Àustria - Enciclopèdia Encydia-Wikilingue, de àustria wikipedia\nàustria - Wikilingue - Encydia\nRepublik ÖsterreichRepública d'Àustria\nHimne nacional: Land der Berge, Land am Strome\nViena48°12' N 16° 21' I\nRepública federal parlamentària\nD'Àustria-Hongria 31 d'octubre de 191831 d'octubre de 1918 Dels aliats27 de juliol de 1955\nLloc 112º83.871 km²1,32.558 km\nLloc 86º8.334.325 (2008)97 hab/km²\nLloc 26ºUS$ 371.219 milionsUS$ 44,851 (2008)\nLloc 34ºUS$ 317.007 milionsUS$ 39,647 (2007)\n0,955 (14º) – Molt Alt\nFus horari • a l'estiu. CEST (UTC+1)CEST (UTC+2)\nMembre de: Unió Europea, ONU, OCDE, OSCE, COE\n¹ Són cooficials l'eslovè en Carintia i el croat i l'hongarès en Burgenland.\n² Abans de 2002, el xíling austríac.\nÀustria (en alemany, Österreich [ˈøːstɘrɑeç]; nom oficial: República d'Àustria, Republik Österreich) és un país d'Europa Central, organitzat com una república federal parlamentària, membre de la Unió Europea des de 1995. País sense frontera marítima, Àustria comparteix fronteres amb Alemanya, República Txeca, Eslovàquia, Hongria, Eslovènia, Itàlia, Suïssa i Liechtenstein.\n2.4 República d'Àustria\n3.1 Situació política d'Àustria\n3.2 Política exterior d'Àustria\n3.3 Govern d'Alfred Gusenbauer\n3.4 Drets humans\n7.1 Política relativa als grups ètnics\n9 Qualitat de vida i sistema social\n10.1 Art i arquitectura\n10.2 Ciència, filosofia i economia\n11 Austríacs cèlebres\nEtimologia El nom alemany d'Àustria, Österreich, deriva de l'idioma antic alt alemany en què se li denominava Ostarrîchi, el significat del qual és territori o domini oriental. El primer manuscrit on registra aquesta denominació és el "Ostarrîchi document" de 996 subscrit per l'emperador Otón III. La finalitat del text va ser determinar l'àrea governada pel comte de Babenberg Enrique I i, igualment, sotmetre-la a la jurisdicció del bisbe de Frisia. La zona indicada en el document correspon majorment a l'actual estat austríac (Land) anomenat Burguenland. El nom Àustria deriva d'una erronea llatinització de la paraula germànica “Aquest” (Öst) en “austrō” o “auster” (metaforicamente signifiquen austral – austrālis-). El terme Ostarrîchi, d'on deriva Österreich/Àustria, es va originar probablement en la denominació llatina del territori: Marchia Orientalis. La seva traducció és marca oriental o límit oriental, ja que la seva situació geogràfica la situava en el límit sud-oriental del Sacre Imperi Romano. Això motivo que un nom alternatiu per a aquest territori hagi estat Ostmark. No obstant això, l'historiador austríac Friedrich Heer, en el seu llibre Der kampf um die österreichische identität (La lluita per la identitat austríaca), sosté que la denominació germànica Ostarrîchi no va ser una traducció de la denominació llatina de Marchia Orientalis. El seu origen es remunta a 2.500 anys abans de Crist amb la cultura cèltica dels Hallstatt que van denominar a la zona com Norig, en què No- o Nor- significa oriental i Rig, que és l'origen de la paraula alemanya Reich, pot traduir-se com a domini o territori. La conquesta romana hi hauria latinizado el nom com Noricum, però sense perdre el significat íntrinseco. El que hauria determinat el nom primitiu d'Ostarrîchi i, amb això, les actuals denominacions de Österreich i Àustria.\nHistòria Article principal: Història d'Àustria\n• Sacre Imperi Romano Germànic\n• Imperi austríac\n• Imperi Austrohúngaro\n• Àustria Alemanya\n• Anschluss i Ostmark\n• Àustria ocupada\nEn temps prehistòrics, la terra d'Europa central que és ara Àustria va ser ocupada abans de la romanització per diverses tribus cèltiques. Va estar habitada inicialment per ilirios, als quals més tard se sumarien celtes procedents del nord. El regne cèltic de Noricum va ser reivindicat per l'Imperi romà com a província. A partir de l'any 15 a. C. va passar a ser una província de l'Imperi romà.\nEn la decadència de l'Imperi (segle IV), hunos, godos, lombardos i vàndals van creuar la frontera en diverses ocasions. Després de la caiguda de l'Imperi romà, la zona va ser envaïda pels bavaresos, eslaus i ávaros. Alta Edat Mitjana Durant el Període de les grans migracions, els eslaus van emigrar als Alps en iniciar-se l'expansió dels ávaros al segle VII, barrejant-se amb la població celto-romànica, i van establir el regne de Karantania, que abastava gran part del territori austríac de l'est i central. Mentre, la tribu germànica dels bavaresos s'havia fet fort als segles V i VI en l'oest del país i a Baviera, mentre que l'actual Vorarlberg havia estat fundat pels alamanes. Aquests grups es van barrejar amb la població retorrománica.\nSota la pressió dels ávaros, Karantania va perdre la seva independència davant Baviera en 745 i va passar a ser un margraviato. Durant els segles següents, els assentaments bavaresos van descendir pel Danubio i van ascendir pels Alps, un procés pel qual Àustria va passar a ser el país de parla germana que és avui dia.\nEls bavaresos van passar a estar sota el control dels Carolingis i, en conseqüència, van formar un Ducat del Sacre Imperi Romano Germànic. El Duc Tasilón III de Baviera, que volia mantenir la independència bavaresa, va ser derrotat i el poder va passar a Carlomagno en 788.\nCarlomagno Carlomagno va conquistar la zona en 788 i va encoratjar a la colonització i el cristianisme. Com a part oriental del regne franc, els principals àmbits que ara abasten Àustria van ser llegats a la casa de Babenberg. La zona era coneguda com la Marchia Orientalis i va ser lliurada a Leopoldo I d'Àustria en 976. El primer vestigi amb el nom d'Àustria és de 996, en el qual està inscrit com Ostarrîchi, referint-se al territori de la marca dels Babenberg. El terme occidental "Àustria" no és històricament determinat, encara que, pel que sembla, és una traducció de "Marchia orientalis", que només va arribar molt més tarda. En l'Edat Mitjana, l'Imperi carolingi es va establir a la regió. Des del segle X al XIII Àustria va estar sota el domini dels Babenberg, que van ser succeïts per la casa dels Habsburgo, la història dels quals a partir d'aquest moment i fins al final de la Primera Guerra Mundial es fon amb la d'Àustria.\nEls següents segles es caracteritzen en primer lloc per la conformació del país. En 1156 el Privilegium Minus Àustria eleva al territori a la categoria de ducat. En 1192, la família Babenberg també va adquirir el ducat d'Estiria. Amb la mort de Federico II en 1246, la línia Babenberg es va extingir. Otakar II de Bohèmia va controlar efectivament la Prusia d'Àustria, Estiria i Carintia. El seu regnat va arribar a la seva fi en ser derrotat en Dürnkrut per Rodolfo I d'Habsburgo en 1278. D'allí d'ara endavant, fins a la Primera Guerra Mundial, Àustria va ser en gran parteix la història de la seva dinastia governant, els Habsburgo.\nHabsburgo Als segles XIV i XV, els Habsburgo van començar a acumular altres províncies en les proximitats del Ducat d'Àustria. En 1438, el duc Alberto V d'Àustria va ser triat com a successor del seu sogre, l'emperador Segismundo. Encara que el propi Alberto només va regnar durant un any, a partir de llavors tots els emperadors del Sacre Imperi Romano van ser Habsburgo, amb una sola excepció. Així mateix, els Habsburgo van començar a acumular territoris lluny de les seves terres hereditàries. En 1477, l'arxiduc Maximiliano, fill únic de l'emperador Federico III, es va casar amb l'hereva de Borgoña i, per tant, va adquirir la major part dels Països Baixos per a la família. El seu fill Felipe el Bell, casat amb l'hereva de la Corona de Castella i d'Aragó , va ampliar les possessions territorials dels Habsburgo, sobretot dels espanyols. En 1526, arran de la batalla de Mohács, els governants d'Àustria van ampliar els seus territoris, amb el que la part de Bohèmia i d'Hongria no ocupada pels otomans va quedar sota el seu domini. L'expansió otomana a Hongria va donar lloc a freqüents conflictes entre els dos poders, particularment evident en la trucada Guerra Deixa anar de 1593 a 1606.\nAls segles XVII i XVIII els Habsburgo van ampliar enormement els seus territoris davant la descomposició del poder otomà (1699 i 1718), i els repartiments de l'herència hispana (1713-1714) i de Polònia (1772 i 1795). Els regnats de María Teresa I (1740-1780) i del seu fill José II (1765-1790) van ser un període de gran desenvolupament social i polític en la monarquia (abolició de la servitud, llibertat de culte, abolició de la tortura, reformes administrativa i judicial, centralització administrativa...), dins de l'esperit del Despotisme Il·lustrat.\nLes guerres napoleòniques van ser una dura prova per a la supervivència de la monarquia, però la victòria va reforçar als Habsburgo, que amb el seu canceller Metternich es van convertir en els garants de la restauració (1815-1848). El sorgiment dels nacionalismes i les derrotes exteriors entre 1848 i 1866 van portar a la reorganització de la monarquia, naixent l'Imperi austrohúngaro que ocuparia l'últim període de la monarquia dels Habsburgo (1867-1918). Període caracteritzat pels problemes polítics entre les diverses nacionalitats, però també per un gran desenvolupament econòmic i social, i un major desenvolupament encara en l'àmbit de la cultura.\nPresoners de guerra austrohúngaros a Rússia, 1915\nRepública d'Àustria En 1918, després de la derrota en la Gran Guerra i el desmembrament de l'Imperi, es crea la República de l'Àustria alemanya, sent modificada pels vencedors de la I Guerra Mundial i convertint-se a Àustria (les províncies alpines i germàniques), una república parlamentària, que va tenir una vida caracteritzada per la permanent crisi econòmica, política i social. En 1934, el canceller Engelbert Dollfuss va establir una dictadura conservadora, que no va poder fer front a l'embranzida annexionista de l'Alemanya nazi.\nÀustria va ser annexionada per l'Alemanya Nazi en 1938 (l'Anschluss ) passant a ser l'Ostmark dins de l'Alemanya Nazi. Després de la derrota dels Nazis, les forces aliades van ocupar Àustria al final de la Segona Guerra Mundial fins a 1955, any en què el país va tornar a ser plenament independent amb la condició que romangués neutral. De qualsevol manera, després del col·lapse del comunisme en l'Europa de l'Est, Àustria va incrementar la seva participació en els assumptes europeus. En 1995 es va convertir en membre de la Unió Europea i en 1999 va adoptar el sistema monetari europeu.\nGovern i política Article principal: Govern i política d'Àustria\nÀustria és una república federal i democràtica governada segons una constitució que data de 1920, encara que modificada més tard. El poder executiu és exercit pel president, que és triat per sufragi universal cada sis anys, i pel Consell de Ministres que dirigeix un canceller, designat pel president per a un període no superior a quatre anys.\nForces Armades Austríaques\nSituació política d'Àustria Àustria està composta per nou Estats federats. El Cap d'Estat és el President Federal, electe per vot popular directe per un període de sis anys. El Cap de Govern és el Canceller Federal, qui encapçala el Consell de Ministres, tots ells responsables davant el Parlament d'Àustria.\nEl poder legislatiu ho exerceix el parlament i està dividit en dues càmeres:\nLa cambra alta (consell federal o Bundesrat) integrada per 62 membres. Els seus membres són triats pels consells dels Estats per un període equivalent al dels mandats regionals, per la qual cosa el pes intern dels partits en ell representats es modifica a intervals irregulars depenent de les eleccions que se celebrin en les entitats federatives.\nLa cambra baixa (consell nacional o Nationalrat) amb 183 membres triats cada quatre anys. És el veritable òrgan de decisió legislativa.\nPolítica exterior d'Àustria La política exterior d'Àustria es manté com una política denominada de neutralitat participativa, en la qual es destaquen en els següents punts:\nVetllar per la seguretat nacional.\nFomentar les seves relacions diplomàtiques amb el món àrab.\nFomentar les relacions diplomàtic-comercials amb Estats Units (en la lluita contra el terrorisme Àustria ha permès que Estats Units pugui utilitzar territori austríac per a aquestes finalitats, així com ha brindat tota la cooperació burocràtica que necessiti).\nCooperar en el combat al terrorisme.\nMantenir la neutralitat anomenada “neutralitat participativa” a excepció dels següents casos: Cooperar amb el Consell de Seguretat de l'ONU , ajudar en les missions de l'OSCE i operacions de "Tipus Petersberg" contemplades dins del Tractat d'Ámsterdam.\nPromoure la cooperació a fi d'evitar tant el vincle a un bloc militar, com la construcció de bases militars d'altres Estats al seu territori. Aquest procés d'adequació en la tradicional política exterior austríaca està en gestació, ja que ha enfrontat serioses reticències a l'interior.\nEn el marc de la UE, Àustria busca fomentar al màxim la seva cooperació amb l'organisme.\nGovern d'Alfred Gusenbauer El seu govern ha reduït els impostos sobre la renda, els quals eren molt alts, per estimular la inversió productiva. S'ha procurat unificar a la classe política. Ha proporcionat una major despesa pública a l'educació, a la investigació i a les infraestructures. Va elevar el salari mínim als 1000 euros mensuals i la pensió mínima als 726 euros. Ha establert també una sèrie de reformes socials pel que fa a les lleis matrimonials i de divorcis. S'ha intensificat la lluita contra la migració il·legal. Ha sistematitzat la burocràcia austríaca. Així mateix ha establert una reforma electoral i diverses reformes constitucionals. En política internacional és el primer govern austríac que es pronuncia a favor de l'entrada a la UE de Croàcia i Turquia.\nDrets humans En matèria de drets humans, respecte a la pertinença en els set organismes de la Carta Internacional de Drets Humans, que inclouen al Comitè de Drets Humans (HRC), Àustria ha signat o ratificat:\nEstatus dels principals instruments internacionals de drets humans. Àustria\nOrganització polític-administrativa Organització territorial d'Àustria\nÀustria està composta per nou Länder o Estats federats:\nBaixa Àustria (St. Pölten)\nAlta Àustria (Linz)\nGeografia Article principal: Geografia d'Àustria\nLa major part del territori d'Àustria, dos terços del total, està dins de la secció oriental dels Alps, que aconsegueixen altures de més de 3.000 m. La població es concentra a les valls dels rius, entre els quals destaca el del més important, el Danubio, que entra a Àustria per Passau, a la frontera amb Alemanya, passant per Linz i Viena, fins a Bratislava, a la frontera amb Eslovàquia. A Alemanya rep a l'Inn , que passa per Innsbruck, amb el seu afluent el Salzach, que passa per Salzburg. El llac de Constança és el més gran del país i forma la frontera oest amb Alemanya i Suïssa.\nEconomia Article principal: Economia d'Àustria\nÀustria és un dels 10 països més rics del món en termes de PIB per càpita i ocupa el tercer lloc dels països amb major PIB de la Unió Europea des de 2009. Té una economia social de mercat ben desenvolupada i un nivell de vida molt elevat. Fins a la dècada de 1980, nombroses empreses van ser nacionalitzades. En els últims anys, no obstant això, la privatització ha reduït les explotacions estatals a un nivell comparable al d'altres economies europees. Al costat d'una indústria altament desenvolupada, el turisme internacional és la part més important de l'economia nacional. Alemanya ha estat històricament el principal soci comercial d'Àustria, la qual cosa la fa vulnerable a la ràpida evolució de l'economia alemanya. Però des que Àustria es va convertir en un Estat membre de la Unió Europea, s'han establert vincles més estrets amb altres economies de la Unió Europea i s'ha reduït la seva dependència econòmica d'Alemanya. A més, el nombre de membres de la UE ha preparat una afluència d'inversors estrangers atrets per l'accés al mercat únic europeu i la proximitat a la UE. El creixement del PIB es va accelerar en els últims anys i va aconseguir el 3,3% en 2006.\nDemografia Article principal: Demografia d'Àustria\nIdiomes i grups ètnics a Àustria, incloent la minoria germanoparlante de Bozen, a Itàlia.\nPiràmide de població austríaca\nLa població benvolguda d'Àustria a l'octubre de 2006 era de 8.292.322 persones. La població de la capital, Viena, és superior a 1,65 milions (2,2 milions explicant els suburbis), i representa al voltant d'una quarta part de la població del país, sent coneguda per la seva àmplia oferta cultural i alt nivell de vida. En contrast amb la capital, les altres ciutats austríaques no excedeixen el milió d'habitants: Graz, on viuen 250.099 habitants, seguida de Linz (188.968), Salzburg (150.000) i Innsbruck (117.346). Totes les altres ciutats tenen menys de 100.000 habitants. Els germanófonos representen, per molt, el grup lingüístic més gran del país, sumant aproximadament el 90% de la població d'Àustria. Els estats federals austríacs de Carintia i Estiria són la llar d'una important minoria nativa de parla eslovena, amb al voltant de 14.000 membres (cens d'Àustria; xifres no oficials de grups eslovens parlen de més de 50.000). En l'est del Bundesland Burgenland (anteriorment parteix de la meitat hongaresa de l'Imperi austrohúngaro), prop de 20.000 ciutadans austríacs parlen hongarès i 30.000,croat. La resta de la població austríaca prové d'ascendència estrangera, molts d'ells dels països veïns, especialment de l'ex Bloc de l'Est. Els denominats treballadors hostes (Gastarbeiter) i els seus descendents, així com els refugiats de les guerres iugoslaves i altres conflictes, també formen un important grup minoritari a Àustria. Des de 1994, els Roma-Sinti (gitanos) constitueixen una minoria ètnica reconeguda oficialment a Àustria. Segons el cens publicat per Statistik Àustria l'any 2001, hi ha un total de 710.926 estrangers vivint a Àustria, dels quals 124.392 parlen alemany com a llengua materna (majorment immigrants d'Alemanya , alguns de Suïssa i de la Província autònoma de Bozen a Itàlia). El següent grup més nombrós són els provinents de l'antiga Iugoslàvia (240.863), la majoria de Sèrbia (135.376) i Croàcia (105.487), seguits pels turcs (123.417), anglófonos (25.155), albanesos (24.446) i polonesos (17.899). Amb menys de 15.000 representants destaquen els 14.699 hongaresos, 12.216 romanesos, 7.982 àrabs, 6.902 eslovens (no inclosa la minoria autòctona Windisch), 6.891 eslovacs, 6.707 txecs, 5.916 perses, 5.677 italians, 5.466 russos, 5.213 francesos, 4.938 xinesos, 4.264 espanyols i 3.503 búlgars. Les poblacions de la resta de grups cau bruscament per sota de les 3.000 persones.\nLa llengua materna de la població que preval és l'alemany (88,6%), seguit del turc (2,3%), serbi (2,2%), croat (1,6%), hongarès (0,5%) i bosnià (0,4%).\nL'idioma oficial és l'alemany , és parlat per gairebé tots els residents del país. El terreny muntanyenc d'Àustria va portar al desenvolupament de molts dialectes alemanys diferents. No obstant això, tots els dialectes al país pertanyen al grup de dialectes alemanys procedents del bavarès, amb excepció del dialecte parlat en l'extrem occidental del Bundesland, Vorarlberg, que pertany al grup de dialectes alemánico. També existeix una norma gramatical diferent per a l'alemany austríaca, amb unes poques diferències a l'alemany parlat a Alemanya.\nA partir de 2006, alguns dels estats d'Àustria va presentar proves per als nous ciutadans, per assegurar la seva capacitat d'idiomes, coneixement cultural i, en conseqüència, la seva capacitat per integrar-se en la societat austríaca. Política relativa als grups ètnics S'estima que d'uns 14.000 a 40.000 eslovens habiten en l'Estat austríac de Carintia i uns 30.000 i hongaresos en Burgenland. Tots dos grups van ser reconeguts com a minoria i han gaudit de drets especials des del Tractat d'Estat d'Àustria (Staatsvertrag) de 1955. Els eslovens en l'estat austríac d'Estiria (benvolguts en un nombre entre 1.600 i 5.000) no són reconeguts com una minoria i no gaudeixen de drets especials, encara que el Tractat d'Estat de 27 de juliol de 1955 estableix el contrari. Segons aquest mateix tractat, a les regions bilingües les minories eslovena i hongaresa tenen dret al fet que els seus llenguatges es vegin representats en senyals i topònims, si ben certs sectors apunten que això mai va arribar a complir-se. Aquestes regions són clau en les relacions austro-eslovenes, i fins i tot alguns sectors eslovens les reivindiquen com a pròpies. Això es va posar de manifest després de cadascuna de les dues guerres mundials, i alguns atles oficials eslovens segueixen mostrant parts de Carintia com a pròpies. El governador Jörg Haider, va fer d'est un assumpte de discussió pública en la tardor de 2005 per negar-se a augmentar el nombre de signes topogràfics bilingües en Carintia. Una enquesta del Kärntner Humaninstitut realitzada al gener de 2006 establia que el 65% de carintianos no estaven a favor d'un augment de signes topogràfics bilingües, ja que segons ells els requisits establerts pel Tractat d'Estat de 1955 ja s'haurien complert. Un altre fenomen interessant és la trucada "Windischen-Theorie" que defensa que els eslovens es divideixen en dos grups: els eslovens i Windische (el nom tradicional alemany dels eslaus), sobre la base de les diferències de llenguatge entre els eslovens austríacs —que parlen eslovè estàndard— i dels eslovens d'Eslovènia —que parlen dialectes locals. El terme Windische es va aplicar a és segons el cens de 2001, l'és la religió predominant a Àustria. El nombre de fidels que va a l'església el diumenge va ser d'un 11,5% (com a percentatge del total de la població austríaca), la qual cosa suposen 914.348 persones. Des de 2001, el nombre de catòlics romans i la quantitat de fidels practicants s'ha reduït notablement. Les últimes xifres de 2005 donen un total va disminuir de 5,7% en 1971 a 4,7 en 2006. La majoria dels luteranos resideixen a la província de Carintia, en el sud d'Àustria. Els cristians ortodoxos són al voltant del 2% (la majoria immigrants de l'Europa balcaníca i de l'est). El nombre de musulmans va en augment, amb un 4,2%. També hi ha petites comunitats d'hindús , sikhs, budistes i jueus.\nDades del cens 2001 Confessió Àustria Burgenland Carintia Baixa Àustria\nAlta Àustria Salzburg Estiria\nTirol Vorarlberg Viena Percentatge\nTotal 8.032.926 277.569 559.404 1.545.804\n1.376.797 515.327 1.183.303\n673.504 351.095 1.550.123 100 %\nCatòlics romans 5.915.421 220.512\n432.011 1.226.411 1.093.624 383.486 961.630\n561.680 273.978 762.089 73,64\nLuteranos 376.150 36.812 57.729 50.838\n60.990 22.441 51.005 16.026 7.817 72.5492 4,68\nCatòlics Antics 14.621 163 1.107 2.146\n1.244 866 1.183 422 356 7.134 0,18\nJueus 8.140 33 56 399 216 125 161\n99 63 6.988 0,10\nMusulmans 338.988 3.993 10.940 48.730\n55.581 23.137 19.007 27.117 29.334 121.149 4,22\nUns altres 255.681 3.380 9.439 29.400\n30.835 20.078 16.383 16.055 13.141 116.970 3,18\nSense confessió 963.263 11.102 43.916 166.832\n120.906 49.238 117.589\n35.139 20.945 397.596 11,99\nSense indicació 160.662 1.574 4.206 21.048\n13.401 15.956 16.345 16.966 5.461 65.705 2,00\nEducació Article principal: Educació a Àustria\nEl sistema educatiu austríac presenta un nivell alt. Fins a fa pocs anys, l'accés a la universitat era pràcticament gratuït. Avui s'ha de pagar una quota, que és baixa si es compara amb altres països. Hi ha 20 universitats repartides en 8 ciutats de la geografia austríaca.\nQualitat de vida i sistema social La qualitat de vida a Àustria és excepcional i compta amb serveis socials de primera qualitat, tant en previsió sanitària com en compatibilitat entre el treball i la família.\nEl sistema de seguretat social a Àustria és ampli, obligatori i finançat a través d'impostos . La seguretat social inclou prestacions per a tots els empleats i els seus parents en cas d'assistència mèdica, desocupació, baixa per maternitat i jubilació, així com assistència social pública per a ciutadans necessitats.\nCultura Article principal: Cultura d'Àustria\nÀustria, en el passat com a gran potència europea, i el seu entorn cultural han generat una indispensable enorme contribució a la cultura europea a través de les diverses formes d'art, molt especialment en la música. Viena va ser des de finalitats del s.XVIII fins a la Gran Guerra del 1914 la capital cultural d'Europa (només superada per París).\nÀustria ha estat el lloc de naixement de molts famosos compositors, com Gluck, Mozart, Haydn, Schubert, Bruckner, Wolf, Johann Strauss pare, Johann Strauss fill i Mahler, així com membres de la Segona Escola de Viena, com Schönberg, Anton von Webern, Alexander von Zemlinsky, Siegmund von Hausegger i Berg. Viena ha estat des de fa molt temps un important centre de la innovació musical. Al segle XVIII i el segle XIX, la ciutat va atreure a grans compositors a causa del patrocini dels Habsburgo (Beethoven, Carl Maria von Weber, Brahms...). Eslaus i hongaresos (súbdits de l'imperi) van influir també en la música d'Àustria (Franz Liszt, Franz Lehár, Smetana, Dvořák, Béla Bartók...). L'actual himne nacional d'Àustria va ser escollit després de la Segona Guerra Mundial per reemplaçar el tradicional himne austríac compost per Joseph Haydn ("Kaiserlied") i que inicialment s'havia atribuït a Mozart. Àustria ha produït també un notable músic de jazz, el pianista Josef Zawinul. Falco és un internacionalment aclamat músic de rock i pop.\nArt i arquitectura Entre els artistes i arquitectes d'Àustria figuren els pintors Gustav Klimt, Oskar Kokoschka, Egon Schiele i Friedensreich Hundertwasser, la fotògrafa Inge Morath o els arquitectes Johann Fischer von Erlach, Johann Lukas von Hildebrandt i Otto Wagner.\nCiència, filosofia i economia Sigmund Freud\nÀustria va ser el bressol de nombrosos científics amb fama internacional, la qual cosa li ha valgut que 20 austríacs (d'origen i/o nacionalitat) hagin rebut el Premi Nobel en alguna de les branques científiques. Entre ells es troben Ludwig Boltzmann, Ernst Mach, Victor Franz Hess i Christian Doppler, destacats científics al segle XIX. Al segle XX, les contribucions de Lise Meitner, Erwin Schrödinger, Wolfgang Pauli a la investigació nuclear i la mecànica quàntica són fonamentals per a aquestes àrees de desenvolupament durant els anys 1920 i 1930. Una d'avui dia és el físic quàntic Anton Zeilinger, assenyalat com el primer científic a demostrar la teleportación quàntica. A més dels físics, Àustria va ser el lloc de naixement de dos dels més grans filòsofs del segle XX, Ludwig Wittgenstein i Karl Popper, així com dels biòlegs Gregor Mendel i Konrad Lorenz, el matemàtic Kurt Gödel i els enginyers Ferdinand Porsche i Siegfried Marcus. La concentració austríaca de la ciència ha estat sempre la medicina i la psicologia, a partir de l'època medieval amb Paracelso. Eminents metges com Theodore Billroth, Clemens von Pirquet i Anton von Eiselsberg han construït sobre els assoliments del segle XIX l'Escola de Medicina de Viena. Àustria va ser la llar del metge i neuròleg Sigmund Freud, dels psicòlegsAlfred Adler, Paul Watzlawick i Hans Asperger i del psiquiatre Viktor Frankl. L'Escola d'Economia d'Àustria, que es destaca com una de les principals orientacions de la teoria econòmica, està relacionada amb els economistes austríacs Joseph Schumpeter, Eugen von Böhm-Bawerk, Ludwig von Mises i Friedrich von Hayek (Premi Nobel d'Economia). Altres notables austríacs de naixement però emigrats són el pensador Peter Drucker.\nLlengua L'alemany d'Àustria és la llengua més utilitzada, existint gran varietat de dialectes.\nLiteratura A més de la seva condició com a terra d'artistes i científics, Àustria sempre ha estat un país de poetes, escriptors i novel·listes. És la llar dels novel·listes Arthur Schnitzler, Stefan Zweig, Bertha von Suttner (primer Nobel de la Pau), Marie Ebner von Eschenbach, Oswald von Wolkenstein, Thomas Bernhard, Franz Kafka, Robert Musil i dels poetes Georg Trakl, Franz Werfel, Franz Grillparzer, Rainer Maria Rilke, Adalbert Stifter i Karl Kraus. Esment aparti mereix Hugo von Hoffmansthal, poeta i novel·lista, símbol de la Viena "fi de siècle".\nFamosos novel·listes i dramaturgs contemporanis són el premi Nobel Elfriede Jelinek i l'escriptor Peter Handke.\nCuina La cuina d'Àustria es deriva de la cuina de l'Imperi austrohúngaro. Està influïda per les gastronomies hongaresa, txeca, italiana i bavaresa i és per tant una de les més multiculturals d'Europa.\nAlguns plats típics austríacs són el Wiener Schnitzel, el Schweinsbraten (rostit de porc), el Kaiserschmarrn, els Knödel, la Sachertorte i el Tafelspitz. També són populars els Kasnockn, un plat de macarrones amb formatge fresc Pinzgauer i julivert, i els Eierschwammerl (chantarelas). Els caramels PEIX van ser inventats a Àustria, que és també famosa per la seva Apfelstrudel. De la capital, Viena, és el famós pastís Sacher, de xocolata.\nEsports Àustria en els Jocs Olímpics\nAustríacs cèlebres Thomas Benhard, Dramaturg i novel·lista Leopoldo V, Duc d'Àustria. Va participar en la Tercera Croada i va fer presoner a Ricardo Cor de León\nMaría Antonieta, reina de França\nFrancisco José I, emperador d'Àustria\nMaximiliano I de Mèxic, emperador de Mèxic\nWolfgang Amadeus Mozart, músic i compositor\nJoseph Haydn, músic i compositor\nArnold Schoenberg, músic i compositor\nAlban Berg, músic i compositor\nAnton Webern, músic i compositor\nFranz Schubert, músic i compositor\nJohann Strauss, músic i compositor\nGustav Mahler, músic i compositor\nSigmund Freud, mèdic neuròleg, assagista i pensador, pare del psicoanàlisi\nStefan Zweig, escriptor i historiador\nLudwig Boltzmann, físic Herbert von Karajan, director d'orquestra\nErwin Schrödinger, físic\nFritz Lang, director de cinema\nAdolf Hitler, dirigent i capdavanter de l'Alemanya nazi\nArthur Seyß-Inquart, dirigent de l'Àustria nazi. Un dels artífexs del "Anschluss"\nOtto Skorzeny, enginyer, militar i comando de la Segona Guerra Mundial\nThomas Gold, astrofísic\nKonrad Lorenz, metge i zoòleg. Premi Nobel de Medicina i Fisiologia en 1973\nMaría von Trapp, matriarca dels cantants de la família Trapp\nFritz Mandl, multimilionari fabricador d'armes. Exiliat a Argentina després de la fi de la Segona Guerra Mundial\nRomy Schneider, actriu que va interpretar en diverses ocasions a l'Emperadriu Sissi\nArnold Schwarzenegger, esportista, actor, polític nord-americà, governador de Califòrnia\nElfriede Jelinek, escriptora, Premi Nobel de Literatura 2004\nEl Divendres Sant és festiu per als protestants.\nDia de festa de l'estat\nDia Internacional del Treball.\nEl primer dijous 40 dies després de Pasqua.\nEl primer dijous 11 dies després de Pentecosta.\nVegeu també Portal:Àustria. Contingut relacionat amb Àustria.\nFuentes ↑ Oficina de l'Alt Comissionat per als Drets Humans (llista actualitzada). «Llista de tots els Estats Membres de les Nacions Unides que són part o signataris en els diversos instruments de drets humans de les Nacions Unides» (en anglès) (web). Consultat el 21 d'octubre de 2009.\n↑ Requisits per convertir-se en ciutadà austríac, proveido pel govern vienés (en alemany).\nEnllaços externs Wikipedia en alemany és una versió de Wikipedia en un idioma que es parla en aquest país. Pots visitar-la i contribuir.\nWikimedia Commons alberga contingut multimèdia sobre Àustria. Commons\nWikinoticias té notícies relacionades amb Àustria.Wikinoticias\nLloc oficial d'Àustria (alemany, anglès)\nLloc del Ministeri d'Afers exteriors (alemany, anglès)\nDepartament d'Estadística d'Àustria (alemany, anglès)\nDepartament Nacional de Turisme (castellà)\nAssociació Espanyola a Àustria\nPerfils de països de la FAO: Àustria\nCategories: Àustria | Estats de la Unió Europea | Wikipedia:Articles destacats en w:dóna | Wikipedia:Articles bons en w:de | Wikipedia:Articles destacats en w:cs | Wikipedia:Articles destacats en w:vaig veure


Velocitat sobre la pell de l'aigua | TERMCAT\n© Imatge original: Miquel Mallafré\nSentiu que necessiteu més aigua, molta més aigua, però tampoc voleu desplaçar-vos a cops de rem, ni fiar-ho tot a les veles, ni anar fent amb un llagut i un motoret? El que voleu és governar l'aigua, sortir a mar obert o trencar la superfície de vidre d’un estany amb l'accelerador premut a fons? Competir, vaja. Competir amb vosaltres mateixos o competir amb altres pilots com a membre d’una escuderia, però competir…\nSi us trobeu en aquest punt, heu de saber que hi ha una solució: esteu fets de la pasta dels que viuen a cavall d’una moto aquàtica.\nFent de pilots de moto aquàtica anireu drets, si es tracta d'una moto de conducció dempeus, o asseguts, en una moto de conducció assegut. Per impulsar la moto haureu de prémer amb la mà l’accelerador, que fa augmentar la pressió del corrent d’aigua generat a la turbina i expulsat per la tovera. I no fareu anar un timó sinó un manillar connectat a la tovera, que, segons com estigui orientada, farà girar la moto en una direcció o altra.\nEvidentment, vosaltres sereu pilots conscienciats. Dels que van equipats amb armilla salvavides i, si pot ser, també amb ulleres de protecció i casc. Dels que respecten estrictament els espais delimitats per als banyistes. Dels que es fixen al canell o a l’armilla salvavides la corda que desactivarà el motor si un imprevist els fa caure a l’aigua. Dels que, si volen fer un tast de competició o en volen saber més, recorren a la Federació Catalana de Motonàutica.\nI, perquè sou de motor i sou d'aigua, quan torneu a la costa o a la riba baixareu amb l’adrenalina disparada. Embriagats alhora per la velocitat i pels salts sobre la pell fràgil de l’aigua —que és una experiència que no tenen els que cremen goma sobre l'asfalt d'un circuit immutable, volta rere volta.\n[Apunt elaborat amb la col·laboració de la Federació Catalana de Motonàutica]


Com ens ha millorat el Conveni Col·lectiu les nostres condicions laborals\nEn els darrers fulls hem fet un petit resum de la feina feta i les millores aconseguides per la Secció Sindical de CC.OO. a Caixa Laietana. En aquest full també volem donar unes breus pinzellades dallò que ha fet el SINDICAT de CC.OO. en aquest darrers anys.\nAmb majúscules, destacaríem la signatura del Conveni Col·lectiu de Caixes, (a casa nostra signat només per CC.OO.)\nØ 1 dia més de vacances (ja tenim 25 dies laborables de vacances per any).\nØ Més tardes de dijous de lliurança de Maig a Setembre (5 mesos) i a més, el Dijous de Setmana Santa a canvi de rés.\nØ Possibilitat de substituir el permís de lactància per 10 dies naturals, i 5 dies laborables de permís durant el primer any de vida del nadó\nØ Rebaixa del tipus dinterès del préstec per a lhabitatge habitual.\nØ Igualació de condicions del préstec de 5 anualitats al de 4 anualitats.\nØ Possibilitat de sol·licitar un segon préstec per al canvi dhabitatge habitual en les mateixes condicions que el primer.\nØ Rebaixa del tipus dinterès del préstec social al 100% del Euribor.\nØ Aplicació daquesta millores a la cartera viva.\nØ Increments de sou per el període 2003-2006 amb clàusula de revisió acordada.\nØ Plus Conveni de 180  el 2004 fins 240  al 2006 lineals per a tothom, afavorint percentualment més a aquells que menys cobren. En tres anys ha suposat més de 600 euros.\nØ Selimina la gradació de pagues. Des del primer any es meriten totes les pagues.\nØ Més ajuda pels infants en els tres primes anys de vida. En total 1.625  per infant en aquest període.\nØ Recuperació de la carrera dascens per experiència fins al nivell VIII (quasi Of. 1ª. Abans només es podia arribar fins Auxiliar A, actual Nivell XI ) Aquesta millora suposa més de 50.000 euros en 30 anys. A casa nostra són ja més de 200 companys/es els qui han millorat la seva categoria mercès al conveni.\nØ Ascens per convocatòria doposicions que, a casa nostra, ha propiciat un pacte per a la convocatòria d'oposicions. (l'únic pacte signat en els darrers anys ).\nØ Declaració tolerància zero pel que fa al mòbing o assetjament moral.\nØ Tipificació com a falta molt greu lassetjament sexual.\nEl Tribunal Suprem, anul·la dos articles del Reglament de les Quotes Participatives (RD 302/2004) que retallaven la capacitat de decisió dels Òrgans de Govern i dotaven il·legalment de drets polítics als possibles subscriptors de quotes participatives.\nCCOO es la única organització que ha plantejat i obtingut resultats positius amb aquest pronunciament del Tribunal Suprem. CCOO estem fermament compromesos en la defensa de lactual naturalesa jurídica de les Caixes.\nMataró, 21 dabril de 2006


Humor intel·ligent | Carpe Diem\nHumor intel·ligent\t26 Juliol 2007\nÚltimament estem acostumats a patir tot tipus d’humors. Els que més són barroers, com “Cruz y Raya” o “Los Morancos”, altres són simplement inexistents com “El Club de Flo” i programes de l’estil. Altres, reconec que són senzills però almenys et fan gràcia i no ofenen la teva intel·ligència, com és el cas de “Cámera Café”. D’altres aprofiten el boom casual del seu primer moment d’èxit fins a fer-se pesats i repetitius com en Buenafuente i els seus. La majoria dels humoristes intenten només fer-se un lloc en l’espectre artístic per tenir fama i guanyar calés.\nPerò aquests dies hem pogut veure en un dels mitjans degans en l’humor al nostre país, una mostra sublim d’humor àcid, satíric, irònic i sobretot, sobretot, tan adient i tan simple que és genial Almenys això és el que jo crec. També val a dir que és una mostra del lloc on ha nascut.\nAquí teniu les portades de “El Jueves” perquè en gaudiu. La segrestada i la rectificada.\n1.\tOskar - 27 Juliol 2007\nAixò del segrest de “El jueves” ha estat al final una publicitat perfecta per rellançar aquesta publicació, que darrerament estava perdent pistonada. Jo fa temps que no la compro (excepte en alguna ocasió esporàdica) després d’estar anys comprant-la cada setmana, pel tractament que en moltes ocasions han donat al conflicte basc, però sense fer-me escarafalls ni cridant al boicot, ni molt menys. Val a dir que l’Azagra segueix com sempre, collonut i sent la principal font d’imatges per al sindicat, i és que ell, afiliat a la CGT com és, no posa mai cap problema a la utilització dels seus dibuixos en publicacions, pamflet i demès.\nD’aquest tema, he llegit opinions per a tots els gustos. Des dels que defesen al màxim el dret a la llibertat d’expressió i critiquen al jutge (i al fiscal), fins a qui l’aplaudeixen al•legant diferents motius.\nAquests darrers, els que estan d’acord amb el segrest, al•leguen bàsicament un d’aquests dos motius: uns, els més monàrquics que el propi rei i família, troben bé que encara existeixi el delicte de injuries a la família reial. Els altres, des d’un punt més “republicà”, critiquen la portada de “El jueves” pel fet de ser grollera, independentment de qui surti a la portada.\nEntre aquests darrers, l’altre dia llegia un article de l’inefable Salvador Sostre (pijo convenrgent de casa bona que es passeja pels platós de teleescombraries sense cap mena de rubor i mentre critica a tort i a dret tot els que, segons ell, són trïdors a la pàtria i no se’n recorda que quan va a la tele ho fa gairebé en exclusiva en programes castellans) que justificava el tancament per la grolleria de la portada, i deia que si enlloc de sortir els prínceps d’Astúries sortís la nostra mare aniríem a la redacció de la publicació a cremar-la.\nAra no recordo cap cas concret, però segur que n’hi han: no hi han hagut portades o tires on sortissin personatges reals (que no reials) en situacions semblants? On eren aquests defensors dels drets a l’honor i a la imatge llavors? Si fins ara no s’havien adonat que a “El jueves” fan dibuixos i tires còmiques així, espero que a partir d’ara siguin vigilants i denuncïin públicament sempre que surti algú en la mateixa postura.\nA més, si estem davant d’una col•lisió entre dos drets, a la llibertat d’expressió i a la imatge, crec que en el cas d’un dibuix (una tira còmica) com el que ens ocupa ha de prevaldre la llibertat d’expressió. Cas diferent hagués estat que fos una fotografia. No veuen aquesta gent la diferència; i això sigui el ciutadà Felipe de Borbón o qualsevol altre.\nEls qui defensen la monarquia a capa i espasa encara són conseqüents amb el seu ideari, però els que critiquen la portada simplement per grollera són encara pitjors, són hipòcrites perduts.\nApa salut i llibertat (també d’expressió).


Històries Manresanes: El Pont Vell\nEl Pont Vell és un dels símbols de Manresa per excel·lència. Està situat en un enclavament històric: una de les portes d'entrada a la ciutat. S'anomena Pont Vell en contraposició amb el Pont Nou, que condueix al cementiri i va ser construït amb posterioritat, el segle XIV. El Pont Vell és un pont de característiques medievals que, al llarg dels anys, ha patit nombroses destruccions. Va ser declarat monument nacional el 1931, però, uns quants anys més tard, concretament el gener de 1939, durant la retirada republicana de la Guerra Civil, fou parcialment enderrocat. La reconstrucció es va portar a terme entre els anys 1960 i 1962.\nTradicionalment, molts autors han considerat que aquest pont és d'origen romà basant-se en les restes d'un pilar situat, aigua avall, al cantó esquerre de l'arc central. Tot i això, en la seva forma actual es barregen diverses etapes constructives i restauracions posteriors. El pont és format per vuit arcs de mig punt que disminueixen d'altura i mida a partir de l'arc central, a mesura que s'acosten a la riba. El darrer arc de la banda dreta del riu va ser escapçat quan es va construir la carretera d'Esparreguera. La seva estructura no és simètrica i, si comptem a partir de l'arc central, trobem tres arcs a la banda dreta i quatre a l'esquerra. Els pilars estan dissenyats per contrarestar l'empenta dels corrents del Cardener i permetre el pas de l'aigua en cas que el riu assolís grans nivells, com va passar a la gran riuada de 1907.\nEl Pont Vell, que uneix la part sud de la ciutat amb la zona de la Guia, va ser durant molts anys una concorreguda via de pas per als manresans i manresanes, un lloc romàntic on els més joves aprofitaven per festejar, però també l'indret escollit per alguns que buscaven la mort a propòsit. A prop del pont trobem una antiga creu de terme, la Creu de la Guia, anomenada també la creu del Pont Vell, que apareix consignada per primer cop el 1501, tot i que l'any 1911 es desplomà i se n'hi col·locà una de nova. A tocar del pont s'inaugurà, el 1862, la fàbrica tèxtil del Pont Vell, actualment desapareguda, i situada sobre l'antic molí Nou. La fàbrica, que va passar per diversos propietaris, fou un dels símbols de l'antiga Manresa fabril.\n- GARCIA, Gal·la. (2001). L'Abans. Manresa recull gràfic 1876-1965. Barcelona: Efadós.\nEtiquetes: Monuments i edificis.


Antonio Herrera, guanyador del creuer per la Mediterrània de Quin Passeig\nset. 13, 2016 No Comments by CatPress\nEl sorteig de l’estiu ja té guanyador. Aquest dissabte es va fer el sorteig del creuer per la Mediterrània que cada any regalen Quin Passeig i Viatges Masanés entre els clients de les terrasses del Passeig. La butlleta escollida va ser la d’Antonio Herrera, que avui ha rebut el premi de la mà de Pere Masanés, propietari de Viatges Masanés.\nDurant tot l’estiu, els clients de les terrasses han pogut omplir una butlleta amb les seves dades personals i dipositar-la als termòmetres gegants instal·lats als bars Xaloc i Plaça. El premi consisteix en un creuer de 4 dies amb sortida des de Barcelona visitant les ciutats de Savona i Civitavecchia. Amb el sorteig del creuer, Quin Passeig dóna per acabada la seva vintena temporada durant la qual s’han programat activitats gastronòmiques, tallers infantils i d’altres propostes per animar les terrasses del Passeig.\nMalgrat això, terrasses continuaran en funcionament almenys fins a principis del mes d’octubre i mentre la climatologia ho permeti. Precisament es tracta d’unes dates en què la ciutat de Manresa acull esdeveniments importants com el Festival Màgic que tindrà lloc aquest dissabte, la Shopping Night l’1 d’octubre o la Fira Mediterrània, del 6 al 9 d’octubre.


Caminada Forns de Calç i la Pedra Seca\nEl vinent diumenge 28 de Juny, partirem de nou caminant del Carrer Lleida, numero 2 de Collbató, és a dir de l’Slam Club, per iniciar la ruta als Forns de Calç i la Pedra Seca. Capitanejats pel Guia de Muntanya Ivan, ens trobarem a la porta del Club a les 09:00?h del matí per començar a recórrer els 6,5?km’s de distància que tindrà la ruta amb un desnivell de 158 metres, acabant a l’Slam de nou, ja que es una ruta de tipus circular. Tot durarà aproximadament unes 3 hores.\nPodrem veure un singular paisatge de pedra seca a la serra de gatells, les seves canteres i el gran forn de calç envoltats per la típica flora mediterrània i l’omnipresent Muntanya de Montserrat. Ja que la tenim a prop, doncs l’aprofitem no?\nCal dur aigua, menjar, calçat adequat, impermeable i protector solar. Si heu de prendre medicació, recordeu portar-la i indiqueu al guia qualsevol tipus de particularitat vostre sense cap tipus de problema.\nAixí doncs: amb guiatge, dutxes, fruita, sessió d’estiraments a l’SlamGym en finalitzar la caminada, només té un cost per assistent de 3?€.\nSi sou uns enamorats de la zona i voleu passejar amb nosaltres, no dubteu en vindre. Us esperem!


Cinema i literatura al Sitges Taboo’ks | EL CINÈFIL\nCinema i literatura al Sitges Taboo’ks\nActualitatFestival de SitgesFestivals i activitatsMón Fantàstic 6 d'Octubre de 2018 Xavier Sabatés 0\nEl guionista de "Let me in", John Ajvide Lindqvist, ha estat el convidat d'aquesta edició\nAquest dissabte 6 d’octubre ha tingut lloc una nova edició de Taboo’ks, una iniciativa del Festival de Sitges i la Federació d’Editors d’Espanya. L’acte té com a finalitat estudiar l’adaptació d’obres literàries a la gran pantalla. En aquesta edició el convidat estrella ha estat John Ajvide Lindqvist l’autor de la novel·la Déjame entrar i responsable també del guió de la pel·lícula del mateix nom, que ha impartit una masterclass sobre la seva experiència a l’hora de convertir una novel·la en un guió cinematogràfic.\nSegons Lindqvist, “el més important a l’hora de construïr el guió és saber prescindir de parts de la història que semblen importants però que, un cop feta la pel·lícula no es troben a faltar perquè el cinema sap captar els detalls de manera més subtil”. També ha fet referència a les traves que posen els productors i la indústria a l’escriptor ja que són els que tenen l’última paraula sobre el producte final. També ha ironitzat sobre el fet que molta gent es pensa que la seva novel·la s’inspira en la saga Twilight, “és improbable, perquè Déjame entrar es va publicar dos anys abans” ha afirmat.\nDurant l’acte també s’ha entregat el 24é premi UPC de Ciència-Ficció. El guanyador ha estat Francisco Guerrero amb l’obra Gutterson, un relat sobre pirates informàtics i la cara fosca de les noves tecnologies. A l’edició d’enguany s’hi han presentat 46 obres en castellà i 18 d’altres països. Una senyal de la bona salut i creativitat que envolta el gènere fantàstic.\nPosteriorment, s’han proposat les tres obres literàries candidates a una possible adaptació a la gran pantalla:\nAquest llibre que va sorgir a a partir d’un blog ha tingut ja la seva versió en còmic i fins i tot se n’ha fet un curtmetratge dirigit per Ivan Mulero. La història gira al voltant del justicier del Post-it, un jove dissenyador gràfic que descobreix uns poders ocults que farà servir, com tots els superherois, al serveis de bones causes. El llibre d’Estorach serà reeditat per Planeta en breu fet que pot multiplicar-ne la seva audiència i les possibilitats d’una nova versió en format més llarg a la gran pantalla.\nEl que susurra de Melenka Ramos\nUna història d’intriga i terror que té lloc en un petit poblet de l’Amèrica profunda que amaga un secret des de fa molts anys i on res és el que sembla.\nUn club de lectura sobre Stephen King i la posterior mort d’un professor de la universitat desencadenen la desconfiança i les traïcions entre un grup d’àmics.\nLos codices del apocalipsis d’Elio Quiroga\nUns misteriosos satèl·lits artificials que tenen més de mil anys d’antiguitat són descoberts per un astronauta que comença una investigació que el porta a atura l’amenaça de l’Apocalipsi sobre la terra.


dimarts, 2 / febrer / 2016\nEl govern de la Generalitat ha aprovat aquest dimarts el projecte de Llei de canvi climàtic de Catalunya que vol facilitar la transició cap a una economia baixa en carboni, a través de lamitigació i l'adaptació al canvi climàtic. Aquest projecte, elaborat per l'anterior govern, ara anirà al Parlament, que l'haurà d'analitzar per esmenar-lo i aprovar-lo en els pròxims mesos.\nEls objectius que es proposa aquesta llei són els mateixos que marca la Unió Europea, i que comporten per l'any 2020 una reducció d'un 25% de les emissions del 2005. L'any 2050aquesta reducció haurà de ser d'un mínim del 80%. Es proposa fer-ho amb polítiques centrades en dos conceptes: la incentivació i la complicitat.\nDe tota manera, també introdueix impostos ambientals per desincentivar pràctiques contaminants. El principal és un impost sobre les emissions de CO2 de turismes i furgonetes, que es vol que entri en vigor de manera gradual, entre el 2018 i el 2020.\nSegons el projecte de llei, per exemple, un totterreny que emeti 235 grams de CO2 per quilòmetre hauria de pagar 84 euros anuals; en canvi, els turismes convencionals que emeten entre 120 i 130 grams per quilòmetre pagaran 5,5 euros. Els vehicles que emetin per sota de 120 grams n'estaran exempts.


22 persones participen als cursos de formació de costura i d’auxiliar de serveis d’ADFO | Adfocet | Regals solidaris\n13 persones participants tenen discapacitat física i ja hi ha hagut 9 insercions laborals\nEl passat dia 23 d’abril de 2019 es va iniciar un nou Punt formatiu Incorpora a l’ADFO, el curs de costura. En col·laboració amb l’empresa Vic Fashion Institute es va idear un curs per aprendre tècniques avançades de costura i poder acabar elaborant una col·lecció de roba.\nEn aquest curs hi han participat 8 persones, 4 d’elles amb certificat de discapacitat. D’aquestes, 3 persones ja estan treballant a l’empresa ordinària i una d’elles al centre especial de treball d’ADFO, ADFOCET.\nAquesta formació ha comptat amb una part teòrica de continguts de costura i moda, una altra part competencial, on es treballen tècniques d’apoderament i recerca de feina, així com habilitats en el desenvolupament dels currículums i perfils professionals; i una part pràctica, de 80 hores, que s’ha dut a terme a les instal·lacions del Vic Fashion Institute.\nEl curs de costura és fruit de la detecció de la demanda de persones que puguin fer tasques de costura al sector de la moda, sobretot pel que fa a la moda ètica, que cada vegada contempla més dissenyadors. En aquest sentit, les persones participants han acabat cosint una col·lecció de roba anomenada Incógnito que es va presentar en una desfilada de moda el passat dia 11 de juliol a l’esdeveniment “Vic Moda Independent”.\nCurs d’Auxiliar de Serveis\nEl passat dia 19 de juny es va començar el curs d’auxiliar de serveis, una formació destinada a persones que vulguin treballar d’informadors, conserges i auxiliars de seguretat. Es fa amb col·laboració amb l’empresa Grup Protecta, amb la qual es van dissenyar els continguts i les pràctiques del curs.\nEl mes de juliol s’ha acabat la part teòrica, que ha girat entorn de desenvolupar i perfeccionar les competències transversals, laborals i tècniques. Les pràctiques, de 60 hores, començaran el proper mes de setembre.\nEstan cursant aquesta formació 14 persones de les quals 9 tenen certificat de discapacitat. Del total de persones participants, 6 han trobat feina durant el curs.\nSense comentaris / 222 dies publicat / General / adfo.cat


Entitat: CEE L'Arboç (Fundació Maresme)\nConstructor: "L'Equip del Migdia"\nAny: 23 d'abril de 2004\nLa Fundació Maresme, que fins ara comptava amb el gegant Jaumet (del Taller Ocupacional Jaume Isern), ha augmentat la família i ens ha ens sorprèn amb una altra geganteta: la Gisuca, de l'Escola d'Educació Especial de l'Arboç.\nLa figura és obra de l'anomenat "Equip del Migdia", integrat pels mestres, educadors i monitors del centre que hi treballen al migdia. És en aquest moment, just després de dinar quan cada dia dedicaven unes hores a la construcció de la Gisuca.\nEspecialment admirable és la tasca duta a terme per l'alumnat, que amb importants dificultats psicomotrius, participava i decidia com volien que fos el seu gegant. A tall d'exemple, citem algunes de les persones que formaven part d'aquest equip: Isabel Mas, Macarena Fernàndez, Sandra Travé, Sandra Valls, Maria Ruiz, Roser Cabanillas, Marta Quella i Núria Cols.\nEl nom de la geganta, també ha estat decidit per l'alumnat i, tot i que aparentment és un nom d'un dels personatge dels ja populars manga i anime japonesos (concretament de la sèrie "Doraimon"), té un gran simbolisme, doncs està molt lligat a la realitat que aquests nens viuen.\nCom tots sabeu, "Doraimon" és un gat còsmic. Aquest, té una butxaca màgica que permet a "Nobita" (un nen en edat escolar, sense sort i indefens davant les burles que reb del seu entorn) dipositar-hi els problemes i surtir-se'n victoriós de les situacions, per sorprendre i quedar bé davant de la seva admirada companya "Shizuka".\nSegurament, a la seva manera, els nens d'aquest centre se se senten una mica identificats a aquest personatge i l'han volgut perpetuar en la figura de la Gisuca.\nLa geganta va ser estrenada, a nivell intern, per Sant Jordi de 2004, però calia presentar-la més formalment a l'exterior, als pares, i a tots aquells que estimen i valoren la tasca d'aquest col·lectiu. És per aquest motiu, que el dissabte 22 de maig, es va celebrar una gran festa on hi van assistir com a padrins de la Gisuca, els Gegants d'Iluro.\n08/10/2008 - Festa Reaparició d'en Quimet\n28/09/2008 - Sarsuela: Gigantes y Cabezudos (Foment Mataroní)\n22/05/2004 - Festa del CEE L'Arboç


Guerra d’espies al Pakistan i l’Índia (Josep Lluís Alay)\n3 min. 22/01/2018 20:58\nDes del seu naixement com a estats independents, l’Índia i el Pakistan no han viscut mai en pau. Les seves interminables i cruentes guerres són conegudes arreu, i també el seu resultat fatal, que ha provocat la mort de centenars de milers de persones en tots dos bàndols, entre soldats i població civil. A més a més de les guerres convencionals, hi hem d’afegir les amenaces nuclears i el foment del terrorisme. Però indis i pakistanesos també lliuren, lluny d’aquests camps de batalla, una guerra més silenciosa i desconeguda: la dels serveis d’intel·ligència. En els últims mesos ha sigut possible conèixer detalls d’aquesta lluita per mitjà de dos casos aparentment sense relació entre ells però que en els últims dies finalment s’han pogut enllaçar i que mostren amb tota cruesa aquesta guerra clandestina d’espies.\nTot va començar fa dos anys, quan l’Inter-Services Intelligence (ISI), els serveis secrets pakistanesos, van capturar un empresari indi al Balutxistan i el van acusar de ser un agent indi al servei de Delhi, a qui el govern pakistanès acusa d’instigar la revolta balutxi que reclama un estat independent des de fa dècades. El govern indi va negar que Kulbhushan Jadhav fos un agent secret, però sí que va admetre que havia estat comandant de l’armada índia. Jadhav va ser jutjat per espionatge i sentenciat a mort l’abril de l’any passat. La seva condemna va ser recorreguda davant el Tribunal Internacional de Justícia (TIJ) basant-se en el fet que el presoner no va rebre assistència consular apropiada durant el judici. El TIJ ha demanat al govern pakistanès que suspengui la sentència mentre estudia el cas, així que Jadhav segueix a la presó pendent de la forca. Per acabar-ho d’embolicar, la mateixa setmana que van condemnar-lo va tenir lloc la misteriosa desaparició d’un ciutadà pakistanès al Nepal. Es tracta del coronel retirat Muhammad Habib, però, oficiosament, els indis creuen que seria un dels agents de l’ISI que van capturar Jadhav l’any 2016 al Pakistan.\nEl Research and Analysis Wing (RAW), els serveis secrets indis, va parar-li un parany molt ben elaborat que oficialment neguen rotundament. Haurien creat una empresa fantasma a Austràlia, Strategic Solutions, que s’hauria posat en contacte amb el coronel i li hauria ofert una feina de consultor de seguretat amb un sou de més de vuit mil dòlars al mes. Li van demanar reunir-se a Katmandú per parlar de les condicions de la feina. Sembla que allà agents indis l’haurien conduït fins a Lumbini, una ciutat fronterera amb l’Índia, i allà se li va perdre el rastre. Malgrat que el govern indi ho negui, tots els indicis apunten cap als seus serveis secrets, el RAW, com a responsables del segrest de Habib. Se sap que el RAW té contactes amb el crim organitzat indi i probablement Habib està en mans d’alguna banda criminal. D’aquesta manera els indis intentarien aconseguir l’alliberament de Jadhav a canvi de Habib.\nDe fet, l’operació ha donat algun fruit. Sorprenentment, en un gest inèdit en aquest tipus de casos d’espionatge, aquest Nadal el govern pakistanès va autoritzar la visita de dos familiars al suposat espia indi reclòs en una presó d’Islamabad, on hauria reconegut que forma part del RAW. Tant a l’Índia com al Pakistan la història dels dos espies en els últims mesos, especialment des de Nadal, ha centrat l’atenció de l’opinió pública, que espera un desenllaç imminent que, a diferència d’altres ocasions, permeti salvar la vida dels dos espies. Dos espies que han esdevingut herois en els seus respectius països.


“L’ART DE LES DONES”, AL MUSEU CERDÀ – Cerdanya, 18-01-18 – Pirineus TV\nEl Museu Cerdà de Puigcerdà acull aquests dies l'exposició L'Art de les Dones, una mostra col·lectiva d'obres de quatre autores de Barcelona Susana Bascones, Elena Busquets, Mercedes Cella i Matilde Fabregat. S'hi poden veure retrats de diverses mides, paisatges i carrers d'altres països, com el Vietnam. Les tècniques utilitzades van des de la pintura acrílica fins als dibuixos de pigments i carbó sobre paper. També hi ha altres objectes artístics com aquests. Cada autora, doncs, ha aportat les seves peces i totes elles reflecteixen la seva manera d'entendre l'art.\nL'exposició, que es va inaugurar el passat dissabte, es pot veure a la primera planta del museu fins a finals de mes.


Home » Cicloturisme • General • Rutes per Lleida » Rutes: Les dues etapes del camí ignasià a Lleida\nIgnacio Terrado maig 21, 2016 Cicloturisme, General, Rutes per Lleida No comments\nDe les rutes de pelegrinatge, la més coneguda és el camí de sant Jaume (que, per si no ho sabíeu, també va passar per Lleida, o què us pensàveu?). Qui segur que hi va fer nit va ser sant Ignasi de Loiola. El seu és un camí menys conegut però que cada cop segueix més gent. Va de Loiola, a Euskadi, fins a Manresa i Montserrat, seguint el pelegrinatge que el fundador dels jesuïtes va fer de camí a Terra Santa. Passa per La Rioja, Navarra i l’Aragó i, un cop travessat el desert dels Monegros, baixa a Fraga i entra a Catalunya per Alcarràs. En bona mesura, és un camí de sant Jaume al revés i, de fet, les indicacions solen coincidir (tot i que en direccions contràries). Si us parlo del camí Ignasià i no del de sant Jaume és perquè, com que el del segon passa per tants llocs, mai no sé per on no passa…\nCamí de sant Ignasi de Loiola. Noteu que La Rioja és la comunitat autònoma més gran d’Espanya…\nEl camí ignasià, però, és ben clar. Jo només he fet el tros que va de Tudela a Lleida (en bicicleta, esclar). La primera part, seguint el canal imperial d’Aragó, és una delícia. En sortir de Saragossa, però, la cosa canvia: ben aviat s’arriba al desert dels Monegres i, un cop allà, és fàcil perdre’s. No hi ha indicacions i els camins, ai!, tots s’assemblen. I el problema dels deserts, naturalment, és que no hi passa mai ningú. En arribar a Catalunya, això sí, la cosa canvia. Trobem aquests senyals que, de ben segur, heu vist algun cop per Alcarràs:\nIndicador del camí ignasià\nLes dues etapes que passen per la nostra ciutat són la 21, de Fraga a Lleida (33 km), i la 22, de Lleida a Palau d’Anglesola (22,7 km). Naturalment, són etapes pensades per a la gent que fa el camí a peu. Les podeu consultar aquí:\nUs animem a que les aprofiteu en les vostres sortides i, per què no?, a que feu tot el camí. De fet, ja n’heu fet un tros. O és que encara no heu anat en bicicleta pel camí del riu, per la ruta que va a Butsènit i Alcarràs, la dels aiguamolls de Rufea? I tampoc a Alcoletge, no hi heu anat? No coneixeu les trinxeres del Tossal dels morts? Mai no és massa tard per a convertir-se a les dues rodes! Si sant Ignasi va fer el camí en un ruquet va ser perquè, al segle XVI, la bicicleta encara no s’havia inventat.\nTags:camí ignasiàcicloturismeRutes pel SegriàRutes per Lleida


Pàgina:Obres completes d'En Joan Maragall - Escrits en prosa I (1912).djvu/58 - Viquitexts\nPàgina:Obres completes d'En Joan Maragall - Escrits en prosa I (1912).djvu/58\ntenebra, humanament pensant, no hi pogués haver anhel lluminós; que sense odi, no pogués haver-hi amor actiu.\nTot sovint he vist homes habitualment reposats en sos afectes, exaltar-se per l'odi fins a lo ridícul, fins a lo repugnant; i de moment m'han fet somriure en mí meteix amb una certa pena. Però, després, ben pensat, he comprès que, pera aquells homes, allò era una professió de fè. De primer, la seva passió mossegadora m'ha semblat mostra de mesquinesa d'esperit; després he pensat:—Si an aquest home li treiem aquesta mesquinesa, quína grandesa li restaria? Aquesta mesquinesa es la seva grandesa. En aquest home, el sentiment de patria, per exemple, dorm en la seva mediocritat sentimental, i no es capàç de fer-li fer un mohiment generós. Mes té odi als enemics de la patria, i aquest odi es prou pera fer d'ell un hèroe, un màrtir, en qualsevulla moment. Aquest home sols pot esser un bonhome essent un malhome.\nAquell home podrà dir: «Jo soc una part d'aquella força, que volent sempre'l mal, produheix sempre'l bé... Jo soc una part de la tenebra que va parir la llum...» I després allò de Sant Joan: «La llum en les tenebres resplendeix».\nMes jo'm posava la mà damunt del cor, i'l meu cor no l'absolia an aquell home. Jo 'm posava la mà damunt del cor, i'l meu cor no excusava'l mal, el pecat, lo lleig, lo fals, l'odi, com ferments activadors del be, de lo bell, de lo ver, de l'amor.\nPerque'l cor no's deixa enganyar per teories i té un fondo instint de la llum, superior a tot humà saber. Cert que jo'm sentia tan home com aquell home, in-\nObtingut de «https://ca.wikisource.org/w/index.php?title=Pàgina:Obres_completes_d%27En_Joan_Maragall_-_Escrits_en_prosa_I_(1912).djvu/58&oldid=95393»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 jul 2016 a les 22:00.


Conferència "Decreixement de l'aviació" - ODG\ni altres activitats de la xarxa StayGrounded (Queda’t a terra) a Barcelona\nConferència sobre com reduir els fluxos d’aviació el 12 i 14 de juliol a Barcelona.\nAcció contra la turistització i l’expansió de l’aeroport del Prat-Girona a Barcelona el 14 de juliol.\nIniciativa ciutadana europea per posar fi a l’exempció fiscal del querosè.\nLa conferència “Decreixement de l’aviació” reunirà el proper 12 de juliol a Barcelona un centenar de persones procedents de l’activisme, la ciència, els col·lectius i ONGs de diferents llocs d’Europa i de tot el món, amb l’objectiu de discutir estratègies que permetin el decreixement en la aviació. La trobada es farà sense fer servir vols ja que les persones participants viatjaran a la conferència per terra, mentre que les que es troben més lluny participaran via on-line.\nConvidem a les i els periodistes a participar en la conferència i registrar-se prèviament.\nPer a més informació podeu accedir al llistat de persones expertes a l’annex i el següent enllaç: https://stay-grounded.org/conferencia-stay-grounded/\nEls problemes del turisme massiu a Barcelona podrien empitjorar: l’expansió planificada de l’aeroport Prat-Girona\nLa conferència obrirà l’espai per visibilitzar i connectar els problemes que comporta la turistització en ciutats com Barcelona amb les demandes de decreixement de l’aviació. Barcelona és la quarta ciutat europea més visitada, la primera destinació dels creuers pel Mediterrani i el setè aeroport més gran d’Europa. La indústria del turisme i el seu model de producció generen impactes i problemàtiques molt greus pels habitants i el medi ambient. Males condicions de treball; expulsió de veïnes i veïns dels seus barris per la transformació de les seves cases en allotjaments turístics i augment dels preus de lloguer; xarxes de mobilitat col·lapsades i inaccessibles; alts nivells de soroll i contaminació de l’aire; generació de residus i abús dels recursos naturals que comprometen la salut de les persones i el medi ambient, d’entre altres.\nEn aquest context, el Ministeri de Foment d’Espanya i AENA, empresa estatal que gestiona els aeroports, planegen l’expansió de l’aeroport de Barcelona per arribar a acollir 70 milions de passatgers l’any (25 milions de passatgers més que el 2018). Un projecte que inclourà l’aeroport de Girona-Costa Brava. El 14 de juliol, els activistes dibuixaran una línia vermella per mostrar els límits al creixement de l’aviació i el turisme. Per a més informació.\nConflictes i moviments de justícia ambiental relacionats amb l’aviació a nivell mundial\nEl projecte EnvJustice de l’Institut de Ciència i Tecnologia Ambientals de la Universitat Autònoma de Barcelona (ICTA-UAB) i la Xarxa Stay Grounded mostren en aquest mapa 50 conflictes socio-ambientals relacionats amb l’expansió o creació de nous aeroports o aerotrópolis (aeroports envoltats de zones industrials i comercials). La majoria de les causes d’aquests conflictes són per extensió d’infraestructures per a l’aviació, “justificades” a través de discursos de desenvolupament, creixement turístic i econòmic o millora de la seguretat (p.ex: nous aeroports militars). Com a conseqüència trobem desallotjaments forçosos, pèrdua de terres, destrucció d’ecosistemes, greus danys a la salut de les persones i la natura causats per la contaminació i el soroll. És per això que aquestes injustícies estan sent denunciades i protestades per moviments de justícia ambiental. Diverses estratègies de mobilització han provocat grans i petites victòries: frenar, suspendre o re-ubicar aquests projectes d’infraestructures, incrementar les compensacions o disminuir els efectes negatius sobre les comunitats més afectades. Els resultats d’aquesta investigació seran presentats el divendres 12 a la conferència.\nXarxa StayGrounded (Queda’t en terra)\nA nivell de polítiques públiques, els impactes negatius de l’aviació en la crisi climàtica estant tenint cada vegada més repercussió. No obstant això, el problema és que cap de les estratègies que s’han implementat suposadament tenen per objectiu reduir el canvi climàtic qüestiona el creixement constant del sector de l’aviació, cosa que suposa un augment constant del sector de l’aviació. En canvi, es centren en mostrar que en el futur volar podria, en el futur, convertir-se en “clima neutre” (Balanç zero de carboni) a través de les millores de les tecnologies, l’ús de biocombustibles i mecanismes de compensació. La Xarxa StayGrounded, en el document que marca el seu posicionament, deixa clar que aquestes solucions són falses. L’estudi The Illusion of Green Flying“ (“El mıratge del vol verd”) assenyala els diferents problemes i errades de l’estratègia de rentat verd del sector de l’aviació.\nPer aquest motiu a la conferència es parlarà de la viabilitat i els beneficis de les mesures concretes per reduir l’aviació, com posar els límits dels vols nacionals o de curta distància; fer canvis institucionals de les polítiques de viatge; reduir la infraestructura aeroportuària; fomentar alternatives al transport en avió; decreixement turístic i impostos sobr el querosè.\nLa Xarxa internacional StayGrounded és una xarxa global per contrarestar l’aviació i treballa per un sistema de transport just i sostenible. Està format per més de 120 organitzacions i grups de tot el món.\nIniciativa civil europea para gravar el querosé\nUn informe filtrat de la Comissió Europea va revelar que gravar amb impostos el querosè de l’aviació venut a Europa reduiria les emissions de l’aviació en un 11% (16,4 milions de tones de CO2) i no tindria un impacte net en les ocupació o l’economia, alhora que recaptaria gairebé 27.000 milions d’euros en ingressos cada any. Recentment es va llançar una nova Iniciativa Ciutadana Europea (ECI) que necessita recol·lectar 1 milió de signatures en un any. La iniciativa iniciada per un grup d’estudiants està recolzada per StayGrounded. Els representants també seran presents a la conferència.\nA la ciutat de Barcelona està creixent una lluita comuna, on moviments locals i globals per la justícia ambiental i social s’estan coordinant per fer front a aquesta nova amenaça que catalitzaria encara més la turistització, el soroll, la contaminació a la ciutat de Barcelona i l’escalfament global. Des de l’organització d’aquesta trobada, s’està enfortint el teixit de resistència en contra el nou projecte d’expansió de l’aeroport Prat-Girona, conformats per la xarxa internacional StayGrounded, els moviments locals i de l’Estat espanyol en contra de la turistització i per la justícia climàtica, plataformes pel dret a l’habitatge, organitzacions per la justícia global i un urbanisme feminista i grups d’afectats per l’actual aeroport del Prat.


Carles Puig Pla\nL’objectiu central d’aquesta tesi doctoral consisteix a analitzar com es varen iniciar, formalitzar i desenvolupar els primers ensenyaments cientificotècnics, de caràcter públic relacionats amb la física, establerts a Catalunya a finals del segle XVIII i començaments del segle XIX. S’estudia la institucionalització de l’ensenyament públic de l’astronomia nàutica, la mecànica, la maquinària i la física experimental en quatre escoles creades per la Junta de Comerç de Catalunya: Escola de Nàutica, Escola de Mecànica, Escola de Maquinària i Escola de Física experimental.\nA més, la tesi situa el paper jugat pels artesans en la construcció de les primeres màquines i instruments científics per a l’ensenyament de la física, així com la seva col·laboració amb científics catalans durant la Il·lustració. S’ha realitzat una primera aproximació a les direccions físicomatemàtiques de la Reial Acadèmia de Ciències Naturals i Arts de Barcelona i s’ha identificat i caracteritzat el col·lectiu constituït pels socis artistes d’aquesta institució en el període 1766-1824.\nUna gran part de la tesi s’ha basat en fonts manuscrites inèdites que han permès restituir el paper de figures menors de l’activitat científica a Catalunya.\nEl treball s’ha estructurat en sis capítols i un darrer de conclusions. En el primer, a més de consideracions metodològiques s’ha efectuat una anàlisi del significat dels conceptes “física”, “matemàtiques” i “art”; també s’ha fet un estudi sobre la historiografia de la física i la instrumentació a Catalunya i Espanya. El segon capítol és una revisió historiogràfica de les institucions d’ensenyament cientificotècnic de Catalunya que, durant la Il·lustració, varen introduir o promoure la física moderna.\nEl tercer capítol s’ha centrat en l’Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona. D’una banda, s’ha obtingut una primera identificació dels membres i memòries de les direccions fisicomatemàtiques, caracteritzant els interessos intel·lectuals de les mateixes. D’altra banda, s’ha dut a terme un estudi de l’activitat dels acadèmics artistes i la seva col·laboració amb l’Acadèmia; s’hi dedica una atenció particular a l’activitat desenvolupada pels artistes que pertanyien al grup dels “maquinistes” els quals van contribuir a la fabricació i conservació de l’utillatge instrumental de la corporació.\nEls tres capítols següents estan dedicats a l’estudi de quatre escoles gratuïtes establertes per la Junta, promotora de l’educació tècnica moderna al Principat. Així, el quart capítol tracta de l’Escola de Nàutica i, de manera particular, de les aportacions d’Agustí Canelles que es va interessar per la formació matemàtica i astronòmica dels pilots amb la finalitat d’aconseguir la pràctica de la navegació científica. El cinquè capítol s’ocupa de les accions dutes a terme per la Junta per facilitar el coneixement de la mecànica i el perfeccionament de la maquinària a Catalunya durant la primera meitat del segle XIX. Es reconstrueix el funcionament del Gabinet de Màquines de la Llotja dirigit per Gaietà Faralt, i l’activitat tant de l’Escola de Mecànica, dirigida per Francesc Santponç, com de l’Escola de Maquinària encarregada per la Junta a Hilarión Bordeje. També s’analitzen detalladament els continguts de la revista tècnica Memorias de Agricultura y Artes, especialment els relacionats amb la Mecànica. Finalment, en el capítol sisè s’efectua una anàlisi de les diferents etapes de l’Escola de Física experimental, els seus professors (Vieta, Safont, Agell, Rave i Balcells), els textos, els experiments, els instruments i material de laboratori i es mostra que hi va haver un reconeixement social de la física i també que els alumnes de l’Escola van jugar, posteriorment, un paper rellevant en el món científic i cultural de mitjans del segle XIX tant a Catalunya com a Espanya.


Borrell al Níger\n"El missatge que Borrell va llançar amb la seva indumentària era eloqüent. Nosaltres som una cosa i vosaltres, en sou una altra."\nper Oriol Jara 17 de juny de 2019 19:12\nJosep Borrell no és un inculte. És enginyer aeronàutic i té un doctorat a la Complutense de Madrid. També té un màster a Stanford, malgrat que, a vegades, els màsters aporten més currículum que coneixement. És una persona viscuda, amb experiència en la política espanyola, europea i mundial. Parla idiomes i ha tingut l'honor de treballar i compartir reunions amb algunes de les personalitats polítiques més interessants (i intel·ligents) del continent. Em consta que sap història i que és un treballador constant i ambiciós, cosa que, de ben segur, l'ha fet progressar i ampliar els seus coneixements. A més, sembla un bon lector, cosa que, de ben segur, haurà ampliat la seva cultura i eixamplat els seus límits mentals. És impossible que algú que fa tants anys que es dedica a la política a nivell internacional no sigui un erudit. Una persona culta, en definitiva. Per tant, quan aquest senyor decideix visitar el president del Níger vestit d'explorador pijo-progre, no és per falta de coneixement.\nNo ho fa perquè pensi que el president del Níger va despullat i amb una llança i, per tant, ell ha d'anar disfressat d'una mena de Livingstone polit. Borrell té prou cultura i experiència internacional per saber que el president d'un país africà porta vestit i corbata. És una qüestió de superioritat, en realitat. La sensació, absolutament profunda i personal, que ell i la seva cultura estan per sobre d'un senyor del Níger. La idea preconcebuda que Àfrica és menys que Europa. Ni millor ni pitjor. Però una mica pitjor. Una mica menys civilitzada. Per això la roba apropiada per anar a veure aquests selvàtics és el vestit d'explorador. El missatge que Borrell va llançar amb la seva indumentària era eloqüent. Nosaltres som una cosa i vosaltres, en sou una altra. Nosaltres, quan ens reunim, ens posem corbata perquè estem entre iguals. Però quan venim a l'Àfrica ens vestim de manera especial perquè sou gent diferent. No sou com nosaltres.\nSi fos un cas aïllat encara podríem atribuir l'escena a un error de protocol. Però resulta que no fa pas gaire va dir que els americans només havien "matado a cuatro indios". La frase és d'un racisme tan bèstia que dóna sentit al fet de vestir-se d'explorador per anar a l'Àfrica. És una declaració tan salvatge que ajuda a dissenyar el personatge. Un senyor que exhibeix una superioritat moral i cultural abassegadora. Que s'esforça a demostrar que està per sobre d'aquells que no són o que no pensen com ell. Que menysté el genocidi contra els indis americans o que amenaça els catalans amb una desinfecció. Paraules textuals. No és un ignorant o un inculte. No es vesteix d'explorador perquè és tan tonto que no sap que a l'Àfrica porten corbata. És una persona inteligent que menysprea els altres, en general. Aquells que no són com ell o que no pensen com ell.\nGent així, ben lluny.


CxM Lisboa Parque das Nações маршрут - Olivais, Lisboa (Portugal)- GPS track\nпробіжка (пробіжка маршрутів на Portugal → Lisboa → Olivais )\nCxM Lisboa Parque das Nações\n15 829 559 5672\nUploaded 24 вересня 2014\nBairros Antigos de Lisboa (похід)\nLISBOA - SANTIAGO DE COMPOSTEL·LA. Camí Portuguès Central a Santiago (похід)\nPaseando por la Alfama. Anthercas (прогулянка)\ndani_pent Всі права захищені\nПереглянуто 6006 раз(и), завантажено 47 раз(и)\nбіля Olivais, Lisboa (Portugal)\nCórrer pel Món, Portugal, Lisboa, Parque das Nações\nDes de l'estació Liboa Gare do Oriente passem pel costat del centre comercial i del Pavilhão Atlantico (Meo Arena) i seguim per l'Alameda dos Oceanos on hi ha les fonts amb forma de volcà que generen onades i uns banquets a l'ombra dels pins.\nPassem vora el Casino, pel Jardim da Agua de l'Oceanario, Pavillâo do Conhecimiento, Teatro Camôes i el port esportiu per agafar el passeig vora el riu.\nCorrerem sota les vagonetes del funicular amb fabuloses vistes al Tejo i a l'espectacular Ponte Vasco da Gama, dels més grans d'Europa.\nVeiem l'escultara de les Tàgides, les deeses del Tajo, els Jardims Garcia de Orta i l'hotel de luxe a la Torre Vasco da Gama.\nPassem al costat de dos WCs públics i algunes fonts al Jardim dos Herois do Mar i el seu Paseio corresponent.\nImpressionant el mirador del Caminho das Gaviotas ja a prop del pont que veurem des de sota i arribarem a sortir de la zona urbanitzada camí del Rio Trancâo, el track no hi arriba però la passera de fusta segueix fins allà.\nRetornem pel passeig dels Herois del Mar i l'Avenida dos Oceanos fins al punt d'inici sense oblidar fer una ullada al Rossio Olivais, esplanada d'accés principal de la zona i punt característic de l'entrenament.\nEstació i centre comercial\nPavillhao do Conhecimento\nJardim da Agua de l'Oceanario Paga la pena visitar l'oceanario i els seus ambients costaners!!\nZona de restauració no gaire animada\nEscultura Catarina de bragança\nEstacada das gaviotas\nWC i al darrere hi ha la font\nEl camí segueix, si vols\nAvda Dom Joâo II, Avda Pacifico


Fiona té l'abella de mascota fa més d'un any / Scotsman\nFiona Presly és una bibliotecària escocesa, viu a Inverness i té una particular mascota: una abella que, a més assegura que està entrenada.\nSegons el diari 'Scotsman', Fiona estava netejant el seu jardí quan va trobar l'abella, fa ja un any.\n"Va tenir molta sort, podria haver-la trepitjat fàcilment. Devia estar hivernant i s'estava despertant. Estava fràgil i jo li vaig estendre la mà. Ella es va acostar poc a poc i es va pujar. Va ser aquí quan em vaig adonar que no tenia ales", recorda Fiona.\nL'escocesa, que fins aquell moment no havia tendio una relació molt bona amb els insectes, va estudiar a l'animal. Va descobrir que es tractava d'una abella reina que possiblement havia estat rebutjada per rusc per haver nascut sense ales i que, sense ajuda, estaria morta.\nLa dona va començar a crear mini jardins en caixes, un de nou cada dia, amb flors fresques, perquè l'abella -que Fiona va batejar com 'Bee' - pogués passar els dies.\nFiona es va adonar que l'insecte responia a les seves interaccions.\n"Cada vegada que m'acostava aa ella, començava a fer sorollets, uns clics i un brunzit específic. Va ser perdent la por i, a poc a poc, va començar a demanar més la meva contacte. Es venia a posar sobre mi, menjava de les meves mans, d'quedava adormida sobre mi ", explica Fiona.\n"Les persones creen relacions amb gossos, gats, fins i tot hàmsters. Jo he descobert que es pot crear un vincle amb un insecte", assegura aquesta bibliotecària que, un any després, es manté inseparable del seu 'Bee'.\nEl seu cas ha cridat l'atenció de la ciència. Lars Chittka, professor d'ecologia sensorial i del comportament a la Queen Mary University of London, que estudia la psicologia dins de les arnes, ja ha contactat amb Fiona i li ha demanat d'escriba un diari explicant totes les aventures amb l'abella mascota.\n"Cap científic fins ara ha estudado si les abelles tenen vincles afectius entre elles o amb altres espècies. Jo vaig trobar insòlit aquest cas i havia de fer les meves observacions, ja que és un d'aquests casos que deixa a qualsevol científic gratant-se el cap i pensant ' però què passa aquí? '. El desig natural d'una abella reina d'aquesta espècie és estar envoltada d'altres abelles i pot ser aquesta falta el que va motivar la relació amb un humà. Em sembla plausible que aquest individu sol, abandonat, hagi trobat cosa que guanyar creant un vincle amb una altra espècie ", sosté Chittka.\nFiona té una explicació simple per a aquest cas i assegura que no necessita que la ciència li expliqui que 'Bee' és especial.\n"No és que ara vegi les abelles de forma diferent. En realitat veig tots els insectes sota una nova llum. Tots són aquí per una raó. La d' 'Bee' és fer-me companyia i jo a ella", diu Fiona.


Ruta Barri de La Cogullada - Part 2\nEn el número 18 podem apreciar una de les cases (en aquest cas és un carreró) que es van construir en un terreny sense urbanitzar, on s'han hagut de construir murs i escales per compensar o adaptar-se al nou nivell del carrer. Aquest cas l'hem vist en altres barris de Terrassa com Les Arenes, Poble Nou, La Maurina, etc\nEls immigrants sense sostre 1950\nAquí mateix, en aquest tram , havia existit (en els anys cinquanta) una mena de colònia de vivendes format per barraques superposades que es deia: "El Barco de doña Juana". Una colònia construïda de forma molt precària amb passadissos molt estrets entre vivendes formant un laberint amb escales deficients sense cap protecció. Només tenien una aixeta d'aigua potable per a tota la colònia. Dues comunes feien servei per tota la comunitat, etc. No vull continuar. Esperem que mai més torni a passar.\nFoto: Juana Biarnés/Amat\nAlgún cop la mare m'explica que a la seva joventut: "Als veïns els agradaba tenir cura dels carrers propers a casa, a part de escombrar i fregar dintre de casa, també és feia al carrer i es treien les males herbes"\nJa se sap, actualment això és feina dels serveis de neteja de l'Ajuntament, per això paguem impostos! Total: "La casa sin barrer".\nBonica? Doncs és una mala herba.\nContinuem caminant per l´Avinguda Joaquim de Sagrera riera avall (direcció sud)\nAvda de Joaquim de Sagrera – cantonada carrer de Lepant\nGrafitis a la riera del Palau, si anem riera amunt trobem alguns en millor estat. Et convido a veure la meva col·lecció de grafitis: Apartat GRAFITIS\n"Bar Peage “ i la casa de les carxofes\nAl semàfor ens trobem un cartell fet a mà que diu: “Cada domingo tenemos churros“.\nÉs d'un bar que es diu “ Bar Peage “ Es troba a uns 12 metres en una mena de placeta que no hi ha res entre els carrer de Lepant i l´Avinguda de Joaquim de Sagrera. Des del bar ens miren, segur que deuen pensar: "i aquests qui són?".\nEntre el carrer de Lepant , l'Avinguda de Joaquim de Sagrera i carrer d´Aragó hi ha una casa molt gran pintada d´una mena de color rosa fosc. Al seu voltant hi ha un altre troçet de placeta amb dos bancs. Em crida l´atenció la barana que hi ha al terrat (que dóna als tres carrers) i sobretot una mena de peces ornamentals de pedra que tenen la forma d'una carxofa al natural. He comptat fins unes 10 carxofes.\nAquest tipus d´ormanent també ho he vist en una casa que veurem d'aqui una estona al carrer de Linne tocant a la Rambleta del Pare Alegre, però només ni han posat dues i són de color verd.\nCases tocant a la riera\nEs tracta d'un conjunt de cases que van des de el número 109 al 121. El terreny és molt irregular (guanya la pendent cap a la riera) i els propietaris han hagut d'adaptar-se usant l'enginy de la supervivència, sobre el terreny que havia fa anys. Davant de cada habitatge hi ha una reixa i al terra podem veure ratlles pintades de color groc per algun motiu de seguretat.\nGirem a la esquerra pel carrer de les Navas de Tolosa en direcció cap a la zona on hi ha l'Hotel Don Candido.\nAbans d'arribar ens trobem l'accés tancat a la famosa i ja desapareguda Discoteca DeLuxe. Tinc alguns records quan estava oberta, d'haber vingut amb els companys de la Renault, d'això ja fa alguns anyets!!\nHotel Don Candido i entorn\nArribem a una placeta que està situada entre l'Avinguda Joaquim de Sagrera (a la banda de la riera) i el carrer d'Antoni Franch. Des d'aquest punt podem apreciar una bona perspectiva de l'Hotel Don Candido. Des d'aquest punt també podem veure els Jutjats de Terrassa.\nL'Hotel Don Candido va ser un edifici que va contribuir a canviar la imatge que es tenia de Terrassa i posar·la una altra vegada dins el circuit d'hotels de Catalunya. Després de molts anys en què fondes i hostals acollien als viatjants de comerç i als enginyers que visitaven la ciutat per atendre els problemes de les seves fàbriques. Amb l'arribada dels Jocs Olímpics de Barcelona, l'any 1992, i la nominació de Terrassa com a subseu olímpica es va fer necessari disposar d'un establiment hoteler en condicions per acollir esportistes i turistes esportius. La iniciativa de dur a terme aquesta infraestructura va ser assumida per una de les empreses més importants de la ciutat: Cirsa, que va obrir així el seu mercat -centrat en el sector del joc- cap al de l'hostaleria.\nDesconec l'autor del disseny d'aquest hotel, ja que m'ha resultat impossible trobar informació a Internet i tampoc vaig obtenir la informació sol·licitada als responsables de l'hotel.\nL'Hotel va sorprendre en el seu moment per la seva planta circular, poc usual en aquest tipus d'edificis. Però la principal habilitat de l'arquitecte va ser el disseny de la façana circular com si es tractés d'una superposició de diversos plans que al girar conjuntament deixaven cantells verticals en els quals es van habilitar finestres que donen llum a les seves 110 habitacions. Això, junt a la forma irregular de cada planol i a l'ús del vidre i formigó, va donar com a resultat una interessant proposta externa que genera una sensació de dinamisme agradable a la vista.\nL'estructura circular deixa un ampli atri igualment circular a l'interior de l'edifici, que accentua l'altura de sostre, coronat per un ampli lluernari, i que permet veure la definició de cadascuna de les plantes de l'hotel.\nHem tingut la sort d'haver pogut entrar a la recepció a través del Jaume Olivet on ens han rebut de forma molt amable explicant-nos aspectes molt interessants des del seu inici.\nAprofitan que dintre de la ruta es troba l'Hotel Don Candido, aprofito per entrar a veure si trobo al meu amic Quim. Tenim sort, avui li toca treballar.\nEn Quim i jo som amics desde la nostra etapa d'estudiants a l'Institut Blanxart, no es veiem gaire sovint però mantenim l'amistat. Em vé a la memòria els anys que van compartir anant al Camp Nou a veure el Barça, qins records!\nEn Quim porta treballant a l'Hotel Don Candido des de el començament d'aquest. Vull donar gràcies a l'Hotel i al Quin per poder entrar i escoltar les explicacions.\nUna de les curiositats: El quadre amb 100 mans, mans de 100 persones per edat dels 1 al 100 anys. Amb mans de gent tant conegudes com el jugador de futbol Xavi Hernàndez o el fundador de l'hotel, el senyor Lao.\nEns en anem caminant direcció al entorn comercial del Hotel on veiem des d'un restaurant xinès, varies naus d´una empresa coneguda de congelats i varies empreses o botigues més (carrer de las Navas de Tolosa). Caminem pel carrer del Concili Egarenc cap al carrer de Lepant.\nPassatge d´Anais Napoleon\nCarrer de Lepant cantonada amb Carrer Lavoisier. El Passatge d´Anais Napoleon va del carrer de Lepant al carrer de Linne. És un passatge sense alegria, hi han varies portes de garatge de cases poc definides. Tocant al carrer de Linne a la paret, hi han unes plaques d'aïllament tèrmic d'un color molt fosc poc agradable que ja no et conviden a entrar al passatge, si no mes bé a sortir. Ens en anem caminant cap a la cantonada que dóna al carrer del Concili Egarenc.\nCarrer del Concili Egarenc cantonada carrer de Linne. Girem de cop a la esquerra i ens trobem de sobte una font de ferro ocupant part de la vorera sobre una base de pedra. No acabo d'entendre a qui se li haurà ocorregut posar aquí aquesta font. Continuem caminant per el carrer de Linne direcció a la Rambleta del Pare Alegre .\nLa casa de les carxofes\nCarrer de Linne 2. Aquesta casa ha de ser de les primeres que es van fer aquí fa molts anys (crec jo). El tipus de construcció em recorda a unes cases (ja desaparegudes) que havien en el carrer d'Avinyó (entre el carrer de Sant Sebastiá i el carrer del Gasòmetre) prop d´aqui. Em crida l'atenció aquestes dues peces que estan a sobre de cada muret de l'entrada. Semblen carxofes i aquestes estan pintades de color verd. Les que hem vist a la casa del carrer de Lepant (tocant a la riera) eren sense pintar.\nDonem la volta i tornem de nou al carrer del Concili Egarenc.\nForn del Concili Egarenc\nCarrer del Concili Egarenc 50. Veiem una façana àmplia, al centre una porta d'entrada a la part superior on potser hi havia hagut l'habitatge de la família. A la part esquerra veiem una porta molt mes gran que hauria de ser la porta d'entrada a l'obrador. A la part dreta podem veure una altre entrada amb una porta metàl·lica enrotllable que hauria de ser la botiga. A la part superior hi ha un rètol pintat que diu: “Horno Concilio Egarense “, a cada costat i ha una espiga serigrafiada.\nA la fi de dotar a la ciutat d’un centre per allotjar a la comunitat religiosa, es va construir aquest convent aquí a les terres de cal Niquet, en el que seria, després, el carrer Concili Egarenc.\nAquest convent es va construir, seguint les pautes d'un modernisme auster acord amb els usos de l'edifici. Finançat mitjançant subscripció popular i una donació de l'industrial Alfons Sala i Argemí, l'obra va ser encarregada a l'arquitecte municipal Lluís Muncunill, qui va dotar a l'edifici d'un dels elements distintius del seu propi estil arquitectònic com podem veure.\nEl Convent de les Josefines presenta una gran simplicitat en la seva proposta formal, en la qual destaquen les nombroses obertures que apareixen en els seus murs. Penso que el seu aspecte és més el d'un edifici típicament industrial, plenament inserit en l'època de el desenvolupament de la ciutat com un dels centres de producció tèxtil més important de país. Jo diria que, d'alguna manera, presenta els mateixos elements de les centenars de fàbriques de maó que es van construir al voltant seu. I que tan sols es diferencia d'elles en l'ús assistencial i religiós.\nL'edifici ocupa totalment amb la seva façana el tram corresponent al carrer Concili Egarenc, on té el seu accés principal. Es va construir amb murs de maçoneria (maó vist) i té la planta en forma de "L" gràcies a la unió de la capella amb el gran frontal del convent. És un edifici de gran rotunditat, tant per les seves dimensions com pel seu aspecte petri. Potser per aquesta raó l'arquitecte municipal va recórrer a l'ús de les dobles finestres i a la seva estilització mitjançant arcs apuntats que contrasten amb la verticalitat que imposen la línia d'imposta del primer pis i la cornisa.\nLa capella annexa al convent es va construir sis anys després i és la que presenta l'element modernista característic que Muncunill utilitzaria en treballs posteriors com la Masia Freixa: els arcs parabòlics que accentuen la verticalitat interior de l'edifici, i que suporten voltes de clara influència gaudiniana. Els mateixos arcs -cecs en aquest cas- s'utilitzen com a solució estètica a les parets externes de el temple.\nLa Casa dels Malalts, com també era conegut el convent, va ser usada com a refugi antiaeri durant la Guerra Civil i es va excavar a l'interior un subterrani a aquest efecte que encara es pot visitar.\nCarrer del Concili Egarenc i Xemeneia\nCarrer del Concili Egarenc cantonada Carrer del Pintor Fortuny. El carrer del Concili Egarenc, era descrit a principis del segle XX com la primera cantonada que es troba a l'esquerra de la carretera de Martorell, i acaba al carrer de les Navas de Tolosa.\nA l'entrada tenia una nau industrial i a l'altre costat el Vapor Niquet, que va ser inaugurat el dia 16 d'octubre de l'any 1892.\nEl Vapor Niquet tenia dues xemeneies. La del primer Vapor (on ara hi ha els pisos de Can Niquet ) i una altra a l'altre costat del Carrer del Concili Egarenc que és la que veiem ara. Aquesta xemeneia pertany a l'antiga Fàbrica Abad Ribera ,una empresa més moderna que va ocupar unes naus d´una altre indústria anterior.\nL'empresari Miquel Abad i Ribera fabricava pintes (pues) i lliços, productes metàl·lics essencials per a la indústria tèxtil. Els lliços estan formats per una sèrie de varetes metàl-liques anomenades malles que tenen un ullal per on passen els fils de l'ordit. Les pues serveixen per compactar la trama i determinen l'amplària de la tela.\nLa xemeneia és de composició troncocònica de maó, té el fust protegit per onze anells metàl-lics i està rematada per un collarí. La xemeneia té una alçària de 27,5 m, un diàmetre a la base de 2,5 m i 1,5 metres a la corona.\nCarrer del Concili Egarenc – Ctra de Martorell. Ja van tirar la nau fa dies i han deixat el terreny com un solar,,només queda la xemeneia (estan treballant). Una cadena d'alimentació coneguda obrirà un nou supermercat aquí. El rumor corria fa mesos entre el veïnatge. No sempre les grans cadenes de supermercats estan de sort. És el cas del Dia ubicat a l'edifici cantoner entre la carretera Martorell amb la rotonda del Doré -just al costat de la funerària La Rambla-. Malgrat disposar d'aparcament i estar situat en una zona prou cèntrica no va poder resistir la davallada constant de clients. Així que el local va ser abandonat i es va posar en lloguer. Ara ja ha trobat inquilí, la cadena nova , que aprofitarà l'aparcament soterrat ja disponible i aprofitarà aquest terreny de la antiga nau ara enderrocada - nau de l'antic Vapor Niquet.\nPujada el dijous 23 de juliol de 2020.


Castell d'Olocau del Rei - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nVista del Castell d'Olocau\nEntitat territorial administrativa Olocau del Rei (Ports)\n40° 38′ 28″ N, 0° 20′ 38″ O / 40.64111°N,0.34389°O / 40.64111; -0.34389Coord.: 40° 38′ 28″ N, 0° 20′ 38″ O / 40.64111°N,0.34389°O / 40.64111; -0.34389\nEl castell d'Olocau és un castell al terme municipal d'Olocau del Rei (els Ports, País Valencià), conegut també amb els noms de Castell d'Olcaf i Olocaf, és a uns 800 metres a l'oest de la població, sobre una muntanya de 1.203 metres d'altitud. Es tracta d'una construcció del segle x d'origen àrab de tipus montà i mig port, amb tres recintes escalonats no concèntrics i planta d'irregularitat dispersa.\nSol identificar-se amb el que va ser fortificat pel Cid a 1084 i va provocar la Batalla de Morella contra el rei de la taifa de Lleida Al-Múndir Imad-ad-Dawla i el d'Aragó, Sanç Ramírez.\nVa ser donat per Alfons el Cast als Hospitalers de Sant Joan de Jerusalem en la persona de Fra Ermengol d'Asp. En 1264 va ser permutat pel castell reial de Vilafamés. En 1287, a causa del seu estat ruïnós, es va incorporar, juntament amb les viles d'Olocau, als dominis territorials de Morella. Va tenir una gran importància en l'àmbit de les lluites entre el Comte Urgell i Ferran d'Antequera, a la mort del rei Martí l'Humà.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Castell d'Olocau del Rei\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Castell_d%27Olocau_del_Rei&oldid=30091333»\nCastells dels Ports\nMonuments històrics dels Ports\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 abr 2022 a les 10:26.


L'ACL s’adhereix a NURSING NOW ficken porno lesben porno oma ficken ficken porno deutsche porno deutsche kostenlose porno porno frei porno porno video porno deutsche\nL'ACL s’adhereix a NURSING NOW\nAquesta campanya parteix de l'informe elaborat per la Comissió de Salut del Parlament britànic l'octubre de 2016 anomenat ‘Triple Impact' i posa de manifest la necessitat d'impulsar el lideratge de les infermeres en els sistemes de salut i comptar amb la seva aportació en la promoció de la salut i en la prevenció de les malalties.\nPromou l’equitat de gènere. (Professió amb més del 80 per cent de dones)\nEl 14 de febrer de 2019, el Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya va adherir-se de manera explícita a la campanya en un acte públic celebrat a la ciutat de Barcelona on la Consellera de Salut, Alba Vergés, va donar a conèixer els compromisos del govern català per promocionar l'aportació de les infermeres al sistema sanitari català i es va presentar el grup Nursing Now Catalunya. Aquest grup ha treballat durant aquests mesos per elaborar una proposta que concreta els objectius operatius i accions a aplicar en el sistema sanitari de Catalunya a partir d'ara. Uns objectius i accions que es basen en els 5 objectius estratègics de la campanya global:\nAugmentar el nombre d'infermeres en llocs de lideratge i les oportunitats de desenvolupament professional.\nIncrementar i traslladar l'evidència sobre els àmbits on les infermeres tenen més impacte, minimitzant les barreres que impedeixen aplicar-ho.\nEl document Objectius Nursing Now Catalunya ja es pot consultar en català, castellà i anglès.