que s’esdevé massa sovint en l’ensenyament, que es limita a mostrar de forma descontextualitzada els resultats del treball científic, tot ignorant o tractant molt superficialment les relacions CTSA (Ciència, Tecnologia, Societat i Ambient) que l’impregnen. Unes relacions que ajuden a donar sentit a les realitzacions i que poden contribuir a l’interès dels estudiants.\nS’amaguen així els episodis més dramàtics de la història de la ciència, com ara la condemna de Galileu o del evolucionisme Darwinià. I tampoc es dóna la deguda atenció als conflictes i debats actuals al voltant de, per exemple, l’ús de cèl·lules mare (que ensopega amb prohibicions ideològiques); la contaminació planetària provocada per molts fertilitzants i pesticides o per l’ús de l’energia nuclear; les conseqüències d’aliments transgènics comercialitzats sense la deguda aplicació del Principi de Precaució; el canvi climàtic generat, entre d’altres, per la combustió de combustibles fòssils, etc.\nEn problemes com aquests, el paper d’una ciutadania alfabetitzada científicament és essencial, en confluència amb la comunitat científica, per fer possible una presa de decisions adient. Aquesta és la raó que ha conduït a Nacions Unides, donada la gravetat i urgència del conjunt de problemes estretament vinculats als quals la humanitat ha de fer front avui (contaminació i degradació dels ecosistemes, exhauriment dels recursos naturals, creixement incontrolat de la població mundial, desequilibris insostenibles, conflictes destructius, pèrdua de diversitat biològica i cultural…), a instituir una Dècada d’Educació per un futur sostenible (2005–2014). Amb aquesta iniciativa Nacions Unides demana als educadors de totes les àrees i nivells que contribuesquen a formar ciutadans i ciutadanes conscients de la gravetat i caràcter global dels problemes, de les seues causes i de les mesures necessàries per fer-ne front. Es tracta de preparar a la ciutadania per participar en la presa fonamentada de decisions i evitar la imposició d’interessos particulars a curt termini que amenacen el benestar general i posen en perill la supervivència de l’espècie (vegeu http://www.oei.es/decada).\nLa cultura científica constitueix doncs un factor essencial per combatre la actual degradació socioambiental, que es manifesta en forma de greus crisis inter-connectades: econòmica, energètica, alimentària, ambiental… Per aconseguir això cal dir no a un tractament descontextualitzat i empobrit que distorsiona la natura del treball científic i genera rebuig. Tant de bo Dau al Deu contribuesca a superar aquestes deformacions!\nPosted in: EducacióPermalinkDeixa un comentari\n← L’exercici físic és la vacuna del segle XXI\nLa nova llei d’educació i les ciències →


Anunci Ple Ordinari 20 de maig de 2021 - Agenda - El Miragall\nSaló de plenaris de l'Ajuntament, Castelló (Ribera Alta)\nEl Ple de l’Ajuntament celebrarà sessió ordinària al Saló d’Actes de la Casa Consistorial el proper dia 20 de maig de 2021, dijous, a les 19:00 hores, per tractar els assumptes que tot seguit s’indiquen, es transmetrà en directe a través de la web municipal www.castellosom.es, en la pàgina www.elmiragall.org, i al nostre canal de Youtube.\nAprovació esborrany acta sessió anterior ( sessió 1 d’abril de 2021)\nDació compte de Resolucions d’Alcaldia\nAprovació Modificació Pressupostària 12/2021 Crèdit Extraordinari/Suplement de Crèdit.\nAprovació Contracte Programa Serveis Socials 2021-2024 amb la Generalitat Valenciana\nAprovació delegació protecció legalitat urbanística en Agencia Valenciana de Protecció del Territori\nAprovació adhesió al Servei d’Oficina Comarcal d’Habitatge (OCH)\nActualització membres Comissions Informatives per renúncies regidors/es\nMoció GCIE-Compromís per facilitar l’accés universal a les vacunes del Covid-19 a la població mundial.\nMoció GCIE-Compromís per instar al Govern de l’Estat a retirar el Pla per implantar peatges a les carreteres a partir de 2024\nMoció GCIE-Compromís per a dedicar una via pública o plaça del nostre municipi a Enric Valor\nMoció GCIE-Compromís per accelerar les obres pendents dels regadius vinculats als cabals del Xúquer i modernitzar el s nostres regadius dins del context del Pacte Verd Europeu i de l’emergència climàtica.\nMoció GCIE-Compromís pel 28 de juny. Dia Internacional de l’Orgull LGTB+\nMoció PP per a sol·licitar que es procedisca a rectificar les afirmacions recollides en l’article 2 de la Disposició del R.D. 229/2021, en relació de les Bandes de Música valencianes, publicat al BOE nº 108 de 6 de maig de 2021\nTorn obert de paraula: precs i preguntes\nCastelló, 17 de maig de 2021\nSaló de plenaris de l'Ajuntament


Duem a terme accions de sensibilització en forma de conferències, l'objectiu de les quals és respondre a la demanda creixent d'informació tècnica sobre la construcció amb terra. Fem intervencions en fires ambientals organitzades per ajuntaments, per a associacions, en escoles d'arquitectura o d'ingenieria, en centres de formació en el marc de cicles de conferències, programes pedagògics, o esdeveniments en general que tinguin com a leit motif la construcció ecològica o la restauració del patrimoni. Contacteu-nos per organitzar una conferència.\nConstruir amb materials naturals\n«Si un dret és allò que se suposa que tot(e)s hem de poder aspirar-hi en aquest planeta finit, la construcció ecològica és un dret, mentre que la construcció convencional és un privilegi...» A. Pawlowsky\nContingut: Què són els materials naturals? tècniques i materials disponibles; a la natura o al mercat?\nTècniques de construcció en terra crua al món\nDe l’Arquitectura vernacular a l’Arquitectura contemporània\nContingut: La terra per a la construcció (propietats i qualitats del material) panorama sobre el patrimoni en terra, la renovació d’aquestes tècniques constructives, posta en obra de les diferents tècniques tradicionals i evolucions contemporànies, exemples de realitzacions.\nTècniques de renovació de la tàpia\nPer conèixer i aprendre a conservar correctament el nostre patrimoni\nDurada: 1 a 2h\nContingut:Panorama sobre el patrimoni i l’arquitectura vernàcula en tàpia, presentació de la tècnica, principis constructius, patologies, inventari de les recomanacions tècniques possibles (rehabilitació de parts estructurals, gestió de la humitat, tractaments de superfície, aïllament, insercions…).\nRehabilitació d’un habitatge en terra\nUn exemple concret que il·lustra els mètodes de posta en obra i rehabilitació de la terra\nContingut: presentació del projecte, elecció dels materials, tècniques constructives de terra, transformacions, rendiment energètic, transmetre el “savoir-faire”.\nArt i terra\n«L’atracció estètica pot utilitzar-se per crear un impacte emocional fort, destinat a estimular el qüestionament científic» Bernard Zubrowski\nContingut: panorama d’artistes internacionals que treballen amb la terra com a matèria prima.


QUINA LA FEM?:  «M'enterro en els fonaments»\n «M'enterro en els fonaments»\n1967. Manuel de Pedrolo, «M'enterro en els fonaments».\nL'autor de l'Aranyó volgué deixar testimoni del seu temps tot al llarg de la seua obra novel·lística. En aquest cas, i com deia la coberta de l'edició, «amor i sang en la Barcelona d'avui», barreja de literatura social i novel·la negra, que afegeix el retrat de l'inevitable trencament generacional dels anys 60.\nLa novel·la fou editada a Proa, Col·lecció A tot Vent, núm. 135, llavors sota la direcció de Joan Oliver. El pròleg anà a càrrec de Joaquim Marco, que en destacà la trama detectivesca, l'enfrontament generacional, l'integrisme ideològic del pare, que serà combatut i posat en evidència pel seu propi fill, la rebel·lió del jovent contra l'ordre establert, el substrat existencialista i els tocs de lliure sexualitat. La novel·la, escrita al 1962, fou capaç de retratar els incipients moviments ideològics i morals de la joventut europea del moment, que acabaria per esclatar al maig del 68 parisenc, no pas a la Barcelona grisa i sotmesa, encara vençuda, dins l'Estat espanyol del moment, una dictadura sorgida d'una guerra cruel i abocada a una persecució implacable de la nostra llengua i cultura.\nPer causa d'unes comprometedores fotografies de contingut sexual explícit juntament amb una fotografia d'un cadàver, trobades a l'habitació del fill entre les seues coses, el pare iniciarà una camí de descoberta i d'investigació per conèixer aquell que se li apareix com un desconegut.\n«M’enterro en els fonaments és una novel·la construïda a través de dues veus, de dos protagonistes que, en capítols alterns, ens parlen en primera persona. El capítol I i tots els que duen xifres romanes, corresponen al pare. Un home, metge, bon professional, bon pare de família i que situat al final dels anys 50 o primers dels 60, és un home de bons costums, si convé una mica hipòcrites i tot, que sembla que no tingui cap problema de viure en el país que viu, en un país ocupat i en una dictadura. El fill de 19 anys, estudiant, decebut, descontent, compromés i més que compromés, fins i tot fent ús de la violència i força eixelebrat, ocupa el segon capítol que ell numera com a 1. Els capítols se succeeixen així: II, 2, III, 3, IV, 4… De manera magistral desgrana una trama on la idea que el lector es va fent de com són o seran els fets, a partir d’allò que van especulant els personatges, canvia una vegada i una altra, fins al final de la novel·la» (Carme Rosanas).\n-Però jo no vull que els altres pensin per mi! Vull pensar jo i no em deixen!\n- Perquè encara no estàs preparat! Ni ho estaràs mai si vols ensenyar abans d’aprendre! I bon camí portes! – vaig donar un altre cop de mà contra els papers que encara quedaven sobre la taula -. No assisteixes a la universitat, t’has proposat suspendre el curs… Per què?\n- Perquè una cosa és que m’ensenyin a pensar i l’altra que vulguin ensenyar-me què he de pensar. Des de petit que sempre sento el mateix: això és veritat, això és mentida. Però qui t’explica com distingir entre l’error i l’encert? Ningú! Al contrari tothom sembla interessat a barrejar les pistes. Tothom t’imbecil·litza amb els seus cops de maça: pensa això, pensa allò! Vosaltres mateixos…\n«L'enfrontament entre pares i fills ha estat, de fa temps, tema literari; però en l'actualitat ho és d'una manera predilecta per part d'escriptors i de lectors. Manuel de Pedrolo, atent a tots els aspectes de la vida del país, no podia deixar d'ocupar-se'n. En una gran part de l'obra pedroliana s'enfoca la qüestió, a vegades d'una manera directa i a vegades d'una manera marginal. Com a tema bàsic, mai com a M'enterro en els fonaments (Edicions Proa, Barcelona, 1967). Pedrolo havia tractat ja el tema a Solució de continuïtat, de l'editorial Raixa, però en una narració breu que tot just era una insinuació del que pot dir sobre l'assumpte».\nUn bon fragment de diàleg entre pare i fill:\n1968. Manuel de Pedrolo, «M'enterro en els fonaments».\nUn breu de diari de l'època amb la notícia de l'edició de l'obra: «Una història d'amor i de sang en la Barcelona d'avui. La novel·la més audaç del nostre escriptor més coratjós». Destaca la foto de l'autor, encara jove, quan la silueta que tenim acostumada és la del Pedrolo de gran.\nPer a la recepció de l'obra pedroliana i el seu relegament durant la 'transición' pel seu radicalisme moral i extremisme polític independentista, veg. «Molesta Pedrolo?», Xavier Borràs (2010). Passats els anys ens adonem que no era ell l'extremista, sinó tots els altres els tous i condescendents amb un règim pseudodemocràtic, fill de la dictadura i espanyol com sempre. Potser la nostra societat havia sortit tan justeta de forces de la nit del franquisme que no s'hi pogué fer més. O sí?\nUna visió més recent de la qüestió a «Avui es parla de Pedrolo», de Fèlix Edo, «Serra d'Or», núm. 670, pp. 41-44, 2015.\n1985. Manuel de Pedrolo, «M'enterro en els fonaments».\nCartell de 'La Respuesta', adaptació dirigida per Josep M. Forn.\nEls protagonistes, Francesc Viader (fill), Marta May (amiga) i Jorge Torras (pare).\n«La Renata és una cambrera que manté una relació sentimental amb l'Àlex, un jove i innocent estudiant que, després d'assabentar-se que la seva xicota té també un afer amb el senyor Molina Costa, es capfica de tal manera que decideix assassinar l'home sense pietat. El noi porta a terme el pla, però després que la policia examina el cadàver i dur a terme la investigació, les conclusions són confuses i l'Àlex no és descobert. Ara bé, el seu pare, l'influent doctor Farràs, sospita d'ell i s'hi enfronta».\nDiari «Avui», 14 de novembre.\n«'La Respuesta' era el títol d'una pel·lícula de Josep M. Forn que es va estrenar al principi de la transició política, quan Arias Navarro era el cap del govern [espanyol] i va passar de llarg. Després de setze anys del seu rodatge (1969) i deu del vistiplau de la censura [espanyola], el director creu que és ara quan s'estrena de debò el seu film».\nAquesta fou l'obligada malastrugança de l'obra literària, i en aquest cas cinematogràfica, de Pedrolo: la persecució i prohibició polítiques de ses obres per causa del règim espanyol de torn.\nDiari «Avui», 17 de novembre.\n«Quan el cinema català defuig, espantadís, qualsevol apropament a la conflictiva realitat que ens toca de viure... veure una pel·lícula rodada en ple franquisme, que es planteja obertament la lluita antifranquista amb totes les seves conseqüències, com a mínim ha de fer-nos reflexionar». Afegeix el crític Joan Lorente-Costa: «Gràcies a M'enterro en els fonaments el cinema català compta amb un retrat insòlit i contemporani (encara que esquemàtic) de la joventut que vint anys més tard assumiria el poder (o l'alternativa de poder)».\n1986. Manuel de Pedrolo, «M'enterro en els fonaments».\nDiari «Avui», 16 d'abril.\nRessenya de la pel·lícula amb motiu de sa emissió per TV3. La cinta, segons Quim Casas, «es presenta com un melodrama tens que opta més pels problemes generacionals que no pas per la documentalització del moviment estudiantil que sorgia en aquells temps. El to de la pel·lícula és avui força llunyà. El discurs ideològic, els diàlegs, cançons de Raimon, Espinàs, etc., tot ens evoca uns temps cinematogràfics ja passats, que no van tenir efectivitat a causa de l'enfrontament constant amb la censura». Censura franquista espanyola (aclariment per als més joves).\n1979. Manuel de Pedrolo, Premi d'Honor de les Lletres Catalanes.\nDiari «Avui», 7 de juny.\nPedrolo, «profundament humà, sorprenentment prolífic, íntegrament català».\n2001. Manuel de Pedrolo, «M'enterro en els fonaments».\nEd. Proa, La Butxaca.\nLa darrera edició fins avui de l'obra.\nEtiquetes de comentaris: Anys 1960-70, Llengua


Diré el que veig | Cupatges\nCarles Xuriguera: "Veig certificacions ecològiques d’ampolles amb raïms que no són de la finca certificada. Veig xais i gallines i no veig pageses. Veig professionals del discurs parlant de connexions amb les estrelles i la lluna..."\nCarles Xuriguera | 08/01/2021 a les 09:02h\nArxivat a: Opinió, Carles Xuriguera\nVeig un gran anunci, rebombori i aplaudiments per un conill que volta per una vinya. Veig com s’omplen la boca de visques i paraules grandiloqüents perquè uns ocells s’aturen en una bassa. Veig fotos i fotos de cavalls i mules treballant a les feixes quan la càmera s’hi posa. Veig i escolto discursos sobre instal·lacions per xoriguers i ratpenats enmig de les finques. Veig pantalles i pantalles amb paraules com ara biodiversitat, ecologia, natural, biològic, biodinàmic… no veig enlloc agricultura.\nVeig certificacions ecològiques d’ampolles amb raïms que no són de la finca certificada. Veig xais i gallines i no veig pageses. Veig professionals del discurs parlant de connexions amb les estrelles i la lluna. Veig cobertes vegetals amb adobs químics. Veig ecologistes tractant 15 vegades amb coure perquè “és clar, aquest any ja se sap”. Veig cellers de luxe per entrar-hi a viure gent rica i no pas per fer-hi vi. Veig vinyes per anar-hi a fer-se selfies amb la copa sota les bombetes de revetlla no pas per fer-hi madurar el raïm. Veig molts nassos ficats a dins les copes i poques orelles escoltant la terra, pocs ulls observant el sòl. Veig molts milions gastats en edificis i pocs gastats en estudis. Veig propietaris amb la cartera plena plantant en llocs ridículs i amb varietats absurdes. Veig concursos i medalles i poc autoanàlisi.\nVeig molta ignorància fermentant en gerres de fang i dipòsits de pedra caríssims. Veig empreses vinícoles parlant de sostenibilitat i reciclatge i venent els seus vins per Amazon. Veig com es van buidant de significat paraules imprescindibles per entendre un ofici i una manera de viure. Veig com arriben els diners d’altres sectors i engreixen la bombolla. Veig la tristesa d’uns viticultors arruïnats. Veig com s’aplica un criteri burgès i industrial a una feina pagesa i artesanal. Veig propietaris regalant l’ampolla a l’amic perquè ells la tenen més llarga. Veig professionals del màrqueting i poetes frustrats fent de sommeliers. Veig poca terra, poca veritat. No veig consciència. Veig publicitat.\nPerò el problema no és només del vi. També en veig uns que van dient que hi ha d’haver una altra manera de viure mentre ens van ensenyant postaletes solidaries de gent voluntariosa i benestant. També veig un caldo que és “casero” i un que és natural de veritat. Veig un iogurt que cura i un cotxe que no contamina. I veig ministres i portaveus que ens omplen el cervell de mesures, accions i lleis per parar el canvi climàtic, però que cap govern ni industria compleix. I tampoc passa res per no complir-ho. No veig ni un sol gest, ni un, per reduir l’emissió de CO2, per frenar el desglaç o aturar l’escalfament del planeta.\nI, per sort i gràcies, també veig alguna pagesa que contradiu tota aquesta tristesa que he descrit i és amb aquests petits exemples que ensenyo el món a les meves filles.\nAnònim, 08/01/2021 a les 13:30\nMolt veu aquest senyor, però analitza i proposa molt poc... No dic que no li pugui faltar raó, però el discurs és totalment sensacionalista...\nJo veig per exemple, un vins més enllà del marketing i la publicitat molt millors que fa 20 anys enrere... A pocs ens importa si a Recaredo els cavalls són de postal O no, quan fan el millor cava que s'ha fet mai, amb molt d'esforç i pocs beneficis...\nTota la raó 60 anys a la vinya i els beneficis pels altres que dominant el\nAnònim, 08/01/2021 a les 22:27\nRealitat vs. fake reality\nSusanna Rius, 09/01/2021 a les 13:35\nTrobo que hi ha cellers que són seriosos i que fan el que diuen i diuen el que fan, i d'altres que només es mouen per vendre ampolles inventant un discurs.\nL'article està bé perquè ens fa veure que potser com a consumidors hem de ser més escèptics i exigir mecanismes de veracitat a les marques i als organismes públics.\nEn finalitzar la lectura, m’ha semblat que l'enfoc de l'article no és del tot constructiu i que de ben segur que hi ha cellers que fan molt bona feina en l'àmbit de la sostenibilitat.\nM'agrada visitar els cellers per conèixer en primera persona les persones que hi ha al darrera de les marques i constatar sobre el terreny la filosofia de la casa. M'ha fet molta gràcies el comentari anònim del llaurat a cavall. Justament és un dels cellers que vaig visitar al 2018 i vaig tenir la sort de comprovar que el cavall era una realitat (evidentment també expliquen que fan servir tractor) i que darrera d’aquest celler hi ha gent que treballa amb rigor i estima per la terra!\nMolta salut i molt de vi per aquest 2021!!\nXin-Xan, 09/01/2021 a les 19:15\nJo veig que tens raó...un pagès del Penedès\nJa no queden pagesos...\nCastellví de la Marca, 10/01/2021 a les 18:31\nNo ens enganyem. Fa anys que ja no hi ha pagesos. Hi ha empresaris agraris. Tot el demés és màrqueting.\nEstem immersos en una societat de consum on hi ha tantes "agricultures" com "demandes": agricultura convencional, integrada, ecològica o biodinàmica. Qui treballa la terra pot ser boig però no burro. Ho fa per guanyar-se la vida quant més millor. Però el millor és veure com aquesta reflexió es pot anar aplicant a tots els sectors productius. Llavors no ens estranyem de les campanyes de màrqueting. La gent ja no va a treballar la vinya amb matxo. Té tractors.\nA la taula de casa el porró (el que avui anomenem decantador) ha estat substituït per l'ampolla. Hi ha dies que em dic: per mi sol no l'obro. En canvi, si hi hagués el porró faria pa i trago.\nCom canvien les coses oi?. I això que sóc fill de pagesos.\nuff, per llogar-hi cadires, una mica de serietat i coherència sisplau.\nhe rigut molt, 11/01/2021 a les 15:09\naviam...aquest sr. serà el que portarà la guia de vins de cat!!! ... la guia de vins! quants vins que avui critica ha promocionat sí o sí aquesta guia?? LOL\nI del seu celler què? Mas Patiràs: que porten les vinyes en eco però no ho fan legal!!! pq ho diu llavors?\ni que els seus vins volen treure tota l'expressivitat baixempordandesa??? perdó?\nUna persona que ha fet promoció de vins que eren bons pel fet de ser catalans...no perquè realment ho fossin!.... i bla bla bla.... LOL i sempre passant per caixa es clar.....\nen fi, una mica de barra oi?\nDire que no veig\nTon Vilarrubias, 12/01/2021 a les 19:41\nNo veig arsenic , no veig tant de glifosat , no veig tants productes de sintesis , adob del 15 en deien els pagesos tampoc , no veig cargols cremats als marges , no veig pagesos amb un mocador a la boca i de color blau tots bruts , no veig abocadors de deixalles a les masies , ni litrs i litres de llaunes de oli brut del tractor , i draps bruts del que ells en deien gasoi , amb i i sense lletra l, , no veig tines ni diposits de fibra de vidre , o pintats amb una pintura per dins per protegir el ferro , pero encara veig els pous de aigua contaminada de la quantitat de merda que s´ha tirat a la terra , I anem sumant , A vegades es important començar a opinar desde una altra banda , fer vi es construir , si començes destruint es torna agre.\nResposta a "herigutmolt"\nJordi Alcover, 13/01/2021 a les 13:41\nBona tarda, herigutmolt;\nLa Guia no promociona vins. Qualsevol que vulgui participar i tregui una bona puntuació o guanyi pot aprofitar-la per vendre, però no és La Guia que ho fa; La Guia només publica els resultats dels millors vins i fa una anàlisi dels vins tastats, la resta és cosa de les empreses que participen.\nLa Guia respecta la opinió lliure de cadascun dels seus col·laboradors; fins i tot ho fa a dintre de les seves pàgines, només faltaria. Per això, quan Carles Xuriguera escriu un article, no ho fa en nom de la opinió de La Guia, sinó del mateix Carles Xuriguera.\nI ja van dos en un text de quatre ratlles.\nPotser que revisis els "raonaments" abans de penjar comentaris, la propera vegada. Jo també he rigut molt llegint-te.


Xavi Pascual: "Si el Panathinaikòs comença a queixar-se dels àrbitres, això pot ser un circ"\nArgiris Pedoulakis es queixa de l'arbitratge i l'entrenador del Barça Regal li respon a la sala de premsa\n1 min. Barcelona 09/04/2013 23:04\nLa sèrie entre el Barça Regal i el Panathinaikòs comença forta i l'equip grec ja s'ha queixat de l'arbitratge. El president Demetris Giannakopoulos ha visitat el vestidor dels àrbitres. El tècnic Argiris Pedoulakis ha posat en dubte algunes decisions i Xavi Pascual li ha respost a la sala de premsa. "Si el Panathinaikòs comença a queixar-se dels àrbitres, això pot ser un circ. A mi m'agradaria tenir aquest arbitratge a Atenes. Tan sols puc dir que jo conservo la confiança en aquesta Eurolliga moderna i neta", ha explicat.\nXavi Pascual ha analitzat la victòria contra el Panathinaikòs. "Hem de jugar millor, però has de saber guanyar els partits en què jugues malament", ha dit. "Hem passat moments difícils, però gràcies als aficionats, que ens han ajudat molt, i al coratge de l'equip, hem sabut remuntar", ha afegit.\n"Hem de saber competir tot i les baixes. Necessitem trobar eines per ser competitius i trobar més encert", ha assegurat l'entrenador, que ha recordat que tan sols tenia nou jugadors sèniors disponibles.\nEl Barça Regal se sobreposa a les baixes i supera el Panathinaikòs a la pròrroga (72-70)


En els darrers dies els ulls estan més posats en els jutjats que en el camp\nDimecres, 29 Gener 2014 19:09\nAquest dimecres el Barça del Tata Martino va aconseguir davant el Llevant la classificació per a jugar les semifinals de la Copa del Rei. D’aquesta manera l’equip baugrana continua viu a les tres competicions, Lliga, Champions i Copa, una fita que sembla el més normal després del que ha fet l’equip en els darrers anys, però que semblava una quimera la temporada 2002-2003 quan Joan Gaspart era president, Louis Van Gaal entrenador i s’havien fitxat jugadors com Riquelme o Mendieta que van passar per can Barça amb més pena que glòria. Aquella temporada, com tots saben, va acabar molt malament i al final de la lliga ni l’amic Joan ni el tècnic holandès continuaven en els seus llocs.\nDoncs bé, ara que l’equip funciona i que tenim la millor generació de jugadors de la història, hem de parlar de jutjats, denúncies, querelles i imputats. Cada dia tots els telenotícies tant de Madrid com catalans obren amb el mateix, i ningú diu que el Barça continua líder i que aquest any la lliga és de tres i no de dos, ja que l’Atlético de Madrid s’ha colat a la lluita entre els dos gegants del futbol estatal. Tampoc es parla que Messi ha tornat, ni tan sols que ara no marca i dóna assistències, ni del turmell de Neymar que de mica en mica es recupera. Bé, de Neymar sí que se’n parla, però no dels seus números ni del seu joc, només es parla del que va valer el seu fitxatge i de la comissió que es va embutxacar el seu pare.\nEstà bé que un soci demani explicacions d’una operació tan important com aquesta, ara, que tot s’acabi resolent als jutjats i amb el president del Barça dimitint a corre cuita, no és necessari. I tot és perquè les coses no s’han fet com calia. Si Neymar val 90 o 80 digue-ho i ja està. És del tot innecessari amagar i més quan vam regalar Eto’o i vam pagar 60 milons per Ibra, després d’això el soci del Barça és capaç d’assumir-ho tot.\nPer tant parin de parlar de judicis i parlin de pilotes, perquè d’aquí a 15 dies torna la Champions i el City no és el Llevant.


Volta Vilac – Coret de Mont – Varradòs – TERRA, AIRE, AIGUA, FOC\nEl dia es lleva mandrós, després de ploure tot un dia i tota una nit sencera. Ha refrescat i la boira és densa. Com que la previsió del temps és bona i ha d’anar millorant, decidim fer una de les voltes més llargues que tenim mirades. Comencem des del pàrking central de Vielha i anem direcció a Vilac per carretera (dies més tard sabem que hi ha camins paral·lels a la carretera). Just abans d’arribar al poble, tombem a la dreta i pugem un corriolet dretot que ens treu la son de les orelles en un moment!\nArribant a l’Estanhó de Vilac amb boira\nEstanhó de Vilac\nEmpalmem en una pista de terra que no la deixarem en tota la pujada, és molt còmode i poc pedragosa. L’únic que ens fa nosa és la boira densa i espessa, sembla que estiguem a Anglaterra! Al cap d’una hora ben bona, superem la boira i un gran sol ens rep donant-nos un bon dia. Les vistes són espectaculars i comencem a reconèixer cims: Tuc de Somont, Tuc de Nere i d’altres. Seguim pedalant per la Serra de Cuenques i voregem la cabana de Sallent… uns bonics records m’invaeixen d’un dia gris i fred d’hivern, on una colla ens vam refugiar en aquesta cabana després d’haver coronat el Tuc de Somont.\nPedalant sobre el mar de núvols\nAra ja planejant arribem fins a la cabana dera Coma d’Auran, parem a fer un mos ja que fa molta estona que pedalem i encara no hem menjat res. Les vistes són més que espectaculars i intuïm mil i una possibilitats de rutes per fer a l’hivern amb esquís… Arranquem empenyent la bici perquè abandonem la pista i anem per sobre l’herba, superem un petit collet i pugem a dalt de la bici, encara pedalant sobre herba, fins al Coret de Mont. Aquí costa de pedalar i s’ha de fer un joc d’equilibris i de ziga-zaga per superar els sots amagats sota l’herba.\nCabana de Somont\nL’Albert en direcció al Coret de Mont\nDes del Coret de Mont veiem tota la vall de Varradòs i al fons de tot (no es veu) sabem que hi ha el Tuc d’Armèros, un altre record hivernal i aventurer. Ens preparem per baixar enmig de l’herba, no hi ha corriol definit i cada un baixa com vol o com pot fins a la cabana de Mont, on ens esperen uns preciosos i forts cavalls tot pasturant. Ens quedem una bona estona mirant-los i ells a nosaltres fins que ens agafen confiança i se’ns acosten. A mi em fan una mica de respecte, ja que són molt més grans que jo i tiro avall per la pista que va ziga-zaguejant pels Plans de Mont fins a creuar el riu.\nL’Albert i l’Ari al Coret de Mont.\nL’Albert baixant enmig de l’herba\nBonics i curiosos cavalls\nAquí és on veiem la primera presència humana en tot el dia, ja que tenim el salt eth Pish molt a prop i s’hi pot arribar en cotxe. Dubtem de si anar-lo a veure, però veiem que encara ens queda un bon tros de ruta i decidim seguir per la pista fins al Coth de Varradòs. Hem de parar un cop a inflar la roda de l’Albert, sembla que hagi tornat a punxar. Al Coth de Varradòs tenim boniques vistes del Plan de Moredo i ho reconeixem tot, ja que hi hem passat més d’un cop per fer el Tuc d’Armèros i el Pinçela.\nVistes del Plan de Moredo des del Coth de Varradòs\nAra ja és tot baixada i ens deixem anar fins a la Bòrda de Lana, veiem que està oberta i l’olor ens fa entrar. Fem unes patates i un beure per matar el cuc. La volta ens està agradant molt i el temps s’està aguantant molt bé. Finalment, abans que la mandra ens deixi clavats a les cadires, tirem avall fins a Bagergue i agafem els caminets paral·lels a la carretera fins a Vielha. Ha sigut una gran i bonica volta!\nResum de la ruta: 61 km, 1800 m desnivell+, 7h i 44 minuts comptant les parades.


Els zombis envaeixen les ciutats | Tecnologia | EL PAÍS Catalunya\nAlgunes persones estan tot el dia amb el cap cot i la mirada fixa a la pantalla, com si el mòbil els hagués xuclat l’ànima\nBarcelona 14 SET 2016 - 19:18\tCEST\nFOTOGALERIA. Els zombies del telèfon mòbil envaeixen Barcelona. M. Minocri\nDes que existeixen els telèfons intel·ligents i el WhatsApp s’ha dit que ens estem convertint en zombis. No és res nou. Molts, especialment els joves, van tot el dia amb el cap cot i la mirada fixa a la pantalla. Tant és si estan sols, amb amics o travessant el carrer, és com si el mòbil els hagués xuclat l’ànima. Amb l’èxit de Pokémon Go, aquesta polèmica ha ressorgit amb més força que mai. Milers de persones caminen buscant criatures virtuals a través de la pantalla i algunes deixen de posar atenció al seu voltant. Aquesta pràctica de caminar mirant el mòbil té diversos noms. Zombiewalking n’és un; en català, caminar zombi.\nPerò això de passejar distret té un problema evident: ensopegar. El Col·legi Professional de Fisioterapeutes de la Comunitat de Madrid diu que caminar utilitzant el telèfon “eleva fins a un 40% el risc de patir un accident”. Un estudi del Pew Research Center també adverteix d’aquest perill. Segons aquest centre de recerca, més d’un 53% dels usuaris de mòbil xoquen per culpa del zombiewalking. Però els japonesos encara han fet un pas més enllà per mostrar els autèntics riscos d’aquesta pràctica. L’empresa de telecomunicacions NTT DOCOMO va crear una simulació en què 1.500 vianants travessen la cruïlla de Shibuya, a Tòquio, mirant el mòbil. El resultat són 446 xocs i només 547 persones que arriben amb èxit a l’altra banda.\nDavant aquests riscos, algunes ciutats han intentat posar ordre i evitar accidents implantant el que es coneix com a “carril smartphone”. El mateix nom descriu de què es tracta: una via perquè hi transitin exclusivament els que caminen distrets mirant el mòbil. La idea va sorgir d’un experiment social que el National Geographic va fer a Washington D.C., als Estats Units, per veure com reaccionava la gent quan veia el carril. Però els primers a fer-lo servir de debò van ser els xinesos en una de les capitals del país, Chongqing. A l’altra punta del món, a Bèlgica, la ciutat d’Anvers també va adoptar la idea i va instal·lar un carril smartphone.\nTot i així, l’experiment del National Geographic va demostrar que, malgrat la curiositat i la sorpresa del principi, al cap d’una estona bastants vianants ja ignoraven el carril smartphone. Fins i tot alguns, excessivament despistats, caminaven mirant el telèfon per la via de les persones sense mòbil. Per tant, aquesta no és una solució als perills del zombiewalking. Però Xavi Vilajosana, professor dels Estudis d’Informàtica, Multimèdia i Telecomunicació de la Universitat Oberta de Catalunya i investigador de l’IN3, explica que hi ha altres coses que es poden fer per minimitzar els riscos de caminar mirant el mòbil.\nUna de les opcions és bloquejar certes funcions del telèfon mentre l’usuari es mou. De fet, “Android i iOS ja ofereixen funcionalitats per detectar moviments i, per tant, haurien de ser els mateixos desenvolupadors d'aplicacions els qui les fessin servir”, si més no, per advertir l'usuari que està fent servir una app mentre es mou. Aquest mateix mètode també es pot utilitzar a l’hora de conduir. Quan es connecta el mòbil al cotxe per bluetooth, aquest passa a controlar algunes funcions del telèfon i, per tant, “podria limitar les notificacions i fins i tot evitar certa interacció amb l’aparell”, explica Vilajosana.\nUna altra solució al zombiewalking serien els dispositius externs tipus wearables, que poden “prevenir certs usos dels dispositius mòbils quan es detecta moviment”. Aquest setembre, el popular Pokémon Go en traurà un, una polsera que vibrarà quan s’acosti una criatura. Vilajosana creu que aquest dispositiu permetrà als usuaris no fer un “ús intensiu de l’aplicació”; però hi continuarà havent un risc si, per exemple, la polsera vibra mentre es condueix. Per aquest motiu, l’expert considera que la solució més fàcil en aquest cas seria que Nintendo controlés millor “on es posicionen els Pokémons i evités, per exemple, ubicar-ne en un túnel de la ronda de Barcelona o a la via del tren”. La companyia també pot saber la posició de cada usuari i, per tant, podria “limitar l’ús de l’aplicació en situacions de risc”.\nD’aquestes, l’opció més útil per Vilajosana és la de desactivar les notificacions i certes funcions. Però, ara per ara, la majoria d'aplicacions les controlen els usuaris. Si aquesta mena de limitacions deixen de ser voluntàries, això afectaria la llibertat de cada persona i generaria controvèrsia. Tot i així, l’expert creu que “aquestes funcionalitats han d'anar apareixent” amb “consciència social”. Però no són la millor solució. “El sentit comú i l’educació” sí que ho són. I s'ha de començar a treballar “des de les escoles i les famílies” per evitar que ens envaeixin els zombis.


XEHC! Xerrades d'Estudiants d'Història de la Ciència: d’octubre 2013\nSessió del Xehc, Dimarts 22 d'Octubre 2013, 19:30h. Bar Astrolabi\nEstudi sobre el desenvolupament, la difusió i l’impacte social i cultural dels videojocs de 8 bits a Espanya (1983 - 1992)\nL’objectiu d’aquest estudi és intentar oferir un retrat històric i sociològic centrat en la multitud de fluxos d’informació i en els actors socials i individuals que van contribuir a que Espanya es convertís en poc temps en un dels principals productors europeus de software en videojocs per a màquines de 8 bits (aquest període es coneix com “l’Edat d’or del software espanyol). També s’enfocarà a la seva ràpida decadència amb la transició cap als jocs de 16 bits. Així mateix, també es pretén analitzar com es va socialitzar i quins són els canvis de comportament d’una societat o d’unes generacions que, per primera vegada en la història, van créixer i educar-se al voltant d’una nova cultura científic-tecnològica: la dels videojocs i la informàtica.\nTot i incloure la qüestió dels videojocs, aquesta pretén ser una investigació centrada no tant en els aspectes lúdics i de l’entreteniment, sinó en analitzar els videojocs com a objectes culturals i productes que influeixen, des de la perspectiva de la història de la ciència i la tecnologia, en la construcció d’imaginaris culturals, sistemes de valors i relacions de poder.\nQüestions/dubtes que es plantegen:\nEs pot investigar el camp dels videojocs sense centrar-se en l’aspecte lúdic o d’entreteniment?\nPer parlar sobre els videojocs, estic veient que no puc obviar l’impacte i difusió de la informàtica en aquella època. Com reestructuro el tema? Com els faig “encaixar”?\nEn la construcció o utilització d’un marc teòric que m’ajudi, em centraré en el coneixement que aporten els estudis del programa SCOST (Social Construction of Science and Technology): permeten abordar la tecnologia com a us social, que va més enllà de les perspectives instrumentalistes/positivistes. El punt de sortida son les metodologies que aporten Weibe Bijker i Trevor Pinch, que s’aparten radicalment dels determinismes tecnològics i es centren en la heterogeneïtat de les interaccions socials.\nM’està costant trobar llocs on poder presentar publicacions, conferències/seminaris als que poder assistir... El tema més “acadèmic” dels videojocs està massa “verd”. Hi ha trobades, xerrades, però sempre són a nivell molt de l’usuari (jugador) i empreses que volen fer negoci en l’actualitat. La història de la ciència i la tecnologia, no sembla que hi encaixi gaire (de moment) en aquests casos.\nTotes les propostes, idees i recomanacions seran apreciades!! ;-)\nPublicat per XEHC! Xerrades d'Estudiants a 8:15 0 comentaris\nSessió del Xehc, Dimarts 22 d'Octubre 2013, 19:30h...


La Jornada REC és tot un èxit -\nLa Jornada REC, tot un èxit\nEl 24 de febrer va tenir lloc la Jornada virtual REC “Ràdio, Escola i Comunitat. Per una educació crítica, participativa i creativa”, un espai de trobada per a tothom interessat en l’ús i les propietats de la ràdio com a eina pedagògica. Va oferir un ventall d’experiències i coneixements que neixen de les emissores escolars, que no només va veure’s amb les ponències, sinó que va copsar-se amb un programa radiofònic real coproduït amb alumnat de diferents escoles.\nLa jornada va recollir les possibilitats de fer ràdio en col·laboració amb altres agents de proximitat, com ajuntaments o emissores locals o comunitàries, la suma de les quals teixeix una xarxa de la qual també se’n van fer ressó participants d’arreu de l’Estat espanyol. La veu i la il·lusió de persones docents, alumnat, entitats i institucions que fan possible la ràdio escolar són les que van teixir una jornada a la que Ràdios Escolars en Xarxa (REX) també va poder-s’hi sumar.\nEl format va començar fresc i dinàmic, de la mà dels i les joves de diferents instituts, qui van pilotar una hora de programa de ràdio escolar. Els nervis a flor de pell, i un somriure que s’insinuava sota la mascareta, mostrava un alumnat engrescat i preparat per entrar a gravar ràdio, aquest cop, no només per les vies de so, sinó que també de forma visual.\nEl programa escolar “Bona vibra!”, dividit en quatre seccions, va comptar amb la direcció de Naira Fernández, de l’Institut Vilamajor, com a presentadora. El butlletí informatiu i l’entrevista van conduir-los joves, petits periodistes i corresponsals improvisats, de l’Escola Mogent (Roca del Vallès). Seguidament, els i les adolescents de l’Institut Escola Trinitat Nova (Barcelona) van presentar un reportatge sobre els orígens de la ràdio escolar a Catalunya i van participar en una tertúlia que on vam conèixer els interessos i implicacions dels i les joves al barri de la Trinitat Nova. “Podem donar propostes al barri, que està molt descuidat i volem que se’ns escolti perquè aquesta situació millori”, manifestava la Rim Abdel, respecte a què poden fer des de l’emissora escolar.\nVa ser un espai molt ric i engrescador. Els i les joves dels centres docents, membres també de REX, van fer una feina fantàstica, molt ben valorada pels i les espectadores que van atendre a la Jornada. “Meravellós haver visionat i percebut en directe la manera com treballen els infants”, manifestava Lídia Torroella, de l’Escola Forallac (Forallac). Molt interessant veure la tradició de les ràdios que han participat […] També veure com algunes han creat vocacions radiofòniques o tenen impacte en la comunitat, com la de Trinitat Nova.”, exposava Isabel Rodríguez, del CRP Alt Urgell-Cerdanya (La Seu d’Urgell).\nL’espai «Bones experiències i recursos» va permetre conèixer i intercanviar les experiències i coneixements. En Sergi Caparrós, docent i coordinador de l’emissora del centre Som Jaume I, de l’Escola Jaume I (Barcelona), va exposar com la ràdio ha esdevingut una eina transversal al centre, i va compartir la seva emoció respecte al projecte que ja té 4 anys de vida i que, des d’aleshores, han rebut una “meravella d’oportunitats que han vingut a través i gràcies a la ràdio”. “A vegades, no tenim en compte la magnitud que tindrà el projecte, una vegada l’encetem”, expressava.\nEn aquest sentit, Josep Tort, impulsor del projecte Ràdio Escola a Ràdio Salt en Josep Tort (Salt), va presentar el projecte radiofònic que ja va per la segona temporada, i que sorgeix amb la idea de “ser comunitari, perquè vol ser participatiu, promocionador, inclusiu, vinculat a l’entorn”. Una iniciativa que un dels espectadors valorava per el seu sorgiment en una situació adversa: el confinament: “n’ha sorgit un projecte que va ajudar a no perdre el fil de l’educació a molts alumnes i que m’ha semblat ja molt consolidat”. Vuit centres educatius del poble comparteixen graella de programació i emeten per Ràdio Salt, amb el suport de l’Ajuntament i del Departament d’Educació.\nEn aquest sentit, tenir clar quines eines disposem i quin és l’objectiu pel qual volem fer ràdio serien uns dels principis amb què un centre docent pot iniciar la seva emissora. La ponència de Joan de Gràcia, tècnic docent de l’Àrea de Cultura Digital del Departament d’Educació va mostrar la situació actual de fer ràdio i quines eines tenim a l’abast per iniciar-nos, millorar o renovar pràctica radiofònica. Va ser molt ben rebuda pel públic, que van agrair una explicació amena. “Molt agraïda per totes les eines i recursos que ha compartit i ha explicat. Ja tinc feina per aquests dies!”, apuntava la Lídia Torroella. Va parlar de programes que permeten fer l’emissió en streaming en àudio i vídeo, com l’eina lliure BUTT (Broadcast Using This Tool) i emfatitzar en els mitjans que ofereixen els Centres de Recursos Pedagògics (CRP) per facilitar propostes o eines als centres.\nAbans de l’últim espai de la Jornada REC, va projectar-se un reportatge que tenia en compte aquests ingredients: “L’aventura Aula dial, 10 anys d’informatius escolars”, que mostra un programa educatiu que enguany celebrarà la 12a edició en antena a Ràdio Sant Vicenç dels Horts, un dels exemples més reeixits a casa nostra. Seguidament, va encetar-se una taula rodona acompanyada de persones expertes a posar en comú, visibilitzar i potenciar les emissores escolars, locals i comunitàries.\nAmb projectes associatius que uneixen i fan xarxa entre ràdios escolars de diferents territoris de l’estat espanyol, vam tenir el plaer d’escoltar les experiències de la Victòria Alemany, membre de l’equip de docents «La ràdio a l’escola» (Eivissa), en Paco López, coordinador del programa «RadioEdu» (Extremadura) i Xerardo Feijoo, de l’Associació Ponte nas Ondas (Galícia, Portugal i Brasil).\nEls i la ponent van destacar la ràdio com a espai inclusiu, on, a partir del treball en equip o en xarxa, pot donar-se un aprenentatge significatiu. La Victòria apuntava que, perquè això sigui possible “hem de donar recursos al professorat, famílies i alumnat, perquè omplin la seva motxilla i siguin la millor versió de si mateixos”. Des de l’experiència d’en Paco, “para que la radio de los centros funcione desde una perspectiva educativa, no haria falta ni conectar los micros”, perquè la capacitat motivadora de l’eina és de “tal calibre que prácticamente conseguimos todos los objetivos educativos” sense que hi hagi una altra persona a l’altre costat.\nEn aquest aspecte, Xerardo Feijoo va encoratjar al públic espectador que qui vulgui fer ràdio, s’hi ha de llençar. “No podemos utilizar como disculpa que no meu cole nao hay nadie que quiera hacerlo”, perquè per molt que hi hagi profes que no vulguin, “los nenes y las nenas siempre quieren. Qualquier coisa que propongas nueva van a abrazarla entusiastas”.\nEscoltant les diferents opinions de diferents professionals de diferents parts de l’Estat, “ha sigut molt enriquidor”, comentava la Carlota Fernández, des de la Universitat de Girona. “Ha sigut una molt bona manera de tancar la jornada, ja que ha servit com a síntesi d’aquesta”. I, a tall de tancament, l’Eric Hernàndez, des del Pla Educatiu d’Entorn de Tàrrega, valorava “molt positivament que les tres persones participants a la taula rodona s’hagin comunicat en llengües diferents, ha estat tot un exemple de diversitat lingüística, inclusió i cohesió social.”\nReptes de present i futur\nLa Victòria va introduir el concepte d’escola transformadora com a escenari des del qual podem canviar el món amb “acompanyament, de les administracions, famílies, comunitat”. A propòsit de les paraules de la docent, en Xerardo destacava que la ràdio és un instrument que no soluciona els problemes d’educació, però sí que és un aferrament important en la transformació.\nL’equip de COMSOC – Comunicació Social, la Clàudia González i en Damià Caro, tancaven l’últim espai posant de manifest l’ínfima rellevància que es dona des dels mitjans de comunicació de masses a “un fenomen que té a casa nostra 40 anys d’història”: la ràdio escolar, des d’on podem aportar i intercanviar experiències per canviar del món per un altre més just, ètic i sostenible.\nUna jornada que va acabar amb l’agraïment a les gairebé 400 persones que van inscriure’s, i que actualment compta amb més de 1000 visualitzacions al YouTube. Un esdeveniment que va ser possible gràcies a l’organització formal del Departament d’Educació i del Consell de l’Audiovisual de Catalunya (CAC); a la col·laboració de Ràdio Granollers, Mercat Audiovisual de Catalunya (MAC) i Ràdios Escolars en Xarxa (REX); i a la dinamització de l’equip de COMSOC – Comunicació Social.\nPrevAnteriorI Trobada virtual de Ràdios Escolars en Xarxa\n2022 | Avís legal | Politica de Privadesa | Politica de Cookies


La Fórmula 1 tindrà un museu permanent a Manresa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa Fórmula 1 tindrà un museu permanent a Manresa\nEl fotògraf Miquel Liso exposarà de forma permanent tot el valuós material que ha recollit en 20 anys de feina en el món del motor\nfrancesc dalmau | manresa 11.12.2017 | 07:55\nMiquel Liso a la seva exposició. Francesc Dalmau\nEstà a punt de sumar un centenar de grans premis de Fórmula 1 com a fotògraf, una xifra que des del 1997 ja ha aconseguit en el Mundial de ral·lis i en el de turismes. L'emprenedor manresà Miquel Liso, sempre inquiet en el pensament de nous projectes, té al cap exposar, en el què ell mateix anomena un «mini museu», tot el material que ha pogut recollir en aquests vint anys de feina.\nPerò no només l´exposició serà de material gràfic del propi Liso, sinó que també es podran veure cascs, vestits o peces de vehicles dels grans protagonistes dels esdeveniments amb vehicles de quatre rodes més seguits, la Fórmula 1 i els ral·lis, sobretot. En molts casos, peces úniques molt preuades pels col·leccionistes. Liso argumenta la decisió dient que «quan arribi als cent grans premis de Fórmula 1 potser ho deixaré, perquè cada cop et permeten fer menys coses i tot són prohibicions per als fotògrafs. Per això estic encarant un nou projecte que englobaria el tema del museu». S´hi podran veure vestits i altres materials de Senna, Schumacher o Fernando Alonso, entre molts altres. I la peça estrella serà un dels cotxes més mítics de la Fórmula 1, el Hesketh 308 de James Hart.\nVista Diferent i Seat\nMiquel Liso dirigeix actualment l´empresa Vista Diferent, que dóna feina a més de trenta persones a Manresa. Es tracta d´una productora audiovisual que fa la feina per a Seat (Liso va començar com a fotògraf seguint les competicions de ral·lis per Seat). A més, el fotògraf manresà està tenint molt èxit amb les fotografies a baixa velocitat, l´anomenat slow speect in racing . «Es tracta de fer fotos mogudes que provoco jo. Ha estat una manera de fer trencadora que està tenint molt èxit des de fa uns sis anys. Això sí, he tirat més d´un milió de fotografies i n´he pogut aprofitar unes 100. Són sèries limitades que surten a 6.000 euros cadascuna. Els propis protagonistes del món de la Fórmula 1, com pilots i directors d´escuderies, les han acceptat molt bé».\nUna de les claus del molt material que ha pogut acumular Liso per al seu museu és que «faig intercanvis amb els propis pilots. Enlloc de fer pagar les meves fotos, a canvi, els demano el vestit, el casc o qualsevol cosa relacionada amb ells. D´aquesta forma he pogut aconseguir peces molt valuoses. També m´he aficionat a recollir trossos dels cotxes que queden al circuit després d´algun accident. Tot això, més el que ja tenia guardat del Mundial de ral·lis, fa que disposi de molt material. És la meva manera de gaudir d´aquest món. Hi ha molta gent interessada en això i vull que també en gaudeixin».\nDiferents fases i espais\nEl museu del motor de Miquel Liso tindrà diferents fases i també diverses ubicacions. Serà un museu a tres bandes. Un primer espai, ja en funcionament, és el despatx on treballa Miquel Liso al carrer dels Esquilets. Un segon serà un pis al carrer Guimerà i el tercer, una botiga relacionada amb el motor de competició, també al carrer dels Esquilets i que ha de ser un referent a escala mundial. En aquest tercer indret s´exposarà el Hesketh 308 de James Hart: «Només n´hi ha quatre en el món. Ara mateix no té motor i n´estic buscant un de l´època; és un vehicle amb pedigrí. Més endavant, aquest cotxe quedarà exposat en un quart espai, una nau que he comprat de la Pirelli», ha comentat Miquel Liso.\nEl vestit d´Ayrton Senna\nAl despatx del carrer dels Esquilets, Liso ja hi té exposades peces igualment de gran valor, com un vestit d´Ayrton Senna, amb el qual el pilot brasiler va aconseguir la seva primera victòria. «És una peça única al món. Fins i tot la Fundació Ayrton Senna, que va fer una recopilació de tot el material del corredor, té un llibre que dedica un espai a aquest vestit», recorda Liso. En el mateix espai també es poden veure altres indumentàries de Schumacher, Fernando Alonso o del més joves, com Max Verstappen. Segons Liso, només el corredor de MotoGP Jorge Lorenzo té un museu a Andorra d´aquest estil.\n«Molta gent em deia que tot això ho havia de muntar a Barcelona, però jo sóc de Manresa i vull fer a la meva ciutat». Liso preveu que el juny estiguin tots els espais oberts; la botiga fins i tot el març. Les visites seran gratuïtes i sempre guiades.\nDe cara al proper Sant Jordi, Liso editarà un llibre sobre les seves fotos a baixa velocitat, que ara també fa a les curses de MotoGP i en els partits del Barça. Ja té editada una publicació sobre la Fórmula 1 i una altra sobre Seat.


MUSCLO DEL DELTA | 09/02/2010 Ruralcat\nJosé Ramón Castells "La principal característica del nostre musclo és el gust, la textura i la qualitat diferenciada"\nJosé Ramón Castells Gesti (Deltebre, 1954) és el president de la Federació de Productors de Mol·luscos del Delta de l'Ebre (Fepromodel), que des de fa un dos anys reuneix les tres associacions de musclaires existents anteriorment a les badies dels Alfacs i el Fangar. Fa 25 anys que es dedica al sector aqüícola i la seva empresa, Marisc Català, SL, disposa de vivers al Fangar i d'una depuradora. L'Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries (IRTA) l'ha entrevistat per a conèixer en profunditat la producció musclaire al Delta de l'Ebre i la importància de l'associacionisme per als productors.\nQuan i per què va néixer Fepromodel?\nVa néixer el juny del 2007, per donar una sola veu al sector productiu de bivalves a les dues badies del Delta de l’Ebre. Cal afegir que el DAR ens va suggerir que això podria ser un avantatge per aconseguir les nostres reivindicacions.\nQuins associats té la federació i quines són les seves característiques?\nEls associats a la Federació són les tres associacions que ja estaven constituïdes anteriorment: Associació de Productors Mol·luscs Badia del Fangar, Unió de Productors de Mol·luscs del Delta de l'Ebre i l'Associació de Productors de Mol·luscs de la Badia dels Alfacs. En totes tres, els seus associats tenen vivers de cultiu principalment de musclos i ostres, i també de cloïssa a les badies del Delta.\nQuin suport dóna Fepromodel als seus associats?\nSuport tècnic: per a la millora de la producció, proves de cultiu de bivalves fora badies amb batees flotants, assaigs per a cultivar cloïssa amb el suport de l'IRTA i de l'Escola d'Aqüicultura de Sant Carles, intentar donar solucions a la problemàtica dels residus.\nAssegurança de la producció de musclo: tant de cria com adult, actuant la Federació com a Prenedor, cobrint els riscos per mortalitat derivat d'un increment excepcional i sostingut de les temperatures i marea negra.\nPromoció dels productes: a través de la marca col·lectiva "Marisc del Delta de l'Ebre", donant valor als nostres productes, garantint al consumidor final la qualitat i la traçabilitat del nostre marisc.\n"La marca "Marisc del Delta de l'Ebre" pot ser una eina per diferenciar el nostre producte"\nDefineixi els principals problemes del sector i com es veuen les solucions des de Fepromodel?\nEls problemes del sector es poden dividir en econòmic-comercials i mediambientals. Els primers són per la competència exterior de productes de qualitats i procedències molt dispars i a preus per sota dels nostres costos de producció. En aquest tema la marca col·lectiva "Marisc del Delta de l'Ebre" pot ser una eina per diferenciar el nostre producte com un producte de qualitat, i un sabor especial i únic.\nEls problemes mediambientals principalment són el tancament de la boca del Fangar, que impedeix la seva renovació, l’augment de les temperatures a les badies, principalment la badia del Fangar, i la qualitat de les aigües dolces aportades a les badies pels desaigües dels arrossars.\nTant per al problema del tancament com per al de les temperatures, creiem que una possible solució seria el dragatge per a augmentar la circulació de les aigües, i en l'intercanvi en la mar oberta, també la connexió entre el mar obert i les badies a través de canonades regulant aquest intercanvi.\nPer al tercer problema està el projecte, ja en fase de licitació per l'entitat publica Acuamed, de la creació de filtres verds i l'aportació d'aigua dolça a l'hivern, directament a les badies. Aquest pot ser el principi de la solució, quedant només el dubte de com es mantindran i gestionaran posteriorment aquestes actuacions.\nQuina és la principal característica del musclo del Delta i quines diferències té amb els altres, i.e.: gallec, franca...\nLa principal característica del nostre musclo és el gust, la textura i la qualitat diferenciada que li dóna l'ecosistema on es cria, i en la quantitat i qualitat del fitoplàncton que proporciona la mescla d'aigua salada i dolça.\n"El musclo és una important font de proteïna de qualitat, minerals i vitamines"\nQuines són les propietats alimentàries i culinàries d’aquest producte?\nAporta proteïnes de qualitat amb poc greixos (menys del 2%), només 67 calories per 100 grams. L'aportació de minerals és molt important, principalment ferro 4,5 grams per cent, superior a moltes carns (vedella, porc), sense oblidar el zinc i el manganès, i també és font de vitamines del grup B (principalment B12), àcid fòlic i vitamina E.\nLes propietats culinàries són les derivades del seu gust a mar i la seva textura, que permeten una gran possibilitat de combinacions, i és perfecte per cuinar senzillament al vapor, ja que marca el punt perfecte de cocció en obrir-se.\nPer quan la denominació d'origen?\nJa la tenim, és "Marisc del Delta de l'Ebre", que, com a marca col·lectiva, garanteix la seva procedència.\nQuè s'ha de fer per posicionar el musclo del Delta al nivell que li correspon?\nCal incidir en la identificació i diferenciació del musclo per les seves qualitats gustatives i la traçabilitat, per garantir-ne l'origen envers les altres procedències, agrupant el sector en una marca col·lectiva i fer la promoció com un producte únic dins un entorn de gran valor mediambiental.\nInstitut de Recerca i Tecnologia dels Aliments


ACSFCEM Síndrome de Fatiga Crònica Encefalomielitis Miàlgica\nL’ACSFCEM va ser la primera Associació d’afectats per la Síndrome de Fatiga Crònica / Encefalomielitis Miálgica (SFC/EM) de l’Estat Espanyol.\nEs va fundar l’any 1999 per un grup de malalts i des d’aleshores, hem estat treballant de forma continuada, donant atenció als malats, als seus familiars i amics, siguin d’on siguin, i participant activament en tot allò que entri dintre dels nostres objectius.\nSom una entitat sense ànim de lucre, portada tan sols per voluntaris, malalts o no malalts.\nEls nostres socis pertanyen, majoritàriament a Barcelona, Catalunya i Espanya, però també en tenim d’altres llocs.\n1. El primer objectiu és donar un servei de SUPORT i ORIENTACIÓ als malalts, amb atenció personalitzada a la seu de l’associació, els dies d’atenció a l’afectat, però si no els va bé, es programa una visita en un dia i en una hora que els vagi millor. Això es fa sempre que sigui possible, ja que per motius de distància moltes vegades s’ha hagut de fer telefònicament, o bé per correu electrònic, a fi de pal·liar el seu aïllament i contribuir a un millor coneixement de la seva malaltia, ajudant a poder-la gestionar més positivament i així contribuint a la seva integració social.\nBàsicament les persones que vénen a la nostra associació:\nO bé, ja estan diagnosticades i el que volen és més informació sobre la malaltia.\nO bé, encara no tenen el diagnòstic i el que volen és saber com ho han de fer i a on han d’anar per obtenir-lo.\nEntre les diverses actuacions que l’Associació du a terme per l’assoliment d’aquest objectiu, comptem amb diversos Tallers conduits per terapeutes professionals, com són:\nLa Microgimnàstica, l’Acupuntura, la Musicoteràpia, el Grup Terapèutic (G.A.M.), la Sofrologia..., que ajuden a aconseguir millorar la seva qualitat de vida i, sobre tot, a pal·liar alguns efectes de la malaltia.\nXerrades/Conferències, obertes a tothom, a la ciutadania en general, malats i no malalts, que es fan durant tot l’any, donades per diversos especialistes per a una millor comprensió de la malaltia.\nTaules rodones amb malats i metges.\nPublicacions en diversos mitjans.\nI també mitjançant el Facebook i la web de l’Associació.\n2. El segon objectiu és donar VISIBILITAT a aquestes malalties, promovent les actuacions necessàries per aconseguir el reconeixement mèdic, institucional i social, i l’adequada atenció mèdica i sanitària dels afectats i treballant per fer que ocupin el lloc que es mereixen.\nOrganitzem actes amb altres organitzacions o associacions i campanyes de conscienciació, perquè, encara que l'OMS va classificar l’any 1989 la Síndrome de Fatiga Crònica/Encefalomielitis Miálgica (SFC/EM), com una malaltia del sistema nerviós central (G93.3), així com estan reconegudes les altres Síndromes de Sensibilització Central, hem de lluitar constantment perquè se'ns tingui en compte com a malalts i no se'ns menyspreï quan hem d'enfrontar-nos a metges que no creuen en aquestes malalties.\nSi el pacient es queixa d’una fatiga extrema, que no dorm bé, que té un dolor generalitzat i que el seu cap està com emboirat i no recorda les coses..., o bé que es posa malalt només d’olorar una colònia o productes d’ús habitual, després de sotmetre'l a mil proves que no aporten cap resultat significatiu, el més segur és que l’acabin derivant a psiquiatria, i amb una mica de sort al reumatòleg.\nDes de l’associació estem lluitant per a que els metges d’atenció primària tinguin uns coneixements bàsics d’aquestes malalties, si més no per poder fer un primer diagnòstic i la derivació a la Unitat d'Expertesa Hospitalària que li pertoqui per zona.\nPer aquest motiu hem participat activament en l’elaboració del Pla d’abordatge de les Síndromes de Sensibilització Central (Fibromiàlgia, Síndrome de Fatiga Crònica i Sensibilitat Química Múltiple). El document definitiu el va presentar el 26 de maig de 2017 a la Sala d’Actes de la Conselleria de Salut, el Hble. Sr. Comin, aleshores Conseller de Sanitat de Catalunya, juntament amb una Campanya de Consenciació dirigida a tothom i la posada en marxa de 18 Unitats d'Expertesa Hospitalàries arreu del territori.\nELS FINS DE L’ASSOCIACIÓ:\nEstan descrits en l’article 2n. dels estatuts, els quals han estat adaptats a allò que disposa la Llei 4/2008 del 24 d’abril del Llibre tercer del Codi Civil de Catalunya, entre els que destaquen:\n“Aconseguir el reconeixement Mèdic, Institucional, i per les Administracions Públiques, de la malaltia denominada Síndrome de Fatiga Crònica o Encefalomielitis Miálgica (SFC/EM) i altres Síndromes de Sensibilització Central".\n“La difusió d’informació a metges d’assistència primària i d’altres especialitats i de tots els departaments afegits de tots els hospitals, tant públics com privats de, com a mínim, a Catalunya, per garantir un adequat coneixement de la malaltia i una adequada atenció mèdica i sanitària dels afectats".\n“La creació de centres o unitats assistencials d’ajuda i suport als afectats i familiars per a l’adequada atenció física i psicològica i per a la integració social”.


Quina diferència hi ha entre la Data de Caducitat i el Consum Preferent? | Condislife\nQuina diferència hi ha entre la Data de Caducitat i el Consum Preferent?\nQuan mires la data impresa en els productes de la teva nevera, saps llegir-la correctament? És important fer-ho bé perquè consumir aliments saludables i en perfectes condicions és la base per mantenir una bona alimentació.\nPer aquest motiu existeixen dues mesures diferents: la data de caducitat i la data de consum recomanat. Descobrim en què es diferencien!\nLa Data de Caducitat indica fins quan un aliment és segur. A partir d’aquesta data, el producte no hauria de ser ingerit ja que podria danyar la nostra salut. Sol tractar-se de productes molt peribles com el peix, carns, lactis… Tots ells s’etiqueten amb la següent indicació:\nAmb la data de caducitat o amb la referència al lloc on s’indica la data en l’etiqueta.\nLa Data de Consum Preferent indica que passada la data indicada, la qualitat del producte pot reduir les seves qualitats o propietats. Fins aquesta data es garanteix que, en condicions adequades de conservació, el producte manté totes les seves propietats. Per tant, una vegada passada la data de consum preferent el producte podrà haver perdut alguna propietat però continua sent segur. Es tracta, per exemple de productes com les llaunes de conserves, llegums, formatges, gelats, etc. Tots ells s’etiqueten amb la següent indicació:\nConsumir preferentment abans de el… (si s’indica el dia)\nConsumir preferentment abans de la fi o finals de… (en la resta de casos)\nAra que ja sabem amb més detall quina diferència hi ha entre la data de caducitat i el consum preferent et volem oferir els següents consells perquè els segueixis a casa:\n1- Fixa’t bé en les dates indicades dels envasos que compres, triant aquells productes que tenen unes dates de caducitat més llunyanes.\n2- També és important que realitzis una bona planificació de la compra, fent una llista detallada del que necessites, així adquiriràs els productes totalment necessaris.\n3- T’aconsellem distribuir a la nevera els productes de manera que els que tinguin una data de caducitat més primerenca estiguin davant i darrere els que tenen una caducitat més tardana.\n4- Posa especial cura amb el trencament de la cadena de fred en els congelats.\n5- Rebutja les llaunes o pots que no estiguin en perfecte estat, i que per exemple tinguin cops o bombaments.


Lo rogle de Josep M.: de maig 2008\nMiscel·lània de Tivissa\nEl Centre d’Estudis de la Ribera d’Ebre (CERE) ja ha editat el número 18 de la Miscel·lània dedicada a Tivissa. Al llarg de les més de dos-centes pàgines podem trobar articles sobre l’esmentada població, d’estudi i avaluació geotècnica de la zona, dels espais naturals de la Miranda i el Molló, del Castellet de Banyoles, de la Societat Obrera i del centre republicà La Valquíria.\nTambé hi ha treballs més generals en l’àmbit de la història natural: primera citació del mosquiter de doble ratlla a la Ribera d’Ebre i la Catalunya interior, el transport de sediments al tram baix del riu Ebre i la dinàmica fluvial del riu entre Móra d’Ebre i el pas de Barrufemes.\nA més, inclou una presentació a càrrec de l’anterior president de l’entitat, Joan R. Vinaixa, la memòria d’activitats dels anys 2005 i 2006 així com les normes de publicació que regeixen les Miscel·lànies.\nEl comitè editorial està conformat per V. Casadó, J.A. Collazos, M. Anguera, J.L. Jardí i J.R. Vinaixa.\nEtiquetes de comentaris: CERE, lectures, Tivissa\nBases del XXVI Premi de Narrativa Ribera d'Ebre\nEl 25 de juny de 2008. No podran optar al premi els treballs que no hagin tingut entrada a l’Ajuntament en aquesta data. Sí que seran admesos els que portin el segell de correus de data 25 de juny de 2008 o anterior.\nEl dimecres dia 27 d’agost de 2008 en el transcurs d’un sopar, al Local del Cinema\nOrganitza l’Ajuntament de Vinebre, amb la col·laboració de la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Tarragona, el Consell Comarcal de la Ribera d’Ebre, el Centre d’Estudis de la Ribera d’Ebre i ANAV.\nLes preguntes d'Ibarretxe\nEl lehendakari Ibarretxe va concretant el seu full de ruta per mirar d’encarar el futur d’Euskadi fora de les coordenades actuals, lluny d’aquesta espècie de carreró sense sortida.\nDe moment ja ha entrat el seu projecte al Parlament basc per tal de decidir sobre la celebració d’una consulta popular el pròxim mes d’octubre. A més, ha presentat les preguntes que adreçaria als ciutadans d’Euskadi:\nEsteu d’acord a donar suport a un procés de final dialogat de la violència si prèviament ETA manifesta la seva voluntat inequívoca de posar-hi fi d’una vegada i per sempre?\nEsteu d’acord que els partits bascos, sense exclusions, iniciïn un procés de negociació per arribar a un acord democràtic sobre l’exercici del dret a decidir del poble basc i que aquest acord sigui sotmès a referèndum abans que finalitzi l’any 2010?\nHagués pogut ser més escuet... De totes maneres, tot sembla indicar que tot plegat quedarà en no-res. Les institucions de l’Estat ja deuen tenir a punt la maquinària al seu servei. No hauria de fer por escoltar la veu d’un poble.\nAturaran la interconnexió?\nPotser la pluja acabarà provocant que no es construeixi la canonada que havia de transvasar aigua de l’Ebre fins a Barcelona. El govern espanyol sembla disposat a desdir-se de la interconnexió. El govern d’Aragó ha pressionat força i ha amenaçat en portar-ho als tribunals. El govern de Catalunya, com ens té acostumats en aquest tema, ofereix un ampli ventall d’opinions i parers, gairebé al gust del consumidor. Ara bé, hi ha hagut veus de dins del govern i de partits que li donen suport (ERC i ICV) que ja parlen d’aturar el transvasament.\nPotser podem ser optimistes.\nEtiquetes de comentaris: Ebre, medi ambient\nHomenatge als observadors meteorològics de la Ribera d’Ebre\nDissabte 31 de maig a les 8 del vespre i al Centre d’Interpretació Ca don Ventura de Flix tindrà lloc un homenatge als observadors meteorològics de la Ribera d’Ebre durant el qual es presentarà el treball Observar el temps a la Ribera d’Ebre. Història de les estacions meteorològiques d’Òscar Saladié i Maria Garcia i Figueras.\nDurant el mateix acte s’inaugurarà l’exposició Ramon Jardí: el científic tivissà que va inventar el pluviògraf d’intensitats.\nL’acte està organitzat pel Centre d’Estudis de la Ribera d’Ebre, el Consell Comarcal de la Ribera d’Ebre, l’Ajuntament de Flix i el Departament de Geografia de la Universitat Rovira i Virgili, amb la col·laboració de l’Ajuntament de Tivissa i de l’Arxiu Comarcal de la Ribera d’Ebre.\nPublicat per Josep M. Raduà a 20:14 1 comentari:\nLlegir ens fa vius\nTelevisió de Catalunya dedica La setmana de TV3 al foment de la lectura. Certament és altament saludable aquesta invitació a agafar un llibre des d’una televisió.\nA veure què hauran preparat des de demà i fins a l’1 de juny, però de moment el propi fet ja és positiu. Aquest tipus de programació especial dóna més sentit a les funcions del que és, o hauria de ser, una televisió pública.\nDe passada, us deixo amb un aforisme del gran Groucho Marx:\nTrobo que la TV és molt educativa. Cada vegada que algú l'engega em retiro a una altra habitació i llegeixo un llibre.\nPublicat per Josep M. Raduà a 18:14 1 comentari:\nEl divendres els alumnes d’Educació Infantil i Cicle Inicial vam anar a Móra d'Ebre per assistir a la XXIII Mostra de Teatre Infantil i Juvenil de la Ribera d’Ebre. Una activitat de teatre a l’escola en què els alumnes de les escoles de la comarca participen com a actors i com a espectadors d’una trobada que reuneix la majoria dels centres de la Ribera.\nBlancaneus, Educació Infantil del CEIP Sant Agustí de Riba-roja d’Ebre Els músics de Bremen, Cicle Inicial del CEIP Sant Agustí de Riba-roja d’Ebre\nCita amb la selecció\nAquest dissabte la selecció catalana de futbol juga un altre partit, en aquest cas contra l’Argentina, en el que serà el partit número 200 de Catalunya.\nEl pas de la Volta per Ascó a la premsa\nEl francés Pierrick Fedrigo gana al esprint en la llegada de Ascó Diari de Tarragona\nLes bonificacions decidiran\nEl francès Paurio se situa líder a Ascó però fins i tot el setè Flecha és a 12 segons i aspira a la victòria final El 9\nFedrigo gana en Ascó y Pauriol desbanca a Dessel Sport\nEl francès Pauriol s'imposa a Ascó i és el nou líder de la classificació general Diari de Girona\nEl francès Pierrick Fedrigo s'adjudica la tercera etapa de la Volta i el seu compatriota Remi Pauriol n'és el nou líder LaMalla.net\nFedrigo gana en Ascó y Pauriol se proclama nuevo líder de una Volta de acento francés Metro\nLa Volta canvia de líder Avui\nLa Volta es posa a l'abast per a Zubeldia El Periódico\nEl final d’etapa emesa pel canal 33 va ser seguida per 47.000 espectadors (3’5% de share). La retransmissió va anar a càrrec del periodista esportiu Arcadi Alibés i de l’exciclista Melcior Mauri. Cal dir que el guanyador d’aquesta etapa de la Volta, Pierrick Fredigo, va ser Campió de França l’any 2005 i va aconseguir una victòria d’etapa en el Tour 2006.\nPublicat per Josep M. Raduà a 20:06\nEtiquetes de comentaris: Ascó, esport, notícies\nLa Volta arriba a Ascó\nAscó ha estat escenari del final de la quarta etapa de la 88a. edició de la Volta Ciclista a Catalunya–procedent de la Seu d’Urgell-. Demà al migdia sortiran des d’Ascó en destinació al Vendrell. Aquesta és la informació que n’ha distribuït l’organització:\nPierrick Fedrigo (Bouygues Telecom) guanya la quarta etapa. Remi Pauriol (Credit Agricole), nou líder\nEl corredor francès Perrick Fredigo, de l’equip Bouygues-Telecom, ha estat el guanyador de la quarta etapa de la "Volta" a Catalunya, que s’ha disputat avui amb sortida de la població lleidatana de la Seu d’Urgell i arribada a la localitat tarragonina d’Ascó, després de 217 quilòmetres. El lideratge ha anat a parar a mans del també francès del Credit Agricole Remi Pauriol.\nL’etapa d’avui ha estat marcada per l’escapada que han protagonitzat cinc corredors, entre els més destacats Juan Antoni Flecha (Rabobank), amb un avantatg e màxim de quasi 7 minuts al quilòmetre 55. El pilot principal ha deixat fer als escapats en l’etapa més llarga de la "Volta", mentre al darrera la tranquil·litat del grup era absoluta. El Coll de Paumeres, de segona categoria, ha trencat les hostilitats i ha tornat els escapats a la disciplina del grup. Amb un fort demarratge cinc corredors, Fredigo Botcharov, Veloso Vanendert i Navarro es situen al capdavant arribant per aquest ordre a la meta d’Ascó, amb un nou canvi de líder, ara en favor del francès Remy Auriol (Credit Agricole).\nDemà es disputa la cinquena etapa, que ens portarà d’Ascó al Vendrell, de 163,5 km. La carretera torna a ser sinuosa, com si d’una serra es tractés. Pujades i baixades de les quals dues seran puntuables per al premi de la muntanya, les ascensions a Falset i a La Bataille, ambdues de tercera categoria.\nMiquel Esteve, Vila d'Ascó 2008\nEl Premi Literari Vila d'Ascó ha arribat a la vintena edició, una trajectòria amb un recorregut prou remarcable, i en aquest aniversari tan rodó, ha estat guardonat un autor riberenc, Miquel Esteve, de Móra la Nova.\nReprodueixo un text del lloc web llibresebrencs.org\nAhir dissabte 17 de maig va celebrar-se a Ascó el sopar d'entrega del XX Premi de Narrativa Vila d'Ascó 2008. La vetllada va ser tot un èxit de participació i trobada cultura, que any rere any, l'Ajuntament d'Ascó aconsegueix.\nFa pocs dies vaig estar a Perpinyà, una ciutat que apareix en l’imaginari catalanista pel que simbolitza de capital de la Catalunya sota obediència francesa. Bé... es tracta d’això, d’imaginari, una espècie de mite. Si acostumem a remarcar que un dels principals valors i símbols de la identitat catalana és la llengua, doncs la veritat, a Perpinyà es fa difícil trobar-ne parlants. Això sí, llegirem rètols bilingües francès-català als carrers del barri antic, o un munt de botigues amb el rètol “la catalana” o senyeres en rètols de comerços o edificis públics. Tret d’això, poca cosa més, malgrat paraules com les de l’alcalde de Perpinyà, Joan-Pau Alduy, que en un acte públic va identificar-se com un més dels militants per la reconquesta de la cultura catalana -qui per cert, uns dies abans, s’havia expressat en català al Senat francès-. Un responsable d’una entitat cultural del Vallespir va dir que hi ha gent que viu la catalanitat en francès. Probablement serà l’única manera que tindran de viure la catalanitat les noves generacions, en francès.\nAquí us deixo unes imatges de la capital del Rosselló i amb un poema d’un autor de Perpinyà, Patrick Gifreu:\nNo teníem aigua corrent\nni estufa ni automòbil.\nNomés teníem tres llengües,\ndos miralls i un exili.\nJo tenia un passatemps,\nfurgar al bagul familiar:\npaper moneda putrescent,\nun fil d'escriptor anònim\ni una ferida recent.\nPublicat per Josep M. Raduà a 23:22 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: català, visites\nEl 17 de maig va tenir lloc a Perpinyà la IV edició del Recercat 2008, una activitat que pretén donar a conèixer l’activitat de les entitats i centres d’estudis dels territoris de parla catalana, i per intercanviar experiències, establir contactes... Des que va iniciar-se, aquest es celebra a la Capital de la Cultura Catalana corresponent, en aquest cas Perpinyà.\nLa jornada també inclou exposicions, taules rodones, xerrades i el lliurament dels Premis Recercat, que reconeixen la trajectòria d’un centre d’estudis i d'una persona vinculada al món dels centres d’estudis.\nCal esmentar que entre els guardonats hi va haver un riberenc, en Josep S. Cid, membre fundador i expresident del Centre d’Estudis de la Ribera d’Ebre, qui a la vegada va jugar un paper cabdal en la fundació de l’Institut Ramon Muntaner quan va ser Coordinador Territorial del Departament de Cultura a les Terres de l’Ebre. En la intervenció que va fer va renovar la seua aposta per la catalanitat, pel reconeixement a la tasca que fan els centres d’estudis i de recerca, al mateix temps que va reivindicar-se com a ebrenc tot introduint la seua visió sobre el tema de l’aigua. Felicitats Josep!\nXXIII Mostra de teatre infantil i juvenil de la Ribera d’Ebre\nDel 19 al 23 de maig al Teatre Municipal La Llanterna de Móra d’Ebre.\nEs representaran un total de 24 obres amb la participació de quasi tots els centres de la comarca.\nEl CEIP Sant Miquel d’Ascó hi representarà l’adaptació de l’obra Ramon Romanços. Argument: Ramon Romanços, un home molt egoista amb pocs escrúpols, necessitava un escarment i seran uns fantasmes molt eixerits qui se’n cuiden de fer-li veure que “els diners no porten la felicitat”.\nPublicat per Josep M. Raduà a 20:15 Cap comentari:\nLa premsa del dia es fa ressò de l’èxit de la manifestació d’ahir a Amposta:\nLa lluita antitransvasament guanya la primera batalla al carrer amb la manifestació d'Amposta tinet.cat\nManifestació massiva a Amposta en contra del minitransvasament de l’Ebre El Singular Digital\nMilers de persones es manifesten a Amposta contra el minitransvasament de l'Ebre a Barcelona LaMalla.net\nL'Ebre planta cara El Punt\nMilers de persones clamen contra el trasllat d’aigua de l’Ebre a BCN El Periódico\nL’Ebre es desborda\nAmposta aplega més de 20.000 persones contra el minitransvasament Avui\nEtiquetes de comentaris: Ebre, medi ambient, notícies\n-Reiterem la nostra oposició a qualsevol transvasament i a la interconnexió de xarxes inclosa en el decret de sequera, ja que obre la porta a d'altres transvasaments, i manifestem el nostre suport a la dignitat de les Terres de l'Ebre, a la Plataforma en Defensa de l'Ebre i qualsevol altra entitat o col·lectiu que compartisca la causa i l'objectiu d'aturar aquest tipus de projectes. Per tant, donem tot el suport a la convocatòria de la manifestació del 18 de maig a Amposta, així com a les properes accions que en el mateix sentit es puguen anunciar en els propers dies.\nPublicat per Josep M. Raduà a 19:24 1 comentari:\nAVUI, 15 maig 2008\nArticle d'Oriol Margalef\nAscó va manipular els detectors de radioactivitat\nEls responsables de la central d'Ascó van apujar al doble el llindar d'alarma dels mesuradors de radioactivitat de l'edifici de piscines durant la fuita. Això va fer possible que les partícules de contaminació sortissin a l'exterior pel sistema de respiració, segons el Consell de Seguretat Nuclear (CSN). Si no s'hagués donat aquesta "mala praxi", segons fonts del CSN, els mesuradors haurien donat senyal d'alarma (com ho feien abans de ser modificats) i les partícules haurien sigut retingudes als filtres del sistema de ventilació, que hauria actuat en mode d'emergència.\nSegons fonts del CSN, els gestors de la central es van voler estalviar "un esdeveniment notificable" i van voler arrencar al més aviat possible la planta després d'haver completat la parada per recàrrega de combustible. Si no haguessin estat adulterats "de forma injustificada", l'alarma dels detectors de radioactivitat hauria obligat l'operador a mantenir engegat el sistema d'emergència.\nTanmateix, això hauria implicat donar explicacions al Consell, que hauria exigit la descontaminació total. En passar de sistema d'emergència a normal -com sol operar habitualment la central-, dos dies després de produir-se la contaminació, els filtres van deixar d'actuar, i les partícules no van trobar més impediments per sortir a l'exterior, van explicar fonts del CSN.\nAquesta manera de treballar dels gestors d'Ascó, que van "prioritzar l'operativitat a altres criteris", segons fonts del CSN, és un dels aspectes claus que tindrà en compte el Consell a l'hora de determinar una proposta de sanció per a la central. Si els responsables de la planta haguessin actuat "utilitzant bones pràctiques", segons les mateixes fonts, haurien d'haver netejat la contaminació fins que els mesuradors no detectessin la presència de contaminació, en comptes de manipular els aparells perquè deixessin de fer-ho.\nSegons s'explica en una resposta als requeriments d'informació del Defensor del Poble i de Greenpeace, la xarxa de control de radioactivitat de la Generalitat va detectar un lleuger augment dels nivells entre els dies 14 i 18 de desembre. Quan es va preguntar a la central sobre possibles problemes, aquesta va negar que n'hi hagués.\nEtiquetes de comentaris: Ascó, medi ambient, notícies\nS’acaba l’etapa de Frank Rijkaard com a entrenador del Barça. No sóc gaire futbolero, però sí que sempre miro d’assabentar-me (o veure, si és el cas) el partit del Barça. Per tant, a major o menor distància, acabes seguint la trajectòria de l’equip (i també de la Reial Societat), i ara que el Barça tanca aquest cicle amb Rijkaard potser s’estan sentint crítiques en algunes ocasions injustes.\nEstà clar que els dos darrers anys han estat més aviat desastrosos, i sovint, per causes pròpies. I l’entrenador hi deu tenir la seua responsabilitat, igual com els jugadors (especialment alguns!) i la directiva. Però no és just reduir els cinc anys de Rijkaard al club en aquesta vergonyosa recta final. Rijkaard ha donat títols –dos lligues i una lliga de campions- i ha demostrat ser un senyor educat, elegant amb el rival, amb un estil respectuós i fins i tot ha après la llengua del país. Els resultats no sempre han acompanyat, però es mereix una sortida digna del club per la feina feta.\nRijkaard, bona sort i gràcies!\nA Tortosa, dins de la jornada de formació El tractament de la llengua a Educació Infantil i Cicle Inicial vam escoltar la conferència Plantejaments actuals de l’aprenentatge de la lectura i escriptura de la professora de la Universitat de Vic Rosa Boixaderas.\nVa iniciar exposant la realitat social com a element a tenir en compte en el tractament de la llengua (des de la necessitat vital a saber llegir i escriure, l’entorn familiar, la introducció de les noves tecnologies a la societat i a l’escola, el grau d’abstracció per aprendre i comprendre el codi lingüístic o microhabilitats com la motricitat fina, la situació en l’espai o l’esquema corporal). Des d’aquesta perspectiva va donar unes pinzellades a les metodologies, de la tradicional fins els noranta (analítica, global, natural) al constructivisme hereu de la LOGSE. Precisament d’una i altra n’extreu una proposta metodològica per l’actualitat a partir del que es consideren els elements més encertats d’una i altra:\n- separar els processos d’aprenentatge de lectura i d’escriptura\n- recuperar aspectes bàsics dels mètodes tradicionals\n- adequar les aportacions del constructivisme\n- aprofitar les tècniques de les noves tecnologies\n- tenir en compte el procés individual de cada infant segons la procedència familiar i cultural\nCom que saber escriure és saber codificar, els passos que caldria seguir serien una preparació prèvia:\n- activitats de preescriptura: gestos del traçat de les lletres a partir dels 3-4 anys\n- adquisició de consciència fonològica i la correspondència so-grafia: analitzar fonèticament les paraules de cara a l’escriptura alfabètica educant l’oïda, separant el significat del significant (abstracció), jocs de rimes que introdueixin la idea de síl·laba, analitzar els sons de la llengua en totes les posicions a dins de la paraula i pràctiques de pronúncia correcta.\nAleshores arribaria el processament del text escrit:\n- escriptura creativa de diversos tipus de text: contes, rodolins, endevinalles... fins a missatges de mòbil i correus electrònics\n- planificació de la producció escrita: pensar, escriure i revisar\nSaber llegir és saber decodificar i comprendre. Hi ha dos passos essencials, d’una banda les habilitats de prelectura:\n- identificar paraules significatives i usuals\n- analitzar visualment l’escrit\n- exercitar la memòria visual\n- relacionar imatges amb textos\n- introduir la lectura des de l’inici: ús de la biblioteca, habituar-se a escoltar l’adult\nPer aleshores treballar la competència lectora:\n- llegint textos de diverses tipologies (comunicatius i literaris)\n- estratègies de comprensió\n- habilitats visuals\n- plaer per la lectura\nEn el moment de programar activitats, cal que hi hagi una línia coherent entre P-3 i 2n de CI tenint en compte la funcionalitat dels aprenentatges i la sistematització de les habilitats.\n- iniciar l’escriptura del propi nom i la lectura d’altres noms\n- activitats a partir de textos pràctics i d’aportacions de la cultura popular\n- lectura de textos literaris i de l’entorn\n- escriure els textos amb una finalitat comunicativa\n- habilitats de preescriptura i prelectura\n- interiorització de la consciència fonològica\n- correspondència so-grafia\n- introducció de la tipologia textual\n- competència lectora\n- introducció progressiva del processador de textos\nSegons les dades del Servei Meteorològic de Catalunya, l’episodi de pluges del cap de setmana ha deixat 85 litres a Ascó, distribuïts de la següent manera:\n8 de maig – 0’2 l\n9 de maig – 10’2 l\n10 de maig – 57 l\n11 de maig – 17’6 l\nAntigament, les dones i els homes d’Ascó sortien en processó fins a Santa Paulina a fer una rogativa, tot encomanant-se a la patrona:\nDámo-ne aigua Paulina,\ndámo-ne si mo’n convé.\nPublicat per Josep M. Raduà a 19:36 2 comentaris:\nEls Ports de Beseit és el nom d'un llibre de fotografia de Mariano Cebolla i que s'acompanya de textos de Silvestre Hernàndez (que es troben en català, castellà i anglès).\nEl llibre ens regala amb més de cent imatges dels Ports, d'esplèndides vistes del massís des de diferents posicions, en diferents moments de l'any, de la fauna característica (les cabres salvatges i tot un recull d'insectes i aus com els vòltors o les àguiles), de la vegetació (faigs, pins, olivers, ametllers...), d'instantànies de festes, de jocs populars (com les tradicionals curses de Prat de Comte), d'activitats diverses (dones fent cistells amb pauma), dels rius Canaleta, Algars o Estrets, de racons encantadors a pobles com Prat de Comte o Horta de Sant Joan, d'edificis emblemàtics com les catedrals del vi de Cèsar Martinell.\nAquesta publicació ens mostra un dels paratges més bells que tenim, i ben a prop... Qui tingui ocasió de fullejar el llibre, probablement no es resistirà a fer-hi una visita.\nEls Ports de Beseit ha estat un regal de Marc i Núria, gràcies!\nPublicat per Josep M. Raduà a 15:47 1 comentari:\nEn català a l’Assemblea francesa\nAquesta setmana ens ha deixat una bona notícia respecte el català: s’ha reivindicat des del parlament francès com la llengua en què s’expressen alguns dels seus ciutadans, i per tant, un dret. Tot i que el president de l’Assemblea ha tallat la intervenció del diputat... ben bé igual com fan els presidents espanyols del Congrés de Diputats.\nUs transcric el text que apareixia al diari digital La Malla.\nUn diputat parla per primer cop en català a l'Assemblea france sa\nPer primer cop a la història, el català s'ha pogut sentir a l'Assemblea francesa en el decurs d'un debat sobre les llengües minoritàries a l'estat francès. El diputat nord-català d'UMP Daniel March va fer una aferrissada defensa de la llengua i va dir, en català, que la llengua és un dret. De seguida, però, va ser interromput pel president de la Cambra. Arran d'això, els grups parlamentaris van coincidir en la necessitat d'elaborar una llei que reconegui les llengües minoritàries com el català, l'occità, l'alsacià, el basc i el bretó.\nL'Assemblea Nacional francesa ha debatut aquest dimecres la conveniència de donar un estatus específic a les llengües regionals per promoure el seu ús i revisar l'article 2 de la Constitució que estableix que "la llengua de la República francesa és el francès".\nEn el marc d'aquest debat, el diputat Daniel March, d'UMP (el partit de Sarkozy) i alcalde de Pollestres (a la Catalunya Nord) ha fet una defensa aferrissada del català. Ha dit que el català no és una llengua regional, sinó un idioma que parlen deu milions de persones, i ha recordat que és oficial a Catalunya i Andorra.\nPublicat per Josep M. Raduà a 15:46 Cap comentari:\nEs presenta la Miscel·lània del CERE\nDemà diumenge, 11 de maig, a les 19h, es presentarà la Miscel·lània del CERE, núm. 18, dedicada al municipi de Tivissa. L’acte tindrà lloc a la Casa de Cultura en el marc de les jornades culturals de Tivissa.\nPublicat per Josep M. Raduà a 19:04 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: CERE, Tivissa\nEducació Infantil i Cicle Inicial del CEIP Sant Miquel d’Ascó hem anat d’excursió.\nHa estat un dia ennuvolat, amb amenaça de pluja, però malgrat tot hem passat un molt bon dia de visita per Pena-roja de Tastavins, aquest municipi del Matarranya amb poc més de 500 habitants i on encara ens podem entendre parlant en català. És un poble típic del Matarranya, de tipus medieval i ple de cases senyorials.\nHem anat a Inhóspitak, una seu del parc temàtic sobre els dinosaures Dinópolis, de Terol. En aquest poble es va descobrir el sauropode més gran d’Europa i un dels més grans del món, que va viure fa 110 milions d’anys i mesurava uns 17 metres d’alçada.\nAl parc es veuen els fòssils originals i la rèplica completa d’aquest dinosaure. A més, s’explica els processos d’excavació que s’han fet i que encara continuen, i a més té una zona de sorrals per què els xiquets busquin els seus propis fòssils.\nHem visitat Lo Masmut, que és el nom del Museu Etnològic de la localitat, que té una exposició permanent que ens atansa a la vida i els oficis tradicionals de la zona fins a mitjans del segle XX. Està distribuït en nou sales: el celler, la quadra, l’elaboració del vi, la sega, el rebost i l’elaboració del pa, la llar de foc, el dormitori, la fusteria i la ferreria.\nFinalment hem dinat al claustre del Santuari gòtic de la Virgen de la Fuente (1653) amb un dels enteixinats mudèjar més importants de l’Aragó.\nAquest és el títol de l’obra amb què Aina Pubill va guanyar el Certamen de Narrativa Breu per a Joves Sant Jordi 2007 i que com és costum dels darrers anys, ha publicat l’Ajuntament d’Ascó posant-la a disposició de tots els veïns.\nA Nanako tracta el tema de l’explotació infantil a Tailàndia vist amb els ulls d’una adolescent occidental. Aina planteja la paradoxa dels valors de societats acomodades com la catalana amb les dificultats per viure (i sobreviure) en una societat del Tercer Món on l’explotació infantil, la manca de drets socials, la dificultat per accedir a la sanitat... estan a l’ordre del dia. Aquest és el context on s’insereix la història pròpiament dita mitjançant la relació que mantenen dues noies que aprofiten l’ús de les noves tecnologies, el correu electrònic, per salvar la distància física que les separa.\nLa publicació editada també conté l’obra amb què l’Aina també va guanyar el 2006, El segrest de l’Svetlana, que ja vaig comentar en un anterior apunt.\nTotes dues narracions estan il·lustrades per Jaume Ferrús.\nLa presentació del llibre a Ascó va anar a càrrec de l'amiga Àngels Pérez.\nUs apunto una reflexió que fa en el seu article dominical al diari AVUI (04/05/08) l’Estefania Carreño i que fa així: (...) És bonic i necessari que algú s'adoni de les coses positives que fas, o de les bones qualitats que tens i saps aprofitar, perquè et dóna energia per continuar pel mateix camí, un camí que probablement estarà ple d'esforç i entrebancs però al cap i a la fi, recompensat. I si necessitem aquest reconeixement no l'hauríem de refusar quan ens el donen. Jo proposaria a les escoles que dediquessin part del temps a l'aula a fer pràctiques de rebre elogis i d'elogiar els altres. (...)\nNo sé si estem prou preparats per rebre elogis, el que sí que tinc clar és que en una aula els elogis entre iguals escassegen.\nEns informen que al Constitucional ja tenen les tisores a punt per fer una bona repassada a l’Estatut de Catalunya. Primer li van passar el ribot a les Corts espanyoles després d’una vetllada a la Moncloa, i ara li toca la retallada. I encara haurem de donar les gràcies...\nQue lluny que està ja aquell Estatut que va sortir del Parlament de Catalunya un 30 de setembre de 2005, i just l’endemà un tal Montilla, ministre d’Indústria, anunciava que el seu partit presentaria una seixantena d’esmenes. Ribot cap aquí, ribot cap allà. Esmena amunt, esmena avall. I per acabar-ho d’adobar, una bona colla de recursos d’inconstitucionalitat (del PP, del Defensor del Pueblo, d’autonomies del PSOE i d’autonomies del PP).\nBé, aquell ministre de les esmenes avui és President. Ja està tot dit...\nFesta de Sant Miquel de Maig\nEl dissabte 10 de maig Ascó celebra la festa de Sant Miquel de Maig amb aquestes activitats:\n17h Inflables a la Rambla\n19’45h Processó i missa en honor a Sant Miquel, a la Capelleta\n21h Sardinada popular a la Rambla\n22’30h Teatre La Glòria del Mercat a la Plaça del Casal\nA continuació, Ball amb Himalaia\nPublicat per Josep M. Raduà a 17:49 1 comentari:\nCompartir normes, compartir principis\nEl periodista i escriptor Vicenç Villatoro pronunciarà a Flix la conferència sota el títol Compartir normes, compartir principis.\nEn aquesta conferència Villatoro ens parlarà de la societat multicultural a la Catalunya actual i de la necessitat de tenir un espai comú les diferents cultures que compartim un mateix territori.\nL'acte, organitzat per l'Ajuntament de Flix, tindrà lloc el dimarts 6 de maig a l'espai de Ca Don Ventura, a les 18'30h.\nHomenatge als observadors meteorològics de la Ribe...\nXXIII Mostra de teatre infantil i juvenil de la Ri...