El patrimoni internacional\nde la indústria de l’aigua\nValors històrics de les xarxes d’abastament i tractament\nConferència temàtica TICCIH\nMuseu Agbar de les Aigües | Barcelona\n13 - 14 Abril, 2018\nLa implementació d’una infraestructura moderna per abastir aigua i eliminar i tractar els residus en pobles i ciutats de tot el món va permetre sortir d’una crisi sanitària que amenaçava de fer la vida insostenible. Davant la industrialització, unes condicions de vida miserables i les repetides epidèmies, es va haver de dissenyar sistemes d’abastament d’aigua i xarxes de drenatge i incorporar-los al paisatge urbà. L’excepcional qualitat del disseny tècnic i estructural d’aquests sistemes demostra la importància que van tenir per a les societats d’aquella època, i molts d’aquests continuen contribuint de manera clau a les condicions de vida d’avui dia.\nLes presentacions a càrrec d’experts internacionals analitzaran com s’ha de valorar aquesta infraestructura històrica i reflexionaran sobre els elements més significatius del patrimoni de la indústria de l’aigua. Aquesta conferència és la part final d’un estudi temàtic comparatiu elaborat pel TICCIH per a l’ICOMOS amb l’objectiu de definir els criteris que es podrien utilitzar per avaluar el patrimoni de la indústria hídrica i identificar-ne els llocs més emblemàtics: preses, dipòsits i torres d’aigua, aqüeductes, centrals d’abastament i de bombament, i plantes de filtratge i de tractament, i les xarxes de canonades i conductes que serveixen per connectar-los (inclosos els que puguin ser declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO).\nAl programa hi haurà una sessió de pòsters per a presentar projectes i investigacions relacionades amb el tema del congrés. Els autors hauran d'enviar un breu resum de la seva proposta a la secretaria de la conferència abans del 16 de març.\nLa conferència temàtica del TICCIH sobre el patrimoni de la indústria de l’aigua situarà la infraestructura industrial hídrica en el seu context històric tecnològic i social, examinarà els orígens de les solucions tècniques que es van desenvolupar, i compararà com es van aplicar en diferents ciutats industrials arreu del món.\nDivendres, 13 abril Dissabte, 14 abril\nEntrega d'auriculars traducció simultània\nSònia Hernández, directora del Museu Agbar de les Aigües\nPresentació inaugural: La indústria de l’aigua i la crisi sanitària urbana\nProfessor Martin Melosi, director del Centre per la Història Pública, Universitat de Houston, EUA\nQuè hi ha de significatiu en el patrimoni de l’aigua? Estudi comparatiu del TICCIH sobre la indústria de l’aigua\nAbastament d'aigua a les ciutats pre-modernes\nRolf Höhmann, Büro für Industriearchäologie, Alemanya\nAbastament, emmagatzematge i accés a l’aigua en ciutats preindustrials: Istanbul\nProfessor Noyan Dinçkal, Universitat de Siegen, Alemanya\nInfraestructura d’aigües a la ciutat industrial: Barcelona\nDr. Manel Martín, catedràtic del Departament d’Educació, Espanya\nA peu dret al restaurant del Museu\nSessió de pósters I\nEls autors presenten els seus pòsters\nLa transferència de la tecnologia i l'arquitectura de l’aigua: Buenos Aires\nDr. Jorge Tartarini, director del Museo del Agua, Palacio de las Aguas Corrientes, Argentina\nEl patrimoni del tractament de l’aigua: Praga\nDra. Šárka Jiroušková, administradora de l’Antiga Depuradora de Bubeneč, República Txeca\nTaula rodona: preguntes i debat\nStephen Hughes, secretari del TICCIH, i ponents\nVisita guiada al Museu Agbar de les Aigües i Central Cornellà\nSessió de pósters II\nMàquina de vapor i central de bombament a la Casa de les Aigües, Montcada\nEl programa pot estar subjecte a canvis. Descarrega el programa\nPresentació principal: La indústria de l'aigua i la crisi sanitària urbana\nEl professor Martin Melosi és conegut internacionalment en les àrees d’història del medi ambient, l’energia i la ciutat. Founding Director del Centre per la Història Pública a la Universitat de Houston, EUA, entre les seves nombroses publicacions destaca el premiat The Sanitary City, que traça el desenvolupament de l’abastament de l’aigua, les aigües residuals i els sistemes de depuració, al qual s’unirà el volum The Networked City, un estudi sobre l’energia, el transport i els sistemes de comunicació als EUA.\nQuè és significatiu en el patrimoni de la indústria de l'aigua?\nJames Douet és consultor en documentació del patrimoni industrial i comissari d’exposicions a Barcelona, així com editor de l’obra Industrial Heritage Re-tooled: The TICCIH Guide to Industrial Heritage Conservation. Ha publicat títols com Temples of Steam: Waterworks Architecture in the Steam Age, i ha coordinat l’estudi comparatiu temàtic de la TICCIH sobre el patrimoni industrial de l’aigua.\nEl subministrament d'aigua en las ciutats pre-modernes\nRolf Höhmann és responsable del Büro für Industriearchäologie de Darmstadt (Alemanya), on es dedica a la documentació i l’avaluació de monuments tècnics i paisatges industrials històrics. Està especialitzat en la indústria del ferro, l’acer i el carbó, i ha coordinat la nominació del sistema d’abastament d’aigua d’Augsburg per a la llista del Patrimoni de la Humanitat.\nSubministrament i accés a l'aigua a les ciutats preindustrials:\nEl professor Noyan Dinçkal ensenya història moderna i contemporània a la Universitat de Paderborn i és professor associat a la Universitat de Tecnologia de Darmstadt (Alemanya). Ha investigat sobre el desenvolupament de la infraestructura de distribució d’aigua a Istanbul, des de la provisió pre-moderna fins a la introducció de les infraestructures de la indústria moderna de l’aigua.\nLa infraestructura de l'aigua a la ciutat industrial: Barcelona\nEl Dr. Manel Martín és catedràtic d’ensenyament secundari a Barcelona i màxima autoritat en història de l’abastament d’aigua en aquesta ciutat. El seu llibre Barcelona: aigua i ciutat mostra com es va incorporar un sistema modern d’abastament d’aigua en una ciutat de 2000 anys entre les dues exposicions universals (1888 i 1929).\nEl patrimoni del tractament de l'aigua: Praga\nLa Dra. Šárka Jiroušková és directora de l’Antiga Depuradora de Bubeneč (un dels districtes més grans de Praga), responsable de patrimoni industrial, de turisme industrial i de representar l’Antiga Depuradora. La seva recerca ha estudiat les estructures hidràuliques i els recursos per a la gestió de l’aigua, i ha estat activa en el camp del patrimoni industrial durant 20 anys.\nLa transferència de la tecnologia i l'arquitectura de l'aigua: Buenos Aires\nEl Dr. Jorge Tartarini és director del Museo del Agua de Buenos Aires, Argentina, situat a l’espectacular dipòsit del Palacio de las Aguas Corrientes. Durant molts anys ha estat arquitecte líder en patrimoni industrial i especialista en arquitectura ferroviària, i el 2010 va publicar Historias del agua en Buenos Aires: de aguateros, aljibes y aguas corrientes.\nCoordinador d'estudis temàtics\nStephen Hughes és secretari del Comitè Internacional per a la Conservació del Patrimoni Industrial (TICCIH) i vicepresident del Consell Internacional dels Monuments i Llocs Històrics (ICOMOS) al Regne Unit. Director de projectes de la Royal Commission on the Ancient and Historic Monuments of Wales, va preparar els estudis temàtics del TICCIH sobre canals i mines de carbó, i coordina les tasques del TICCIH i l’ICOMOS relatives al Patrimoni de la Humanitat. És autor d’una extensa bibliografia en el camp de l’arqueologia industrial dels canals i dels ferrocarrils.\nSònia Hernández (directora del Museu Agbar de les Aigües), Eusebi Casanelles (Espanya, president honorari del TICCIH), James Douet (Regne Unit, TICCIH), Rolf Höhmann (TICCIH Alemanya), Stephen Hughes (Regne Unit, secretari del TICCIH), Dr. Šárka Jiroušková (República Txeca), Prof. José Manuel Lopez Cordeiro (TICCIH Portugal), Prof. Patrick Martin (Estats Units, president del TICCIH), Dr. Manel Martín (Espanya), Prof. Massimo Preite (TICCIH Itàlia), Prof. Susan Ross (Canadà), Prof. Jorge Tartarini (Argentina)\nBases per a la presentació de pòsters\nEls organitzadors de la conferència us conviden a presentar pòsters amb la finalitat de donar suport a la recerca, la valoració i la divulgació del patrimoni industrial de l’aigua.\nmuseus d'aigua i bombeig de vapor\npatrimonis de la indústria de l'aigua\nprojectes d'investigació acadèmica\nturisme del patrimoni industrial\niniciatives de conservació\nprojectes de patrimoni d’empresa\n933 423 500\nDilluns - Dijous 09:00 - 18:00h\nDivendres 09:00 - 15:00h\nDissabte 14 d’abril de 2018\nUs informem, d’acord amb la Llei orgànica 15/1999 de protecció de dades de caràcter personal, que les dades personals que ens heu facilitat s’incorporaran en un fitxer automatitzat que és responsabilitat de la Fundació Agbar i la finalitat del qual és gestionar les reserves que es fan a través d’aquesta web per assistir al TICCHI.\nPodeu exercir el dret d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició remetent un escrit a l’atenció de la Fundació Agbar, domiciliada a la ctra. de Sant Joan Despí, 1, 08940 Cornellà de Llobregat (Barcelona), o bé enviant un missatge de correu electrònic a fundacioagbar@agbar.es.


Arturo León deixa la secretaria de CCOO PV després de la seua vacunació: “Ni m’he colat ni me n'he aprofitat” - À Punt\nArturo León deixa la secretaria de CCOO PV després de la seua vacunació: “Ni m’he colat ni me n'he aprofitat”\nEl consell confederal del sindicat ha acceptat la renúncia i demà dijous nomenarà un substitut interí.\nEl ja exsecretari general de CCOO PV, en la roda de premsa que ha oferit aquest dimecres\n10 de febrer 2021 - 16:03\nEl secretari general de CCOO del País Valencià, Arturo León, ha comparegut aquest dimecres per a confirmar que deixa el càrrec després que À Punt destapara que s'havia vacunat sense ser personal sanitari de primera línia.\nHo ha fet afirmant que la seua vacunació s’ajusta al calendari establit i que la seua situació no és “equiparable, en absolut, a altres que s’han publicat recentment”.\nTot i que inicialment León argumentava que li havien administrat la dosi perquè estava a punt d'incorporar-se a la seua plaça a l’Hospital General d’Alacant, després es va desvelar que havia demanat tornar al seu lloc onze dies després d’haver rebut la vacuna.\nEl consell confederal del sindicat, per la seua banda, ha acceptat la renúncia d’Arturo León i demà dijous hi nomenarà un substitut interí.\nEn la roda de premsa que ha oferit, el ja exlíder sindical ha defés la legalitat de la seua vacunació: “La indicació de la meua vacunació és conforme a l’estratègia del Ministeri de Sanitat”, afirmava León. A més, afegia que l’administració de la vacuna “ha seguit en tot moment les instruccions de la Conselleria de Sanitat”.\nAixí mateix, León s’ha mostrat contundent i ha negat qualsevol influència per a avançar la seua vacunació: “No m’he colat ni me n'he parofitat. No és una situació equiparable, en absolut, a altres que s’han publicat recentment”, apuntava.


Economia de Líbia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nOPEP, COMESA, Unió Africana\n103.3 miliards (2014)\n16 600 (2014)\nagricultura 2%, indústria 45,8%, serveis 52,2%\nagricultura 17%, indústria 23%, serveis 59%\npetroli, petroquímica, alumini, ferro i acer, processament d'aliments, tèxtils, artesania, ciment\n17.49 miliards (2014)\npetroli cru, derivats de petroli, gas natural, productes químics\nItàlia 20,2%, Alemanya 15,1%, França 10,5%, Estats Units 6,3%, Espanya 6,3%, Països Baixos 5,2%, República Popular de la Xina 5%, Regne Unit 4,6%\n16.08 miliards (2014)\nmàquines, productes semielaborats, aliments, equipaments de transport, béns de consum\nItàlia 13,1%, República Popular de la Xina 11,9%, Turquia 11,3%, Egipte 6,7%, Tunísia 5,8%, Alemanya 5,3%, Corea del Sud 4,3%, França 4,3%\n3 904 milions (2014)\n18.24 miliards (2014)\n25.22 miliards (2014)\nPlataforma petroliera de l'empresa italiana ENI en el jaciment libi de Bouri.\nL'economia de la Líbia depèn bàsicament del sector petrolier, omplint prop del 65% del Producte Intern Brut, a més de ser responsable pel 95% de les exportacions del país.\nEls rendiments proporcionats pel petroli, i el fet que la població sigui reduïda, fa que aquest país tingui la major renda per capita d'Àfrica.\nMalgrat els successius bloquejos econòmics impostos per l'Organització de les Nacions Unides (ONU) i alguns països occidentals, l'economia del país va aconseguir sostenir-se i Líbia mai ha conegut situacions tan desesperades com les que va viure l'Iraq, després de ser víctima de mesures similars per part de l'ONU. En 2003 després de reformes econòmiques, l'ONU va suspendre el bloqueig econòmic al país.\nLes males condicions climàtiques i sòls pobres limiten la producció agrícola, i el país importa aproximadament 75% dels aliments que necessita. La principal font d'aigua per a irrigació és el Gran Riu Artificial, però s'empren expressius recursos en projectes de dessalinització amb la intenció d'atendre la demanda.\nLíbia té una economia mitjana, en gran apogeu des de l'aixecament parcial d'algunes sancions. La seva balança comercial amb la UE és positiva. Els seus socis principals són Itàlia, França, Espanya i Alemanya. Exporta principalment petroli i gas, (el seu port petroquímic més important és Marsa El Brega) i importa productes manufacturats i aigua. Per solucionar el perenne dèficit hídric s'està construint un immens riu artificial, un dels projectes d'enginyeria més espectaculars del moment. Igualment, s'han creat oasis artificials amb aigua subterrània. El sector secundari i el terciari es reparteixen a parts iguals el pes del creixement.\nA Líbia es construeix el Gran Riu Artificial, un dels projectes d'enginyeria més grans i costosos (uns 24.000 milions de dòlars) de la humanitat. Comprèn la instal·lació d'immenses canonades per transportar l'aigua dels aqüífers fòssils del Sàhara (dipòsits naturals subterranis que sobreviuen des de l'època en què el desert era una fèrtil sabana i bosc) des del sud del país fins a la costa, on es concentra la població.\nA la regió de Kufra, al sud del país, existeix un important projecte hídric i d'irrigació que pretén desenvolupar els cultius de vegetals en el desert. El reg es fa amb aigua subterrània, ja que les pluges a la regió són pràcticament inexistents. La irrigació es duu a terme a través del sistema radial. L'oasi de Kufra és una de les creacions humanes que millor pot veure's des de l'espai. Cada cercle té aproximadament 1 km de diàmetre.\nAgricultura El territori cultivable de Líbia es troba a la zona nord, a la regió de Tripolitània. El 17% de la població activa de Líbia treballa en l'agricultura. Els principals cultius a Líbia són de:\nNomés l'1,2% del territori libi és de sòl conreat, el 0,2% de manera permanent, havent d'importar el 75% dels aliments consumits al país.\nMineria El petroli és el principal recurs de Líbia, que pertany a l'OPEP, seguit del gas. És la font d'ingressos més important, el 50% dels ingressos estatals i el 25% del PIB. El 2002 la producció de cru de Líbia va ser de 481.589.800 barrils. En quantitats menors, Líbia produeix altres minerals, tals com el potassi i la sal marina, i té dipòsits de guix.\nMoneda El Dinar libi és la unitat monetària, el 2003 1,29 dinars equivalien a 1 dòlar dels Estats Units. El Banc Central de Líbia és el banc emissor del país, regula crèdits i supervisa el sistema financer. El Banc Exterior Àrab de Líbia es va crear el 1972 per gestionar les activitats a l'exterior.\nTransport i comunicacions La principals carreteres del país transcorren per la costa, connecten a Trípoli amb Tunísia, Bengasi amb Tobruk i Alexandria. La principal carretera del centre del país és la que uneix a la ciutat de Sabha amb les ciutats costaneres. Líbia té aproximadament 100.024 km de carreteres, de les quals el 57,214% estan pavimentades.\nEl principal servei de transport aeri es troba a les ciutats de Trípoli i Bengasi, ambdues amb vols internacionals. Líbia compta amb 137 aeroports repartits per tot el país. Quant al transport marítim, els principals ports són Trípoli, Marsa al Burayqah, Ra's Lanuf, Bengasi, Tobruk i Misurata.\nHotel Ouzou a Bengasi, la 2a ciutat més gran del país.\nEl sistema de telecomunicacions de Líbia es troba a càrrec de l'Estat, però des de 2007 compta amb un canal de televisió i una emissora de ràdio independents.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Economia de Líbia\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 CIA. «The World Factbook». [Consulta: 26 maig 2015].\n↑ cita web|títol=Libya Data Profile|url= http://devdata.worldbank.org/external/cpprofile.asp?selectedcountry=lby&ccode=lby&cname=libya&ptype=cp%7Cobra=World Development Indicators database|data=abril de 2007|idioma=anglès|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20080428105600/http://devdata.worldbank.org/external/cpprofile.asp?selectedcountry=lby&ccode=lby&cname=libya&ptype=cp%7Cdataarxiu=28 de juny de 2008| editorial= Banc Mundial\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Economia_de_Líbia&oldid=23489132»


La Petita Brownie presenta el seu espectacle: Luna, la col·leccionista de paraules, l’adaptació d’un meravellós conte il·lustrat premiat internacionalment: La Coleccionista de Palabras de Sonja Wimmer i de l’editorial Cuento de Luz. Una posada en escena acurada i màgica, on tot s’anirà transformant per explicar la història de la Luna. Titelles, música i somnis!\nLa Luna és una nena que viu més enllà dels núvols amb el seu gat, en Mixu. Col·lecciona paraules boniques, meravelloses, divertides… i les guarda com un tresor. Però un dia ja no en troba !! S’adona de que el món està canviant… la gent ja no es parla, ja no es diuen paraules boniques.\nLa Luna i el Mixu decideixen fer un viatge en globus per esbrinar que està passant. Amb l’ajuda de l’Hermes, un pilot d’avions de paper, aconseguiran que el poder de la paraula torni a regnar al món.


La persecució al català, un fet consumat amb Bauzá al govern de les Illes · Tribuna.cat\nDimecres, 27 de juliol del 2011 | 17:42\nLa persecució al català, un fet consumat amb Bauzá al govern de les Illes\nIlles Balears, José Ramon Bauzá, Català, Funció Pública\nFinalment, s'ha confirmat la promesa electoral del PP a les Illes d'eliminar el català com a requisit per a accedir a la funció pública.\nFont: ACN · Aquesta setmana el govern ha tramès a les Conselleries, Consells Insulars, a la Federació d'Entitats Locals de les Illes Balears (FELIB), i a altres organitzacions l'esborrany de l'avantprojecte que pretén modificar la Llei 3/2007, de 27 de març.\nTal i com ahir mateix alertava el sindicat STEI-i de treballadors, el qual va dir que Bauzá duria a terme l'atac "més greu" contra la llengua catalana des de la democràcia i l'aprovació de l'Estatut d'Autonomia amb la supressió del requisit lingüístic per al funcionariat públic, el govern de les Illes ha anunciat aquesta setmana una més de les seves accions en contra la llengua pròpia.\nJosé Ramon Bauzá s'ha encaminat per la via que ja va emprendre Francisco Camps al capdavant de la Generalitat valenciana i ha iniciat els tràmits per a modificar la Llei 3/2007, de 27 de març, una norma que regula el funcionariat públic a l'administració de les Illes. El PP ha decidit eliminar, tal i com indicava el seu programa electoral durant la campanya a les eleccions del 22-M, el requisit de coneixement de la llengua catalana a totes aquelles persones que decideixin accedir a un feina a l'administració. L'ofensiva lingüística de Bauzá va ser iniciada fa un mes amb la supressió de la Direcció General de Política Lingüística, un òrgan creat per a regular les competències i usos del català.\n"Si aquesta proposta es converteix en llei, les Illes Balears passaran a ser l'únic lloc del món on no s'exigeix als funcionaris el coneixement de la llengua oficial i pròpia"\nAllau de crítiques al govern\nLa majoria absoluta al govern de les Illes ha estat confosa amb l'acció absolutista. Bauzá i els seus consellers han estat criticats de manera unànime tants sols dos mesos després d'haver accedit al poder. Esquerra Republicana de les Illes ha assenyalat en un comunicat que el nou executiu balear persegueix "el genocidi cultural" i vol afavorir "la supremacia del castellà" a l'administració pública. El partit ha dit que José Ramon Bauzá "no vol fer res diferent" del que ja va impulsar "Francisco Franco o Felip V".\nPer la seva banda, l'Obra Cultural Balear (OCB) ha considerat l'avantprojecte "nociu, discriminatori, regressiu i contrari a la constitució de l'Estatut" i ha corroborat que aquest trenca "el consens en matèria de política lingüística a les Balears" a què van arribar tots els agents socials i polítics a les Illes. "Si aquesta proposta es converteix en llei, les Illes Balears passaran a ser l'únic lloc del món en què no s'exigeix als funcionaris el coneixement de la llengua oficial i pròpia d'aquell lloc" han clamat des de l'OCB. L'entitat ha anunciat que presentarà al·legacions contra el text els propers dies.


IELTS - IN TGN\nIELTS (International English Language Testing System) és un examen d’anglès molt conegut a tot el món. El sol·liciten les universitats per a accedir als seus estudis, les empreses i alguns països per obtenir el visat o el permís de treball.\nIELTS avalua les 4 competència lingüístiques bàsiques: listening, reading, writing y speaking.\nExisteixen dues versions de l’examen IELTS:\nAcademic: dirigida a persones que volen cursar estudis universitaris.\nGeneral Training: dirigida a persones que volen anar a viure i treballar a un altre país.\n¿Quin és el meu nivell d’anglès segons la puntuació IELTS?\nL’IELTS no se suspèn ni s’aprova, s’obté una puntuació entre 0 i 9 punts. L’equivalència amb el Marc Comú Europeu de Referència la podem veure a la següent imatge extreta de la web oficial de IELTS:\nA les nostres acadèmies de Tarragona i de Reus impartim cursos de preparació per a IELTS. Els cursos estan oberts tot l’any i la seva durada i calendari es programen a mida perquè cada persona pugui començar la seva preparació en el moment més adequat i li dediqui el temps necessari.\nVols informació més detallada? Demana una entrevista.


10 millors entrenaments, consells | Com entrenar el vostre gos a casa 08 d'abril 2020\n10 millors entrenaments, consells | Com entrenar el vostre gos a casa\nD'acord, finalment és a casa. L’entrenament ha de començar immediatament, tenint en compte el nou patró de la catifa, per no parlar de l’esmorzar del gos que ha fet de les seves noves sandàlies de raig Manolo Blahnik. Però, per on heu de començar?\nTant si entreneu el vostre nou cadell o gos, feu classes o contracteu un entrenador privat, heu de resoldre alguns consells bàsics sobre entrenament a la porta. Aquests 10 millors consells d’entrenadors professionals de gossos a la part superior del joc us ajudaran a seguir endavant.\nA part: quan el cadell sigui prou gran, penseu en fer-lo neutre o espantat, igualment si adopteu un gos. Un gos neutre o espatllat és més dòcil, menys agressiu i pot estar més obert a un entrenament amb èxit.\n10 millors consells de formació\nTrieu el nom del vostre gos amb prudència i sigueu respectuosos. Per descomptat, voldreu triar un nom per al vostre cadell o gos nou que més us agradi, però per a l’entrenament també us serveix per considerar un nom curt que acabi amb una consonant forta. Això et permet dir el seu nom perquè sempre el pugui sentir clar. Un fort final (per exemple, Jasper, Jack, Ginger) subratlla les orelles del cadell, sobretot quan posa un èmfasi fort al final.\nSi és un gos gran, probablement estigui acostumat al seu nom; tanmateix, canviar-lo no queda fora de dubte. Si és procedent d’un refugi, pot ser que deixin de dir-li que té un nom temporal que el personal li ha assignat. Si és de criador, li vindrà amb un nom llarg, que potser voldreu escurçar o canviar. I si surt d'una situació abusiva, un nou nom pot representar un nou començament. Però tenim sort: els gossos són extremadament adaptables. I aviat, si l’utilitzeu de manera coherent, respondrà al seu nou nom.\nNou nom o antic, en la mesura del possible, associar-lo a coses agradables i divertides, en lloc de negatives. L’objectiu és que pensi en el seu nom de la mateixa manera que pensa en altres coses fantàstiques de la seva vida, com ara "passejar", "galeta" o "sopar!"\nDecidiu les "regles de casa". Abans de tornar a casa, decidiu què pot i no pot fer. Està permès al llit o als mobles? Les parts de la casa estan fora de límits? Tindrà la seva pròpia cadira a la vostra taula? Si les regles es resolen prèviament, podeu evitar la confusió per a tots dos.\nConfigura la seva sala privada. Ell necessita "una habitació pròpia". Des del més aviat possible, proporcioneu al vostre gos o gos un lloc de dormir privat que no utilitzi ningú més de la família ni una altra mascota. Es beneficiarà de curts períodes que quedin sols a la comoditat i la seguretat de la seva denega. Recompenseu-lo si roman relaxat i tranquil. La seva denegació, que sovint és una cala, també serà una valuosa eina per a la formació de la llar.\nAjudeu-lo a relaxar-se quan torni a casa. Quan el cadell arribi a casa, doneu-li una ampolla d’aigua calenta calenta i poseu-li un rellotge de marques a prop de la seva zona de dormir. Això imita la calor i el batec del cor dels seus companys de camada i el calmaran en el seu nou entorn. Pot ser encara més important per a un nou gos d'un refugi ocupat i fort que ha tingut un temps aproximat al principi. Tot el que pugueu fer per ajudar-lo a sentir-se còmode a la seva nova llar serà bo per a tots dos.\nEnsenyeu-li a venir quan us truqui. Vine Jasper! Bon noi! Ensenyar-lo a venir és el manament que cal dominar en primer lloc. I ja que us vindrà a venir, el vostre estat d'alfa es reforçarà. Puja al seu nivell i digues-li que vingui utilitzant el seu nom. Quan ho faci, feu un gran treball amb un reforç positiu. A continuació, proveu-lo quan estigui ocupat amb alguna cosa interessant. Realment veuràs els avantatges de perfeccionar aquesta comanda tan aviat com envelleixi.\nRecompensa el seu bon comportament. Recompenseu el bon comportament del vostre cadell o gos amb reforç positiu. Utilitzeu les llaminadures, les joguines, l’amor o un munt d’elogis. Feu-li saber quan ho farà bé. De la mateixa manera, mai no premiar el mal comportament; només el confondrà.\nTingueu cura del salt amunt. Als cadells els encanta saltar cap a la salutació. No el representi, només ignora el seu comportament i espera fins que s’instal·li abans de donar reforç positiu. No fomenteu mai el comportament de saltar picant o elogiant el vostre gos quan estigui en una posició "saltant". Dóna-li l’esquena i no presta-li atenció.\nEnsenyeu-li el "temps dels gossos". Els cadells i els gossos viuen en aquest moment. Dos minuts després d’haver fet alguna cosa, s’oblida. Quan està fent alguna cosa dolenta, prova immediatament la tècnica d’entrenament escollida perquè tingui l’oportunitat de fer l’associació entre el comportament i la correcció. La repetició constant reforçarà el que ha après.\nDescoratgeu-lo de mossegar o picar. En lloc de renyar-lo, una manera fantàstica de desprendre's el vostre caní boca és fingir que teniu un gran dolor quan us mossega o li punxa. Estarà tan sorprès que és probable que s'aturi immediatament. Si això no funciona, proveu de comercialitzar una joguina per a la mà o la cama. El truc d'intercanvi també funciona quan està dins de les teves sabates preferides. De totes maneres preferirà una joguina o un os. Si falla tota la resta, trenca el comportament de la picada i, a continuació, ignora'l.\nAcaba els entrenaments en nota positiva. Excel·lent noi! Bona feina, Jasper! Ha treballat molt per complaure’t durant tota la formació. Deixeu-lo amb molt d’elogis, una delícia, una mica d’entusiasme o cinc minuts de joc. Això garanteix que apareixerà a la seva propera classe amb la cua colpejada - a punt per treballar!\nQuants diners guanyen els autònoms de Wordpress al mes? Com puc trobar un bon desenvolupador d'aplicacions o empresa? com veure qui ha llegit la teva història a wattpadcom flaixar una rom sense recuperació personalitzadaCom puc obtenir l'optimització del CSS del lloc web? Quins són els passos per convertir-se en zero en un desenvolupador de programari autònom a l’Índia? com fer un diccionari a javaCom puc configurar la meva pàgina d’inici de sessió perquè hagis d’iniciar sessió abans d’accedir al web?\nCom realitzar connexions realsCOM UTILITZAR UN MESSENGER DE FACEBOOK PER A CREIXER EL SEU NEGOCI EL 2020Com decidir entre una adquisició de participacions i una adquisició d’actiusCom escriure 30.000 paraules al dia, cada dia, fins que els ulls sagnenCom guanyar la guerra mundial de la insurgència COVID-19?Com extreure comentaris de les portes de vidre?Com superar la por al desconegut?Com classificar el número u a Google


12 Desembre 2017 – No cal que en facis gaire cas\nAhir, dia gris i trist que ens va recordar, per si encara algú tenia dubtes -es veu que sí-, que prendre el poder capacita per exercir-lo. Segons en quines mans es diposita aquest poder, les actuacions seran unes o unes altres, caigui qui caigui. Les obres d’art que van prendre ahir del Museu de Lleida en són testimonis, més enllà dels fantasmes de les grans conspiracions, o dels penediments amb la boca petita.\nPerò això ja és història, avui és un nou dia i és bo no oblidar que el 155 i el seu estol repressiu segueixen en marxa, no només en l’àmbit polític sinó també en el judicial, que intenta construir un relat amb una complexa i suposadament secreta organització criminal dedicada a trencar la unitat d’Espanya. Tan secreta i clandestina, de fet, que anava a diferents programes electorals fa un parell d’anys i de les activitats de la qual prou -fins i tot massa per a alguns- se n’ha anat parlant als mitjans durant aquests temps. Preparem-nos, doncs, a un allau de citacions judicials per presumptes delictes de sedició o del que sigui. Començaran pels líders de les principals formacions polítiques que encara no estan ja investigats, seguiran per tota mena de professionals de diferents àmbits i arribaran, inclús, a ciutadans que en algun moment van exercir el seu dret de vaga.\nEns trobem a les portes d’una anunciada causa general dels tribunals espanyols contra l’independentisme. Una nova cacera de bruixes, o una nova repressió massiva, com vulgueu. L’odi i l’afany de revenja són més que evidents. Espanya no oblida i la humiliació de l’1 d’octubre, del 3 d’octubre o de la manifestació del 7 de desembre, a més de tots els seus errors diplomàtics, són massa durs de pair. Venen temps difícils i caldrà que els guanyadors a les urnes el proper dia 21 siguin capaços de recuperar plenament les institucions, d’oferir un projecte real de país i de garantir la seguretat, també jurídica, dels ciutadans i dels nostres béns. Contra la brutalitat i la barbàrie, és l’hora de la política. L’interrogant és si els nostres representants sabran estar a l’alçada.


Bellvis celebra 825 ays de l'aparició de la Mare de Déu de Les Sogues\npladurgellaldia/Josep A. Pérez 20:25 26/10/15\nLes maquetes de fusta de Pepe Arderiu i Ramon Reñé i els treballs dscrapbooking de Bibiana Sans i Raquel Mera, han sigut les atraccions de la mostra que s'ha dut a terme en el marc de la Festa Major.\nbellvís dels acull cultural casal locals\nJoan Reñé presideix l'acte dels 825 anys de l'aparició de la Verge de les Sogues a Bellvís\nBellvís ha celebrat aquest dilluns l'acte central de la Festa Major, el dedicat a la Mare de Déu de Les Sogues, una imatge que va aparèixer en el municipi fa 825 anys. Com és tradicional els membres del Patronat Casal Mare de Déu de Les Sogues han sigut els encarregats de portar en professó la imatge, que ha recorregut el municipi, acompanyat de les autoritats, entre les quals es trobava el president de la Diputació Joan Reñé, l'alcalde del municipi Joan Talarn i els regidors, i el president del Patronat, Antonio Salvia.\nLa processó ha finalitzat en l'església parroquial on s'ha celebrat l'acte litúrgic i tot seguit la celebració, a continuació en la plaça Verge de les Sogues, en la que les autoritats han dirigit unes paraules als assistents.\nReñé ha fet un reconeixement als membres del Patronat Casal Mare de Déu de les Sogues que durant tots aquests anys han treballat per mantenir viva aquesta celebració que compleix 825 anys de tradició i devoció. El president ha explicat que la festa ha evolucionat respecte dels seus orígens, quan es demanava a la Verge l’arribada de pluges. Amb el Canal d’Urgell aquesta demanda va desaparèixer i ara, en un dia tan històric com avui en què es constitueix el Parlament de Catalunya, li haurem de demanar el camí cap a un futur de llibertat i sobirania.\nEn un altre ordre de coses, el programa de la Festa Major, incloïa, una exposició que portava per títol És Art, que recollia l'obra de diversos artistes local, un recull de maquetes de pedra i fusta i objectes fets mitjançant la tècnica de l’scarpbooking, que es mostraven en el Casal Cultural Sebastià Serrano. Entre els artistes Pepe Arderiu i Ramon Reñé, autors d'una trentena de maquetes de fusta i pedra, i els treballs en scrapbooking, realitzat per Bibiana Sans i Raquel Mera.\nLa primera tinent d'alcaldia Maria Farrera, ha remarcat la intenció que aquesta no sigui l’única exposició que es faci, sinó que actes d’aquest tipus s’han de fer més sovint, perquè al poble hi ha molts artistes amagats.


Renovar el compromís | Opinió | SomGarrigues\nEstem, segurament, en els moments més transcendents de la llarga història de la lluita del poble català per aconseguir la seva plena sobirania. Si quasi mai cap nació ho ha aconseguit sense passar moments durs, no serem nosaltres una excepció, i menys tenint al davant un Estat com l'espanyol, capaç de donar via lliure a l'ultradreta, capaç de saltar-se totes les fines línies entre poders, capaç de mentir descaradament -no només el govern, sinó la pràctica totalitat de mitjans de comunicació- abans que asseure's i buscar una sortida política a un conflicte polític.\nL'Estat espanyol va ampliar dominis amb la força de la guerra, i els que ha perdut els ha perdut pels mateixos procediments. Ara, òbviament, estem en un altre context, on és impossible treure els tancs o els fusells, però recorren a totes les eines que els permet ser un Estat, per brutes que siguin, per evitar l'inevitable (algú dubta que, tard o d'hora, ho aconseguirem?). Faran tot el mal que puguin, amb multes desorbitades, amb empresonaments, amb imputacions, fins i tot amb il·legalitzacions i, si cal, generant violència allà on no n'hi ha hagut mai. Raons d'Estat, se n'ha dit sempre, d'aquestes pràctiques, perquè no n'hi ha cap que sigui nova. En aquest Estat, de presos polítics, n'hi ha hagut, de muntatges policials n'hi ha hagut, de multes n'hi ha hagut i d'il·legalitzacions n'hi ha hagut.\nAra, per tant, toca preparar-nos. És cert que, en general, no hi estem gaire acostumats, en sentit ampli, a fer front a una repressió com la que estem veient i la que probablement vindrà. Potser que ens quedi una mica lluny i l'acció repressiva se centri en esferes polítiques superiors, però amb Espanya davant no es pot descartar res. Castigaran alcaldes? Prohibiran actes de certes entitats? Qui sap. Per això, des d'aquí fem una crida que a tots els pobles de la comarca es creïn grups per parlar de tot això i de les possibles mobilitzacions que toqui fer. Segurament tot el que passi serà ràpid i precipitat, i seria bo que no ens agafés baixant de l'hort.\nRepressió a banda, venen moments, també, de pressions econòmiques, les que segurament poden espantar més gent. Ens tocarà reafirmar-nos en el nostre compromís, pensar en els qui ens han precedit i, sobretot, en els que ens seguiran i valorar si val la pena fer-se enrere per una nòmina o una pensió. Com a poble, n'hem passat de molt més magres! La diferència, a més, és que ara, en lloc d'una fosca dictadura, l'horitzó és el de construir un país millor!\nAcompanyar el jovent\nJa comencem a buscar l'ombra\nNous suports? Aquí estem


La reforma retroactiva del codi penal pot fer caure la condemna per rebel·lió per l'1-O | NacióDigital\nLa reforma retroactiva del codi penal pot fer caure la condemna per rebel·lió per l'1-O\nAcadèmics i catedràtics en dret penal aposten per matisar la definició del delicte pel qual estan acusats els líders independentistes al Suprem i explicitar-ne el caràcter violent\nper Aida Morales , 25 d'agost de 2019 a les 20:00 |\nPresos polítics durant el judici de l'1-O al Suprem. | ACN\n"Actualitzar el delicte de rebel·lió al segle XXI". Aquesta era la proposta que el PSOE posava sobre la taula el maig del 2018, per boca del seu president i actual mandatari espanyol en funcions, Pedro Sánchez. Ho feia mesos abans de l'inici del judici de l'1-O al Tribunal Suprem, enmig d'un ambient ja caldejat per una presó provisional molt discutida entre els acadèmics, i amb imputacions per rebel·lió, amb el punt calent de la violència i l'ús de les armes.\nJa llavors, els socialistes acostaven posicions amb el PP sobre la voluntat de dotar l'Estat d'instruments precisos amb els quals defensar el "bé jurídic" de la Constitució davant del perill que es pogués trencar la unitat d'Espanya. Ho feien, de fet, obrint la porta a una reforma del codi penal -per la qual cosa es necessita la majoria absoluta del Congrés dels Diputats- que perfilés els límits del delicte de rebel·lió. D'aquesta manera, els socialistes proposaven reinterpretar aquest tipus penal per aplicar-lo al procés i, de manera indirecta, aplanar el camí d'una condemna que finalment, amb dubtes sobre l'abast del delicte, pot acabar nodrint-se d'una important dosi interpretativa.\nLa mateixa reflexió, tot i que amb un rumb diferent, és la que han realitzat acadèmics i juristes espanyols de renom, que segons va avançar el diari Ara ja treballen per modificar el codi penal amb la finalitat d'aclarir els termes del delicte de rebel·lió. En declaracions a NacióDigital, membres del Grup d'Estudis de Política Criminal expliquen que encara és una qüestió primerenca, tot i que una de les possibles conseqüències més rellevants de la reforma del codi penal podria ser "matisar o revertir amb caràcter retroactiu" una molt probable condemna de rebel·lió per part del Tribunal Suprem als líders de l'1-O.\nLa difícil interpretació de la rebel·lió\nL'exfiscal i magistrat emèrit del Suprem José Antonio Martín Pallín, membre del Grup d'Estudis de Política Criminal, veu necessari un debat acadèmic i professional, tot i que considera que els termes del delicte de rebel·lió ja són molt clars. "L'última condemna per rebel·lió, que era la de Tejero, era molt clara; és necessari l'ús de les armes", assegura a NacióDigital.\nL'exfiscal i magistrat emèrit del Suprem José Antonio Martín Pallín considera que l'única condemna que hi ha d'haver per rebel·lió és la de Tejero\nSegons el seu punt de vista, i sumat a un clar "abús" de la presó preventiva en el cas dels líders independentistes, cap d'ells hauria de ser condemnat per rebel·lió pel Suprem: "Aquesta requereix l'ús d'armes, per molt que [la Fiscalia] vulgui vendre una rebel·lió del segle 21 o del cap de setmana". A més, recorda, el Tribunal Constitucional contempla "molt clarament" que aquest tipus delictiu va lligat a la violència amb armes.\nEl mateix parer el comparteix el catedràtic de dret penal per la Universitat Oberta de Catalunya (UOC) i la Universitat de Lleida, Josep Maria Tamarit, que considera que el problema d'aquesta causa judicial és "la interpretació que fan la Fiscalia i el tribunal" d'una violència que, de forma necessària, "ja s'especifica al codi penal".\nUn document en construcció\nVa ser durant l'última reunió del Grup d'Estudis de Política Criminal realitzada a Jaén quan es va posar sobre la taula la reforma de codi penal, bàsicament, per tractar els delictes contra la Constitució i aquells que atempten contra la llibertat sexual. Els catedràtics i acadèmics van dividir-se en funció de l'interès en la matèria, i es van emplaçar a una propera reunió -durant el mes d'octubre- per exposar les diferents consideracions.\nSerà a partir d'aquestes, que es debatrà i es proposarà un document de reforma del codi penal, que es publicarà en format acadèmic, posant-se a disposició -si ho consideren- dels partits polítics per ser debatut al Congrés. El camí de la reforma, doncs, ja queda a mans dels grups parlamentaris, que l'haurien de tramitar. Com que es tracta d'una llei orgànica, precisa Pallín, es necessita majoria absoluta, tot i que assegura que hi ha hagut precedents de reformes proposades pel grup que s'han adoptat, presentat i, finalment, s'han acabat aprovant al Congrés.\nLa reforma del codi penal s'ha d'aprovar per majoria absoluta al Congrés dels Diputats, a proposta d'algun grup parlamentari\nEl fet particular d'una reforma del delicte de rebel·lió -en el sentit d'aclarir el seu caràcter violent-, destaca pels efectes que podria tenir sobre la sentència del Suprem. "Qualsevol reforma del codi penal que sigui favorable al reu s'ha d'aplicar retroactivament", recorda també Tamarit. Per tant, ha continuat argumentant, és una "qüestió de voluntat política" que, malgrat remota, podria ser "viable".\nUn bri d'esperança per a les defenses\nI com ho veuen les defenses dels presos polítics? "Tindria sentit", apunten diversos dels advocats dels líders independentistes. La proposta, però, alerten que hauria de transformar-se en una iniciativa legislativa i, per tant, passar per una sèrie de tràmits que avui es veuen lluny de complir-se, tenint en compte les majories de la cambra baixa espanyola.\nEn aquest sentit, creuen, el fet no seria tant com revocar la rebel·lió sinó redefinir el delicte, i per tant, l'encaix dels fets provats s'hauria de realitzar sobre un nou tipus. En cas que el codi penal es redefinís, el pas seria presentar un recurs extraordinari al Tribunal Suprem contra la sentència que obligués a la reinterpretació dels fets.\nUn codi penal que s'endureix\nFins el moment, el codi penal espanyol -vigent des del 24 de maig del 1996- ha viscut una trentena de modificacions, les més destacades a partir del 2010 quan es va despenalitzar l'avortament, i el 2011 i 2015, amb la prescripció d'un any als delictes d'injúries i calúmnies, i es van fer desaparèixer les faltes penals, que van derivar en delictes lleus.\nLes successives reformes del codi penal, però, han anat en la línia del seu enduriment, sobretot a partir del 2015, quan també es va aprovar la Llei de Seguretat Ciutadana, més coneguda com la Llei Mordassa.\nPolítica, món acadèmic, judici de l'1-O, rebel·lió, codi penal, PSOE, dret penal, Tribunal Suprem, Suprem, judici, 1-O\nPer Papitu de Can Sorribes el 26 d'agost de 2019 a les 13:43\nMillor que no hi vagin l'11S a la manifestacio. Seran coherents i no aniran provocant.\nEns prenen per ximples.\nPer MSR2 el 25 d'agost de 2019 a les 21:43\nQui es creu que això s'aprovarà ?


lamevaillaroja: de febrer 2010\nPublicat per Rita a 9:19 p. m. 31 comentaris\nDesprés de tanta pluja, i amenaçant en tornar de nou avui, ahir, amb el dia preciós que feia, no podia deixar d’anar a passejar pel mar. Aquest mar que m’ha donat i em dóna tanta felicitat.\nA l’horitzó es veien unes barquetes, petites, i vaig pensar en el meu capità, que aviat serà per aquí...\nÉs curiós com aquest món de la blogosfera pot influenciar-nos tant. A la sorra hi havia una noia amb un gos i no vaig poder evitar pensar en l’Emily. Podria haver estat perfectament ella si no fos que viu lluny d’aquí i que el seu gos no és com aquest...\nDe tornada, i ja no arran de mar, hi havia unes plantes, semblaven pins, però eren tipus arbust i tenien unes floretes petites vermelles, i vaig pensar en el Fra Miquel, segur que ell hagués sabut de quina planta es tractava...\nMirant-me uns blocs de pisos, que personalment trobo espantosos, de lluny sembla que hi hagi hagut un terratrèmol, de més a prop són més passables, vaig pensar en el Viatger, que qualsevol dia en els pot posar al seu bloc...\nTambé vaig pensar en la crisi: a l’Hotel Hilton de Diagonal Mar, en el breu temps de creuar el semàfor i fer algunes fotos, hi vaig veure entrar i sortir gent, amb aspecte de clients i amb bosses de botigues; la Terrassa de Diagonal Mar, on hi ha Bars i Restaurants era plena de gent; als cinemes hi havia cua, i a l’hora vaig veure molts cartells de pisos i locals en venda, lloguer i traspàs... És innegable que hi ha crisi, però curiosa també.\nPublicat per Rita a 9:35 p. m. 43 comentaris\nFranz Werfel (Praga, 1890 – Beverly Hills, 1945) és, junt amb Franz Kafka, Martin Buber i Max Brod, un dels grans artistes de la Viena jueva dels anys vint. El 1921 va rebre el premi Schiller i el 1925 el Grillparzer. L’any 1929 es va casar amb Alma Maler. En entrar les tropes de Hitler a Àustria el 1938, van fugir cap a França i van creuar secretament els Pirineus. L’octubre de 1940 arribaven a Nova York i finalment s’establien a Beverly Hills, on Werfel va morir mentre corregia les galerades dels poemes escrits entre 1908 i 1945. Poeta, novel·lista, dramaturg i assagista, és l’autor d’una obra extensíssima.\nUn alt funcionari, respectable i casat, rep una carta escrita amb tinta blau pàl·lid. La lletra és femenina. Demana ajut per un noi. Sota la petició dirigida a l’home acomodat, revifen els records d’un amor antic que el trasbalsa amb la possibilitat d’un fill.\nPrecisa i perfecta, aquesta obra mestra de Werfel és la història d’un trasbals i d'una traïció –a Viena, el 1936.\nUn llibre petit, amb una gran història. Una història que passa en només un dia. Un home benestant rep una carta amb lletra femenina que el neguiteja, que intueix que li pot portar problemes a la seva vida segura, acomodada, tranquil·la, i que l’hi pot canviar de cop, ara que acaba de fer els 50.\nÉs la història d’una persona ambiciosa, egoista, covarda, casada amb una dona rica, que li proporciona moltes facilitats, contactes i una posició social, però que pensant que té un fill es planteja confessar-ho tot i assumir-ne les conseqüències.\nUna història molt ben explicada i ben resolta, que t’atrapa, que manté l’interès fins al final, que es pot llegir en una tarda i molt recomanable.\nPublicat per Rita a 10:20 p. m. 31 comentaris\nTemperatura molt càlida\nAroma a fragàncies naturals\nLlum molt suau\nDiferents temperatures d'aigua\nVapor al hamman\nBany de mil dolls\nAhir vaig fer anys i la celebració va començar en uns banys àrabs...\nPublicat per Rita a 11:57 p. m. 40 comentaris\nFer de turista a la teva pròpia ciutat de tant en tant té el seu encant, passejar-hi amb aquesta mentalitat fa que te la miris d’una altra manera. Divendres feia un dia preciós, tenia festa per la tarda i vaig anar a fer un tomb.\nA més, em venia de gust fer-ho sola, per pensar, badar, escoltar i escoltar-me. Només amb una atmosfera així se’t fa fàcil mirar-te per dintre, escoltar-te i veure com va tot.\nVaig tancar el telèfon i vaig començar pel carrer Ferran, camí de les Rambles. Arribant a un dels accessos a la plaça Reial, vaig visualitzar una imatge: un fanal dels del carrer Ferran semblava que s’arrepengés a l’edifici de la part nova del Liceu.\nVaig entrar a la plaça Reial i vaig sortir-ne per l’accés que dóna a les Rambles. Baixant-les, em mirava les terrasses dels restaurants on els pobres turistes paguen fortunes per sangries i paelles d’aquestes precuinades, de les que tinc els meus dubtes de la seva qualitat. Vénen ganes d’anar i dir-los que vagin a altres llocs que menjaran millor i probablement pagaran menys.\nUn cop vaig arribar al final de les Rambles vaig creuar i vaig anar cap a la passarel·la que porta al Maremàgnum. Hi havia força gent tant asseguda –per terra i als bancs– com caminant. A mig creuar, ens van aturar perquè havien d’obrir-la per deixar passar uns velers. Mentre esperàvem, vaig sentir una veu que oferia entrepans. –“Bocadillos recien hechos al estilo canario”–deia–. Vaig buscar amb la mirada i vaig veure dos joves, amb una bossa d’aquestes de supermercat cadascun. Mentre eren aturats parlaven i un li deia a l’altre –amb accent mexicà– que haurien de dir estil canari-mexicà i reien. Deien que a veure si ho venien tot i se’n podien anar de festa.\nQuan van tornat a tancar la passarel·la i obrir el pas als vianants, em vaig fixar en dos jovenets, nord-africans, disfressats de turistes –amb motxilles, gorra, etc.– que en realitat es dediquen a la caça del turista despistat, per estirar-li la bossa. Van estar una estona pendents d’un grupet, però més endavant hi havia uns policies del port i suposo que ho van desestimar. Per sort, em van desaparèixer ràpid del camp de visió, em posa molt nerviosa veure’ls. Els he vist actuar alguna vegada i la sensació d’impotència que et queda és molt desagradable.\nEl Maremàgnum va tenir molt d’èxit quan el van inaugurar. Hi havia botigues, restaurants, bars de copes i discoteques i es va posar molt de moda. Com també va passar amb la Vil·la Olímpica, després dels Jocs, inicialment hi havia bon ambient, però aviat va canviar i va decaure molt. Va ser en aquella època que hi va haver molts embolics a les discoteques, més d’un mort, i com a conseqüència d’això van tancar tots els locals d’oci i ara només hi ha botigues i alguns restaurants i cafeteries. Naturalment, l’han netejat, però ara és trist i no sé si les botigues tenen gaire vendes, perquè tota aquella gent que hi havia a la passarel·la no sé on es va posar, però un cop allà no es veia.\nSortint de l’edifici, em vaig acostar a l’aigua, pel cantó on no hi ha velers, per fer una foto de la torre del rellotge. Era ple de gavines, fins i tot una, enfilada en un norai, no es va ni immutar amb la meva presència, suposo que considerant-se al seu feu.\nEl cel era completament blau, però arran dels edificis era ple de núvols, com si caiguessin mica en mica.\nQuan m’acostava als cavallets permanents que hi ha entre l’Aquari i l’Imax, vaig veure que eren buits. Quina sensació més estranya. Quina tristor! Mai abans havia vist uns cavallets voltar buits, sense criatures, sense els seus crits, sense cua de pares esperant per recollir-los.\nVaig sortir pel costat del Palau de Mar, contenta, després d’escoltar-me vaig veure que tot anava bé.\nPublicat per Rita a 1:31 a. m. 33 comentaris\nDes de diumenge que estic seguint amb atenció l’afer Reagrupament que va esclatar dissabte a la nit. He llegit la premsa, vaig escoltar les declaracions del Joan Carretero dilluns a RAC1 i dimarts les de la Rut Carandell a la mateixa emissora i he llegit blocs, alguns de persones vinculades a l’organització, simpatitzants i fins i tot el d’un dels 4 membres que primer es van plantar, però que després van presentar la dimissió.\nEncara ara no tinc clar què va passar –malgrat haver llegit també el bloc del Salvador Sostres, que sí que sembla saber-ho–, però el que sí que he vist, i amb tristesa, és que en aquesta bugada també hi hem tornat a perdre un llençol.\nQuina llàstima que els catalans cada vegada estiguem més dividits. Al final creuré que tenim el que ens mereixem. ¿Com és possible que mentre PP i PSOE, que en teoria no tenen res en comú, siguin capaços de posar-se d’acord i anar a una quan es tracta d’anar contra els nacionalismes català i basc i en canvi nosaltres, els catalans, anem fent divisions i subdivisions que no fan més que minvar qualsevol possibilitat de força i unitat?\nHaig de confessar que, personalment, i des de que vaig anar a una xerrada que va fer al meu barri, no hi posava massa expectatives en en Carretero, el vaig trobar molt fluix, la veritat, excessivament verd, fins i tot em va sobtar d’una persona que havia estat alcalde i conseller, però, com que també tenia clar que tampoc guanyaria les eleccions, em semblava que l’entrada al Parlament de Reagrupament podia ser positiva per al país i de passada útil per fer-los fer un bon rodatge.\nTambé, que qui amb més il·lusió, entusiasme i ganes em va parlar de Reagrupament i d’en Carretero, des d’un bon començament va ser un dels 4 dimissionaris, en Francesc Abad. Fins al punt que em sabia greu que després de la xerrada a la que vaig assistir em demanés l’opinió, perquè sabia que el decebria, que li doldria. L’entusiasme que posava en ell i Reagrupament i la fe que els tenia eren enormes.\nAquests dies, llegint blocs de gent vinculada a l’organització he sentit molta tristesa. Hi ha adhesions als 4, n’hi ha de fetes individualment, però també hi he vist linxament així com que gent que es diuen amics han quedat dividits entre els dos bàndols i s’està barallant. Quina llàstima! Tinc la sensació que hi havia un gran potencial humà, gent que s’ho creia, que hi apostava fort i que s’hi havia posat amb il·lusió.\nNo sóc partidària de treure draps bruts, però creia que calia una explicació, però la que ha donat avui en Joan Carretero a Catalunya Ràdio, se l’hagués poguda estalviar.\nÉs possible que Reagrupament sigui en Joan Carretero, com diuen alguns, i que per tant sense ell no pugui ser, però no és menys cert, si més no per a mi, que Reagrupament ja ha fet sostre. No crec que vagi molt més lluny.\nSigui el que sigui que hagi passat, les maneres, que en definitiva són el que compta, no han estat les més correctes, així com tampoc gens clares i això és d’una gran irresponsabilitat quan no s’està sol, quan hi ha una sèrie de persones de bona fe al darrera que han dipositat la seva confiança i la seva il·lusió en l’única empresa realment engrescadora que hi havia ara mateix.\nPublicat per Rita a 11:46 p. m. 25 comentaris


Com carregar el maleter del cotxe: vuit regles bàsiques\nSi segueixes aquests consells, a més d’aprofitar millor l’espai, viatjaràs amb més seguretat\nConsells per carregar el maleter del cotxe // Freepik.es\nActualitzada el 01-07-2021 21:08\nJa tenim aquí les sortides estiuenques de cap de setmana i molt a tocar les vacances, i arriben molts moments de fer maletes i carregar el cotxe. Per fer viatges amb comoditat i seguretat, és important revisar aspectes com l’oli, els filtres, la pressió de les rodes o els frens, però també saber col·locar les maletes i la resta de l’equipatge perquè ens hi càpiga tot i per evitar ensurts.\nA més, recorda que si no poses les maletes i altres objectes d’una manera adequada, poden suposar un perill greu per als passatgers i fins i tot comportar multes que poden arribar als 500 euros i quatre punts del carnet de conduir. Especialistes d’Alquiber –empresa de rènting flexible de cotxes– donen alguns consells.\n1. TOT BEN SUBJECTE\nUna càrrega mal col·locada pot ser un perill. Una frenada, una patinada o un revolt mal agafat poden provocar que els objectes es moguin, i això, sumat a la velocitat de conducció, augmenta el pes dels objectes i de les persones. A una velocitat de 60 km/h, la inèrcia multiplica aproximadament per 56 el pes dels objectes i persones.\nJa siguin maletes, telèfons mòbils, bosses de mà… Tot es pot convertir en un projectil. S’ha de mantenir tot l’equipatge en una zona aïllada dels passatgers per evitar aquest risc, ja sigui al maleter o a la baca.\n2. EL PES A SOTA\nA l’interior del maleter, el més pesant ha d’anar a baix. S’ha de col·locar els embalums més pesants i voluminosos primer, a la part inferior, i el més enganxats possible al respatller dels seients posteriors, centrats. D’aquesta manera, baixem el centre de gravetat i l’acostem als eixos del vehicle. Amb això garantim més estabilitat.\nUn truc per fer cabre tot l’equipatge és ajuntar-ho tot per tenir una idea general, i saber quins paquets han d’anar primer, classificant-los per mides.\nCarregar bé el maleter del cotxe és important per a la seguretat viària. // Freepik\n3. COMPTE AMB LES SAFATES DEL DARRERE\nNo s’han de posar objectes a la safata del darrere, la que hi ha a sobre del maleter. Pot ser perillós si hi ha una frenada brusca. Per a això és millor instal·lar una baca.\n4. POSAR UNA BACA\nSi a més de portar càrrega al maleter has de transportar bicis o objectes de més grandària al cotxe, és aconsellable instal·lar una estructura de barres que estigui homologada. A més, per reglament només es poden transportar fins a quatre bicis.\n5. MINIMITZA: NOMÉS EL QUE ÉS NECESSARI\nCom més càrrega, més pes, i com més pes, més consum de combustible. Optimitza l’equipatge i estalvia benzina.\nCal minimitzar al màxim l'equipatge quan vas en cotxe. // CC0\nCal intentar que –igual que tots els passatgers no han d’asseure’s al mateix costat– amb els embalums procedim de la mateixa manera. És a dir, hem de repartir-los a banda i banda del maleter.\n7. RESPECTA ELS PESOS\nComprova amb la fitxa tècnica del vehicle el pes que pots carregar. Sobrepassar-lo no només és il·legal, també és perillós.\n8. ELS CINTURONS\nCorda els cinturons del seient del darrere encara que no hi hagi cap passatger. En cas de col·lisió, això actuarà com a mecanisme de seguretat i evitarà que l’equipatge es desplaci a l’interior del vehicle.\nCinturons de seguretat del cotxe. // CC0\nUn últim consell, quan tinguis el cotxe carregat, comprova la pressió dels pneumàtics abans de sortir. L’excés d’equipatge pot convertir-se en un inconvenient per a la seguretat viària i si els pneumàtics no tenen la pressió correcta, no respondran adequadament: el pneumàtic s’escalfa abans, es desgasta més ràpid i de manera irregular, existeix perill de desllantar, perdre adherència, punxar, despreniment de la banda de rodadura, etc. També, s’estima que es consumeix un 20% més de combustible.\n27-02-2020 13:55 RAC1.CAT\nEls set errors que comets quan rentes el cotxe (o quan el portes a rentar)


Sant Joan com un espectacle multitudinari | Prova de Vida\nSegurament és llei de vida: tot canvia perquè el canvi és sinònim de vida, de creixement, d’obertura de noves etapes i nous reptes… les persones creixem, ens fem autònomes, canviam, ens adaptam, fem front a nous desafiaments… i seguim canviant… fins a la mort.\nA un poble li passa el mateix. I a una festa de poble com la de Sant Joan, també. Després de veure el que va passar dimarts al Pla, un any més, me sembla que ens hem de fer una profunda reflexió individual i col.lectiva. Pens que ja ni els voluntaris ho poden arreglar, ni que fóssin el doble dels que són: un altre bon tema per a la reflexió, per cert, el de com pot ser que hi hagi tant de “bon ciutadellenc” i tant de “bon santjoaner” i en canvi, els voluntaris hagin estat quatre des del principi… mai els agraïrem prou la feina que han fet, però em tem que la cosa ja va més enllà del que ells, amb tota la seva voluntat i esforç, puguin fer.\nI no vull parlar aquí de la qualitat de l’espectacle, que sobretot al Pla ha patit molt i ha perdut molt en els darrers anys. Tot es fa feixuc, excessiu, perillós… i exclussiu per a persones joves i en forma física: els avis, els fillets i les persones amb dificultats de mobilitat queden fora de molts de moments de la festa. La massificació passa factura, però si es pot evitar o no i com fer-ho és una altra discussió, i també s’haurà de posar sobre la taula d’una manera seriosa i compromesa en algun moment.\nSant Joan ens ha fuit de les mans. Ja fa temps que no és una festa de poble sinó que s’ha convertit en un espectacle multitudinari, com ho són els grans esdeveniments esportius o musicals… un espectacle multitudinari on no hi ha espectadors, a més, sinó que tothom hi vol participar d’alguna manera… molt pocs seuen en quietud i només miren. Per això pens que ja es tracta d’un problema de seguretat que va més enllà dels clàssics dispositius benintencionats i voluntariosos de la Policia Local i els reforços d’altres pobles i d’altres illes, que han ajudat molt però que s’han quedat petits. Estem davant d’un espectacle que mou milers i milers de persones i els dipositius de seguretat han de ser professionals i experts i han d’estar dimensionats.\nPens que els ciutadellencs tenim una profunda reflexió individual i col.lectiva a fer, com dic. Amb tranquil.litat, sense estridències, però amb decisió i amb la ferma voluntat de no deixar morir d’èxit la nostra festa. I l’Ajuntament té la feina d’entendre vàries coses: que al marge de competències, la darrera responsabilitat sempre és seva. Un batle és un batle i no es pot amagar darrera de l’excusa de les competències, encara que hi hagi un evident problema de doblers. No dic que el batle ho faci, ni molt manco. De fet pens que l’actual batle de Ciutadella és, en aquest moment, l’únic que pot tenir el coneixement, la valentia, la col.laboració ciutadana i la força necessària per, primer, demanar, negociar, exigir al Govern Balear i a la Delegació del Govern que hi posin la seva part proporcional. I, segon, si no ho fan, per “liar-se la manta al cap” i cercar una solució municipal, tal vegada amb policies locals d’altres municipis, tal vegada amb acords amb la seguretat privada, amb bombers, protecció civil, més voluntaris… però agafant el bou per les banyes i acceptant que no ens podem excusar en que altres no fan la seva feina, encara que sigui cert.\nJo li proposaria una doble via: la de la negociació i pressió polítiques per una banda, cercant aliats en la ciutadania, les associacions, els que d’una manera o l’altra participen a la festa, i per altra banda, la previsió d’un Pla B, com es diu, per intentar que la seguretat no sigui un problema cada any a les festes i sobretot, al Pla. Sé que no és fàcil, però no fer res és una opció que ja no existeix. I sincerament pens que si algú ho pot fer és ell.\nI els ciutadellencs… tal vegada haurem d’entendre que estimar una festa no vol dir només sortir a passar-s’ho bé, sinó que vol dir compromís i responsabilitat. Hem vist en els darrers anys que els problemes no els provoquen sempre “els de fora”, com pensavem… i com pot ser que la mitjana d’edat dels voluntaris sigui de 40 anys? A mi em preocupa, sincerament, perquè pens que si els joves no estan interessats en el compromís, tal vegada no ho salvarem. Perquè està clar que més policia i policia més experta no és tota la solució. Una bona part d’aquesta solució passa per les persones, per totes i cada una de les persones que es diuen “santjoaneres”, siguin d’aquí o no, i surten al carrer a viure la festa.\nNo som massa optimista. Massa vegades quan passa un accident es produeix un petit debat i després ens n’oblidam fins que torna a succeïr alguna cosa. La seguretat i la permanència de la festa ens hauria d’ocupar tot l’any fins que tinguem solucions viables i eficaces i les posem en pràctica. Si no, com deim, tal dia farà un any… i ja en van uns quants.\nPer esthermascaro el 25 juny, 2014 / Blog / Comenta


Iceta i Parlon no arriben a un pacte i aboquen el PSC a celebrar primàries | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nIceta i Parlon no arriben a un pacte i aboquen el PSC a celebrar primàries\n“Tots dos volem ser primer secretari i només n'hi pot haver un”, diu l'alcaldessa de Santa Coloma\nBarcelona 15 SET 2016 - 20:50\tCEST\nMiquel Iceta i Núria Parlon, en una reunió del PSC. Albert Garcia\nMiquel Iceta i Núria Parlon no han aconseguit pactar per evitar les primàries al PSC i tots dos competiran pel lideratge del partit en la consulta a la militància que se celebrarà el 15 d'octubre. El possible acord que planejava sobre ambdues candidatures no ha estat possible perquè cap dels dos vol renunciar a ser primer secretari i finalment seran els afiliats els qui escolliran per primera vegada el líder del socialisme català.\n“Tots dos volem ser primer secretari i només n'hi pot haver un”, va explicar a EL PAÍS l'alcaldessa de Santa Coloma de Gramenet. “Primer democràcia i després acord, no primer l'acord per impedir la democràcia”, va afegir Parlon per justificar la seva negativa a l'acord després de presentar la seva candidatura reclamant a Iceta un pacte que finalment no s'ha produït. “El pacte vindrà després de les primàries”, va insistir.\nIceta, per contra, va declinar realitzar qualsevol valoració. Fonts de la seva candidatura van explicar, no obstant això, que mai es va entaular cap negociació amb Parlon perquè aquesta s'hi va negar i que si es va oferir la possibilitat d'una bicefàlia per dirigir el PSC va ser perquè l'alcaldessa havia reclamat pactar.\nParlon sí que reconeix que va plantejar a Iceta sense èxit que fos ella la primera secretària del PSC i que ell es quedés com a president del grup socialista al Parlament i reservat a les funcions institucionals. “Sembla que alguns alcaldes de pes i primers secretaris de federacions que la van animar a fer el pas després li van demanar que pactés”, explica la candidatura d'Iceta. “Ella està molt decidida i vol votar. Així és impossible la negociació”, afegeixen aquestes fonts.\n“Anem a primàries per enfortir el partit i amb bon fair-play”, assegura Parlon. “Confio que al congrés pactarem una direcció”, afegeix, en referència al fet que el primer secretari que guanyi les primàries no tindrà mans lliures per fer una executiva al seu gust, com succeïa fins ara.\nEl reglament que regula el congrés del PSC, que se celebrarà del 4 al 6 de novembre, estableix que el primer secretari electe ha de presentar una executiva perquè la votin sencera els delegats. Això obliga al fet que sigui una llista d'integració per evitar que sigui rebutjada.\nMentrestant, tots dos prossegueixen els actes per les federacions. Iceta presentarà aquest divendres la seva candidatura a Barcelona amb el suport de l'exalcaldessa de Santa Coloma de Gramenet Manuela de Madre i la primera tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Girona, Sílvia Paneque.


Lloguer d'espais oberts a Barcelona\nSi estàs buscant el lloguer d'un espai a l'aire lliure a Barcelona, el Poble Espanyol és una opció que t'interessa. En el nostre recinte posem a la teva disposició diversos llocs a l'aire lliure en els quals podràs organitzar tot tipus d'esdeveniments: des de concerts multitudinaris fins a petites actuacions més intimistes, passant per festivals culturals, noces, espectacles de màgia, obres de teatre i un llarg etcètera. En aquestes línies t'expliquem quins són aquests espais, que tenen la Plaça Major com a gran referent però que també inclouen jardins i altres zones agradables.\nBen a prop del Monestir de Sant Miquel s’hi troben aquests dos espais en els quals natura i art es fonen harmònicament gràcies a la presència de diverses escultures d’artistes espanyols del segle XX. Tant des de la Plaça del Baluard com des del Jardí Escultòric es gaudeix d’unes espectaculars vistes de Barcelona. Tots dos espais, a l’aire lliure, són un marc incomparable per a concerts de petit format i còctels, entre altres propostes.\nLa Plaça Major és el gran punt de trobada i reunió del Poble Espanyol. Com a\nles àgores gregues, als fòrums romans o, simplement, a les places castellanes. De fet, la nostra s'inspira en la pintoresca Plaça Major de Riaza, a Segòvia, i serveix de marc\nincomparable per a concerts i esdeveniments multitudinaris.\nÉs l'espai del Poble Espanyol que té major aforament: fins a 5.200 persones dempeus i\n1.800 assegudes en format auditori. En total, 2.043 m2 en els quals hi cap un gran\nescenari, situat normalment davant de l'edifici principal que reprodueix la façana de l'Ajuntament de Valderrobres a Aragó amb gran zona de ball.\nCuriosament, tot i ser un espai a l'aire lliure, també pot ser un lloc cobert,\nja que des d'octubre fins a març s'instal·la una gran i bonica carpa transparent i\nJardins pel lloguer d'un espai a l'aire lliure a Barcelona\nSi el que realment estàs buscant és una zona verda, afable i amb encant, els jardins del Poble Espanyol són la opció perfecte. Ens referim per exemple al Jardí de les Escultures, al voltant de la Plaça Baluard. Es tracta d'una àmplia zona amb lleugeres\npendents que està decorada amb magnífiques escultures d'art contemporani, creades per 27 artistes del nostre temps. En alguns dels seus angles, la ciutat de Barcelona apareix com a bonic teló de fons en l'horitzó.\nI per a vistes espectaculars, les de la Balconada del Monestir romànic\nde Sant Miquel. Des d'aquest espai, de traçat més regular i obert, es té una\npanoràmica general de tota la ciutat, aprofitant l'alçada de la muntanya de Montjuïc.\nEn aquesta zona es poden situar taules de banquet, taules altes per a còctel i altres\nelements, amb una capacitat de fins a 150 persones. Al costat oposat del monestir, un altre jardí obert, en aquest cas per a un màxim de 200 persones en format còctel. L'altre espai a l'aire lliure del monestir és el seu claustre romànic, que normalment es reserva amb la Sala Annexa, que sí està coberta.\nFinalment, la zona verda al costat de la carpa és l'altra proposta del Poble Espanyol pels interessats en el lloguer d'un espai a l'aire lliure a Barcelona. Utilitzada habitualment com a lloc de pícnic pels visitants del nostre recinte, es pot reservar de forma privada com a complement a la carpa o com a espai independent. Una zona arbrada que ofereix ombra durant tot l'any a qualsevol hora del dia.\nAvantatges del nostre lloguer d'espais a l'aire lliure a Barcelona\nLes propostes a l'aire lliure del Poble Espanyol combinen els aspectes positius dels grans espais a l'aire lliure i els dels recintes de caràcter privat: la zona interior del Poble està completament tancada al tràfic de cotxes, amb els avantatges de seguretat que proporciona als usuaris, especialment als nens. I malgrat ser un recinte amb entrada general, alguns dels nostres espais compten amb la seva pròpia entrada exclusiva des de l'exterior, la qual cosa suposa un plus de privacitat i comoditat. És el cas, per exemple, del Monestir de Sant Miquel o la carpa.\nUn altre punt a favor de les nostres zones obertes en lloguer són els serveis complementaris que pot oferir el Poble Espanyol: personal de neteja, personal de seguretat de reforç, serveis de coordinació i recepció, etc. A més, el nostre recinte no té exclusivitat amb cap proveïdor, per la qual cosa tindràs major flexibilitat a l'hora de la contractació.\nInteressant és també el nostre calendari d'obertura: obrim tot l'any! A més, els\nhoraris d'ús dels espais és independent a l'horari d'obertura del recinte, per\nla qual cosa ens podem adaptar completament a les teves necessitats.\nFinalment, l'accés en transport públic i col·lectiu és un altre aspecte positiu dels nostres espais. Fins aquí es pot arribar amb metro (Pl. Espanya), FGC (Espanya), bus urbà (13, 23 i 150), busos turístics i, per descomptat, en taxi o vehicle privat. Tingues present també que just darrere del Poble Espanyol hi ha un pàrquing en el qual es poden aparcar tant turismes i motos com a autocars.


la diferència entre patates i arròs per a la dieta - guesehat.com\nPer als indonesis, l'arròs és un aliment bàsic que s'ha de menjar per omplir l'estómac cada dia. Si no has menjat arròs, sembla que no has menjat i el teu estómac no se sent ple. De fet, hi ha moltes altres alternatives alimentàries que són riques en hidrats de carboni, una d'elles és la patata. Tot i que l'arròs i les patates tenen gairebé el mateix contingut nutricional, no és estrany que algunes persones pensin que les patates són millors i més saludables que l'arròs. És correcte? Vinga, comprovem la comparació nutricional dels dos aliments!\nTant les patates com l'arròs tenen molt poc contingut de greix, que és inferior a 1 gram per ració. Per tant, aquests dos aliments són realment bons per a aquells de vosaltres que esteu limitant la ingesta de greixos. Una tassa d'arròs blanc conté unes 242 calories, l'arròs integral 216 calories i les patates al forn (Patates al forn) conté 230 calories. Tanmateix, l'arròs és superior pel que fa al contingut de proteïnes, que és d'uns 4,5-5 grams per tassa, en comparació amb les patates que només contenen 3 grams de proteïnes.\nSegons la Comissió de patata de l'estat de Washington, les pells de patata tenen un paper important en el manteniment de la nutrició i l'augment de la quantitat de fibra. Les patates sense pell contenen 2,3 grams de fibra, i augmentaran a 3 grams si es mengen amb la pell. Mentre que l'arròs blanc només conté 0,6 grams i l'arròs integral 3,5 grams de fibra per tassa.\nLes patates tenen una quantitat més alta de vitamina B6, que és fins a la meitat del requeriment diari de B6. D'altra banda, l'arròs només cobreix un terç de les vostres necessitats de vitamina B6. Les patates també proporcionen el 45% del requeriment diari de vitamina C i una petita quantitat de tiamina, riboflavina i folat. L'arròs és superior per tenir un 10% de contingut de niacina, una mica de riboflavina i tiamina i 180 micrograms de folat.\nCom que creix a la terra, les patates tenen un contingut mineral superior a l'arròs. Les patates contenen 5 vegades la quantitat de calci, 2 vegades la quantitat de fòsfor i 14 vegades la quantitat de potassi que l'arròs blanc. Pel que fa al ferro, el contingut de l'arròs encara és més alt, que és fins a 3 vegades més gran que les patates al forn. Tots dos contenen gairebé el mateix zinc i magnesi per porció.\nL'índex glucèmic és una mesura per determinar si un aliment té el potencial d'augmentar el contingut de sucre en sang en créixer. Com més baix sigui l'índex glucèmic, millor serà l'aliment per al cos. El contingut de l'índex glucèmic de les patates i l'arròs varia segons la quantitat i el tipus d'arròs o patates que mengeu. Però segons el Centre Mèdic de la Universitat de Harvard, una patata blanca de mida mitjana té un valor d'índex glucèmic de 50, seguida de l'arròs integral i l'arròs blanc amb 55 i 64 punts d'índex glucèmic, respectivament. Les patates russet tenen un índex glucèmic més alt, arribant als 85.\nSe sap que les patates i l'arròs tenen un alt contingut en hidrats de carboni. Tanmateix, les patates sovint es consideren més saludables perquè contenen menys hidrats de carboni. Aquesta suposició va resultar ser certa, ja ho sabeu. De fet, 100 grams de patata vermella amb pell contenen 21,4 grams d'hidrats de carboni i les patates de pell vermella només contenen 19,6 grams d'hidrats de carboni. Aquesta quantitat és menor si es compara amb els hidrats de carboni de l'arròs blanc (per cada 100 grams), que arriba als 28,6 grams, i de l'arròs integral fins als 23,5 grams.


Els Verds-GVE de Badalona donem suport a la candidatura Anticapitalistes per ser una veu alternativa a les properes eleccions al marge dels partits tradicionals, que denúncia sense embuts la corrupció política i econòmica del projecte polític totalitari neolliberal, exemplificat pels cops d’estat dels mercats financers a Grècia i a Itàlia.\nAnticapitalistes és l'única candidatura que planteja clarament la necessitat de canvi radical i transformació de l’actual model productivista i consumista neolliberal causant del desgavell social, polític i ecològic que patim i directament responsable de la insjustícia social, de la destrucció dels ecosistemes i del malbaratament del recursos naturals envers un nou model de desenvolupament socialment just, econòmicament equitatiu i ecològicament sostenible. Objectius que compartim plenament.\nPer compartir en gran mesura el programa d’Anticapitalistes i per la confiança que ens mereix la trajectoria de coherència i d’honradesa política d’Esther Vivas, activista vinculada al moviment antiglobalització, al moviment ecologista i al moviment de cooperatives de consum agroecològic i per la sobirania alimentaria, Els Verds-GVE de Badalona fem públic el nostre suport a la candidatura d’Anticapitalistes per Barcelona\nI per tot aixó Els Verds-GVE de Badalona fem una crida a tots i totes els/les verdes i ecologistes a votar el dia 20 a la candidatura d'Anticapitalistes.\nManifest internacional de suport a la candidatura Anticapitalistes a les Eleccions Generals del 20 de novembre\nLa crisi contemporánia posa de manifest el caràcter social i ecològicament destructiu del capitalisme global. Organitzar-se per a canviar el món de base i derrotar les polítiques neoliberals, apareix més que mai com una necessitat imperiosa.\nLa mobilització social que està recorrent molts països de la Unió Europea, entre ells l’Estat espanyol, contra els plans d’austeritat mostra la voluntat del pobles de no rendir-se i de no acceptar pagar una crisi que no ha creat.\nEn aquesta situació és necessari impulsar una alternativa anticapitalista, lligada a les lluites socials i compromesa amb els i les de baix.\nConsiderem que la candidatura Anticapitalistes a les properes Eleccions Generals del 20 de novembre, formada per diferents organitzacions, sindicalistes, activistes socials...és un pas en aquesta direcció.\nPer tot això, els i les sotasignants donem suport a aquesta candidatura i demanem el vot per ella.\nPublicat per Els Verds de Badalona a 0:22\nEls Verds-GVE de Badalona donem suport a la candid...


Manipulant els records - Ara.cat\nÓscar. Home! En un futur, segurament no es farà d’aquesta manera. Això només és un primer pas. Un primer experiment que obre la via a molts altres métodes que ja s’aniran empescant. El que fa por no es la tecnologia sinò el concepte.\nDoncs jo no penso que s’hagi de tenir tanta por. Pel que entenc, la manipulació dels records només és possible si l’individu ha estat abans genèticament modificat. Per tant tots nosaltres no hem de témer res. I per la humanitat futura, dubto que el nombre de persones modificades genèticament per ser susceptibles de manipular els seus recors sigui significant. Suposo que el mètode tradicional de reproducció humana continuarà sent hegemònic.\nD’altra banda ja existeixen formes de crear falsos records amb la hipnosi. Molt més simple, senzill i econòmic. I pel que es pot constatar no és que hagi estat un gran problema per a la humanitat.\nNomés com a curiositat afegir que segons una entrevista que un cop vaig llegir a una psicòloga de Harvard estudiosa del fenomen de les abduccions, aquestes s’expliquen pels falsos records. Eren persones que havien patit un fenòmen que es dóna en el somni, en fase REM on el cos es queda paralitzat, però la persona es devetlla de cop, patint durant un breu periode una estranya i angoixant sensació. A més en ser ja persones proclius a les creences paranormals, anaven a un “especialista”, en aquests temes, que els hipnotitzava. Llavors els hi quedaven registrats els falsos records relacionats amb les abduccions.\nCarquinyol. Far una mica de por. I planteja les contradiccions humanes. A tots ens agradaria saber exactament el que pensen els altres, però de cap manera que els altres coneguin que pensem realment nosaltres.\nEsther. Quan s’avaluen els records es veu que tenen relativament poc a veure amb el que realment va pasar. La solució del disc dur és més fiable… sempre que recordi on coi vaig guadar aquell disc dur que, a més, ja no serveix amb els nous sistemes operatius\nLa memòria humana és poc fiable, més val tenir un bon disc dur amb totes les fotos dels esdeveniments. I a sobre, el cervell forma falsos records, quina creativitat!\nA mi també m’ha vingut al cap ‘quina por’ mentre llegia l’article, i crec que cap llum m’ha estimulat cap neurona. Si ja de per si hi ha qui intenta reescriure la realitat i la història, una eina com aquesta no vull ni pensar que faria…


El TC admet el recurs del PSC contra el veto a Iceta\nLa notícia es fa pública pocs minuts després de la designació de Manuel Cruz com a president del Senat\nper Redacció dimarts, 21 de maig 2019 - 12:52h\nEl Tribunal Suprem ha decidit admetre el recurs presentat pel PSC | CatalunyaDiari.cat\nFa poca estona s'ha designat al català Manuel Cruz com el nou president del Senat. Ara, el Tribunal Constitucional acaba de fer públic que s'admet per unanimitat a tràmit el recurs que va presentar el PSC contra el veto dels independentistes a la designació de Miquel Iceta com a president del Senat. La reunió de l'alt tribunal ha succeït en paral·lel a la sessió constitutiva que s'està vivint aquesta jornada de dimarts tant al Congrés dels Diputats com al Senat, segons 'El Nacional'.\nEl tribunal ha al·legat que en el recurs hi concorre una «especial transcendència constitucional perquè planteja un problema o afecta una faceta d'un dret fonamental sobre el qual no hi ha doctrina d'aquest tribunal». A més, apunten que «l'assumpte suscitat transcendeix del cas concret perquè podria tenir unes conseqüències polítiques generals».\nFonts del Tribunal Constitucional han explicat que el ple, en la seva reunió d'aquest dimarts al matí, ha acordat per unanimitat admetre a tràmit el recurs d'empara presentat pel PSC. Per fer-ho s'ha format una peça separada i es concedeix un termini de tres dies al fiscal i al recurrent perquè al·leguin allò que creguin necessari.\nManuel Cruz ha quedat elegit com a president del Senat | CEDIDA\nMiquel Iceta es va dirigir aquest diumenge als independentistes, després del seu veto per ser designat senador pel Parlament, per dir-los que «si es pensen que vetant una persona, bloquegen un projecte, és que no ens coneixen». Ho va fer des d'un acte de campanya amb la participació de Meritxell Batet.\nIceta va dir que la seva no és una carrera «de cadires, ni de persones», sinó «d'idees i compromisos». Després del bloqueig a la seva designació a la cambra catalana, el líder del PSC va dir que votar socialista el 26-M és la millor resposta a la «intolerància i a la crispació».\nQuan es va saber que tant Meritxell Batet com Manuel Cruz, ambdós catalans, serien presidents del Congrés i el Senat, Iceta va assegurar: «Mai havíem tingut goig de celebrar dues notícies com aquesta». També va assegurar que si JxCat i ERC «no volien caldo», amb ell al Senat, ara en tindran «dues tasses, i totes les que calguin». Tot plegat, sempre amb «aquest esperit que mantindrem, peti qui peti, d'obertura de diàleg i de caràcter constructiu del nostre projecte».\nTribunal Constitucional Miquel Iceta PSOE


L’esperit de Sant Jordi – A prop de l'Onyar\nFrancesc Brunés 21 Abril 2017 Cultura,Societat\nUn any més la primavera ens apropa la festivitat de Sant Jordi. Patró d’una nació que viu moments especials, la festa d’enguany coincideix en diumenge. Personalment m’estimo més que sigui en dia feiner. M’agrada la festivitat de la laboriositat i el treball festiu. Crec que, en això no dec ser l’únic. També, pels que s’imposen l’obligació d’haver de venir de fora, els deu resultar incòmode i feixuc haver-ho de fer en dia no laborable. Sigui com sigui, no hi ha res a fer, el calendari mana.\nSempre, però aquest any especialment, la celebració d’aquesta diada em resulta tan entranyable com contrastant. Entranyable perquè és la nostra, la pròpia, aquella que millor defineix el tarannà del poble de Catalunya. Contrastant perquè posa de relleu una manera peculiar de fer i de ser, que xoca frontalment amb altres tipus de festa i amb altres formes de ser i de fer. Sant Jordi és un símbol, un dels més emblemàtics, de la identitat catalana que, com totes, es va construint al llarg de la història. No és doncs una caixa tancada, ben al contrari, la identitat es va configurant amb l’intercanvi, amb les relacions, amb el diàleg que es genera en el sí d’una terra, que ha estat sempre d’acollida. Sentir-se protagonista, participar d’aquesta construcció col·lectiva de la identitat catalana, és quelcom imprescindible, lloable i desitjable. Així s’ha construït aquesta nació no reconeguda per alguns, però més real que l’aire que respirem. Voler posar matusserament la grapa en el moll de l’os d’una tradició tan arrelada, només amb finalitats interessades i amb el risc d’atiar encara més l’enfrontament, és una opció del tot desencertada que provoca reaccions entre la indignació i la indiferència.\nDeixant de banda polèmiques estèrils, centrem-nos en la celebració en ella mateixa. Una festa sense sang (ni que sigui de brau), sense espases (tret de la de Sant Jordi per matar el drac), sense autoritats, sense desfilades amb lluentons ni demostracions de grandesa. Una festa que la fa el poble i que sense ell no tindria cap mena de sentit. Una festa on el poder, el protocol i la magnificència, deixen l’espai a dos elements cabdals: la cultura i l’amor. Dos puntals d’un poble que s’expressen i es posen de manifest en la seva festa. La cultura que es destil·la dels llibres, escriptors, editors, llibreters, lectors i tota mena de protagonistes d’un univers cultural ric i fecund. L’amor que s’expressa en forma de present, llibre o rosa, cada cop amb menys connotacions patriarcals i sempre amb un esperit de relació, d’obertura, d’amistat i d’acolliment. Això és Sant Jordi, els carrers i places plenes de gent. No d’autoritats o càrrecs, sinó de gent, d’aquella que dia rere dia trobem a mercat i al barri, de la gent dels nostres pobles i ciutats, de la gent vinguda d’aquí i d’allà, de tota la gent. Sant Jordi són somriures, és joia, és il·lusió, és … recordar-nos els uns dels altres, fer-se més conscients que no estem sols, que tothom té algú que pensa quin llibre li agradarà o si s’estima més una rosa, i si ha de ser vermella o blanca.\nSant Jordi és la nostra festa. La de totes i tots aquells que s’identifiquen amb els valors que hi ha al darrera. No és un folklore. És la manifestació profunda de les arrels d’un poble, d’una nació on tothom qui vol integrar-s’hi, hi té cabuda. Perquè la cultura és universal com ho és també l’amor. No és una celebració provinciana o estrictament local. Ben al contrari, té les arrels ben endinsades en la terra catalana i, al mateix temps, ofereix uns valors tan universals com ho puguin arribar a ser la capacitat d’obertura del cor i la ment d’un home o d’una dona.\nAnterior Sembrar i recollir\nSegüent Personal i col·lectiu


Una 1a Nit Solidària brillant i plena d'emocions as Migjorn Gran\nEl passat dissabte 3 de desembre unes 500 persones acudiren a aquest acte a favor de l'Associació Espanyola Contra el Càncer\nEl passat dissabte 3 de desembre unes 500 persones assistiren a aquest acte fet a favor de l'Associació Espanyola Contra el Càncer (AECC).\nA les 21h. començà una nit memorable per molts de nosaltres, a on les emocions estaren a flor de pell i a on tots els artistes convidats ens feren gaudir del millor d'ells mateixos.\nAbans de començar la primera actuació de la coral "CLAU DE SOL" aparegueren per primera vegada a dalt de l'escenari els presentadors de la gal·la, els elegants i simpàtics Marga Camps i Pere Sales, que ens feren passar una vetllada animada i entranyable amb les seves presentacions i acudits.\nAixí va anar la nit:\n- CLAU DE SOL, aquesta coral que ha celebrat en el 2010 els seus primers 25 anys de vida i composta per una quarentena de veus dirigides per na Montse Mercadal, van deleitar i encisar a tothom cantant peces com Blue Moon, Swing Low i Deep River.\n- BEP MARQUÈS, un emocionat Bep acompanyat pel seus inseparables companys Nasi Comellas i Toni Bosch, va tancar la seva exitosa gira de cançonetes as Migjorn, precisament allà on la va començar el febrer del 2010, la darrera fita, d'aquest embaixador de la música menorquina ha estat posar sintonia a la tardor de la televisió pública catalana amb el tema "Som aqui" ens fa il·lusió pensar que li vam donar sort!\n- JOANA PONS I SES GUITARRES, la senyora de la cançó menorquina ens va deixar bocabadats amb la seva magistral actuació, acompanyada dalt l'escenari per les seues mítiques guitarres: en Toni Sintes i en Xavi Camps, a on va cantar peces que ens tocaren l'ànima com "plora guitarra", "Nena" o "Xoroi".\n- LA CASA DE ANDALUCÍA i els seus "cuadros de Baile Amor", ens van oferir una molt bona actuació de ballarines de diferents edats, que provocaren les ganes de ballar per part del públic present al Poliesportiu.\n- KEVIN COLL, fa un temps es deia d'ell que era una promesa, a dia d'avui podem dir que és ja un artistàs amb majúscules, la seva portentosa veu i la seva presència escènica ens van deixar meravellats amb la interpretació de cançons propies i altres de versionades.\n- JOAN MONSE, home solidari sempre està disposat a donar una mà d'ajut a qualsevol acte que se li demani, i després de la seva memorable actuació als "Dimarts as Migjorn" va repetir al nostre poble, a on un cop més va deixar constància de la seva simpatia i les seves excepcionals habilitats com a mentalista.\n- ORQUESTA HURACÁN, aquest fantàstic i mític grup migjorner, encapçalats per en Miquel Pascual i en Pere Sales, acompanyats pels altres membres de la banda: n'Ague, en Rudy, en Popi i en José, van ser el punt i final a la festa, a on ens feren gaudir amb la seva música com mai, amb un públic entregat que no va deixar de ballar fins ben entrada la matinada.\nDes de l'Ajuntament volem agrair el suport que sempre hem tingut per part de l'Associació contra el Càncer per poder fer realitat aquest esdeveniment, i esperam que la nostra aportació els ajudi en la seva gran labor.\nTampoc volem oblidar a: l'Associació de Comerciants i CD Migjorn, a la Brigada Municipal, a la Policia Local, a nen Nofre i en Josemi de "MEGASOUND" i a na Marga de la tenda "NYMA", sense ells no hagués estat possible.\nI ja per finalitzar l'agraïment més gros a tots els artistes que participaren d'una manera totalment desinteressada en aquesta nit solidària.\nSobre tota la gent que va venir, què dir? Vau demostrar que la solidaritat, fins i tot en moments tan dificils com els que patim forma part de la naturalesa de l'ésser humà, GRÀCIES DE TOT COR!


UNDATIA comunicació obre oficina a Madrid i amplia la seva estructura\ninfluencers marketing digital formació Web comunicació redes sociales\nEn una aposta de creixement estratègic a la capital espanyola i arreu de l’estat, UNDATIA comunicació ha obert nova oficina al centre de Madrid. Està situada a la Plaza Carlos Trías Bertrán, 4, al complex Azca, just al costat de Torre Picasso, tocant al Paseo de la Castellana.\nVerónica Yunta és la directora d’UNDATIA comunicació a Madrid. Diplomada en Empreses i Activitats Turístiques per ESADE, està especialitzada en la comunicació estratègica per a empreses i institucions, així com en la gestió i implementació d’esdeveniments corporatius.\nL’oficina de Madrid s’afegeix a les de Girona, Barcelona i Andorra, en una clara voluntat de servei i de proximitat amb els clients.\nNova responsable de l’àrea de Consultoria de comunicació\nTania Empez, vinculada a l’empresa des de l’any 2014, és la nova responsable de l’àrea de Consultoria de comunicació i coordina un equip multidisciplinar de 15 professionals.\nLlicenciada en Filosofia i Lletres per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), va estudiar Ciències Empresarials a la Universitat de Barcelona (UB). Amb una trajectòria de prop de 20 anys en consultoria estratègica de comunicació, és experta en mecenatge, patrocini i RSC. És, així mateix, autora de diferents publicacions divulgatives en l’àmbit social i de la comunicació.\nA aquesta àrea també s’hi acaben d’incorporar les consultores Natàlia Cabot i Maribel Margaix. Cabot és Llicenciada en Publicitat i Relacions Públiques per la Universitat Abat Oliba (UAO) i Màster en Direcció de Comunicació i Màrqueting per l’ESIC. Aporta una àmplia experiència com a consultora de comunicació estratègica i en la gestió de projectes de comunicació. Ha treballat per empreses d’àmbits molt diversos, algunes d'elles multinacionals: TAS Europrojects, FERRMED, Puig, Lidl o EHI.\nMargaix és Llicenciada en Ciències de la Informació i Màster en Periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). La seva trajectòria professional com a periodista ha estat vinculada estretament amb la premsa escrita, amb articles i reportatges publicats en mitjans catalans, de les Illes Balears i d’Andorra. Amb formació específica en comunicació corporativa, social media i tècniques de negociació, els últims projectes en els quals ha col·laborat han estat com a responsable de comunicació del Mercat Audiovisual de Catalunya i al departament de premsa del Teatre Auditori de Granollers.