Atenció: Canvis importants en el blog\nAquest blog canvia algunes coses importants. L'adreça exacta ara serà http://bibiloni.cat/blog/index.php i no http://bibiloni.cat/blog/index.html. En els navegadors basta posar http://bibiloni.cat/blog, com sempre.\nATENCIÓ: Com que canvia l'RSS, és important que els qui hi estigueu subscrits canvieu l'adreça del feed en el vostre agregador, si voleu continuar rebent les actualitzacions.\nNou RSS: http://bibiloni.cat/blog/?feed=rss2\n* Postat per G. Bibiloni el dia 25.06.06\n«érem a la terrassa d'un bar quan vingueren dos agents de la Policia i procediren a identificar-nos. Tots ho vàrem fer, però M.P. els demanà en català per què ho feien. Això no els agradà. Se l'endugueren enmig de la plaça i allà li varen fer una clau i després l'emmanillaren». [...] Tot seguit arribaren més dotacions de policies que se'n dugueren M.P. «enmig d'una gran expectació i xiulades de la gent que era pels voltants del carrer del Sindicat i de la plaça». (del Diari de Balears)\nFa molts d'anys que tinc el sentiment de viure a un país sense policia, sense una policia que em protegeixi. Si em roben o m'assalten la casa, em fa molta mandra anar a la comissaria, perquè m'expòs a un segon assalt, i amb un ja en tinc a bastament. És molt dur viure a un país sense policia, a mercè dels delinqüents, dels lladres, dels maltractadors, dels violadors dels drets humans.\n* Postat per G. Bibiloni el dia 22.06.06 [2 comentaris]\nÉs evident que piraigua es diu piraigua perquè es tracta d'un artefacte que es desplaça damunt l'aigua. Si anàs per damunt la terra, es diria pirterra, i si circulàs per la carretera, pirasfalt. Igual que Manaigua, la capital de Nicaraigua, té aquest nom per estar situada en un lloc ben humidet, just al costat de l'anomenat llac de Manaigua. Supòs que la muntanya de l'Aconcaigua deu el nom a l'aigua que resulta de la neu quan es fon, perquè no en conec d'altra per allà a prop. Hi ha coses que s'entenen perfectament. Allò que ja no s'entén tant és la malaptesa dels correctors del Diari de Balears, que ens tenen avesats a matusseries com aquesta espès espès. Perquè la feina d'un corrector és esmenar les errades que sovint comprensiblement escapen als redactors, que en teoria en saben menys que ells. I si sabessin quin ha de ser el seu paper, tampoc no deixarien passar sa Dragonera ni tot el folklorisme que empastifa els topònims en el rotatiu. Però es veu que no ho saben. Vaja, que 'fan aigua', i ara si que tocava.\n* Postat per G. Bibiloni el dia 20.06.06 [8 comentaris]\nÉs curiós això dels referèndums. El 1966 Franco en convocà un perquè els espanyols donassin suport a la Llei orgànica de l'Estat, la que organitzava les institucions dels seu règim, i un noranta i no sé quants més per cent van votar que sí. Dotze anys més tard, la majoria social, que en gran part coincidia amb els votants del referèndum anterior, va votar sí als desmantellament del règim que havia refrendat amb entusiasme només dotze anys abans. El trenta de setembre el Parlament de Catalunya va aprovar un estatut que se suposa que tenia el suport d'un vuitanta-set per cent de la població del Principat, i uns quants mesos més tard el poble del Principat vota majoritàriament en referèndum un altre estatut que destrossa l'anterior. Es veu que els pobles tenen tendència a dir que sí, quan qui els ho proposa són les màquines de poder. Em fa l'efecte que si algun any d'aquests es convocàs el poble del Principat a les urnes per a decidir si vol ser un Estat independent, si dos o tres dels partits que ara junts sumen majoria dels vots defensàs el sí i es posàs en marxa exactament la mateixa maquinària mediàtica que ara s'ha posat al servei del sí, el sí podria guanyar. Ja sabem quins partits defensarien el no sense embuts. El meu dubte –profund– és si, arribat el gran moment decisiu, els dirigents d'un partit molt nacionalista, i a darrere els seus intel·lectuals orgànics, i les seves joventuts embolicades amb l'estelada i amb la pancarta de Catalonia is not spain no dirien als seus votants Per Catalunya vota no. Només és un dubte. Com m'agradaria tenir l'oportunitat de comprovar-ho amb els meus ulls!\n* Postat per G. Bibiloni el dia 19.06.06 [5 comentaris]\nI tornant al tema de la darrera nota –la utilització del nom de les venedores de plaer per a unes certes funcions expressives–, la cosa encara donaria per a bastant més. Quines coses té la llengua! La paraula puta, ben lluny del seu significat original, ha arribar a adquirir la funció d'un potent element gramatical emfasitzador. No és igual què fas? i què putes fas?, car la segona interrogació conté una bona dosi de curiositat, d'estranyesa o, fins i tot, de reprovació. Quan es diu on putes ho has posat? es vol fer patent un alt nivell d'intriga i de ganes de saber la resposta. I les fórmules sí putes i no putes corresponen a respostes ben diferents del simple sí o no. A la Mallorca profunda sí putes (i el seu contrari negatiu) és l'equivalent col·loquial i directe de l'espanyol sí, por supuesto –que tanta gent no sap traduir–, del francès oui, bien sur o de l'anglès yes, of course, tots tres en versió educada. Tot un món de matisos i de possibilitats al voltant d'una paraula que s'ha incrustat en les entranyes de la llengua popular tant com en la societat s'incrustà la tirada cap al comerç que propiciaven les designades amb el mot.\nQualcú deu pensar que aquests usos idiomàtics van desapareixent per la introducció de la denominada 'correcció política' en el parlar. No ho crec. Més aviat diria que totes les expressions referides fins ara en aquest post i el precedent es troben en retirada entre els joves perquè no són usuals en espanyol. La història de sempre. Però aquelles que mantenen la vigència en la llengua veïna són també ben vives en el català dels joves, com la forastera i nova expressió de puta mare, curiós substitut de qualsevol adjectiu o adverbi de càrrega positiva, o el més clàssic i prodigat dels insults, fill de puta, tot i que alguna versió autòctona i superlativa com fillol d'una gran puta sembla que va cap a l'oblit.\n* Postat per G. Bibiloni el dia 17.06.06 [Podeu afegir-hi un comentari]\nAquesta és una expressió que s'usa profusament a Mallorca per a indicar una gran sorpresa davant algun fet. Un estat de sorpresa pot agafar diferents graus i en la part alta de la gradació hi trobam l'estupefacció o l'estupefacció superlativa. I l'expressió esmentada adopta una rica i complexa gamma de variants lingüístiques per a expressar a la perfecció els diversos graons d'aquella escala de sorpresa o estupefacció. La forma més senzilla, expressió de sorpresa discreta, és quaranta putes!; si la sorpresa és més intensa, sortirà requaranta putes!; i anant pujant l'escala tindríem quaranta carretades de putes!, quaranta grosses de putes!, requaranta grosses de putes!, i així arribaríem a la cúspide de l'atoniment, representada per una cosa així com requaranta mil regrosses de putes! Per si qualcú no ho sap, diré que una grossa és una unitat de compte consistent en dotze dotzenes, és a dir cent quaranta-quatre unitats. La nota negativa en tot això és que la joventut que ara puja, en procés de desarrelament lingüístic, ha substituït aquest ric i plàstic paradigma per un altre sistema exclamatiu d'una pobresa i vulgaritat que no passa d'un òstia, tio!, d'un joder! o d'un coño!, encara que la probresa es pretengui compensar amb una diversitat elemental d’intensitats de veu.\nDues idees em vénen al cap i em mouen a fer-ne comentari. Una és el recurrent nombre quaranta. És un nombre d'una gran presència en la nostra tradició, sobretot de caràcter religiós i associat a les proves a què Déu sotmet els mortals: recordem els quaranta dies i quaranta nits durant els quals la còlera divina va amollar aigua sobre la terra fins a ofegar la humanitat menys una família, els hebreus errants pel desert durant quaranta anys, els quaranta dies de dejuni de Jesús resistint les temptacions del dimoni, la mateixa quaresma actual, les quaranta hores,... L'altra és la utilització de la figura de la dona dedicada a l'ofici més vell del món per a l'expressió de la sorpresa, i no una altra professió qualsevol o qualsevulla altra realitat. Aquí deu haver-hi un fil que ens portaria a algunes conclusions sobre la importància de les dones de la vida en la nostra cultura tradicional. N’hi haurà que pensaran que aquesta utilització no s’avé amb les noves idees sobre la dignitat de les persones, i segurament tenen raó. En tot cas, curiosa conjunció la que es dóna en la nostra fraseologia exclamativa entre un element d'extracció religiosa i una altra cosa tan poc pia. Com la contradicció que arriba a l'oxímoron més aconseguit quan es diu allò de requaranta putes sagrades! D'altra banda, les dimensions dels conjunts explicitats per la nostra cultura popular són ben impactants. Quaranta grosses serien cinc mil set-cents seixanta individus (o indivídues), un nombre suficient per a crear maldecaps seriosos a la senyora Tura o al senyor Clos si tals persones es fessin fortes a desplegar el seu negoci a qualsevol avinguda de Barcelona. I encara que només fossin quaranta carretades, no em direu que la imatge del pas per la vila dels quaranta cavalls i els quaranta carros, un darrere l'altre, amb l'alegre càrrega no és tan letífica com la desfilada del carnaval de Rio.\nAquest comentari me l'ha suggerit la notícia que quaranta mil prostitutes s’han aplegat en el major bordell de la història amb motiu del mundial de futbol que se celebra aquests dies a Alemanya. Quaranta mil treballadores sexuals, que diuen ara, (feliç coincidència numèrica amb l'exclamació mallorquina) que faran oli amb dues bigues assaciant tanta fam ajuntada, i donaran a tants d'homes i tan esportius un poc de plaer que podrà compensar la frustració de veure la seva selecció fent un mal paper a l'esdeveniment futbolístic. Diuen les cròniques del darrer moment que els aspirants a una estoneta de satisfacció han d'aguantar pacientment esperes d'una mitjana de dues hores. I que els taxistes també es fan la barba d’or com mai no havia succeït. Davant aquesta explosió d’abundància i d'alegria un mallorquí de llengua genuïna ha d'exclamar forçosament "quaranta mil putes!".\n* Postat per G. Bibiloni el dia 16.06.06 [2 comentaris]\nPer a 'aclarir-me' jo, he fet una comparativa del tractament de la llengua en els diferents estatuts dels Països Catalans. I com que ja està feta podrà servir perquè uns altres també 's'aclareixen' un poc més. Aquests dies acabaré de polir-la, i si algú hi troba cap error, li agrairé que m'ho digui. Bon profit.\n* Postat per G. Bibiloni el dia 15.06.06 [Podeu afegir-hi un comentari]\nLa llengua a l'estatut de les Illes\nSembla –o han fet que sembli– que el nou estatut de les Illes ha estat a punt d'anar-se'n en orris. Diuen que els populars estan espantats per la possibilitat que el Congrés espanyol transformi –diguem millori, cosa que no seria gaire difícil– el projecte sorgit del Cercle Mallorquí, i que del Parlament espanyol en surti un estatut no a gust del PP sinó a gust del PSOE i d'altres. I per això el PP amenaçava de retirar el text i adéu estatut. Però també diuen que la delegació del PSOE a les Illes ha rebut ordres de pactar sigui com sigui el nou estatut, com va passar a València. El PSOE a darrera hora va treure la igualtat de les llengües, potser per tenir alguna cosa a cedir en la negociació. Al final, l'acord assolit inclou que les diferències seran resoltes en el Congrés. I aquí hi ha el re. Si l'equiparació legal de català i espanyol, igual que l'estupidesa de les 'modalitats', és un d'aquests punts sense acord, a Madrid la cosa podria resoldre's favorablement, perquè el PSOE podria sumar als seus vots els de CIU, Esquerra i altres. Però m'ensum que aquest és un tema tancat i que el PSOE, vista la línia que li coneixem i l’interès que mostra pel català, no voldrà millorar aquesta qüestió. I segurament veurem que algú presentarà una esmena defensant l'equiparació dels idiomes, i el PSOE i el PP, juntos i revueltos, hi votaran en contra. És el que hi ha.\n* Postat per G. Bibiloni el dia 14.06.06 [1 comentari]\nHauríem de ser clars: dues llengües estan en igualtat quan cadascuna té la plenitud d'ús en el seu territori propi. I si en el territori d'una es reconeixen drets a l'altra, la igualtat existirà si s'aplica el principi de reciprocitat. Això vol dir que català i espanyol estaran en situació d'igualtat quan o bé cada una sigui l'única admesa en el seu territori o quan els drets dels hispanoparlants en el territori del català siguin els mateixos que els que tinguin els catalanoparlants en el territori de l'espanyol (almenys en el d'Espanya). Altres equiparacions que ara i aquí s'estan tractant són relatives, parcials o fictícies.\nDit això, l'equiparació de les dues llengües en els estatuts del Principat, les Illes o el País Valencià, pel que fa als drets i deures dels ciutadans d'aquestes comunitats, és un mínim per sota del qual no hi ha res que sigui justificable en aquest moment. Els dits estatuts han de fer aquesta equiparació legal per raons de principis, simbòliques, pedagògiques i també pràctiques. L'oposició del PP a aquesta equiparació demostra que aquest partit no vol el bilingüisme que tant predica sinó la més absoluta desigualtat entre les dues llengües i l'hegemonia total de l'espanyol.\nPerò també cal dir que no ens hauríem de fer il·lusions excessives. L'equiparació legal és indispensable en aquesta conjuntura precisa. Segurament resoldria a favor de la nostra llengua una bona quantitat de conflictes que poguessin suscitar-se. Però això en si no és motor suficient de transformació sociolingüística o de normalització. Si només es tracta d'una equiparació legal, a la pràctica les coses continuaran més o menys igual, si no van a pitjor. Posats a competir en situació d'igualtat legal un corredor fort i ben alimentat i un altre de més petit, mal nodrit i apallissat, ja sabem qui guanyarà la cursa.\n* Postat per G. Bibiloni el dia 14.06.06 [6 comentaris]\nEl Govern espanyol, és a dir el PSOE, ha tornat a menysprear per enèsima vegada la filologia, les sentències dels tribunals, el sentit comú i ha tornat a fer el rídicul. Ara ha penjat una pàgina web (permisoporpuntos.es) en les "cinc" llengües que, segons ells, hi ha a l'Estat espanyol. La versió catalana i la valenciana, com sempre es diferencien per quatre detallets morfològics.\nRecordem el full de serveis (els darrers) del PSOE a la llengua catalana: es nega sistemàticament a reconèixer en els fets (les webs oficials o els papers de la declaració de la renda) la unitat de la llengua catalana, oferí a Europa un sainet lamentable presentant dues versions catalanes de la Constitució europea, es negà a admetre a tràmit una proposició de llei de llengües que podria tancar molts de problemes, es negà a resoldre per a sempre el problema del secessionisme valencià en el tràmit de l'Estatut (tenia prou vots per a fer-ho) i fa poc s'ha negat a acceptar l'oficialitat del català a Aragó. Brillant.\nAvui en la tramitació de l'Estatut de les Illes ha renunciat a la igualtat entre el català i l'espanyol. Però això mereix un altre comentari, i, en tot cas, el judici l'haurem de fer quan es facin les votacions a Madrid.\n* Postat per G. Bibiloni el dia 13.06.06 [2 comentaris]\nUn bon llibre d'estil, a la fi\nA començament de la dècada dels vuitanta, un grup de joves filòlegs, que compartien idees lingüístiques i un projecte d'actuació decidit, hàbilment i fent un gol sensacional a Convergència –o potser no–, es van saber instal·lar en els llocs de control de la llengua dels mitjans de comunicació principals del país (situats a Barcelona) i emprengueren la seva petita revolució. La revolució consistia a implantar la "llengua del carrer" en aquells mitjans i depurar-hi tot el que creguessin contradictori amb aquesta opció; és a dir, desfer una bona part del camí fet en l'edificació d'un català elaborat, genuí i supraregional. Cal reconèixer que treballaren units i intensament, i part de la tasca va ser la confecció de llibres d'estil que codificaren com havia de ser la dita llengua del carrer. Que bàsicament incloïa dues coses: el localisme barceloní o principatí (sisplau, sigut, coneixe'l, empeny-el, aneu-se'n), l'exclusivitat de les solucions lèxiques i sintàctiques més acostades a l'espanyol (eliminació de mots com cercar, enguany, darrer, signar, supressió de concordances de participi, interdicció expeditiva del tractament de vós) i renúncia a una part de la llengua elaborada (supressió en alguns casos de la preposició per a, prohibició del perfet simple o de la veu passiva). Els llibres d'estil que anaren apareixent eren calcats un de l'altre, si no en els detalls sí en la concepció bàsica.\nAra ha sortit un llibre d'estil per a un mitjà de comunicació que aporta aire nou i fresc. El primer que no és un més de la sèrie a què estàvem lamentablement avesats, sinó un llibre d'estil que se situa en un línia clarament diferent, que construeix un discurs propi i que retroba els principis sobre els quals es va iniciar la construcció de la llengua nacional moderna a començament del segle XX. És el Llibre d'estil de Vilaweb, obra del seu assessor lingüístic Jem Cabanes.\nEl llibre d'estil de Vilaweb té sempre la vista posada en la llengua comuna, que no és la llengua regional dels regionalistes principatins, i treballa a fons amb la llengua popular, que és un concepte molt distint de la llengua del carrer dels dits regionalistes. La llengua popular, que coneix bé Cabanes, és la fórmula eficient per a construir la llengua genuïna i desfer la castellanització de què el català ha estat víctima en els darrers segles. La llengua popular tradicional no és incompatible amb la llengua elaborada culta, sinó que la primera pot injectar a la segona la saba i el nervi que s'han de trobar amb la racionalitat aportada per la feina dels planificadors experts. [Llegir més]\n* Postat per G. Bibiloni el dia 07.06.06 @ 12:48 PM [5 comentaris]


Els trastorns psicòtics afecten a un 5% de la població – Grup Sant Pere Claver\nEls trastorns psicòtics afecten a un 5% de la població\nL’equip d’atenció específica al trastorn psicòtic incipient de Sant Pere Claver – Fundació Sanitària organitza el proper divendres 25 de juliol una jornada sobre la recerca i el treball amb joves amb risc de psicosi, amb especial èmfasi en el paper del trauma primerenc.\nEls trastorns psicòtics afecten a un 5% de la població, que pateix un conjunt de trastorns símptomes molt diversos que alteren el pensament i els allunyen de la realitat. Com a conseqüència, aquests trastorns comporten canvis comportamentals i dificultats per relacionar-se amb la resta. Els experts sospiten que la psicosi té una clara incidència durant l’adolescència, un etapa en el desenvolupament de les persones, en què hi ha molta vulnerabilitat.\nQuatre ponents internacionals, entre els quals hi ha la investigadora catalana Neus Barrantes-Vidal, discutiran sobre la psicosi i el trauma en edats primerenques. Els experts parlaran sobre els traumes infantils i la salut mental dels joves, així com de les estratègies per motivar els joves en la investigació sobre salut mental.\nLa presentació de la jornada serà a càrrec de la doctora Neus Barrantes-Vidal, assesora científica de Sant Pere Claver – Fundació Sanitària, investigadora ICREA, professora titular del Departament de Psicología Clínica i de la Salut de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i professora adjunta al departament de Psicologia de la University of North Carolina at Greensboro (Estats Units).\nA més, la doctora Barrantes-Vidal també investiga al centre de recerca biomèdica en xarxa de salut mental CIBERSAM, la xarxa consorciada de l’Institut de Salut Carlos III que articula la recerca d’excel·lència en salut mental a l’Estat espanyol.\nTambé intervindran en la jornada de treball:\n– Dra. Helen Stain (Regne Unit): professora titular de la Universitat de Durham i fellow del Wolfson Research Institute for Health and Wellbeing.\n– Dra. Lauren Mawn (Regne Unit): investigadora al Centre de Recerca en Salut Mental de la Universitat de Durham i fellow del Wolfson Research Institute for Health and Wellbeing.\n– Prof. Thomas R. Kwapil (Estats Units): degà associat de recerca College of Arts & Sciences i catedràtic de psicologia clínica a la University of North Carolina at Greensboro.\nLes presentacions seran en anglès, però es traduiran les preguntes dels assistents del català/castellà a l’anglès. El material serà en els dos idiomes.\nTagged adolescents, diagnòstic precoç, icrea, núria barrantes-vidal, psicosi, salut mental, trauma, universitat de durham\nPrevious Previous post: Avui comencen les colònies d’estiu per conèixer l’asma i l’al·lèrgia\nNext Next post: La Càpsula – Un 5% de la població mundial està afectada per un trastorn psicòtic


9 de desembre de 2018 consultor seo\nBing Ads: el nou sistema de publicitat del cercador de Microsoft\nAixí com hi ha el cercador de google l’empresa Microsoft també ha creat el seu propi motor de cerca anomenat Bing. I la bona notícia és que vostè pot transferir les seves campanyes d’AdWords en Bing ads. El qual ha llançat diverses actualitzacions dissenyades per ajudar els anunciants a estalviar temps en obtenir una visió més ràpida de les estadístiques de rendiment. Aquestes actualitzacions inclouen millores en la pestanya ‘Descripció general’ i capacitats de descàrrega d’informes.\nAmb el pas dels anys cada vegada són més les empreses que estan interessada en generar ingressos a través d’internet o promocionar béns i serveis i per tant s’estan adonant dels avantatges de la publicitat de pagament per clic (PPC).\nEn aquest sentit Bing pot ajudar-te a arribar a un nou grup de clients d’alta qualitat, ja que el 35% dels usuaris de Bing són de classe alta i el 30% tenen entre 35 i 49 anys, això d’alguna manera t’ajuda a augmentar el retorn de la inversió en publicitat, ja que aquestes persones gasten un 26% més en les seves compres en línia que l’usuari mitjà d’Internet. Si aprofites les potents característiques de Bing ads, pots arribar a aquest públic interessat i connectar amb clients d’alta qualitat.\nA més Microsoft ha introduït diverses fitxes noves a la pestanya ‘Descripció general’ i també ha actualitzat algunes fitxes existents.\nEl motor de cerca s’instal·la automàticament en tots els equips Windows i telèfons mòbils en Windows Phone. Per obtenir informació, en l’actualitat 1,5 milions de persones utilitzen Windows cada dia. Aquestes persones són, per tant, subjectes a veure les campanyes.\nQuines són les Avantatges i algunes recomanacions per utilitzar Bing ads\n• Bons resultats: els usuaris únics de Bing gasten 185% més en línia que la resta d’usuaris d’Internet, i comprar de mitjana 67% més.\n• Menys de Competència: Bing ads és menys conegut que altres motors de cerca, moltes empreses no creuen que estigui present. Per tant, menys competència significa més exposició per a vostè i per tant un major rendiment potencial.\n1.Identifica les campanyes i els grups d’anuncis responsables dels majors augments i disminucions en les mètriques de rendiment durant un període específic.\n2. Supervisi el rendiment de les principals paraules clau en totes les campanyes per a una mètrica seleccionada.\n3. Mireu les consultes que els clients potencials estan buscant per activar els anuncis.\nExperts en seo a l ` agencia seo barcelona i agencia marketing online barcelona.\nBolsonaro liberalitza la venda d’armes de foc


Van - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPer a altres significats, vegeu «Van (desambiguació)».\n38° 30′ 07″ N, 43° 25′ 00″ E / 38.5019°N,43.4167°E / 38.5019; 43.4167Coord.: 38° 30′ 07″ N, 43° 25′ 00″ E / 38.5019°N,43.4167°E / 38.5019; 43.4167\nVan és una ciutat de Turquia a la costa est del llac Van, capital de la Província de Van. El 2010 tenia una població de 367.419 habitants, de majoria kurda. Van mesura 2.289 km².\n2.2 El gat de Van\n3 Personatges[cal citació]\nInscripció de Xerxes el Gran a les muralles de la fortalesa de Van\nExcavacions arqueològiques mostren que la regió fou habitada almenys cinc mil anys abans de Crist. Al munt de Tilki Tepe a la vora del lloc, a pocs quilòmetres al sud de la fortalesa de Van s'han trobat restes de la cultura de Van.\nLa ciutat fou anomenada Tushpa i fou la capital del regne d'Urartu vers el segle ix aC; el primer assentament fou al lloc avui conegut com a Castell de Van (Van Kalesi) proper al llac Van i a l'oest de la moderna ciutat; S'hi han trobat diverses inscripcions urartianes dels segles VIII i VII aC; a la inscripció trilingüe de Behistun feta per Darios el Gran, el país d'Urartu és anomenat Armènia. Va caure en mans dels armenis al segle vii aC i després dels perses a la meitat del segle vi aC. Va caure en mans d'Alexandre el Gran el 331 aC i després fou domini dels selèucides però sota una dinastia local de sàtrapes autònoms. Va esdevenir independent al segle ii aC. Sota el rei Tigranes II el Gran (95-55 aC) la capital va estar a Tigranocerta però Van era un centre important. Va seguir la història d'Armènia. Moisès de Khoren (Movses Khorenatsi) l'anomena Tosp a la seva "Història d'Armènia, del uratià Tushpa. El 450 fou presa pels rebels armenis en lluita contra els perses (Rebel·lió d'Ankl)\nEls romans d'Orient van dominar la regió del 628 al 640, quan van arribar els àrabs. Els historiadors àrabs no esmenten la conquesta de Van i aquest nom només apareix quan Ibn Hàwqal diu que Ibn al-Dayrani era senyor de Zawazan, Wan i Wustan. Vers el 770 els àrabs de la tribu d'Othman (pels armenis Utmanikk) s'havien apoderat d'una regió de la part nord-oriental del Llac Van, amb la fortalesa inaccessible d'Amiuk, al nord-est de Van i la de Bergri. A Malazgerd es van establir els qaysites (Kaisikk pels armenis) dominant el nord del llac (l'Apahuniq).\nEl 852 fou incendiada pel governador califal, el general Bugha al-Kabir. Quan el poder àrab va perdre pistonada havia emergit la dinastia local armènia dels Artsruní com a vassalla dels bagràtides i vers 864 la guerra va esclatar entre Aixot I el Gran d'Armènia i Grigor Derenik Artsruní de Vaspurakan i Aixot va fer presoner a Grigor en un combat prop de la ciutat de Van i va annexionar el Reixtunik. Vers el 870 els othmànides feien incursions, entre les quals algunes a la ciutat de Van, i altres cap a diferents llocs de Vaspurakan; contra ells es va iniciar una guerra de tots els prínceps armenis però Amiuk no va poder ser conquerida; els othmànides van cridar en ajut al governador-emir àrab de Diyar Bakr Isa ben Shaykh al-Shaybani; Isa va marxar contra Aixot Artsruní que estava assetjant Kokhpanik; Aixot va deixar el setge i ambdós exèrcits es van trobar a prop de la ciutat de Van. Els àrabs eren 15.000 i els armenis dos mil. Fou un príncep ardzruni, Gagik Abu Morvan qui va negociar un acord, i ambdós exèrcits es van retirar i a canvi de parar l'ofensiva i d'entregar ostatges. A finals del segle ix el príncep de Vaspurakan, Gagik Abu Morvan, va establir la seva capital a Van.\nVers el 900 l'emir Afshin al-Sadj de l'Azerbaidjan va atacar Vaspurakan. El príncep Sargis, en arribar l'emir per la part del Thornavan, va decidir no lluitar i va anar a retre-li homenatge. Va haver d'entregar com a ostatge un dels seus germans, que primer fou Gagik (per sis mesos) i després (per un any) el petit Gurguèn, que foren portats a Bardaa. Vers el 901 Gurguèn es va escapar de Bardaa i va tornar a Vaspurakan. Furiós Afshin va marxar contra la ciutat de Van que va ocupar igual que Wustan on va deixar sengles eunucs com a governadors. Sargis i els seus germans es van retirar cap al petit Albag. Van fou ocupada i s'hi va instal·lar un eunuc de confiança, un renegat d'origen grec de nom Safi; un altre eunuc fou instal·lat a Ostan o Wustan, una altra ciutat de la costa sud del llac, la segona del país. Però aquesta ocupació es va acabar en morir l'emir el març del 901. El 905 la ciutat fou atacada pels àrabs del Zaheravan en represàlia per la conquesta de la fortalesa d'Amiuk pel príncep de Vaspurakan. Els artsruni van esdevenir independents el 908 proclamat el regne de Vaspurakan, amb capital principal a Van, si bé de vegades la cort estava a Vostan (Wustan), Aghtamar, i altres llocs. A partir de l'establiment del regne el 908 la ciutat de Van va anar en ascens, mentre la seva rival musulmana Ardjesh (Ardjish) va entrar en decadència.\nEl 914/915 Yusuf al-Sadj va assassinar al rei bagràtida Sembat a Dvin; el príncep artsrúnida Gagik, nebot matern del difunt, que s'havia unit a Yusuf, va poder reclamar llavors la independència de Vaspurakan contra el successor de Sembat, Aixot II Erkath; els artsrúnides dominaven llavors els principats de Mokka (moderna Mukus) i Andzevatsiq. El 937 el general daylamita gilanita Lashkari ibn Mardi fou derrotat pel príncep artsruni Atom fill de Gurgin (o Gurguèn), senyor de Zawzawan, a Akabat al-Tinnin; Atom pertanyia a la branca sènior dels artsruni que fou eclipsada després per la branca d'Hadamakert. El 940 Daysam de l'Azerbaidjan es va refugiar amb Gagik fill de Deranik (en àrab Djadjik ibn al-Dayrani); el 953 "Ibn al-Dayrani" i un desconegut "Ibn Ddjadjik" que podria ser Deranik ibn Gagik, van entregar a Daysam al musafírida Marzuban.\nEl 1021 el darrer rei de Vaspurakan, Joan Senaquerim va cedir el regne a Bizanci que va establir el thema o catepanat de Vaspurakan. El rei va rebre a canvi Sivas on es van instal·lar 40.000 famílies armènies\nLes incursions seljúcides a Vaspurakan van començar a mitjan segle xi. Després de la victòria turca a la batalla de Manazkert tota la regió va caure en mans dels seljucides però amb la decadència d'aquests un segle després Van va patir un estancament i a l'inici del segle xiii van acabar emergint altres dinasties com els Shah-i-Armin (o shahs d'Akhlat) i els aiúbides. El 1229 els khwarizmshah Djalal al-Din Manguberti va ocupar Akhlat i va assetjar Van. Durant 20 anys Van fou dominada pels sultans seljúcides de Rum fins que fou conquerida pels mongols el 1243. Sota domini mongol el poder local se suposa que estava en mans dels kurds hakkari. Es diu que llavors Van era només una fortalesa i que Wustan (Ostan) havia estat una gran ciutat però ara era mitjana.\nDesprés de l'enfonsament dels il-kànides de Pèrsia el 1335, va passar aviat a mans dels Kara Koyunlu la capital hereditària dels quals era a Ardjish, si bé el poder local va restar en mans dels kurds hakkari. El 1387 Tamerlà va saquejar el campament d'Ala-Tagh dels kara koyunlu i va ordenar la destrucció de la fortalesa de Van, però aquesta (que es diu havia estat construïda al temps dels shaddàdides) va resistir els assalts timúrides. No obstant Tamerlà apareix nomenant un governador de la fortalesa i de tota la província del Kurdistan, de nom Izz al-Din. El fill d'aquest, Muhammad, fou ben rebut per Shah Rukh el 1421. Els aq qoyunlu sota Uzun Hasan van conquerir el país d'Hakkari i van posar el territori sota el control de la tribu kurda dels Domboli, però els cristians locals (nestorians) van restituir el poder a l'antiga família.\nAl segle xvi fou disputada entre otomans i safàvides que la van ocupar el 1502; el príncep kurd local Zahid ibn Izz al-Din II va tenir relacions amistoses amb Ismail Shah. Els otomans la van recuperar el 1515 però els perses hi van tornar el 1520; 4l 1534 durant l'ofensiva del gran visir otomà Ibrahim Pasha cap a Tabriz, el turc va rebre simbòlicament les claus de la fortalesa de Van del beg kurd, però quan els turcs es van haver de retirar els perses es van presentar a Van i la van ocupar al mateix temps que Ardjish el 1546; el 1548 el sultà otomà a instigació del príncep safàvida Alkas Mirza va assetjar Van (agost) i la ciutat es va rendir. El defterdar Txerkes Iskender fou nomenat governador. Llavors es va formar el sandjak de Wan (Van) dependent de l'eyalat d'Erzurum. Els turcs van fundar una mesquita (1567/1568) i uns banys i vers 1570 es va formar l'eyalat de Wan (Van) de límits incerts que hauria tingut 13 sandjaks, 1 hükümet i 1.115 feus (kılıç) petits i grans. Quan el mir-i-miran o beglerbegi es va presentar a la zona de Van, els caps kurds es van retirar als seus feus a Djulamerk i Wustan. El 1604 Cigalazade, que el 1585 havia estat governador de Van, va utilitzar la fortalesa com a quarter general contra els perses; hi fou assetjat pels perses d'Allah Werdi Khan i es va haver d'escapar de la fortalesa amb vaixell; al cap de poc va iniciar una nova campanya contra Tabriz que va acabar en desastre a la tardor del 1605.\nEl 1655 la va visitar Evliya Çelebi que acompanyava el seu oncle Ahmed Melek, que havia estat nomenat governador. Evliya diu que l'eyalat tenia 37 sandjaks alguns dels quals sandjaks-feus (hükümet) dels quals el principal era el d'Hakkari amb un exèrcit de 47.000 homes, seguit dels de Bidlis, de Mahmudi i de Piyanish.\nEl 1821 l'hereu de Pèrsia, Abbas Mirza, a causa d'un conflicte amb els otomans, va envair la regió de Van des de Bayezid fins a Bidlis, però complicacions diplomàtiques i una epidèmia van posar fi a les operacions i es va restablir l'statu quo anterior. Després de la guerra russo-japonesa de 1905 els otomans van presentar reclamacions frontereres a Pèrsia i Yawer Pasha va ocupar diversos districtes fronterers a la regió de Salmas (juliol de 1907) però l'statu quo es va restablir després de la primera guerra dels Balcans, per nota otomana del 12 d'octubre de 1912 i es va ratificar per un acord de partició de 1913-1914 sobre la base del protocol entre les dues parts signat el 17 de novembre de 1913.\nA final del segle xix el wilayat de Van estava format per dos sandjaks (Van i Hakkari) i Cuinet estimava la població en 30.000 turcs, 210.000 kurds, 79.000 armenis i 92.000 cristians nestorians o assiris, o sigui un total de 430.000 persones. Del 3 a l'11 de juny de 1896 uns 500 armenis i 150 musulmans van ser massacrats i la vila fou teatre de disturbis que la van damnar.\nA la primera guerra mundial fou ocupada pels russos el 20 de maig de 1915, i la van conservar fins al 4 d'agost de 1915; els otomans la van recuperar llavors però els russos van retornar a finals d'agost i la van conservar llavors fins a l'armistici del 18 de desembre de 1917. Llavors tenia una població d'uns 25.000 armenis i 10.000 musulmans; els armenis van marxar junt amb els russos, però els pobles armenis de la rodalia foren saquejats i els seus habitants massacrats.[cal citació] El genocidi armeni va tenir un efecte molt acusat en la disminució de la població.[cal citació] L'abril de 1918 quan els russos van marxar, la vila estava pràcticament deshabitada i quan fou reconstruïda als anys vint era una ciutat petita prop de la vella ciutat de la qual encara es conserven les runes. Ha experimentat un gran augment els darrers anys. El 1941 va patir destruccions per un terratrèmol. Una part de la població és avui kurda. El 1970 la població era de 88.600 habitants i el districte de 360.000; el 1997 eren 226.965 habitants la ciutat i 762.719 habitants el districte. El 23 d'octubre de 2011 va patir un fort terratrèmol i alguns edificis en van ensorrar en les rèpliques del 9 de novembre.\nVan kahvaltısı (esmorzar de Van)\nL'esmorzar de Van és famós a tota Turquia.\nEl gat de Van[modifica]\nGat de Van\nEl gat de Van és una varietat de gat originada a la ciutat, de la que agafa el nom. El seu pèl és blanc i el cap rodó; els ulls són de diversos colors.\nVahram Alazan, poeta i escriptor, secretari de la Unió d'Escriptors d'Armènia (1933-1936)\nVardan Ajemian, director teatral i actor a l'URSS.\nMkrtich Avetisian, polític i periodista fundador de l'Armenakan\nSinan Çetin, director de cinema\nArshile Gorky, actor\nBedros Kapamacıyan, alcalde de Van assassinat pels Daixnak el 1912\nAghasi Khanjian, líder de la RSS Armènia (1930-1936)\nMkrtich Khrimian, religiós i escriptor, catolicós dels armenis (1892–1907)\nGurguèn Mahari, escriptor i poeta armeni\nFerit Melen, primer ministre de Turquia (1972–1973)\nHaig Patigian, escultor\nRuhi Su, cantant\nNur Tatar, esportista olímpica\nNairi Zarian, poeta i escriptor soviètic\nEnciclopèdia de l'Islam, XI, 148 a 150\n↑ Slovar sovremennikh geographicheskikh nazvaniy (in Russian)[Enllaç no actiu] / Ed. by acad. V.M. Kotliakov, Iekaterinburg, U-Faktoria, 2006\n↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-10-04. [Consulta: 23 gener 2012].\n↑ State-Tribe Relations: Kurdish Tribalism in the 16th-and 17th-Century Ottoman Empire, H Ozoglu - British Journal of Middle Eastern Studies, 1996 - JSTOR\n↑ [enllaç sense format] http://www.sanalda1numara.net/dogu-anadolu-bolgesi/166142-van-ili-tarihcesi-yuzolcumu-nufus-ve-sosyal-yapi-ilceleri.html Van Central district (sanalda1numara.net)\n↑ The Journal of Roman Studies – Page 124 by Society for the Promotion of Roman Studies\n↑ [enllaç sense format] http://rbedrosian.com/Classic/kvan1.htm\n↑ Katya Boudoyan, L'Arménie et la Transcaucasie sous domination arabe du VIIe au IX siècle, d'apres les sources arabes classiques, tesi de la Universitat de Lumieère-Lyon, 2002\n↑ per error l'Enciclopèdia de l'Islam situa el fet no el 201, quan va passar, sinó al 1004, que és l'any en què Joan Senaquerib es va imposar al tron de Vaspurakan\n↑ [enllaç sense format] http://www.van.bel.tr/tr/i/Almanya_n%C4%B1n_Karlsruhe_Belediyesi_nden_Van_Belediyesi_ne_ziyaret Arxivat 2015-06-23 a Wayback Machine.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Van\nMunicipalitat de Van\nUniversitat de Van\nPlànol de Van abans de 1915[Enllaç no actiu]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Van&oldid=30097875»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 abr 2022 a les 08:27.


Farré demana eleccions al Barça un dia de partit (Toni Padilla)\nFarré demana eleccions al Barça un dia de partit\nTONI PADILLA Barcelona Actualitzada el 20/01/2015 00:00\n260x366 Jordi Farré i els membres de la candidatura Som Gent Normal. / CRISTINA CALDERER Jordi Farré i els membres de la candidatura Som Gent Normal. / CRISTINA CALDERER\nEl grup Som Gent Normal va ratificar les seves intencions de presentar-se a les eleccions a la presidència del Barça en una roda de premsa a la seu del Col·legi d’Enginyers de Barcelona. Jordi Farré, qui seria el cap de llista, va afirmar: “El president Bartomeu va demanar fair play i ho respectem, per aquest motiu no presentem encara el nostre programa electoral, però sí les línies mestres del programa. Ens agradaria viure unes eleccions amb la Champions i la Lliga guanyada, però aquesta institució va més enllà de si entra la pilota. El primer que actua sense fair play és ell, ja que es gasta milers d’euros en advocats per ratificar estatuts, i llavors posa eleccions un dia que no hi ha partit. Quan els estatuts ho aconsellen. Demanem al president que ho faci”. Segons Farré, “Bartomeu ha començat la campanya i encara no ha plegat. Caldria convocar eleccions ja”.\nFarré va insistir que aquest grup no té el suport de cap partit polític i no pactaria mai amb un altre candidat: “Tenim un model de club, de treball, que no ens permetria pactar amb ningú. Si no guanyem, marxem cap a casa”. Sobre Joan Laporta va dir que “serà un candidat més”: “Va destacar per grans encerts i altres errades, però cal trencar amb les cares del 2010. Els noms que tenim són els del 2010 amb guerres internes. La gent vol cares noves. Al nostre grup no hi ha ni una persona que hagi format part d’una candidatura o junta directiva anterior”. Farré va mostrar-se molt crític amb l’actual estat del club: “No tenim secretari tècnic quan parlem d’un club esportiu. Un club sancionat, amb un president que marxa i no convoca eleccions i sense director esportiu”. El grup ha recordat que ja té avançat un nom per ser el futur secretari tècnic, que ja té els avals llestos i treballa per aconseguir les signatures que calen per poder ser candidat.\nUn altre dels membres del grup, Jordi Rocafort, va afegir: “El club no sempre és dels socis. El soci hauria de participar més en les decisions del club. Cal millorar els mecanismes de participació, ja que tenim dret per demanar informació de cada cas, o passa el que passa: acabem al tribunal. Cal treure el Barça de la ciutat judicial i tornar-lo a la ciutat esportiva”.


Jordi Pujol, a Heribert Barrera: 'Agraït, molt, president, pel teu patriotisme...' La República\nJordi Pujol, a Heribert Barrera: ‘Agraït, molt, president, pel teu patriotisme…’\nL’expresident de la Generalitat, Jordi Pujol, s’ha desplaçat també fins al Parlament per donar el seu últim adéu a Heribert Barrera. S’ha saltat inclús el protocol, i després de resar des del lloc habilitat a la capella ardent, ha rodejat el fèretre i s’ha situat just al cantó del cos sense vida de Barrera, per acomiadar-se des de més a prop. En el llibre de condols, Pujol, ha redactat, emocionat, un text que començava amb les següents paraules: ‘agraït, molt, president, pel teu patriotisme…’. L’alcalde de Barcelona, Xavier Trias, ha volgut subratllar de l’expresident del Parlament que es tractava d’una persona ‘honesta’, dels pocs polítics ‘vàlids capaços de generar afecte’.\nL’alcalde de Barcelona ha comparat l’exdirigent històric d’ERC amb el seu pare polític, Josep Laporte. ‘Una persona que es fa estimar’, dels pocs polítics ‘vàlids’ que són capaços de ‘generar afecte’, ha explicat.\nPer a Trias, Barrera era sobretot una persona honesta. ‘Va defensar amb honestedat les seves idees, el seu partit, el seu país, i va ser honest com a polític i com a persona’, ha sentenciat. L’alcalde s’ha mostrat novament favorable a dedicar un carrer de Barcelona a Barrera, una iniciativa que portarà previsiblement a una sessió plenària ERC, el partit de Barrera, però que ja compta amb el ‘ple suport’ de Trias.\nL’expresident de la Generalitat, Jordi Pujol, no ha fet declaracions en sortir de la capella ardent, a on ha assistit acompanyat de la seva dona, Marta Ferrussola. Després d’acomiadar-se des del cantó del fèretre, li ha deixat un missatge en el llibre de condols. Un breu fragment que Pujol ha redactat emocionat i rodejat pels mitjans gràfics.


Programació sala octubre – desembre 2017 – L'Horta Teatre\nProgramació sala octubre – desembre 2017\nDiumenge, 22 d’octubre del 2017, a les 12 i a les 18 h\nPerquè quan eixim de casa mirant el sol no veiem que tenim cels sempre nous. Paisatges de cotó canviants, únics, aeris.\nSi ens detenim, veiem Violeta, un núvol alt flac i vanitós, o Gastó, gran gris i panxut. Núvols com a emocions engabiades en el nostre cor. Uns, alegres, grocs amb rajos de sol; altres, espantats, amb la por de la llum apagada. Cadascun amb el seu nom, el seu color, la seua emoció. Allà dalt viuen els habitants d’Algodón.\nEspectacle en castellà. Per a bebés de 0 a 3 anys.\nTant els adults com els bebés hauran de treure la seua entrada\nCOMPANYIA ESCENA MIRIÑAQUE\nDiumenge, 29 d’octubre del 2017\n17.00 h Festa d’Inici de Temporada amb la CIA. LA FINESTRA NOU CIRC.\n18.00 h Inauguració de la nova façana de Sala L’Horta\n18.30 h Estrena de HI HAVIA UNA VEGADA EL MÓN\n19.30 h Berenar per a tots els assistents\nA partir d’uns viatgers molt particulars coneixerem les històries de quatre països tant diferents com apassionants: Jordània, la Xina, Groenlàndia i Kenya.\nQuatre països molt especials per les seues cultures i els seus costums que ens donaran a conéixer quatre històries molt diferents, omplint així el nostre passaport amb rialles i coneixements a través de les estacions de l’any.\nEspectacle en valencià. ESTRENA\nDiumenge, 12 de novembre del 2017, a les 18 h\n“Allò va ser com despertar d’un somni, ningú sabia què havia passat. El vent bufava amb força i va començar a ploure…, però no era una pluja d’un matí d’hivern qualsevol, no… Era una pluja de barrets. Milers i milers de barrets de tots els colors, de totes les mides…”\nI els Rodamons ens adonàrem d’este fet tan singular i del que va passar després. Dins d’aquells barrets no hi havia conills, però sí històries, músiques i cançons, algun somni i un poc de joc… Una història, un color, una forma, una sensació, un sentiment…\nCOMPANYIA RODAMONS TEATRE\nDiumenge, 26 de novembre del 2017, a les 18 h\nSón temps difícils per a tres rodamons sense treball que passegen sense rumb a la recerca d’alguna oportunitat per a escapar de les seues penúries. La casualitat, o potser el destí, fa que es troben amb una vella caravana abandonada. Estos tres perdedors uniran les seues forces per a transformar l’oblidada caravana en un xicotet circ i, amb un arravatament d’ingenuïtat, jugaran a convertir-se en artistes improvisant números amb més entusiasme que encert. El resultat és un circ fràgil i imperfecte, però fresc i atrevit, ple de vitalitat i sorpreses amb el qual podran iniciar una nova aventura vital, i junts fer realitat els seus somnis.\nCOMPANYIA TEATRO PARAÍSO\nDiumenge, 3 de desembre de 2017, a les 12 i a les 18 h\n“Simón quita y pon” és un espectacle tendre, juganer i musicalment poètic. A manera de *puzle, es construeix un món de sentits. De manera lúdica, es disfressen les paraules, els poemes i les notes musicals. Un viatge al naixement d’una cançó, d’un poema, d’un moviment, d’un ÉSSER que, en principi, només era un punt, però QUIN PUNT! És un punt. Un punt redó. Redó com una panxa, com un cul, un cap. Com un globus, com una piga, una pompa, la lletra o, com una bala, un ou fregit, un caramel. Com un pésol gegant. Com la lluna plena. Però no és la lluna, tampoc un pésol, ni un caramel, ni un ou fregit, ni una bala, ni la lletra o, ni una pompa… Ell és Simón… “Un Simón de quita y pon”.\nEspectacle en castellà. Per a bebés a partir de 6 mesos.\nDiumenge, 17 de desembre del 2017, a les 18 h\nPinyot i Carabassot ens expliquen el conflicte en què s’han trobat immersos en la sabana, on es troben després d’haver rebut la notícia de la misteriosa desaparició del lleó. En la seua tasca d’investigació interpel·len la girafa, el mico, l’elefant, el cocodril…, i en plena aventura topen amb el lleó, capbaix i pensatiu, que no sap rugir. Amb la ferma voluntat de resoldre el cas i ajudar-lo, els intrèpids investigadors miraran d’esbrinar els motius del seu pesar. Per què el cocodril i la resta d’animals s’encaboten a ultratjar el lleó? Què caldrà fer perquè el rei de la sabana s’envalentisca?\nPreu de les entrades 7€.\nVenda d’entrades www.lhortateatre.com i en la taquilla de Sala L’Horta 1 hora abans de cada funció.\n· © 2017 L'Horta Teatre · Designed by Press Customizr · Powered by ·


Detingut a Mataró per amenaçar amb una massacre com la d'Orlando\nLa Policia Nacional ha detingut un home de 36 anys a Mataró que va amenaçar a les xarxes socials amb perpetrar una massacre contra el col·lectiu LGTB a Barcelona.\nEls agents li han confiscat una pistola de fogueig del calibre 9mm amb la qual va gravar diversos vídeos i tuitejar missatges en què amenaçava amb repetir la matança d'Orlando (EUA).\nA més, animava a disparar al cap a persones homosexuals ia tractar-"pitjor que als animals", ha informat el Ministeri de l'Interior.\nDiversos ciutadans van comunicar el que havia passat al perfil oficial de l'a Policia Nacional a Twitter, @policia, i ara l'arrestat podria enfrontar a una pena d'un a quatre anys de presó, a més d'una multa de 601 a 30.000 euros per infracció a la Llei Orgànica de Protecció de la Seguretat Ciutadana.\nEl detingut va publicar en un sol mes un total de 31 vídeos al seu canal de Youtube, fins i tot després que molts altres haguessin estat ja eliminats per aquesta xarxa social per ser considerat el seu contingut inapropiat.\nA més, compta amb antecedents per maltractaments i lesions, i sobre ell pesava una ordre de recerca per part d'un jutjat de Barcelona, i té en vigor una privació al dret de tinença d'armes, però, havia tingut accés a la que va fer servir per als vídeos al tractar-se d'una arma simulada.


Testimonis | UIC Barcelona\nUn testimoni d’amor i de guerra\nAquest mes tindrem el testimoni directe d’Olga Brajnovic, autora del llibre Una odisea de amor y guerra. L’Olga és la tercera filla del Luka i l’Anna, els protagonistes d’aquesta novel·la que explica una història real que va tenir lloc durant els anys quaranta, amb la invasió de les tropes de Mussolini a Kotor. Luka Brajnovic és un periodista que és arrestat i obligat a separar-se durant 12 anys de la seva dona embarassada.\nDesprés d’una llarga dictadura sota el règim comunista de Josip Broz Tito i un temps exiliat, aquesta història real explica com l’amor va ser més fort que la guerra.\nOlga Brajnovic és una periodista especialitzada en política internacional i aprofita per plasmar el seu bagatge cultural en aquesta obra, personal i única. Ha treballat per a agències com Colpisa i Efe, Califòrnia, com a redactora a la revista El Semanal, va exercir de professora a la Facultat de Ciències de la Informació a la Universitat de Navarra i va ser reportera de guerra als Balcans.\n24 d'abril a les 14.30 h\nPots apuntar-t’hi omplint el formulari.\nPer a qualsevol altra consulta, pots contactar amb nosaltres a través del correu electrònic estudiants@uic.es\nQuantes persones coneixes del món de l'espectacle? Alguna vegada has tingut l'oportunitat de sentir el testimoni de vida d'un dels millors malabaristes del món?\nA UIC Barcelona tindrem l’oportunitat de gaudir del testimoni-espectacle de Paul Ponce. Aquest malabarista jove, d'origen argentí, nascut en una família d'artistes de sisena generació, ha donat la volta al món per oferir els seus espectacles.\nJuntament amb tota la seva família —la seva dona i cinc fills— descobrirem què s'amaga darrere de la seva història personal. La durada de l’espectacle serà aproximadament d’una hora.\nAquesta activitat està codirigida per l’Agrupació d’alumnes UIC-UP.\n1 d'abril a les 15 h


L'objecte invisible | Barcelona Cultura\nEl 29, 30 i 31 de desembre i el 10 i 17 de gener de 2016. Preu: 5 €\nUn taller a la Fundació Joan Miró\nLa Fundació Joan Miró presenta aquest taller familiar concebut i dirigit per CliCme - PetitesExperiènciesFotogràfiques. Es tracta d'una activitat adreçada a infants, a partir dels 4 anys, que es realitza al desembre de 2015 i gener de 2016.\nAquest taller vol buscar i apreciar el valor dels elements que envolten la natura i que es troben al nostre entorn. D'aquesta manera, obrim els nostres sentits per captar imatges úniques i sorprenents.\nAmb la cianotipia, els nens podran descobrir noves formes, volums, transparències i altres trets curiosos que fascinaven al propi Miró. Natures mortes al seu gust, amb elements trobats i proposats en aquest taller familiar que traurà el millor dels nens a través de l'aprenentatge i la diversió.


dimarts, 25 d'abril de 2017 09:54\nEls populars proposaran 5 iniciatives al Ple\nLa formació també presentarà una declaració política, conjuntament amb Ciutadans, demanant que la Generalitat compleixi la legalitat\nEl Partit Popular de Gavà ha explicat en roda de premsa les propostes que plantejaran al Ple d’aquest dijous. La primera de les iniciatives defensa l’esport i la salut, raó per la qual la portaveu de la formació, Mónica Parés, creu que “el govern local hauria d’impulsar unes jornades per conscienciar la gent dels beneficis de l’esport per un gaudir d’una vida saludable, especialment en col·lectius com la gent gran o els nouvinguts, la qual cosa també els ajudaria a integrar-se”.\nUn segon assumpte va en relació amb la campanya “Naturalment”. Els populars volen saber “el seu cost i objectiu”. Segons Parés, “considerem positiu que es difonguin els nostres valors, però els gavanencs i gavanenques ja els coneixem i n’estem orgullosos, volem saber doncs, quina difusió es farà a nivell supramunicipal”\nEl PP també exposarà una pregunta relacionada amb l’arribada a les nostres costes de l’anomenada eruga zebra inofensiva i protegida. Parés vol saber “si el govern municipal ha comprovat la seva presència a la nostra platja i quines campanyes informatives emprendrà per tranquil·litzar la gent”.\nDavant l’anunci per part del govern municipal d’invertit 150.000 euros a l’estiu per fer obres de millores a les escoles, els populars tot i admetre que “són treballs que calen”, recorda que “aquesta és una competència de la Generalitat que en els darrers anys ha abandonat, i per contra fa despeses innecessàries relacionades amb el procés, la creació d’ambaixades o campanyes per criticar les infraestructures que l’estat fa a Catalunya. Volem saber quin és el deute que, en matèria educativa té l’ens autonòmic amb nosaltres, i que es reclami”.\nParés també vol que “l’Ajuntament ampliï els actes de rebuig a les víctimes de violència masclista a altres que tenen lloc dins l’àmbit familiar”. En aquest sentit ha posat com aexemple “dos casos recents impactants com el del nen que va morir per l’agressió de la parella a la mare o la mort d’una dona a mans de la seva parella, que també era dona”.\nTot i que no és habitual, en aquest ple el PP presentarà una declaració política. Ho farà conjuntament amb Ciutadans demanant que “la Generalitat compleixi la legalitat” després que el mes passat prosperés un text d’Esquerra a favor dels drets humans on s’hi encabia també el dret a l’autodeterminació. Segons Parés, “això va comportar que molts mitjans convertissin en notícia que Gavà es posiciona a favor del dret a decidir. Amb aquest text donem l’oportunitat de rectificació als grups polítics que van donar-hi suport”.\nple d'abril 2017.pdf\nDarrera actualització de dimarts, 25 d'abril de 2017 10:29


Diari d'un mal virus Archives - Pàgina 2 de 10 - VilaWeb\nAmb l'arribada del confinament, l'ensenyament es va desplaçar a casa. La veritat és que no hi ha hagut una teleformació real, almenys en infantil i primària. Els alumnes depenen molt del nivell TI...\tDiari d'un mal virus, Josep Lluís Pascual i Soler\n'Españoles, el rey ha vuelto'. Per uns moments recordava la nit que Arias Navarro anunciava a la tele amb unes paraules similars que el dictador havia passat a millor vida. Hui, fins i tot els inform...\tDiari d'un mal virus, Josep Lluís Pascual i Soler\nLa conferència de presidents autonòmics de hui amb el president del go Sánchez sembla que ha sigut prou aclaridora. Ho sé perquè el que ha eixit tot cabrejat ha sigut García Paje, sí eixe socia...\tDiari d'un mal virus, Josep Lluís Pascual i Soler\nAmb l'arribada de l'obertura dels bars, sembla que va començar a arribar també una nova normalitat. Els ajuntaments van afluixar mesures per a permetre que les terrasses es feren més grans per a fa...\tDiari d'un mal virus, Josep Lluís Pascual i Soler


La col·lecció BEEP, reconeguda pels Premis GAC 2015 - Bonart\nEl Macba va acollir l'entrega de la setena edició dels Premis GAC, que reconeixen i potencien el paper del galerisme i el col·leccionisme en el marc del sistema de l'art. Creats el 2008 per Art Barcelona i el Gremi de Galeries de Catalunya, enguany el jurat ha premiat l'audàcia i valentia d'Andreu Rodríguez, fundador i president del grup empresarial Ticnova de Reus, com a col·leccionista i impulsor de l'única col·lecció a l'Estat espanyol consagrada exclusivament l'art tecnològic, la Col·lecció BEEP.\nLa Col·lecció BEEP, l'origen està vinculat al Premi ARCOmadrid-BEEP d'Art Electrònic, reuneix 15 obres que conformen una visió eclèctica dels ràpids canvis en un món tan immediat com el tecnològic.\nLa Col·lecció BEEP inicia un nou camí amb una política d'adquisició i producció amb el qual vol impulsar l'art de base, una cosa extremadament necessari per als artistes creadors, facilitant l'accés als recursos necessaris per a la generació de noves obres.\nAndreu Rodríguez és igualment president de la NewArtFoundation, una fundació de recent creació dedicada exclusivament al desenvolupament de l'Art a la intersecció amb la Ciència i la Tecnologia. www.newartfoundati\nArt Barcelona Gremi de Galeries de Catalunya Andreu Rodríguez Premis GAC 2015 Col·lecció BEEP Ticnova NewArtFoundation\nLA GALERIA PAULA ALONSO PRESENTA "CÒNCAU" DE MARÍA GARCÍA IBAÑEZ\nFONTSERÈ: VIURE L'ALÈ DE LA VIDA