Joan Antoni Baron: de juliol 2008\nPublicat per Joan Antoni a 10:55 p. m. Etiquetes de comentaris: Cultura, Teatre\nRedescobrir Shakespeare i redescobrir Mataró. Això és el que férem ahir els centenars de persones que ens aplegarem en la primera sessió a Mataró del VI Festival Shakespeare.\nRedescobrir la masia de can Ribot –l’antiga can Múgica- a les Cinc Sènies i redescobrir els sonets de l’autor anglès de la mà de Norah Krief. Si d’entrada l’espai, entremig de pins i jardins, ja ens va captivar amb les magnífiques vistes sobre la ciutat i el mar, poc trigaria la cantant francesa en teixir la seva teranyina i anar-nos embolicant fins ficar-nos totalment en el seu món de músiques i lletres.\nUna magnífica vetllada per donar començament al festival en la seva versió mataronina. I un magnífic preludi pel que crec pot consolidar-se com un magnífic festival. Pels espais, per l’autor, per la gent de la Fundació –amb la Montse Vellvehí- al capdavant que organitza el Festival i per la pròpia comarca que es mereix un festival d’aquestes característiques.\nAvui molta gent en parla i els Comas Soler hi escriuen al Tot Mataró.\n1 comentaris dijous, de juliol 31, 2008\nShakespeare al Maresme\nPublicat per Joan Antoni a 5:52 p. m. Etiquetes de comentaris: Cultura, Teatre\nEl festival Shakespeare, que va néixer i es va consolidar a Santa Susanna, ara recala a Mataró. La bona entesa entre els dos ajuntaments i la Fundació Privada Festival Shakespeare ha fet possible que aquesta sisena edició del festival estreni espectacles tant a Mataró com a Santa Susanna. I és que el Shakespeare s’ha fet gran i no ha volgut deixar el Maresme.\nEstem davant d’un clar exercici de sumar i fer comarca. Mataró assumeix la seva capitalitat i ajuda a mantenir un festival del prestigi del Shakespeare al Maresme. Un festival que projecta el nom de les dues poblacions i de la pròpia comarca arreu del país. He dit sovint que ens fan falta projectes comuns pel Maresme i aquest n’és un i de molt bo. I que ho fem amb un projecte cultural em complau especialment.\nAquest agost, just quan els mataronins i mataronines, sortim d’un juliol especialment dens amb el Cruïlla i Les Santes ens espera el Shakespeare. Amb la seguretat d’una bona oferta teatral i amb la voluntat de consolidar-se definitivament com un gran festival d’estiu.\n0 comentaris dimecres, de juliol 30, 2008\nInstant de mòbil -7-\nPublicat per Joan Antoni a 9:15 a. m. Etiquetes de comentaris: Instants, Les Santes\nDarrers compassos de Santes, tot anant a tancar.\nInstans de mòbil -6-\nPublicat per Joan Antoni a 11:14 a. m. Etiquetes de comentaris: Instants, Les Santes\nGospel a la platja del Callao, mentre la tarda queia lentament.\n0 comentaris dimarts, de juliol 29, 2008\nInstants de mòbil -5-\nPublicat per Joan Antoni a 4:07 p. m. Etiquetes de comentaris: Instants, Les Santes\nHieràtic Biada, amb el tren al cap, avui a l'anada a la Residència.\n0 comentaris dilluns, de juliol 28, 2008\nInstants de mòbil -4-\nPublicat per Joan Antoni a 8:04 a. m. Etiquetes de comentaris: Instants, Les Santes\nLlum de tarda sobre el casc d'en Robafaves.\n0 comentaris diumenge, de juliol 27, 2008\nInstants de mòbil -3-.\nPublicat per Joan Antoni a 11:53 a. m. Etiquetes de comentaris: Instants, Les Santes\nAmb la banya a punt per encendre la festa!\n0 comentaris dissabte, de juliol 26, 2008\nCronologia de Santes -2-\nUn any més i seguint la tradició ens apleguem aquí a la Riera, el lloc on correspon, per fer la Crida de la Festa Major.\nPer fer la Crida de Les Santes.\nFa setmanes, mesos, que tots somniàvem amb una nova Crida de la Festa Major. Tots delíem per retrobar-nos i començar unes noves Santes. Doncs ja hi som. A punt per celebrar Les Santes.\nAvui, però, és 25 de juliol i quan estem a punt d’iniciar formalment la festa no podem, ni volem, oblidar-nos d’un altre 25 de juliol d’ara fa setanta anys. A les terres de l’Ebre començava la darrera batalla d’una guerra cruel i injusta. Una batalla en la que hi deixaren la vida milers de joves. Massa joves per lluitar i sobretot massa joves per morir.\nQue el seu record resti perenne entre nosaltres per mostrar-nos que l’únic camí possible és el de la pau, la justícia i la llibertat.\nEncetem dies de festa, d’alegria compartida, de nits llargues, de parpelles pesants, de veus enfosquides, de gust de Juliana, d’olor de pólvora, de sentiments retrobats, d’il·lusió dels petits, d’enyorança dels més grans.\nDies i nits de música, de teatre, d’espectacles, de balls. Tots i cadascun dels elements de la festa que encaixen en un puzle perfecte que farà que aquests siguin els dies en els que els mataronins i mataronines tornem a viure més intensament.\nDies, i nits, per celebrar i per compartir. Amb l’orgull de d’haver fet de Les Santes una gran Festa Major.\nFa poques setmanes varem tenir l’oportunitat d’oferir als ciutadans i ciutadanes de Creteil un petit tast de Santes. Vull agrair a totes les colles la seva generositat en compartir i fer vibrar als cretolians amb les nostres comparses, les nostres músiques i sobretot el nostres sentiments més santeros.\nUns sentiments que ens fan entendre la festa com element d’identitat col·lectiva. Com a ciutat i com a poble. Una identitat d’arrels profundes en la tradició. Però una tradició viva, que es reinventa any rere any, que s’actualitza i que ens permet que la festa sigui element d’identitat i de cohesió. La festa oberta a tothom. La festa que esdevé element de ciutadania.\nAvui, com diumenge quan els Capgrossos enlairaven una altra tripleta màgica i tornaven a fer de la plaça de Santa Anna una de les grans places castelleres de Catalunya, farem de la Riera el melic de la Festa i tornarem a sentir el pessigolleig del Bequetero que la banda tocarà una i mil vegades. Les diablesses ens ompliran de so i fum, el Drac i el Dragalió ens faran recordar temps de contes màgics, les momerotes irreverents ruixaran de foc el balcó de l’Ajuntament, els nans trapelles saltaran contents que la festa tot just acaba de començar i els gegants majestuosos ballaran esperonats pel “no n’hi ha prou” de la canalla. L’àliga institucional ens recordarà que som un poble vell, cerimoniós i de llarga història.\nTot plegat haurem tornat a repetir els ritus, i de nou ens disposarem a viure intensament Les Santes.\nAmb el respecte i el civisme com a norma de comportament individual i col·lectiu. Respecte i civisme que reclamarem per tots i cadascun de nosaltres i de la gent que ens vulgui acompanyar a la festa.\nAmb la rauxa imprescindible.\nAmb el seny indispensable.\n1 comentaris divendres, de juliol 25, 2008\nInstants de mòbil -2-\nPublicat per Joan Antoni a 7:13 a. m. Etiquetes de comentaris: Instants, Les Santes\nLa cassola fugissera del cremat de Santes\nEl dia arrenca de bon matí amb una reunió amb el conseller de Medi Ambient. D’entrada l’ensurt de la notícia publicada a La Vanguardia sobre l’augment de les tarifes de l’aigua. El desmentit del conseller és ràpid i rotund. Tornada a Mataró, amb seguiment telefònic de la reunió de la comissió tècnica de la legionel·la, per veure com han quedat les obres de la zona esportiva del carrer Terrassa. Ara ja està tot l’espai urbanitzat i els dos nous camps de futbol –un de futbol 3 i un altre de futbol 7- llueixen la seva gespa artificial a l’espera de rebre els jugadors més petits de la U.D.Cirera. Un bon treball que completa el paquet d’equipaments esportius.\nTres reunions seguides dels òrgans de govern de la TDT: consell assessor, comissió executiva i plenari. Un projecte que es consolida. I la prova és que hem estat la primera televisió local en emetre un programa –la diada castellera de Les Santes- conjuntament amb TV3.\nDe nou al cotxe per anar al Pou de Glaç de Canyamars. Reunió del Consell Rector del Consorci Sanitari del Maresme. Celebrem la darrera reunió del curs i l’alcalde ens va proposar fer-ho en aquest emblemàtic espai. S’estava fresquet dins de les gruixudes parets que servien per emmagatzemar el gel de l’hivern i que a l’estiu es portava fins a indrets tan llunyans com Cadis.\nTornada a alcaldia per despatxar un munt d’assumptes que s’acumulaven a la taula. I iniciar la sessió de tarda. Constitució de la Comissió Especial de les Cinc Sènies a can Palauet. Un llarg treball ens espera per davant per acabar d’ordenar tot l’espai agrícola protegit de llevant de la ciutat. L’objectiu d’aprovar la modificació del Pla General i del Pla Especial. Activitat productiva agrària i protecció del paisatges són els dos eixos fonamentals dels treballs que ara s’inicien.\nUna hora després constitució del Consell del Patrimoni després de la modificació reglamentària que s’ha fet. Em fa gràcia tornar a assistir a una reunió del Consell, que presideix la regidora Montse López, del que vaig formar part a principi dels anys vuitanta encara en època de l’alcalde Majó. Tot seguit constitució, després de les modificacions estatutàries, de l’Institut d’Esports de Mataró. Aquest organisme substitueix l’antic Patronat d’Esports del que vaig formar part durant dotze anys. Encara temps per aprovar, a l’EPE Tecnocampus, un important crèdit per finançar les obres del parc tecnològic que s’està construint al Rengle.\nSort que la família em rescata dels despatx, ben tocades les nou del vespre, tot just quan la taula ha quedat neta de papers i la feina repartida. I diuen que estem de Festa Major!\n0 comentaris dijous, de juliol 24, 2008\nPublicat per Joan Antoni a 10:22 p. m. Etiquetes de comentaris: Mataró, Patrimoni\nEn aquest rush final abans de Les Santes, ahir va tocar jornada de portes obertes a la Nau Gaudí. Després d’un llarg, massa llarg, període d’obres la nau que va dissenyar Antoni Gaudí per la Cooperativa la Obrera Mataronense llueix de forma espectacular en un reurbanitzat entorn. De tot el conjunt només la nau de blanqueig, la xemeneia i uns urinaris ens han arribat fins avui.\nAquesta és la única nau industrial que es conserva de l’arquitecte reusenc i mostra els seus primers treballs amb arcs parabòlics. Arcs que varen ser retallats per la banda de ponent en obrir-se el carrer de la Cooperativa. Durant anys la nau va acollir activitats industrials del sector tèxtil i ahir moltes antigues treballadores varen acostar-s’hi per veure com s’ha rehabilitat totalment l’espai en el que durant molts anys varen treballar-hi.\nEls tretze arcs parabòlics s’han hagut desmuntar totalment, reconstruir de nou, reposar els elements perduts o fets malbé. També s’ha recuperat una de les parets originals de la nau amb materials similars als originals. Refer cobertes, adequar tot l’edifici als requeriments tècnics actuals, construir un soterrani per ubicar els sanitaris, la sala de maquines de la climatització i de l’ascensor, ha estat un treball lent i laboriós, amb l’abandonament de l’obra fins a dues vegades per les empreses que havien guanyat el concurs i que han allargat tot el procés de recuperació.\nPerò ha valgut la pena i ara, durant l’estiu, es procedirà a instal•lar el mobiliari i els ordinadors necessaris per a que la Nau Gaudi pugui, a finals de setembre, tornar a ser un espai pel treball. Justament la funció per la que va ser dissenyada per Gaudí. Un telecentre i l’espai ocup@ció jove tornaran a omplir les recuperades parets de vida. Unes instal•lacions que no afectaran a la visió global de l’espai arquitectònic, que s’obriran cada dia feiner i que permetran la visita, dins de les rutes del modernisme de la ciutat, a totes les persones interessades per l’obra de l’arquitecte modernista.\n0 comentaris dimecres, de juliol 23, 2008\nPedalant pel bidegorri\nPublicat per Joan Antoni a 11:23 p. m. Etiquetes de comentaris: Medi ambient\nAquesta tarda el sol il·luminava el Pirineu que, des de la finestreta de l’avió, mostrava els pics més emblemàtics força nevats per l’època de l’any. Vignemale, Perdut, La Munia, Possets, Aneto, Bisiberri, la Pica d’Estats. El vol, a diferència del que m’acostuma a passar, s’ha fet entretingut i curt.\nTornava de Donostia de la III Assemblea de la Xarxa Espanyola de Ciutats pel Clima. Ens hi varem arribar ahir amb alguns objectius clars. Entrar a formar part de l’executiva de la Xarxa, signar el Pacte d’alcaldes i alcaldesses, donar a conèixer el treball que estem fent a la Diputació de Barcelona i participar activament en els debats. Hem tornat amb els deures fets després de d’un dia i mig de treball intens i contactes interessants.\nHa quedat una mica de temps per sopar un bon txangurro i fer servir el servei de dBizi des de Cristina Enea fins los Peines del Viento. La Concha i Ondarreta plenes a vessar de gent i magnífiques com sempre.\n0 comentaris dimarts, de juliol 22, 2008\nInstants de mòbil -1-\nPublicat per Joan Antoni a 11:59 p. m. Etiquetes de comentaris: Instants\nEl sol a la posta més enllà de la Concha de Donostia.\n0 comentaris dilluns, de juliol 21, 2008\nTemps de castells: amb tripleta i sense gamma extra\nPublicat per Joan Antoni a 11:07 p. m. Etiquetes de comentaris: Castells\nAquest és el resum del que ha passat aquest migdia a la plaça de Santa Anna. Amb tripleta màgica dels Capgrossos i sense castells de gamma extra dels Castellers de Vilafranca. I nervis, molts nervis a plaça per part dels Capgrossos.\nNervis que abans de començar l’actuació estaven a flor de pell. Nervis que no han desaparegut ni amb el cinc de vuit, ni amb el tres de nou amb folre. Nervis presents en el quatre de nou amb folre. I després la glòria. Tripleta màgica a la plaça de Santa Anna i de color blava. Una plaça plena de gom a gom, que ha callat quan calia, que ha cridat quan feia falta i que s’ha entregat com poques vegades a la seva colla. Tres pilars de cinc per tancar actuació.\nI per passar els nervis res millor que posar-se, i a totes, a les altres pinyes. Encara que acabis ben masegat pel folre de l’intent de quatre de nou amb l’agulla dels vilafranquins o amb la llenya, i posterior enfonsament del folre i de les manilles, de la torre de nou. Uns vilafranquins que han sortit de plaça amb un tres de nou folrat només carregat, un quatre de vuit amb l’agulla, una torre de vuit folrada i un pilar de set també folrat, tots ells marques de la casa. No ha estat una bona jornada pels de la camisa verda que venien a Mataró, com sempre, amb l’objectiu de tres castells de gamma extra. No ha pogut ser.\nCorrectíssima actuació dels Marrecs de Salt amb un cinc de set, un quatre de set amb l’agulla i un tres de set per sota. Queda temporada per a que els de la camisa blau Ter puguin plantejar-s'hi noves fites.\nAvui Capgrossos sabíem el que significava tirar un quatre de nou amb folre a la plaça de Santa Anna i avui, de nou, ho hem fet. Amb tot el sentiment i amb un punt de ràbia.Tripleta al sac, els deures fets, i ara a gaudir de la Festa Major.\n0 comentaris diumenge, de juliol 20, 2008\nCasa gran, porta petita\nPublicat per Joan Antoni a 11:30 a. m. Etiquetes de comentaris: Política catalana\nEstàvem aquests dies amoïnats, preocupats i ocupats pels efectes que el famós "Manifiesto", corrosiu i destructor, podia tenir sobre el teixit social i la cohesió del país. Dia a dia anàvem veient com, una vegada més, els ciutadans i ciutadanes passaven del tema i continuaven amb el seu quefer diari, fent servir les llengües per allò fonamental per les que van ser creades per la intel·ligència humana: per a que les persones es puguin comunicar i entendre’s. Veiem també com alguns dels intel·lectuals signats inicials del manifest s’anaven desmarcant tan bon punt descobrien que la única motivació era una barroera manipulació i una instrumentalització del castellà contra el català i sobretot contra la convivència a Catalunya.\nEstàvem, doncs, amb aquesta feina quan ens arriba la punyalada pel darrera i de la ma d’un autoanomenat catalanista. Perquè això es el que han suposat les declaracions d’en Felip Puig sobre el nivell de català del president Montilla: una autentica punyalada a la convivència i a la llengua catalana.\nEls que lliure i voluntàriament hem adoptat, sense haver de renunciar a res, el català com a llengua pròpia sabem millor que ningú l’esforç que ens va suposar. Balbuceig, inseguretat, incorreccions gramaticals i fonètiques, però la ferma convicció de que estàvem fent el que s’havia de fer. I amb el suport, la correcció amable i l’alè d’amics i amigues catalanoparlants. Gent que valorava el nostre esforç, que sabien que el procés era imprescindible per la construcció del país i per la mateixa supervivència de la llengua catalana.\nAra en Puig, que odia tot el que Montilla representa, trenca amb tot això. Les seves paraules, per venir de qui venen, fan un flac favor al país i a la llengua. Els del "Manifiesto" es freguen les mans de satisfacció i els catalanistes ens preguntem com es pot construir una casa gran amb una porta tan petita, estreta i miserable.\nNo serà que en lloc de la casa gran per tots nomes pretenen un Palau pels de sempre? O es que alguns "arturegen" més que del compte?.\n0 comentaris dissabte, de juliol 19, 2008\n0 comentaris divendres, de juliol 18, 2008\nPublicat per Joan Antoni a 11:56 p. m. Etiquetes de comentaris: Salut\nL’aparició d’un brot de legionel·la a la nostra ciutat es converteix de cop i volta en la primera prioritat del govern municipal. Des del moment en que es declara el brot i se’ns comunica comença un frenètica carrera per controlar-lo i eliminar-lo. En poc més d’una hora es constitueix una àmplia comissió tècnica amb representants de diferents serveis de l’Ajuntament de Mataró, de l’Agència de Protecció de la Salut de la Generalitat i de l’Hospital de Mataró.\nEs fa un balanç de la situació, es comprova que els mecanismes d’atenció sanitària estan en marxa i s’activen tots el protocols d’inspecció i intervenció previstos: revisió del cens de circuits de refrigeració amb aigua, estat de les inspeccions periòdiques que s’han fet, mostreig per determinar la possible presència del patogen, desinfecció de xoc, pentinat del territori en la recerca d’algun element no censat. Una vintena de persones es posen a treballar coordinadament sobre el territori per intentar detectar l’origen del bacteri.\nCal activar també els protocols d’informació pública i a la ciutadania. La mateixa tarda entra en funcionament , a l’Agència de Salut Pública, una oficina d’atenció i informació als ciutadans i s’habilita un número de telèfon que atendre les demandes que es puguin produir. Es parla amb els grups municipals, amb els presidents de les Associacions de Veïns dels barris afectats i s’estableixen els mecanismes de comunicació permanent per conèixer en cada moment la situació de la crisi.\nLes prioritats estan establertes, tots els recursos activats i tota l’atenció posada en aquest episodi que esperem remeti aviat i ens torni a tots la seguretat i la tranquil·litat.\nTots els altres temes queden en segon terme però no vol dir que s’estiguin atenent. La posta en marxa de la línia de transport públic Mataró-Granollers-Aeroport de Girona i la signatura del conveni d’integració de les escoles universitàries són dues bones notícies en uns dies especialment difícils.\n0 comentaris dimecres, de juliol 16, 2008\nCronologia de Santes -1-\nPublicat per Joan Antoni a 11:16 p. m. Etiquetes de comentaris: Les Santes\nFoto María Ángeles Sánchez\nSovint ens preguntem quan comencen les Santes. Amb la Crida ? Amb les Havaneres? Amb la Diada Castellera? Ho hem acabat resolent parcialment amb l’anomenat Pòrtic de Santes.\nAl final, però, he arribat a la conclusió que la cronologia de Les Santes comença el mateix dia que s’acaben. Quan la matinada del 30, esgotats i capmoixos, comencen l’èxode de les vacances comencem també a desitjar de nou que arribin unes noves Santes. Vindran dies per enyorar-se de les llargues nits de festa, de les dormides dels gegants, de l’olor de la pólvora, de les històries d’amistat i d’amor viscudes, de la música, de la Juliana, ... . Mesos d’una certa indeterminació mentre es va covant el desig. Després poc a poc la màquina es va posant en marxa, les comissions comencen la seva feina, el programa es va definint, les polèmiques s’activen. Un any serà el cartell, un altre la samarreta, els concerts o els espectacles. Senyal evident que Les Santes importen, i molt, als mataronins i mataronines.\nEs presentarà el cartell, la samarreta, l’avanç de programa. Les colles tornaran als assaigs amb més intensitat. El calendari comença a anar a l’inrevés: falten tants dies per Santes. La inauguració de l’exposició de fotografies de l’any anterior ja ens situa en un estat especial. Ensumem Santes i volem Santes.\nEnguany fins i tot ens hem anat a Créteil a portar un tastet de Santes als francesos. Un tastet pels amics de Créteil i pels mataronins que hi anàrem una injecció d’impaciència. I de Créteil hem tornat encara més convençuts de la importància de la festa col·lectiva com a sentiment d’identitat. Una festa que endinsa les seves arrels en la tradició, que es reinventa cada any i que transversalment vol ser element de cohesió i ciutadania. D’una ciutat amb passat, present i futur. I d’unes festes, les de Les Santes, la setmana que viurem més intensament.\nI ara els dies es precipiten i gairebé sense adonar-nos estarem escoltant les havaneres, cridant no n’hi ha prou, mirant els focs a la platja o anant a tancar. I recomençarem l’espera d’unes noves Santes.\nPerò abans, amb la rauxa necessària i el seny imprescindible, tornarem a cridar: Glòria a Les Santes i viurem intensament les del 2008.\n2 comentaris dilluns, de juliol 14, 2008\nMicropaisatges d'estiu -7-\nPublicat per Joan Antoni a 8:00 p. m. Etiquetes de comentaris: Viatges\nPorta de l'església de la Virgen de la Fuente a Penyaroja de Tastavins (Matarranya)\n1 comentaris diumenge, de juliol 13, 2008\nMicropaisatges d'estiu -6-\nSalt del Ventadó d'Orta (Terra Alta)\nPedra, aigua i una figuereta tossuda.\n0 comentaris dissabte, de juliol 12, 2008\nMicropaisatges d'estiu -5-\nPorta de l'església de Mas de las Matas (Bajo Aragón)\nNomés ferro, però amb dedicatòria!\n1 comentaris divendres, de juliol 11, 2008\nMicropaisatges d'estiu -4-\nEn l'enorme bretxa geològica d'El Parrissal de Beseit, la gràcia d'una capil·lera.\n1 comentaris dijous, de juliol 10, 2008\nMicropaisatges d'estiu -3-\nPublicat per Joan Antoni a 8:01 p. m. Etiquetes de comentaris: Viatges\nPortalada d'església a Morella (El Maestrat)\n0 comentaris dimecres, de juliol 09, 2008\nPublicat per Joan Antoni a 7:15 p. m. Etiquetes de comentaris: Viatges\nBalcó de Morella (El Maestrat)\nUna persiana i una cortineta, res més.\n1 comentaris dimarts, de juliol 08, 2008\nEl respecte de la diferència\nPublicat per Joan Antoni a 12:08 a. m. Etiquetes de comentaris: Política general\nSi hagués de definir amb una frase el que ha estat el 37è Congrés del PSOE, celebrat aquest cap de setmana a Madrid, em quedaria amb la frase que va pronunciar el president Zapatero el divendres a la tarda: el respecte de la diferència.\nHo va fer en un dels discursos més interessants que li he sentit en els darrers temps al president del govern. Contestava al llarg torn d’intervencions dels representants de les delegacions territorials presents en el Congrés. Un discurs ideològic en el que va es reclamar plenament d’esquerres. Drets civils, cohesió social, política internacional, idea d’Espanya.\nDrets civils que en aquest Congrés han estat un dels eixos de debat principals. Amb la voluntat d’aprofundir el que s’ha aconseguit en el mandat passat i plantejar el debat polític i social sobre nous drets: mort digna, avortament, vot dels immigrants.\nPrecisament quan l’economia està manifestant problemes importants, el president va insistir en la necessitat de donar un nou impuls a les polítiques socials. Com tampoc és el moment de canviar, tot el contrari, el posicionament d’Espanya en el compromís per la pau i la cooperació internacional.\nEl president va dedicar especial atenció a explicar el model d’Espanya. Un model clarament contraposat al del Partit Popular. L’Espanya plural, diversa i respectuosa de la diferència versus l’Espanya uniforme dels que pretenen apoderar-se de la llengua comuna com a arma contra el català i la resta de llengües espanyoles. No va voler Zapatero passar de puntetes sobre la interessada, i enèsima, polèmica de la llengua al nostre país i va fer una contundent defensa del model d’immersió lingüística que tan bons resultats educatius i socials han donat a Catalunya en els darrers anys.\nEl PSOE podia haver fet un Congrés només per celebrar l’èxit electoral del passat mes de març. Ben al contrari ha plantejat un Congrés per debatre, amb el temps i la calma necessària, temes de calat polític i social importants i que fixaran l’agenda política dels propers mesos. Sense defugir les necessàries reflexions sobre el moment econòmic en el que ens trobem i que el president ha resumit en una frase: “reconec les dificultats, però també la capacitat per superar-les”.\nQuelcom molt profund, sembla moure’s en el vell partit socialista espanyol. Un moviment de fons que en aquest congrés han començat a apuntar-s'hi amb la voluntat de seguir sent el partit que més s’assembla als propis ciutadans i ciutadanes. I tot això acompanyat d’una renovació evident dels òrgans federals del partit que segurament s’ha manifestat més clarament amb el nomenament de Leire Pajín com a secretària d’organització. Temps al temps.\nMicropaisatges d’estiu -1-\nPublicat per Joan Antoni a 11:28 p. m. Etiquetes de comentaris: Viatges\nCanal de llauna a La Freixneda (Matarranya)\nEl bon gust i l’habilitat del llauner pot convertir una senzilla canaleta en una petita obra d’art popular.\n0 comentaris dilluns, de juliol 07, 2008\nPublicat per Joan Antoni a 11:04 p. m. Etiquetes de comentaris: Economia\nDues bones notícies pels emprenedors de la ciutat. La primera ens la fa arribar l’estilista Felicitas Ordàs que acaba de gunayar un dels anomenats Òscars de la perruqueria. La segona ens la proporciona l’empresa Conectainnova (Innovawin 2006, SL), una empresa de la incubadora de l’IMPEM i que ha rebut el premi de la Diputació de Barcelona a la millor iniciativa empresarial.\nDues bones mostres del talent dels mataronins i mataronines.\n0 comentaris diumenge, de juliol 06, 2008\nSota el arbres quasi centenaris\nPublicat per Joan Antoni a 8:28 p. m. Etiquetes de comentaris: Cultura popular\nPels mataronins i mataronines pocs indrets com el Parc. Quants records i quantes anècdotes viscudes sota els quasi centenaris arbres del vell Parc. I quantes músiques escoltades i ballades amb tantes festes. De Festa Major, de dates assenyalades, de fires, de revetlles.\nI ara les sardanes, les de l’Aplec de Mataró que enguany arriba als onze anys i que, encara jovenívol, ens tornarà a aplegar per a fer allò que tant ens agrada: donar-nos les mans en rotllanes petites o en rotllanes grans, escoltar atents els refilar del flabiol i ballar sardanes. Reposades en els curts, esperant que la tenora s’enfili per ballar airosos en els llargs. Atents al qui compta, no perdem el pas, abans de cridar fora. Per reposar un instant, que pot ser llarg, mentre la fem petar amb amics i coneguts. Perquè ens agrada ballar, però ens agrada més encara la companyia, la xerrada amigable, el compartir els instants. Fent amistat i fent Mataró.\nI tornar a començar fins poder cridar, i ben fort, el visca de la darrera sardana. I deixar que quan el sol comenci a caure per la banda de Burriac, malgrat el cos cansat, ens comenci un pessigolleig per dins que ens faci desitjar que l’any passi per tornar a ballar sardanes sota els arbres, ara ja sí centenaris, del vell Parc de Mataró.\nI quan marxem i el silenci substitueixi de nou a la cobla, els vells músics de la nostra història quedaran contents i en les seves tertúlies silencioses comptaran amb la companyia d’un nou membre, el mestre Honorat Vilamanyà, que hieràtic en el seu monument els explicarà mil i una històries d’aquesta gent que estimem la sardana, la feina i la nostra ciutat. I que l’any vinent celebrarem com s’escau el ser ciutat pubilla.\nPer molts anys d’aplecs i de sardanes a Mataró.\n0 comentaris dissabte, de juliol 05, 2008\nLlarg i dens\nPublicat per Joan Antoni a 11:22 p. m. Etiquetes de comentaris: Política local\nEl Ple de l’Ajuntament de Mataró d’ahir que recupera la normalitat amb la presa de possessió de la Núria Aguilar en substitució de l’Esteve Terradas. Més de set hores de treball i discussió d’un munt de temes importants, alguns molt importants, per la ciutat. El conveni entre el Consell Comarcal i l’Ajuntament per unificar l’Escola Universitària del Maresme i l’Escola Universitària Politècnica de Mataró, i integrar-la en la Fundació Tecnocampus és una operació de futur que dona dimensió comarcal, de manera definitiva, als estudis universitaris i al parc tecnològic de Mataró que ahir veia com s’aprovava el seu projecte executiu. També el conveni per la cessió de l’ús de l’edifici de l’antic Club Nàutic té una gran rellevància per l’ordenació del front marítim i per la potenciació de les activitats vinculades al mar. Dos convenis en els que veníem treballant des de fa anys, i que ara per fi s’han pogut materialitzar.\nEl Ple va provar també l’adhesió de l’Ajuntament de Mataró a l’anomenat Pacte d’alcaldes, del que ja he escrit altres vegades, que impulsa la Comissió Europea i que proposa reduir un 20% de les emissions de gasos d’efecte hivernacle, reduir un 20% el consum energètic i produir un 20% d’energies renovables.\nLa concessió del servei de Mataró Bus, amb una ampliació de la flota, millora de la xarxa i de les freqüències, arribant als polígons industrials i a les urbanitzacions, va ser un dels altres temes importants del Ple d’ahir.\nL’aprovació del text refós, que finalitza pràcticament la tramitació urbanística, ens permet donar un pas més en la implantació del Corte Inglés a Mataró. Mentre el govern mou peça per solucionar els problemes que han aparegut en tot aquest assumpte, de tanta transcendència pel futur econòmic de la ciutat, altres continuen enrocats en posicionaments gens clars ni definits.\nTambé en clau urbanística, una proposta de resolució que impulsa la coordinació en el planejament urbanístic entre els municipis de l’entorn de Mataró. Una eina que ha de permetre el desenvolupament harmonitzat del territori.\nUn Ple llarg, dens, que s’acaba passades les dues de la nit. A les cinc torna a sonar el despertador i cal afanyar-se per agafar l’AVE camí de Madrid.\n0 comentaris divendres, de juliol 04, 2008\nLa vitalitat del món municipal català és quelcom conegut i reconegut per tothom. La capacitat per innovar, avançar-se als problemes, gestionar-los des de la proximitat a la ciutadania, assumir nous reptes i compromisos molt més enllà dels estrictament competencials és quelcom també conegut. Aquestes actituds, que resolen molts problemes a les altres administracions, són sovint motiu de recel i àdhuc crítiques sense fonament. Lògicament no és el cas de la Diputació de Barcelona que, com a administració local de segon nivell, té precisament la missió de donar suport directe als ajuntaments.\nTot això s’ha posat de manifest aquest matí en la jornada de treball sobre:La gestió del cicle local de l’aigua. A demanda d’alguns ajuntaments que participen en un grup de treball sobre aquest tema a la Xarxa de pobles i ciutats per la sostenibilitat, va sorgir la idea d’organitzar una jornada tècnica per parlar dels reglaments municipals d’aigua i dels plecs de condicions necessaris per a poder executar els concursos de concessió externa.\nDit i fet. Aprofitant el conveni que la Diputació de Barcelona té amb el CONGIAC –un consorci també municipal que agrupa els ajuntaments que tenim companyia d’aigua pròpies- s’ha encarregat una proposta de reglament i de plec de condicions tipus que permeti als ajuntaments una millor gestió de la distribució de l’aigua en les seves localitats. Una jornada que he inaugurat aquest matí i que també ha servit per a poder explicar algunes bones pràctiques municipals de la gestió de l’aigua. Entre elles les d’Aigües de Mataró, companyia municipal que és tota una referència a nivell català.\n0 comentaris dijous, de juliol 03, 2008\nPublicat per Joan Antoni a 11:46 p. m. Etiquetes de comentaris: Festes populars\nUn parell d’àlbums de fotografies sobre el viatge a Créteil: el d'en Michel Nöel i el que l'Institut Municipal d'Acció Cultural de Mataró ha obert per a que tothom que vulgui pugui penjar les seves fotos.\nEls que vareu anar us podeu buscar i els que no varen anar es poden fer una idea de com va anar la cosa.\n0 comentaris dimecres, de juliol 02, 2008\nL’absència de la consellera Geli, presidenta de la Fundació TicSalut, m’obliga a presidir la reunió del Consell de la Fundació. Balanç de la feina feta, noves línies de treball que es van obrint en una institució, que sense fer massa soroll, s’està convertint en referent internacional. Només cal donar una ullada a la seva web per conèixer el treball que s’està fent des de les oficines que la institució té a Vallveric.\nDesprés visita del conseller Tresserres al Consorci TDT Mataró-Maresme. Davant una nodrida presència d’alcaldes de la comarca, expliquem el projecte de Maresme Digital TV al conseller. No m’estic de dir-li que es troba davant d’un grapat d’alcaldes valents, que han decidit, malgrat les incerteses, apostar per la TDT pública. Una visita que serveix també per escoltar dels màxims responsables el d’encesa digital de la comarca que es produirà aquesta tardor.\nEl conseller expressa públicament l’agraïment per l’esforç que estem fent, reconeix la imaginació que s’està posant en l’arquitectura del projecte, titlla d’intel·ligents els acords assolits entre els dos canals comarcals i posa especial èmfasi en la importància que tindrà la TDT en l’articulació de la comarca.\nUna tarda dedicada a dues iniciatives, nascudes a Mataró, de les que ens projecten en el futur.\n0 comentaris dimarts, de juliol 01, 2008


No són “paradisos fiscals” sinó “caus criminals” - TOTLLEIDA\nPere Enciso. Professor de la UdL. Portaveu de Lleida Social\nEscrit per Pere Enciso. Portaveu de Lleida Social\nPer Pere Enciso\t Última actualització Abr 2,2019\nEl dia 3 d’abril s’ha celebrat una jornada de mobilització mundial contra els paradisos fiscals, que en realitat s’haurien d’anomenar caus criminals o delinqüents. Per què aquesta contundència en la definició? Un “paradís fiscal” és un país o espai geogràfic que pràcticament no cobra impostos a les persones o empreses que hi porten els seus diners i que, a més, no vol saber res de com els han aconseguit, de forma lícita o il·lícita (prostitució, drogues, tràfic d’armes, tràfic de persones, diamants de sang, corrupció, entre d’altres). Les persones o empreses que porten aquests diners busquen no haver de pagar impostos en els seus països d’origen, on resideixen, per continuar incrementant la seva riquesa. Noam Chomsky comentava en el programa Quatre Gats (24/03/2019): “És un mitjà legal pel qual els més rics i les multinacionals es poden assegurar que només els pobres i la classe treballadora paguin impostos. Són instruments legals per robar la gent a escala massiva”.\nLa classificació que estableix Intermón – Oxfam dels 15 paradisos fiscals més agressius és la següent: 1) Illes Bermudes, 2) Illes Caiman, 3) Països Baixos, 4) Suïssa, 5) Singapur, 6) Irlanda, 7) Luxemburg, 8) Curaçao, 9) Hong Kong, 10) Xipre, 11) Les Bahames, 12) Jersey, 13) Barbados, 14) Mauricio i 15) Illes Verges Britàniques.\nEn l’estudi Els beneficis desapareguts de les nacions (Gabriel Zucman, Universitat de Berkeley, Thomas Torslov i LudvigWier, Universitat de Copenhaguen) els autors consideren que el 17% dels rèdits de les multinacionals són visibles i que el 40% dels beneficis d’aquestes corporacions acaben en paradisos fiscals. Aquest treball detecta tres formes comptables per amagar els beneficis: a) els “preus de transferència” o la manipulació dels preus entre la matriu i les filials; b) el pagament d’interessos dins del grup i la deducció fiscal abusiva; c) la ubicació de filials que assumeixen les patents i marques en paradisos fiscals.\nL’Observatori de Responsabilitat Social Corporativa,integrat per Oxfam Intermón, la Creu Roja, CCOO, Ajuda en Acció, Equipo Nizkor, entre altres, van elaborar La informació fiscal en les memòries anuals de les empreses de l’Ibex-35, un dossier sobre el comportament fiscal de les grans multinacionals espanyoles durant l’exercici 2015, el darrer elaborat. Aquest treball revela que les 35 companyies disposen de 1.285 empreses filials —amb activitat o sense— en paradisos o caus fiscals. El Santander encapçala la classificació amb 216 empreses filials, a la vegada que l’estat de Delaware, als Estats Units, és la destinació predilecta per a les empreses de l’Ibex-35, amb 463 empreses de les 1.285.\nPere Enciso. Portaveu de Lleida Social\nPere Enciso 3 posts 0 comments


The Kensington Hotel Blackpool Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDescompte a The Kensington Hotel\n285/287 South Promenade, Blackpool Centre, Blackpool, Regne Unit - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, The Kensington Hotel és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Blackpool. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Aeroport Internacional Blackpool, Club de Golf Knott End & Fleetwood, Club de Golf Blackpool North Shore.\nThe Kensington Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de magatzem d'equipatge, habitació familiar, restaurant, ascensor, bar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sala de jocs que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a The Kensington Hotel.\nComentaris d'Agoda (1)Comentaris de Booking.com (583)


B&B Terra Nobile - Portopalo Portopalo Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nB&B Terra Nobile - PortopaloVia Alfonso Lamarmora 29, Portopalo di Capo Passero Town Center, Portopalo, Itàlia, 96010 - Veure al mapaExcel·lent8,6Basada en61comentarisB&B Terra Nobile - PortopaloVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotosMolt bona ubicació 8,5Veure al mapa8,5UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaire condicionatbalcó/terrassaaparcament de cotxesmagatzem d'equipatge\nSobre l'allotjamentDescripcióSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Portopalo, no busqui més enllà de B&B Terra Nobile. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El B&B Terra Nobile, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de magatzem d'equipatge, habitació familiar. L'ambient de B&B Terra Nobile es reflexa en cada habitació. aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, aire condicionat, plat de dutxa, calefacció, assecador de cabell són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. B&B Terra Nobile és una elecció inteligents per a viatgers a Portopalo, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatsmagatzem d'equipatgezona de fumadors Per als nenshabitació familiar Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatbalcó/terrassaneveraaparell de televisiócalefaccióplat de dutxaassecador de cabellempolles d'aigua de cortesiatelevisió de pantalla planaMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


M@RC - Cal Maleter\nAdreça: C/ Baixada de Sant Jaume, 18.\nEdifici d'habitatges de planta lleugerament corbada, amb alguna decoració a la façana vagament modernista.\nLocalització: Dins del nucli urbà de Figuerola del Camp\nEdifici de planta lleugerament corbada situat en un desnivell, fet que condiciona la seva estructura. Hi ha una primera planta, amb porta d'accés, damunt de la qual hi ha un nivell que correspon a la planta baixa. En aquesta hi ha practicades tres obertures, dues d'accés i un balcó, a més d'una petita finestra oberta posteriorment. El primer pis presenta dos balcons amb voladís (restaurat) i barana de ferro. Les obertures són rectangulars i tenen a la llinda una motllura sinuosa amb motius de ceràmica. A ambdós costats dels balcons hi ha dues obertures rectangulars obertes posteriorment i, al damunt, dues finestrestes rectangulars amb petits motius ceràmics de decoració. El coronament de l'edifici és un voladís format per teules. El parament emprat és d'obra arrebossada i pintada de color groc imitant carreus.\nTot i que l'actual estat de l'edifici apareix sota la influència de la lleu decoració modernista, la seva estructura arquitectònica originària és molt anterior. La data de l'any 1916, que apareix en la façana, fa referència a la remodelació que en aquesta data es va fer. El nom popular de Cal Maleter, amb el qual es coneix la casa, fa referència a la petita indústria domèstica de producció de maletes de vímet a què els seus propietaris es dedicaren. A finals dels vuitanta del segle XX es produïren algunes modifiacions a la façana.\nCoordenades Geogràfiques G.G. (x,y): [41.371427],\t[1.264615]


El perfil de Vox per a la Comunitat: militar, franquista i ex-popular | Valencia Extra\nEl perfil de Vox per a la Comunitat: militar, franquista i ex-popular\nEl candidat ultradretà per Alacant va signar el manifest en suport a Franco\nMinisterio de Defensa / EP\nSetmanes després que la resta de partits i sense realitzar cap mena de primàries, Vox ja ha anunciat els seus candidats a les Eleccions Generals del 28 d’abril per Castelló, València i Alacant. Un militar que va enaltir al dictador Francisco Franco; un exmembre del PP que va ser diputat conservador 33 anys; un altre militar que, en 2005, va usar un avió militar per a portar cambrers a un esdeveniment religiós-militar.\nAlberto Asarta, general retirat, serà el candidat per Castelló al Congrés dels Diputats. El candidat valencià, nascut a Saragossa, va signar el manifest en suport al dictador feixista Francisco Franco. Un escrit que alts càrrecs de l’exèrcit van impulsar l’agost de 2018 després d’anunciar l’exhumació del dictador de la Vall dels Caiguts. En ell es denunciava una suposada “campanya infame de l’esquerra política” amb una “perversa” intenció de desprestigiar a Franco.\nL’exmilitar va nàixer a Saragossa en 1951. Va ingressar com a cadet en 1971 i en 1975, encara en Franquisme, va iniciar el seu ascens en la carrera militar com a Tinent. Va participar en la Guerra de l’Iraq i al Líban. Segons el manifest que va signar, es busca “vilipendiar” la figura del dictador i “esborrar mig segle d’història” per, segons diu, una “obstinació de revenja” del Govern. El manifest situa al govern com a perdedors i a ells, que defensen al dictador, com a hereus de la victòria franquista de 1939.\nIgnacio Gil Lázaro és el nou fitxatge de la formació ultradretana per València. La seua experiència ininterrompuda com a diputat del PP -en el Congrés i el Senat- abasta 33 anys. El seu principal suport per a continuar en els llocs d’eixida al Congrés per València any rere any va ser Rita Barberá. No obstant això, després de perdre aquesta l’alcaldia assetjada pel Cas Taula i arribar Isabel Bonig a la direcció, va deixar a aquest fora dels ‘llocs segurs’ de la llista.\nGil Lázaro, després de perdre els suports per a obtenir sou com a diputat del PP, va abandonar el partit. Segons el polític, la seua eixida es va deure a discrepàncies ideològiques, com les declaracions de l’ex-Ministre de Defensa Rafel Catalá sobre la sentència de ‘la manada’ o el pacte amb el PNB per a pujar les pensions.\nEl candidat de Vox per Alacant és un altre exmilitar, Manuel Mestre Barea, tinent general de l’Exèrcit de l’Aire. Es va graduar com a Tinent de l’Exèrcit de l’Aire en 1975, encara amb l’estructura militar franquista, igual que Asarta. El candidat, que ha participat en guerres d’Afganistan, Kuwait o el conflicte de Bòsnia i Hercegovina, va cobrar protagonisme el 2005. Va autoritzar, el 10 de desembre d’aquest any, l’ús d’un avió militar Hèrcules C-130 per a traslladar 23 cambrers de Madrid a Saragossa. Aquests havien de treballar en un acte religiós-militar. Encara que José Bono, Ministre de Defensa llavors, va anunciar el seu arrest, aquest mai es va portar endavant.\nD’acord al seu gust pel militar, el líder del partit ultradretà Santiago Abascal, va proposar un “canvi radical urgent en la llei” que permeta als ciutadans tindre una arma en el domicili. “Vox és el partit del sentit comú i per descomptat donem suport al dret a l’autodefensa dels espanyols de bé“, va detallar Abascal en una entrevista a armas.es. Segons ell, les lleis espanyoles “tracten als delinqüents com a víctimes” i a les “víctimes com a delinqüents”. Defensa una llei d’autodefensa a l’estil de l’estatunidenca, malgrat que les dades demostren que amb l’augment de les armes augmenten els suïcidis, assassinats i morts accidentals.


A Solsona pengen el ruc al campanar i presenten una nova beguda, els "Pixats de Ruc"\nLa tradició prové d'una llegenda que diu que a Solsona van enviar un ruc a menjar-se les herbes que creixien al campanar però com que l'entrada era molt estreta, els encarregats van decidir pujar l'animal penjat del coll i d'aquí que, fent ús del sentit de l'humor, els solsonins simbolitzen la penjada el dissabte de Carnaval.\nRedacció 10/02/2013 - 07.58 Actualitzat 10/02/2013 - 11.14\nSolsona ha acollit aquest dissabte els actes centrals del Carnaval 2013 que han arribat al seu punt àlgid amb la celebració d'un dels moments més esperats pels solsonins i que ha donat popularitat a la festa, la tradicional penjada del ruc del campanar. Milers de persones s'han aplegat a la plaça del Ruc per entonar "A Solsona, bona gent" mentre pujava l'animal penjat del coll.\nTot i això, la polèmica generada el 1986 arran de l'emissió de les imatges de l'acte, que va fer que nombroses persones mostressin el seu malestar en creure que es tractava d'una bèstia real, va convertir la penjada en un dels actes emblema del Carnaval de Solsona i aquest en un dels més destacats del país.\nUn dels trets distintius de la festa són els anomenats 'gegants bojos', amb faccions molt marcades i aspecte grotesc que desfilen durant el Carnaval.\nDesprés, ha fet acte de presència Sa Majestat el Rei Carnestoltes, enguany a l'avinguda del Pont, i una rua amb unes 130 comparses participants, ha amenitzat amb bon música la festa. Tot seguit, s'ha dut a terme "la Bramada" i el nomenament del Mata-ruc d'Honor 2013, amb què enguany ha estat distingit el pilot de raids Marc Coma.\nCap a les nou de la nit ha arribat el punt fort de la jornada, amb la tradicional penjada del ruc del campanar de la Torre de les Hores. El Mata-ruc d'Honor 2013 ha estat l'encarregat d'estirar la corda que ha fet pujar el ruc de cartró pedra fins a la part més alta del campanar, moment en què ha començat a bramar i a ruixar amb aigua, simulant l'orina, la multitud de gent present a la plaça del Ruc que, com és tradició, han entonat la cançó 'A Solsona, bona gent'.\nEl programa d'actes del Carnaval de Solsona 2013 va arrencar el 2 de febrer tot i que els actes més populars van començar aquest dijous amb l'inici oficial de la festa i la proclamació de la República Independent de Solsona.\nUna de les novetats d'aquesta edició de la festa són els "Pixats de Ruc", beguda ideada per l'Associació de Festes del Carnaval de Solsona amb l'objectiu de donar encara més nom al carnaval solsoní. Aquesta beguda costa un euro i es pot trobar en una quinzena de bars de la localitat.\nSolsona penja el ruc del campanar


Ja està disponible el cartell i el flyer de la quinzena edició de Terrània — Montblanc Medieval\nInici / QUÈ FER? / Esdeveniments turístics / Terrània / Notícies / Ja està disponible el cartell i el flyer de la quinzena edició de Terrània\nJa està disponible el cartell i el flyer de la quinzena edició de Terrània\nEl Festival Internacional de Ceràmica de Montblanc se celebrarà els dies 29 i 30 de setembre i 1 d'octubre.\nLa quinzena edició de Terrània, el Festival Internacional de Ceràmica de Montblanc, que se celebrarà els dies 29 i 30 de setembre i 1 d'octubre, ja disposa del cartell i el flyer promocional que, com cada any, permetrà fer difusió del festival durant els mesos previs a l'esdeveniment.\nSeguint la línia habitual, el cartell utilitza una peça de la ceramista a la qual es dedica l'exposició central del festival. L'organització del festival va avançar fa uns mesos que les dedicarà a Teresa Gironès, ceramista barcelonina que va morir l'any passat.\nTeresa Gironès va ser protagonista de Terrània l'any 2007, amb l'exposició central al pati del Palau Alenyà i el cartell de la cinquena edició del festival.\nLa inauguració prevista per al dia 1 de setembre serà un record merescut i emocionat que pràcticament coincidirà amb el primer aniversari de la mort de l'artista, essent la primera exposició retrospectiva que s'organitza des d'aquell moment.\nLa imatge triada per al cartell és una peça que fa referència al drama dels refugiats que moren dia rere dia intentant creuar la Mediterrània fugint d'una realitat de misèria, guerra i desolació. Tota l'obra de Teresa Gironès té un marcat segell personal i compromès que convida a la reflexió, destacant les figures amb rostres molt expressius que transmeten més del que aparenten.\nCom és habitual la imatge del cartell també apareixerà en el flyer de promoció i serà la portada del programa que està pràcticament enllestit. Junt amb els ceramistes de la Conca de Barberà s'ha dissenyat una programació especial en ocasió de la quinzena edició d'un festival que ja és de referència a Europa.\nDurant les properes setmanes s'aniran presentant les novetats del festival a través del web www.terrania.cat i de les xarxes socials. També es donaran a conèixer els noms dels 30 ceramistes que prendran part en el festival. La meitat són catalans (15), i també n'hi haurà d'Espanya (5), de França (4), de Bèlgica (1) i del Regne Unit (5), que en aquesta edició és el país convidat.


L'Eibar s'imposa a la UD Las Palmas i manté viu el somni europeu (3-1) - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nL'Eibar s'imposa a la UD Las Palmas i manté viu el somni europeu (3-1)\nEl conjunt basc ha guanyat el Las Palmas i se situa a només dos punts de la setena posició, que ocupa la Reial Societat. En l'últim partit de la 30a jornada, el València ha derrotat el Celta (3-2), que s'allunya de la lluita per Europa\n07/04/2017 - 00.27\nEls jugadors de l'Eibar celebren un dels gols de la victòria contra la UD Las Palmas (EFE)\nEibar, 3 - Las Palmas, 1\nL'Eibar no renuncia a colar-se entre els equips europeus per la temporada vinent. El conjunt basc ha guanyat el Las Palmas per 3 a 1. El portuguès Bebé ha inaugurat el marcador al minut 14 i po després, regal dels canaris per fer pujar el segon per l'Eibar. Aythami Artiles se l'ha fet en pròpia porta. En la represa, el central Mauricio Lemos ha pogut retallar amb un golàs de falta. És el cinquè gol ja de l'uruguaià, en 18 partits. Però la reacció visitant ha quedat esmorteïda pel 3 a 1 de l'Eibar poc després. Un penal que ha transformat Adrian González i que permet el conjunt de Mendilibar situar-se a només dos punts de la setena posició que ocupa la Reial Societat.\nValència, 3 - Ceta, 2\nEl València s'ha impossat al Celta a Mestalla en un partit vibrant i amb alternatives que ha tancat la 30a jornada de lliga. Els gallecs s'han avançat amb un gol de cap de Cabral en el minut 16. El central argentí ha aprofitat una mala sortida del porter Diego Alves per fer el 0 a 1. El València ha reaccionat i ha empatat abans del descans per mitjà del seu capità Dani Parejo. En la represa, els locals han portat la iniciativa i Munir, en el minut 67, ha culminat una bona acció ofensiva per fer el seu sisè gol de la temporada. A deu minuts pel final, el Celta ha tornat a empatar amb un penal transformat per Iago Aspas però en el minut 85, Carlos Soler, amb un gran gol de vaselina, donat la victòria al València. Amb aquesta derrota, el Celta és 10è amb dos punts menys que l'Espanyol i un partit menys i ha fet un pas enrere en les seves aspiracions europees.\nEl València allunya el Celta d'Europa (3-2)\nL'Eibar s'imposa al Las Palmas (3-1)


Horta ecològica de Xavier | L'horta de Xavier\nHorta ecològica de Xavier\nQuan treballava a València mai no em cansava d’anar a passejar per l’Horta. La tenia a una passa del despatx des del qual amortitzava poc a poc la carrera de Dret i des d’on contemplava cada volta més un futur amb olor a asfalt i presses. Però, un mes de juliol de 1991 per fi em vaig decidir a tancar l’assessoria de Benimaclet i tornar a la Marina Alta per a recuperar l’horta que ja de xicotet el meu avi em va ensenyar a estimar.\nEm dic Xavier, i allò que va començar com una iniciativa personal no podia satisfer-me plenament si no compartia amb la meua família el fruit de la llavor que vaig sembrar amb aquella decisió. Així, des de l’any 1998, cada matí de dissabte, junt a Antònia, Jordi i Marina, obrim els ullals del riurau, aquell en què el meu besavi escaldava pansa, per a posar al vostre abast les fruites i hortalisses locals que la terra ens ofereix en cada estació de l’any.\nQuan vaig emprendre el camí de treballar les terres del meu avi, no hi havia més que tarongers i vaig començar amb un xicotet troç de terra per a donar vida a les meues primeres hortalisses. Tot i que en aquell temps difícilment es concebia l’agricultura sense l’ús de productes químics, de seguida vaig empatitzar amb altres tècniques de cultiu més respectuoses amb la terra. Un curs que va organitzar la cooperativa de Pego em va donar l’oportunitat de rebre la meua primera formació en agricultura ecològica. Poc a poc, els cavallons d’hortalissa van conquerir el monocultiu de tarongers fins a compartir espai en l’actualitat.\nAcí, la terra, argilosa, només ens ofereix 40cm viables per a cultivar, per això vaig fer una aportació regular de compost per a millorar el rendiment. En augmentar la producció, vaig veure la possibilitat de posar-la a l’abast d’aquelles persones que ja començaven a demanar productes frescos i respectuosos amb la natura. I quina manera millor de garantir aquesta qualitat que citant els interessats a adquirir els seus aliments allà d’on provenen aquests? Amb la venda directa, a més a més, contribuïm a eliminar els intermediaris, les grans superfícies, actualment principals beneficiaris del comerç dels aliments i culpables de la progressiva desaparició dels xicotets llauradors. Seguint en aquesta lluita, hem contribuït al naixement del Mercat del Riurau, iniciativa que vetlla precisament per dignificar el treball dels productors i creadors de la nostra comarca.\nPer tant, quan em pregunten què em va motivar a treballar la terra de manera ecològica, la meua resposta no pot ser una altra que: “bàsicament per qüestions ideològiques”. Així, atès que la base dels meus objectius, i també els de la meua família, tenia un abast social, a mesura que anava madurant, anava veient més evident la necessitat del treball cooperatiu. Poc a poc, em vaig sumar a la creació i participació en xarxes llauradores i coproductores: la Xarxa Llauradora de les Comarques Centrals, la Xarxa Agroecològica d’Alcoi, i la Xarxa d’Agricultura Ecològica de la Marina Alta, a través de la qual constatem la nostra presència cada diumenge al Mercat del Riurau.\nM’agradan molt les verdures i les fruites de Xavier !


Vila-real destinarà 1,04 milions de partides no executades a combatre Covid-19 | Castellón Información\nDel suplement de crèdit 102.000 seran per a pagar el bus urbà, 200.000 per a accions de comunicació, 318.000 per a la reparació d’unes fissures en les parets del dipòsit d’aigua del Camí Cuquello, 72.000 aniran a parar al pagament d’una sentència, 80.000 per a activitats culturals i 75.000 per al manteniment del Campió Llorens i Aigua-Salut\nL’Ajuntament de Vila-real ultima un suplement de crèdit d’1,04 milions de partides pressupostàries no executades, subministres i romanents que destinarà principalment a accions per a combatre els efectes de la Covid-19. Part dels fons, els que siguen de la mateixa àrea, seran aprovats per resolució i l’altra a través del ple. El regidor d’Economia, Xus Madrigal, ha explicat els detalls de l’operació aquest matí i ha destacat que està sent un any molt difícil. “La pandèmia ha cancel·lat molts dels projectes que teníem pressupostats i per tant hem hagut de fer molts canvis en els comptes inicials”, ha explicat.\nAquesta quantia prové principalment d’estalvis de personal, el cànon de l’aigua, despesa de llum i agua d’edificis municipals que han estat tancats i romanents de tresoreria. També són nombroses les entitats i associacions que en un gest de solidaritat han renunciat als convenis amb l’Ajuntament i els quals sumen de moment, ja que la xifra d’ONG que han optat per aquesta decisió va en augment, aproximadament 100.000 euros. “La societat civil ha demostrat la gran aliança i compromís que té amb el seu poble”, apunta.\nOn aniran a parar els fons?\nPel que fa al manteniment i la neteja d’escoles, es destinaran 32.000 euros, 80.000 a activitats culturals, entre elles iniciatives de suport a empreses locals, 20.000 aniran per a treballs d’adequació del cementeri, 50.000 euros per als òrgans de govern, 150.000 per a factures pendents de pagament, de les quals 102.000 corresponen al bus urbà, i 46.000 per administració general. 175.000 aniran dirigits a l’àrea d’Esports per a sufragar el manteniment de les noves instal·lacions, el Pavelló Campió Llorens i Aigua-Salut. “A més de potenciar la marca de Ciutat de la Salut i de l’Esport, ajuden a reduir la saturació de la resta de recintes de l’SME.\nA accions de comunicació amb la posada en marxa d’un pla de comunicació per la Covid-19 es dedicaran 200.000 euros. “Volem informar de manera transparent i immediata de tot el que ha de veure amb la pandèmia: recomanacions, drets, noves lleis, etc. Dins d’aquesta partida també inclou una campanya de comunicació comercial per a posicionar el comerç de Vila-real com un espai segur.\nPer últim, 318.000 euros del cànon de l’aigua s’assignaran a la reparació d’unes fissures en les parets del dipòsit d’aigua del Camí Cuquello i 72.000 aniran a parar al pagament d’una sentència per l’expropiació d’un terreny en els voltants del carrer Ausiàs March. “Enguany hem pres la mesura de no treure cap préstec i fer front als ‘empastres’ amb fons propis per així poder acabar l’any amb tranquil·litat”, ha assegurat Xus Madrigal, que ha informat que aviat començaran a treballar en el pressupost de 2021.\nAigua-Salut1 Camí Cuquello2 Comunicació55 COVID-191550 dipòsit d’aigua2 economia1204 factures36 manteniment del Campió Llorens1 sentencia136 suplement de crèdit1 Vila-real6887 Xus Madrigal74


«Páradais» de Fernanda Melchor - Finestres\nEl que fa Fernanda Melchor no és fàcil d’explicar. Com diria el tòpic, s’ha de llegir, o quasi que s’hauria d’escoltar, perquè és només durant l’experiència de lectura que es posa en marxa el mecanisme que ens fa a nosaltres, lectors, protagonistes de les passions més baixes i dels instints més primaris. Sí, d’això va llegir, és clar, de posar-se en el lloc de l’altre, però és que és admirable l’habilitat extrema que té l’autora mexicana (Veracruz, 1982) per reproduir veus: les dels protagonistes, les de les mares o germanes, les dels cosins, les dels companys de feina. Tot és una simfonia de veus que expliquen, que maleeixen, que menteixen, que vomiten, en un seguit de frases que avancen contra totes les forces de la naturalesa, que no acaben mai i que són especialment eficaces a l’hora de fer-nos sentir incòmodes, un remolí de paraules que ens arrossega indefectiblement cap al forat d’una pica al fons del qual només hi ha ronya podrida. Les paraules que escriu Melchor són l’aigua que corre i ho tira tot avall. I la ronya som nosaltres. O, si més no, la urbanització de luxe on viuen i treballen els dos adolescents protagonistes d’aquesta història de passions tan absurdes com humanes.\n«¿Qué va a pasar? No va a pasar nada. Es imposible que algo suceda» comença una de les cites, de José Emilio Pacheco, que Melchor ha triat per arrencar el llibre. I és que no hi passa res, a Páradais, fins que passa tot. Hi ha una paràlisi vital que ofega tothom però que també és la calma de just abans de la tempesta. Llegint-la he recordat una pel·lícula esplendorosa que retrata un altre avorriment bulímic i persistent: La ciénaga, de Lucrecia Martel. Encara que els rerefons socials i econòmics no tinguin res a veure (la pel·lícula, de 2001, retratava la decadència d’una família burgesa argentina, i el llibre passa al Mèxic actual), sí que comparteixen un to i un ambient, unes aigües immòbils i putrefactes que tant podrien ser les de les piscines de la urbanització Páradais com les de la piscina convertida en pantà que és l’epicentre i metàfora de tota la pel·lícula de Martel. La novel·la de Melchor és infinitament més violenta i desesperançada, però és que han passat vint anys i les coses no han millorat, sinó tot el contrari. En un país trencat per la violència dels narcos i per anys i panys de corrupció sistèmica al poder polític, les veus de segons quins escriptors són com laments que udolen en un decorat buit i desolat.\nLes vides del Franco i el Polo són paral·leles fins que convergeixen en un sol punt fatídic: un és fill d’una de les famílies acomodades de la urbanització, i l’altre n’és el jardiner. Un és obès i té la cara plena de grans, menysprea els pares i està enamorat d’una veïna, l’altre és un espinguet i dorm a terra, sobre una lona, perquè li ha hagut de deixar el llit a la cosina que ha vingut a buscar aixopluc a casa de la tieta. Un és blanquíssim, l’altre té la pell fosca. Cada vespre es troben per beure fins a quedar inconscients, per no ser qui són, i s’envalenteixen l’un a l’altre, fan de camarades, però també es menyspreen íntimament. Els dos pateixen el mateix mal: són incapaços de veure-hi més enllà del seu dolor, que és legítim, però que no representa ni una ínfima part del dolor dels qui els envolten, i els dos entren en una espiral d’autojustificació que els portarà a planificar una acció estúpidament violenta. L’autora retrata amb una fredor i una implacabilitat només comparable amb la que senten ells davant de segons quines persones (dones, sempre) un dels mals que assoten la societat contemporània, mexicana o de qualsevol altre punt del globus: la violència contra les dones, que sempre comença amb el menyspreu i s’alimenta de la impotència per fer créixer la llavor de la violència que viu larvada dins de tants homes. ¿Són dos desgraciats que no poden fer altra cosa que la que acaben fent? ¿O tindrien manera de sortir-se’n? Està clar que el de classe alta sí, que més aviat és algú que desaprofita les oportunitats que se li posen al davant. No ho és gens, de clar, per a l’altre, que difícilment sortirà de la rodeta de misèria on està lligat, si no és que agafa el camí que el seu cosí l’avisa que no agafi mai. Semblaria que les circumstàncies vitals que viuen són les palanques que els empenyen a actuar com ho fan, però part del mèrit del llibre és ensenyar-nos que no, que són ells que s’enganyen, sense deixar de col·locar-nos dins del seu cap i fer-nos baixar amb ells cap als inferns.\nA la novel·la anterior de Melchor, Temporada de huracanes, un prodigi literari que ha merescut premis i traduccions internacionals, hi havia una casa envoltada de misteri i de poders sobrenaturals que jugava un paper fonamental. Aquí el punt de trobada de cada nit dels dos amics és una «casona» en ruïnes, un lloc fosc i amb un punt fantasmagòric que contrasta amb la llum que ho encega tot a la urbanització, a les piscines, als cossos de les dones que es passegen en bikini i còctels a les mans, o que entren i surten de cotxes amb vidres tintats perquè són objectius dels paparazzis o perquè els seus marits són narcos, o potser per les dues coses a la vegada. Unes vides que, en un instant, es poden veure enfosquides del tot per la irrupció de la violència. Unes veus que s’apaguen, unes altres que continuen parlant dins del nostre cap molt després d’acabar de llegir un llibre cruelíssim, escrit amb brillantor i lucidesa.\nPROPERS ESDEVENIMENTS AMB FERNANDA MELCHOR A FINESTRES:\n— Piscolabis amb Fernanda Melchor.\n— Trobada amb Fernanda Melchor.


Corriols: L'Olla de Núria\nAscensió acumulada:............. 1738 metres\nDescens acumulat:................. 1676 metres\nDistancia:.............................. 21,54 quilòmetres\nTemps efectiu sense parades:. 7h 16' ( total 9h 34' )\nAlçada mínima - màxima:....... 1964 - 2911 metres.\nPendent màxima i mínima:.. + 35,5% - 33,2%\nAproximació: Avui l'aproximació no te cap secret, em d'anar a Ribes de Freser, i dirigir-nos cap a l'Estació de Ribes Vila del Cremallera de Nuria, que es d'on surt el primer cremallera cap a Núria a les 7:30 del matí el més d'agost. Aquest cremallera està enfocat a la gent que va a caminar i en aquest horari gaudeix d'un descompte.\nDescripció: Una ruta clàssica i ambiciosa, i que agrada fer a tot pirineista. Durant el trajecte hem assolit tots el cims que envolten el Santuari de Núria i a més hem pogut gaudir d'unes vistes excepcionals. Podem destacar d'entre els cims per on em passat El Puigmal d'Er 2911, El Puigmal de Segre 2843, El Pic de Finestrelles 2828, Pic d'Eina 2789, El Noufonts 2861, El Noucreus 2799 i El de la Fossa del Gegant 2808, tot un catàleg.\nItinerari: Aquesta ruta l'iniciem al Santuari de Núria, a la part del darrere, on comença un camí que remunta al primers compassos el Torrent de Finestrelles, que queda a la nostra dreta. Aquest es el camí al Puigmal, que en al seus inicis transcorre per un bosquet, però per poca estona, de seguit sortim al descampat, es el Pla de l'Ortigar i immediatament trobem el Forat de l'Embut, curiositat natural que engoleix per complet el Torrent de la Coma de l'Embut que desapareix en aquest punt. Poc més endavant creuem el Torrent i ja divisem el cim del Puigmal d'Err i també el camí costerut que ens hi durà. Un cop arribats a dalt del cim, ja tenim al nostre abast la panoràmica complerta del trajecte de l'Olla, ara doncs, només haurem d'anar seguint el camí que va carenejant i que no te pèrdua, només en algun punt com es el cas de L'Eina per exemple, podrem triar si pujar al cim o vorejar-lo. Nosaltres em decidit pujar a tots els cims.\nL'itinerari encara que pugui semblar que un cop a dalt del Puigmal, es qüestió d'anar planejat per la carena, es un autentic trenca-cames, es un puja i baixa continu, que nosaltres ens em pres a un bon ritme, i no ha sigut fins a l'ascensió al pic d'Eina, que em començat a sentir les cames i fent un cop d'ull enrere ens adonem del recorregut que ja duem al damunt. Per altre banda, tenim més clar que mai, que ja l'hi tenim el peu al coll. Fem una parada tècnica, el temps just per fer un simulacre de dinar a la Barraca del Noufonts, al mateix Coll del Noufonts i prosseguim fins al Noucreus, Coll de Noucreus i Pic de la Fossa del Gegant. Es en aquest punt on decidim baixar cap a Núria, teniem pesndada la possibilitat d'allargar una mica més l'itinerari, carenejant cap al Pic de la Fontnegra fins a Núria, tot passant per l'Alberg, però s'ha embolicat el temps s'ha embolicat massa i no volem complicacions, ja anem prou cansats com per arribar xops a Núria.\nObservacions: Un cop al Puigmal d'Er, no em trobant punts d'aigua durant tot aquest recorregut. La excursió no te cap dificultat específica, i en ple estiu es apta per a tots els nivells, si s'esta acostumat a trescar. Anar preparats amb alguna cosa d'abric i una peça impermeable, la ruta es suficientment llarga com per trobar canvis sobtats de temps, com vent o pluja i el fet de ser tot carena fa que les inclemències s'accentuïn.\nEls cims de l'Olla de Núria des del Puigmal d'Er\nEtiquetes de comentaris: Dificultat: Difícil, Pirineu, Ripollès, Tot el dia\n▼ d’agost 2014 (4)\nCasamanya Sud i Nord des del Coll d'Ordino\nPic de la Serrera per la Vall de Ransol


Hotel Chandler Allotjaments : Reservar ara\nEstat de Nova York Estat(1362)\nNova York (NY)(576)\nHotel Chandler Nova York (NY) : Confirmació immediata i preus baixos per a Hotel Chandler Nova York (NY) amb Agoda. Ben situat a la els restaurants, els paisatges, compres area de Nova York (NY) ciutat, Hotel Chandler us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d\nBen situat a la els restaurants, els paisatges, compres area de Nova York (NY) ciutat, Hotel Chandler us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Hip-Hop Look at New York, Sadigh Gallery Ancient Art, Inc, Isabel Toledo.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Nova York (NY). Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi.\nL'hotel compta amb 138 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses centre esportiu, massatge, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Hotel Chandler és una selecció idònia per a la vostra estada a Nova York (NY).\n12 East 31st Sreet, Gramercy, Nova York (NY), Estats Units, 10016\nTarifa d'aparcament diària: 40 USD\nHotel on Rivington Més informació Popular\nOferint allotjaments de qualitat al compres, l'oci nocturn, els restaurants districte de Nova York (NY), Hotel on Riving...\nThe Iroquois New York Hotel Més informació Popular\nBen posicionat a Times Square, The Iroquois New York Hotel és un lloc ideal d'inici d'excursions a Nova York (NY). Des d...\nWarwick New York Hotel Més informació Popular\nConvenientment situat a Nova York (NY), Warwick New York Hotel és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàs...\nHyatt Centric Times Square New York Més informació Popular\nSituat a l'encantadora àrea de Times Square, Hyatt Times Square New York gaudeix d'una posició excepcional a la l'oci no...\nAvalon Hotel Més informació\nHotel Wolcott Més informació\nThe Redbury New York Més informació\nThe Roger Hotel Més informació\nHerald Square Hotel Més informació\nHyatt Herald Square Més informació\nAce Hotel Més informació\nHGU New York Més informació\nGreen Holidays Apartments Més informació\nStudios Midtown Manhattan Més informació\nThe Lovers Apartment Més informació\nThe Mave Hotel NYC Més informació\nThe Evelyn Hotel Més informació\nHotel Stanford Més informació\nGansevoort Park Avenue NYC Més informació\nClarion Hotel Park Avenue Més informació\nRadisson Martinique on Broadway Hotel Més informació\nHilton Garden Inn New York Mid Town Park Avenue Més informació\nPark South Hotel Més informació\nThe Paul an Ascend Hotel Collection Member Més informació


VI. Records : El turó de les guineus\nLa Joana s’impacienta. Encuriosida pel que ha començat a llegir en el dietari de l’Eugeni, va a parlar amb la seva àvia, la Rosalia, per seguir indagant en el passat familiar.\nAra que vol que li expliqui coses de l’avi Eugeni per poder completar i entendre el que ha començat a llegir en el dietari, la dona s’encaterina en els seus records. Les paraules s’encallen en parlar del marit, com si no li vingués de gust recordar-lo, però flueixen com un brollador quan passa a parlar de la seva infància i, naturalment, del seu avantpassat predilecte, el bandoler Rocaguinarda:\n—Jo em vaig fer un món meu amb les aventures del bandoler però per més que volgués no el podia transmetre a ningú. En aquells temps la infantesa era dura, poc o gens de temps per als jocs. Així que tenies quatre o cinc anys ja et tocava ajudar una mica en tot, tret de les estones que la mare dedicava a fer-te aprendre de lletra. Jo, a escola, no hi vaig posar mai els peus. El poble era lluny i només hi anaven alguns nois. Les noies a rentar, cosir i cuinar. Encara gràcies que la mare sabia llegir i va voler que jo en sabés. Em va servir per fugir de la quotidianitat avorrida i frustrant de la vida al mas. Tot el dia feinejant, rentant roba, donant menjar als animals, netejant les gàbies, mantenint el foc encès i preparant dinar i sopar per a tota la colla…\nLa Joana ja ha perdut l’interès primer pel seu avi i s’endinsa en els records de l’àvia:\n—Va, àvia —la noia li envia una mirada amorosa—, explica’m més coses d’en Perot Rocaguinarda, estic segura que no me n’has dit tota la veritat.\n—Ah, la veritat, la veritat! —la dona se la mira amb ulls burletes—, qui pot saber-ho tot? Ja m’agradaria, ja. Tant llegir tots aquells papers, cartes i ordres que rebia de Carles de Vilademany, i cròniques de com conquerí el Palau Episcopal. També de quan es va fer bandoler i el seu germà Cebrià li requeria una i altra vegada que deixés aquella vida. Tantes coses que he llegit i la veritat no la sé. De fet no vull saber-la perquè potser desfaria totes les fantasies que m’han ajudat a viure. La vida, Joana, sense una mica de sal i pebre, val tan poc! La veritat…, qui la sap! Algun dia et deixaré tots aquells escrits i llavors tu potser la hi trobaràs, però serà la teva perquè una història té un valor diferent per a cada persona que la llegeix.\nEn sentir aquestes paraules la Joana es dreça a la cadira, com si un ressort s’hagués disparat. Des de la troballa del dietari, això de remenar papers i furgar en vides alienes li produeix un gran delit.\n—Què dius! Tens tots aquests papers? Mai no m’ho havies dit. Me’ls has d’ensenyar. Digues, on els tens?\nNeguitosa, s’aixeca disposada a furgar calaixos. L’àvia se la mira divertida, aquesta noia d’ara continua sent la nena inquieta que tot ho volia saber.\n—Tranquil·la, xiqueta, potser un dia… Per ara encara no. De què parlaríem tu i jo si te’ls donés? Poc que vindries a demanar-me conversa.\nLa noia torna a seure, decebuda però disposada a aconseguir la seva dèria.\n—Àvia, no diguis això —diu la Joana canviant de to—. Ja saps que el que més m’agrada és parlar amb tu. Va, explica’m coses, les que tu vulguis.\nLa dona fa veure que rumia, com si busqués el punt on havien deixat l’última conversa sobre les aventures del bandoler.\n—Doncs…em sembla que ens vam quedar quan en Perot se’n va de Vic i es llança a les muntanyes. Males llengües deien que assaltava viatgers, ell no en diu mai res però tampoc no explica de què vivia.\n—Segur que algú important el protegia i li feia arribar doblers —s’interromp—. Ves, ara com és que m’ha sortit aquesta paraula? M’agrada, doblers, sí, m’agrada, és com en deien abans dels diners. Per cert, àvia, no en diu res, ell, d’algú de bona condició que requerís els seus serveis per a fer treballs… especials?\nLa noia ho diu per provocar, perquè sap que l’àvia es picarà, però no n’obté el resultat esperat. La dona continua amb les seves evocacions.\n—Tens raó; ben mirat, prou que havia de tenir qui el protegís. Ell no en parla però jo he sentit a dir que l’abat de Ripoll…\nFa veure que pensa però espera la reacció de la néta, que no arriba. Entre elles s’ha establert un joc de mitges paraules, de petites provocacions que cap de les dues no vol trencar.\n—Ah, així hi havia l’Església pel mig?\n—L’Església sempre ha estat per tot arreu, noia. Té la mà molt llarga, els seus dits mouen molts fils…\nLa Rosalia es neguiteja, se li humitegen els ulls però es refà aviat. La Joana intrigada, pregunta:\n—A què et refereixes, àvia? Te’n va passar alguna, amb l’Església?\n—A mi? No, i ara. Directament no, però sempre havia influït en la vida familiar. Calia no posar-s’hi malament i dir que sí a tot. Allà al mas, prou que ho van patir els pares. Si no haguessin llepat la mà dels capellans poc que haurien venut les collites. A la plana ho controlaven tot. Però això ja ha passat i no en vull parlar.\n—Algun altre dia, potser —proposa la Joana amb veu trapella.\n—Potser. Tornem allà on èrem. En algun llibre dels que corren per aquí vaig llegir que en Perot havia acabat embarcant com a soldat cap a Nàpols.\n—A Nàpols, amb la milícia? Potser per fugir, oi? Jo també he llegit que el rei perdonava les culpes als reus si s’hi apuntaven, al seu servei. Els teus pares no en sabien més, d’ell? No en parlaven?\nLa Rosalia deixa anar un sospir profund i amb un to sarcàstic fa:\n—Els pares? No en sabien res i no volien ni sentir-ne a parlar. Va donar mal nom a la família i el consideraven un cercabregues i un perdulari. Em vaig ben estalviar de dir-los que tenia els documents. Encara me’ls haurien cremat!\n—Així, no en vas parlar mai a ningú? —diu la noia, estranyada.\n—Quan vaig conèixer el teu avi n’hi parlava, i encara ara no sé si m’escoltava o bé ho feia veure. Era l’únic que sabia que els tenia i, de casats, alguna vegada n’hi llegia alguna cosa però ell no estava per aquests romanços. Altra feina tenia, ben mirat, i jo sense saber-ne res, sense adonar-me què es portaven entre mans en Roc i ell.\n—De què parles ara, àvia? —s’estranya la Joana.\nLa cara de sorpresa de la néta fa somriure la Rosalia.\n—Ai, en tinc uns altres, de papers, jo. No són del bandoler però són molt pitjors, mai no els hagués hagut de trobar.\n—I què són? Documents?\nLa veu de la Joana tremola.\n—Un bon feix de cartes, són.\n—Quines cartes? De qui? —s’excita la Joana.\nAra, l’àvia no es fa pregar; en realitat té moltes ganes de treure’s aquell pes de sobre, de compartir-lo amb algú.\n—Cartes de l’oncle Roc a l’avi. Algunes de molt antigues, de quan en Roc era al seminari. Altres…\n—L’oncle Roc va ser seminarista? —pregunta la Joana amb els ulls com taronges—. Què dius!\n—Sí, noia, sí. A les cartes li explica moltes coses: que no li agrada, que s’enyora molt, que el troba molt a faltar a ell, a l’Eugeni, i a la mare, sobretot la mare. Del pare no en diu res però s’entreveu, li’n vol, d’haver-lo tancat. D’en Sebastià en parla poc, sembla que com que era més gran i ja feia temps que anava amb al pare a la feina del camp, tenia poca relació amb els dos més joves. L’Eugeni i en Roc sempre havien estat molt units tot i tenir caràcters molt diferents.\n—Àvia, deixa-me-les, aquestes me les has de deixar!\nEls ulls de la Joana espurnegen. Ara sí que podrà treure’n l’entrellat. Entre el dietari i aquestes cartes… Però quin entrellat? De qui, de què?\nOne Response to “VI. Records”\nCarme Marquès escrigué:\n29 juny 2011 a les 18:26\ni continua l’interés…\nus continuaré seguint


Operation Petticoat - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\npel·lícula de comèdia i cinema bèl·lic\nEnmig de la Segona Guerra Mundial, la tripulació del submarí Sea Tiger veu alterada la seva rutina quan es veu obligada a conviure amb un grup d'infermeres de la Marina. A sobre, els tripulants es veuen obligats a submergir la nau mentre l'estaven pintant de vermell i blanc. Quan tornen a sortir a la superfície, descobreixen que es troben en el primer submarí de color rosa del món.\nUna comèdia absurda i en el seu moment bastant irreverent, que porta el segell inconfusible del seu director, Blake Edwards. El realitzador va comptar per a l'ocasió amb dos grans noms del gènere: Cary Grant i Tony Curtis. Curiosament, la pel·lícula va ser objecte d'un remake gairebé dues dècades després, en el qual va intervenir Jamie Lee Curtis, filla d'aquest últim.\nUn submarí pintat de rosa, unes quantes infermeres i la parella protagonista són els elements que va estudiar Edwards per aconseguir un dels primers grans èxits de la seva carrera. El film, superficial encara que molt efectiu com a comèdia, va ser nominat a l'Oscar al millor guió original, i, tot i competir en aquesta mateixa categoria amb Les Quatre Cents Coups i Perseguit per la mort, va ser vençuda per una altra comèdia molt menys inspirada, Pillow Talk.\nCary Grant: Capità de corbeta (més tard vicealmirall) Matt T. Sherman\nTony Curtis: Segon tinent oficial (més tard capità) Nicholas Holden\nJoan O'Brien: Infermera Dolores Crandall\nDina Merrill: Infermera Barbara Duran\nGene Evans: Cap de màquines Molumphry\nDick Sargent: Ensenya Stovall\nVirginia Gregg: Infermera Edna Heywood\nRobert F. Simon: Capità J.B. Henderson\nRobert Gist: Tinent Watson\nGeorge Dunn: «Profeta»\nMadlyn Rhue: Infermera Reid\nMarion Ross: Infermera Colfax\nClarence Lung: Sargent Ramon Gillardo\nFrankie Darro: Segon agent farmacèutic Dooley\nTony Pastor Jr.: Fox\nRobert F. Hoy: Reiner\nNicky Blair: Seaman Kraus\nArthur O'Connell: Segon del cap de màquines Sam Tostin\nAlan Scott: Cap de les destruccions\n1960: Oscar al millor guió original per Paul King, Joseph Stone, Stanley Shapiro i Maurice Richlin\n1960: Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Cary Grant\n↑ «Crítica del film». La Vanguardia, 12-11-2012.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Operation Petticoat\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Operation_Petticoat&oldid=24530919»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 17 ago 2020 a les 12:26.


HUMANA - Sensibilització-106\nPrograma de Visites als nostres Plantes de PreparaciÃ³ per a la ReutilitzaciÃ³\nCom a complement de la nostra tasca de sensibilitzaciÃ³, comptem amb un programa de visites a las nostres Plantes de PreparaciÃ³ per a la ReutilitzaciÃ³ de Residu TÃ¨xtil de l'Ametlla del VallÃ¨s (Barcelona), LeganÃ©s (Madrid) i Valderrubio (Granada).\nL'objectiu Ã©s donar a conÃ¨ixer a la societat la nostra feina de preparaciÃ³ per a la reutilitzaciÃ³ del tÃ¨xtil usat. Les visites consten de recorreguts planificats que busquen transmetre la transparÃ¨ncia de les nostres accions i enfortir les relacions amb altres institucions i empreses colÂ·laboradores.\nVa dirigit a totes les institucions, organitzacions i empreses que tinguin interÃ¨s en la nostra tasca, amb especial atenciÃ³ als nostres colÂ·laboradors pÃºblics i privats. A centres escolars amb inquietud per desenvolupar accions amb els seus alumnes i alumnes en quÃ¨ la segona vida de la roba siguin protagonistes.


L’autor del crim de Ripoll va atacar la mare amb dos ganivets\nLa furgoneta de la funerària que s'ha emportat el cadàver a Ripoll (ACN)\nL'atac hauria començat a l'habitació on el sospitós dormia i on hi tenia simbologia nazi i armes\nEl presumpte parricida de Ripoll hauria atacat la mare amb dos ganivets diferents, segons apunta la investigació dels Mossos d’Esquadra. L’anàlisi de l’escena del crim i les proves recollides al domicili indiquen que la primera arma era una navalla automàtica amb la que el sospitós hauria causat diverses ferides a la dona. L’atac hauria començat a l’habitació on el sospitós dormia i on hi tenia simbologia nazi i altres armes.\nUna de les ganivetades va ser a l’esquena i la fulla es va trencar i va quedar allotjada al cos de la víctima, on aquest dimarts els forenses l’han localitzat en fer l’autòpsia a la dona de 46 anys. Després, l’agressor hauria agafat una segona arma blanca amb la que va rematar a la mare agredint-la al cap i al coll.\nEls resultats provisionals de l’anàlisi forense, la inspecció ocular del domicili que van fer la comitiva judicial i els Mossos d’Esquadra i les proves que la policia científica va recollir al pis indiquen que el sospitós va atacar la seva mare amb dos ganivets diferents.\nLa dona havia passat la nit fora i va arribar a casa, a l’avinguda Ripollès, diumenge cap a les nou del matí. Aleshores, va anar fins a l’habitació on dormia el seu fill de 19 anys. La investigació apunta que el jove hauria atacat la víctima amb una navalla ja a dins l’habitació. La dona, malferida, es va dirigir cap a l’entrada del domicili per demanar ajuda. Segons la reconstrucció dels fets que ha fet la Divisió d’Investigació Criminal (DIC) dels Mossos, l’agressor hauria perseguit la mare i l’hauria tornat a atacar, ara ja amb una segona arma blanca, a la zona del cap i del coll. Els serveis sanitaris no van poder fer res per salvar-li la vida.\nAl pis, en aquell moment, hi havia un altre jove que, segons el testimoni d’un veí, va marxar poc després que el fill fugís. Aquest jove es va presentar voluntàriament a comissaria diumenge a la tarda mateix i les primeres hipòtesis indiquen que no va tenir res a veure amb l’atac perquè en aquell moment estava dormint en una altra habitació.\nEl fill de 19 anys tenia antecedents de violència cap a la mare sent menor d’edat. Segons fonts properes al cas, l’hauria amenaçat amb una ballesta. El sospitós va fugir després de presumptament perpetrar el crim. Els Mossos d’Esquadra el van detenir ahir a una zona boscosa de Les Llosses. El detingut s’ha acollit al seu dret a no declarar davant dels Mossos i passarà demà a disposició judicial. També està previst que declarin el jove que era al pis en el moment dels fets i el veí que va veure part de l’atac ja a l’entrada del pis.


Laura Reyes avança que "tindrem millor esportista del 2019" - Diari de Sabadell\nLaura Reyes avança que "tindrem millor esportista del 2019"\nLaura Reyes al seu despatx del Departament d'Esports / Lluís Franco\nEn una entrevista concedida al Diari de Sabadell, la regidora d'Esports de l'Ajuntament, Laura Reyes, reflexiona i fa balanç d'un primer any marcat per la irrupció de la pandèmia de la Covid-19 que ha paralitzat el món de l'esport. Un dels danys col·laterals ha estat la cancel·lació de la Festa de l'Esport Sabadellenc, un dels actes cabdals de l'àmbit esportiu de la ciutat, però Laura Reyes ha avançat que "estem treballant per conservar l’acte central que es feia al Teatre Principal. No tenim data, però la nostra intenció és proclamar el millor esportista de Sabadell del 2019 i les millors entitats de la manera que sigui. Tindrem millor esportista, això segur".\nCom ha afectat la Covid-19 el teixit esportiu local? No ha pogut ser un any normal. La situació actual ha frenat el món de l’esport. Fa uns dies vaig mantenir una trobada telemàtica amb clubs i entitats i tots es van mostrar molt comprensius. La seva principal inquietud ara mateix és poder salvar els casals d’estiu, però ningú va exigir res ni va fer cap mena de pressió per tornar a entrenar o disposar d’instal·lacions municipals. Nosaltres, des del Departament d’Esports, farem tot el possible per facilitar la tornada a l’activitat. En el pla de xoc de l’Ajuntament també tenim prevista una convocatòria de noves subvencions per a la promoció de l’esport dotades de 135.000 euros i 50.000 per al femení, a més d’una aportació extraordinària de 30.000 euros per a l’esport escolar.\nUn dels projectes importants era la construcció d’un pavelló als Merinals. Es podrà fer? Fa tres mesos tot anava segons el guió previst. Hem patit una emergència sanitària que ningú esperava i això ha afectat les previsions. S’hauran de prioritzar algunes coses. El pavelló dels Merinals era una de les prioritats del nostre programa. Es retardarà segur perquè tot s’ha paralitzat tres mesos, però intentarem seguir el full de ruta.\nL’anterior regidora, Marisol Martínez, va fer una revolució. Manté vostè una línia de continuïtat? Com es troba el Clúster i la Fundació? Quan alguna cosa funciona diuen que no s’ha de tocar. Aquests dos eren projectes iniciats que anaven de la mà i la idea es manté. Quan va aparèixer la pandèmia estàvem treballant en el tema de la nova Fundació de l’Esport, i ara hi tornarem.\nL’esport sabadellenc té una gran diversitat. Això és un avantatge o un inconvenient? Jo el compararia amb una prova de llarga distància. En el dia a dia de la regidoria d’Esports, el repte és anar superant murs i obstacles per avançar. Nosaltres lluitem perquè l’esport sigui important a la ciutat. Penso que Sabadell gaudeix d’una bona salut esportiva. Un 53 per cent de la població practica esport, tenim més de 250 entitats a gestionar i uns 40.000 usuaris setmanals a les instal·lacions de la ciutat. Aquestes xifres fan que la gestió sigui molt complex, però amb l'esforç dels professionals i tècnics del Departament i de les mateixes entitats aconseguim que el contacte sigui més fluid i es pugui respondre a la majoria de necessitats, sempre dins d'unes lògiques limitacions.\nTé data la tornada de l’esport escolar? Com a presidenta del Consell Esportiu, la previsió és que els nens i nenes puguin tornar a la seva activitat normal el mes de setembre amb les mesures que calguin. Falta definir el com, però l’esport vol recuperar el pols.\nAra el Centre d'Esports es prepara per disputar un 'play-off'. L'ascens suposaria un impacte important per la ciutat, oi? És evident. El Centre d'Esports o el Club Natació porten el nom de la ciutat per l'estat espanyol i fins i tot en l'àmbit internacional i això ens omple d'orgull. Jo només he conegut l'actual junta directiva del Centre d'Esports i les relacions són molt cordials. Es pot parlar tranquil·lament i nosaltres farem tot el que estigui a les nostres mans per ajudar.\nTemes:Festa de l'Esport Sabadellenc, Laura Reyes, Regidora Esports, Sabadell


L’equip nacional d’esquí de muntanya continua agafant ritme de competició - Altaveu el diari digital d'Andorra\nL’equip nacional d’esquí de muntanya continua agafant ritme de competició\nLa segona prova internacional de la temporada ha estat la Verbier-Val de Bagnes World Cup, on els andorrans han quedat més enllà de la posició quaranta\n31/01/2021 (19:34 CET)\nUn moment de la prova. FAM\nL’equip nacional d’esquí de muntanya continua agafant ritme de competició, en aquest cas a la Verbier-Val de Bagnes World Cup, la segona prova internacional del calendari de la temporada. La competició ha estat marcada pel gran nivell competitiu que han mostrat tots els participants així com per les males condicions meteorològiques. Els andorrans han quedat més enllà de la posició quaranta.\nA Verbier la prova vertical es va disputar divendres amb un recorregut exigent de 655 metres de desnivell posi:u. En categoria sènior, el suís Rémi Bonnet es va imposar amb autoritat completant el circuit en un temps total de 26’53”. Els primers corredors andorrans sèniors van arribar a la línia de meta, situada a 2.180 metres d’altitud, quasi al mateix temps. Gerber Marín va ser el primer a fer-ho amb un temps de 31’35” i una 44a plaça. Vint segons més tard va arribar David Albós amb un temps de 31’55” i una 46a posició.\nSergi Casabella va classificar-se en 47a posició assolint un temps de 32’10”. Marcel Prat i Carles Serra van arribar a meta en 49a i 50a posició respectivament amb uns marcadors totals de 32’48” i 32’56”. Oriol Olm, en categoria U20, va donar el seu màxim, però, com va passar en la categoria sènior, el nivell en general va ser molt alt i va finalitzar la Vertical Race en 17a posició amb un temps total de 31’42”.\nAquest matí, s’ha disputat, a la Val de Bagnes, la prova individual on els par:cipants han hagut de fer front a un recorregut amb baixades molt tècniques i pujades exigents. En total, els corredors han realitzat quatre pujades i quatre descensos amb un desnivell positiu de 1.550 metres. En categoria sènior, el primer classificat ha estat l’italià Robert Antonioli amb un temps total de 1h22’14”. El primer andorrà a travessar la línia de meta ha estat Gerber Marín, classificant-se en 42a posició en un temps de 1h33’47”. Xavi Areny ha arribat amb MarUn fent el mateix temps amb una mil•lèsima de segon més i assolint la 43a plaça.\nSergi Casabella ha completat el circuit en 1h34’46”, en 45a posició sènior i 8a en U23. David Albós ha completat la prova individual en 1h39’02” i Carles Serra en 1h41’14”, en 54a i 55a posició respectivament. Finalment, Marcel Prat ha acabat el circuit en 1h47’28”. En categoria U20, el guanyador ha estat el mateix que en la prova ver:cal, el austríac Paul Verbnjak amb un temps total de 1h20’29”. Oriol Olm ha donat el seu màxim en totes les pujades i baixades finalitzant en 18a posició en un temps 1h28’25”.


Fundada el 1984, Cambridge School és la principal escola d’idiomes per a nens, adolescents, adults, empreses i escoles del Vallès Oriental, amb centres a Granollers, Mollet del Vallès, Cardedeu, La Garriga, Caldes de Montbui, Sant Celoni, La Roca, Parets, Vilanova del Vallès i des del curs 19-20 amb el darrer centre a Llinars del Vallès.\nDes de fa més de 30 anys que gaudim de la nostra feina veient com milers d’estudiants aconsegueixen els seus objectius lingüístics, oferint un mètode assequible, amè i totalment eficaç. La nostra professionalitat, la nostra àmplia gamma de serveis (cursos, viatges, empreses, escoles) i la nostra renovació constant ens han portat a ser líders al Vallès, però sobretot, a sentir-nos orgullosos d’una feina ben feta.\nLa formació de qualitat a alumnes de qualsevol edat i nivell perquè facin realitat els seus reptes lingüístics.\nTots els nostres professors són nadius i compten amb titulació universitària i títol de professor d’ idioma per a estrangers de la llengua que imparteixen. A més, formen part d’un sistema de formació continuada, amb el qual setmanalment reben formació per així assegurar la qualitat exigida pel grup. Els nostres professors també són autors de material educatiu per a diferents editorials i ofereixen conferències per tot Espanya i Europa.\nEl nostre prestigiós mètode educatiu és avalat per la certificació de la Universitat de Barcelona – Escola d’Idiomes Moderns, en ser l’única escola d’idiomes del Vallès Oriental escollida sota el criteri d’escola seriosa, amb sistemes d’avaluació contínua, amb programes d’estudi definits, rigor cap a l’alumnat i professors qualificats. A més, tots els centres Cambridge School posseeixen la certificació ISO 9001/2008.\nPreparem els nostres alumnes per als exàmens oficials de Cambridge impartint classes molt pensades i intensives de preparació i simulacres d’aquests exàmens per assegurar així l’èxit de l’alumne a l’examen oficial.\nSom un dels quatre centres de Catalunya que forma a professors d’idiomes de tot el món i els otorguem les titulacions CELTA i DELTA de la Universitat de Cambridge, les més reconegudes i prestigioses internacionalment per a l’ensenyament de l’anglès.


En Joan de Sa Bardissa: Viatge pel nord de la Lapònia finlandesa i noruega (7)\nViatge pel nord de la Lapònia finlandesa i noruega (7)\nCabana i camp negats prop de Gárasavvon\nAvui us explicaré el darrer dia de viatge i la tornada cap a "casa".\nTal com us havia explicat a l'escrit anterior, vaig arribar a Gárasavvon (Kaaresuvanto), després d'una altra de poc descans a Gilbbesjávri (Kilpisjärvi). El bon temps que havia estat fent els darrers tres dies va fer fondre quantitats massives de neu i glaç de la Serralada Escandinava, tot fent que rius com el Muonio es desbordessin molt per sobre del que normalment solen fer i inundant molts d'indrets, sobretot al pas fronterer de Gárasavvon, que separa Finlàndia i Suècia (el darrer pont que hi ha sobre el riu Muonio ja que, aigües amunt, no n'hi ha cap més).\nCamí tallat als afores de Gárasavvon\nUn cop vaig haver arribat al càmping de Gárasavvon, vaig reposar tot el que no havia pogut reposar a l'etapa anterior. Un cop em vaig haver aixecat al cap d'unes hores, se'm presentava un petit problema que calia tenir en compte: el pas fronterer havia estat tancat completament ja que l'alçada de l'aigua ja no permetia el pas ni de vehicles de forta tracció. Encara no era cap emergència, ja que tenia tot el dia següent per estar encara allà i a l'endemà, em caldria ser novament a Palojoensuu (a uns 45 km riu avall), que és el mateix lloc de sortida del viatge, a les 8 del matí per poder agafar l'autobús de tornada cap a Rovaniemi i després el tren cap a Kuopio.\nEfluent del riu Muonio a punt de vessar\nL'endemà d'haver arribat a Gárasavvon, doncs, sempre dins de territori suec, ja que el pas fronterer romania tallat, vaig anar a voltar una mica pels entorns que no estaven del tot inundats. Eren moltes les carreteres i camins que havien quedat submergits. Mancaven menys de 24h per haver d'emprendre el camí cap a Palojoensuu i ja m'estava començant a plantejar alternatives per si no podia travessar la frontera. L'única altra opció era seguir la carretera riu avall pel costat suec fins al següent pont, que és a Muonio, a uns 80 km més avall. Això suposaria haver de pedalar moltes més hores i haver de marxar molt abans per assegurar-me que hi arribaria a temps. Parlant amb l'home entranyable del càmping i d'altra gent del poble vaig assabentar-me que això tampoc no seria una bona idea ja que deien que dins el costat suec també hi havia talls a la carretera i que passar per allà no em garantia res. Al cap de 24h d'haver arribat a Gárasavvon el nivell de l'aigua havia baixat una mica però no prou com perquè es pogués restablir la circulació. Mentrestant, aprofitava per voltar i gaudir d'aquells paisatges tan aspres en els quals amb prou feines hi havien brotat els arbres, malgrat les ja temperatures força suaus i ser a finals de maig. És el que passa quan s'és molt per sobre del cercle polar.\nPas fronterer tallat a l'endemà d'haver arribat\nAl vespre, un cop vaig haver sopat i escrit al meravellós diari de viatge que m'acompanyava, vaig acomiadar-me de l'avi entranyable i vaig intentar reposar ja que cap a les 4 de la matinada em caldria marxar tot travessant la frontera, per tal d'arribar a temps a Palojoensuu. A la matinada es podia tornar a passar el pas fronterer amb compte i així ho vaig fer: tal com el dia que vaig arribar-hi. Un cop vaig ser novament dins territori finlandès, vaig anar pedalant de mica en mica fins arribar al petitíssim poble de Palojoensuu on cap a les 8 del matí passava l'autobús cap a Rovaniemi. El bus durava, tal com a l'anada, unes quatre hores fins a deixar-me a l'estació de tren de Rovaniemi, on al cap de mitja hora va sortir el tren cap a Kuopio, que durava 7 hores més. Realment amb un viatge així hom s'adona com de gegant és d'extensió Finlàndia.\nCap al vespre d'aquell dia vaig haver arribat a casa amb temperatures molt altes (extraordinàriament altes) i sense haver plogut ni un sol dia. Realment enganxar un temps així tan al nord i durant tants de dies no és gaire fàcil!\nDesprés de tot el que he arribat a explicar i de mil·lers de detalls que segur que m'he descuidat només em queda dir que me'n moro de ganes de tornar-hi!\nSalut a tothom i no us perdeu les darreres fotos del viatge, que us deixo aquí a continuació!\nD' Unknown a 19:18:00\nRelacionat amb: Bicicleta, Finlàndia, Lapònia, Noruega, Saami, Suècia, Viatges