Un futur social i sostenible per la Ciutat de Repòs de Tarragona\nActualizada 08/03/2020 a las 21:49\nDesprés de més d’una dècada en desús i tancada, la Ciutat de repòs i de vacances de Tarragona es reconvertirà en un complex de turisme social, jove i familiar de la Xarxa d’albergs de Catalunya. És una enorme satisfacció haver comptat amb el compromís del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies de la Generalitat per recuperar aquest espai abandonat, de més de 7 hectàrees i a 300 metres de la platja Llarga.\nTarragona recupera un valuós equipament amb capacitat per més de 500 persones. I ho fa tal com aquest govern vam dir que faríem, per ús social, col•lectiu i obert a la ciutadania. Amb un projecte nou, modern, sostenible energèticament, inclusiu socialment i, sobretot, obert a la comunitat. Queden descartats els usos privatius, dels que moltes vegades s’havia parlat i que tant preocupaven als ciutadans, d’un espai d’un gran valor per Tarragona. Farem un alberg perquè tenim un objectiu clar compartit.\nUn equipament públic, una part del qual se cedeix a l’Ajuntament. Què hi farem a la nostra part? Un centre cívic, donant satisfacció a una de les demandes més generalitzades dels veïns de Llevant, una zona de Tarragona amb un dèficit notable d’equipaments públics. Però més enllà dels aproximadament 900 metres quadrats que configuraran el centre cívic, la vocació del conjunt del projecte és actuar amb la comunitat, amb els veïns. Per això a l’edifici central disposarem d’un gran menjador i altres sales on fer reunions, convencions, assemblees, presentacions i tot el que les mateixes dinàmiques socials de dins i de fora de l’alberg generin.\nÉs obvi que la ubicació d’aquest alberg és magnífica, que és una oportunitat perquè Tarragona millori de manera exponencial la seva oferta de turisme juvenil i familiar i que ens pot apropar a altres formes de turisme, respectuós amb la natura i la ciutat i amb interès cultural. Sense oblidar la complementarietat amb altres activitats, com el turisme esportiu, sobretot el dedicat a les activitats aquàtiques. La seva situació a tocar de l’Anella Verda també ens servirà per revalorar aquest gran pulmó de la ciutat. A més, està perfectament connectat amb el centre de la ciutat mercès a les línies de l’empresa municipal d’autobusos.\nEn aquest sentit, el nou alberg serà un punt molt important per desenvolupar la nostra part de la xarxa Euro-velo de cicloturisme. Aquesta xarxa europea de carrils bici es compon de 5 grans línies que travessen el continent. La que té més acceptació és la que va de Grècia a Cadis, que està pràcticament construïda des de Grècia a la Costa Brava. Cada municipi ha de fer el seu tram i per aquest govern fer la nostra part és una prioritat i forma part de les compensacions que negociem amb l’estat pel traspàs de les carreteres nacionals.Estem davant doncs d’un compromís sòlid i d’un projecte viable i sostenible. Un complex de turisme social i alberg que ens ajuda a ser una ciutat més amable i amb més capacitat d’atracció. Una ciutat que vol obrir les portes a totes les persones, amb la idea que totes les persones tenen dret a fer turisme i Tarragona vol acollir-les a totes.\nComenta el contenido : Un futur social i sostenible per la Ciutat de Repòs de Tarragona


PROU BARRERES-DISMIFÍSICS: marzo 2010\nPublicado por Joan Vila en 2:42 No hay comentarios:\nl’Informe sobre els Drets Humans de les persones amb discapacitat\nUn dels grans fracassos de la política espanyola d’atenció\na les persones amb discapacitat el trobem en l’accessibilitat.\nAquesta és una de les conclusions de\nl’Informe sobre els Drets Humans de les persones amb discapacitat,\nelaborat pel Comitè Espanyol de Representants\nde Persones amb Discapacitat (CERMI). El document,\nque pretén donar a conèixer les vulneracions que presenta\nel sector amb la voluntat d’eliminar-les, va més\nenllà i parla de prejudicis socials que fan que es vulnerin\nmolts drets de les persones amb discapacitat.\nSobre l’accessibilitat, l’informe posa de manifest que\nsón nombrosos els edificis que incompleixen la normativa\ni que molts d’ells pertanyen a la mateixa administració;\ni que a les comunitats autònomes en molts casos\nni tan sols tenen actualitzat el concepte de discapacitat\no inclosos els criteris de disseny per a tothom.\nPel que fa a aquest concepte, el document proposa\nque s’actualitzi, ja que l’actual “va encaminat a que es\nmantinguin les barreres que impedeixen el desenvolupament\nde determinats drets. Així mateix, reclamen la\nincorporació sistemàtica del factor discapacitat o de mòduls\nespecífics a l’Enquesta de Població Activa (EPA),\nl’Enquesta de llars o de la salut i d’altres de similars.\nL’informe també recull contradiccions normatives\nque vulneren els drets de les persones amb discapacitat.\nPer exemple, el Codi Penal parla d’un possible avortament\nsi el fetus té “greus tares físiques o psíquiques”,\nfet que demostra que la vida d’una persona amb discapacitat\nés menys valuosa que la d’una sense. Per aquest\nmotiu, conclou que “la legislació és clarament discriminatòria\nper no respectar el dret a la vida” i exigeix\nuna rectificació a la llei de l’avortament que s’està elaborant.\nPel que fa al dret a la família, el CERMI considera que\nla Llei de Dependència estableix recursos importants\nper desenvolupar aquest dret però, en canvi, no permet\na l’usuari escollir el suport que més s’adeqüi a la seva situació\nni estén els ajuts de l’assistent personal a totes\nles persones amb discapacitat, ni considera l’oci com a\npart fonamental del desenvolupament de la persona.\nLamenta, a més, que hi hagi comunitats autònomes que\nhagin deixat fora del sistema d’ajuts als nens menors de\n16 anys amb discapacitat severa per considerar-los responsabilitat\nEn l’àmbit penal, el document també qüestiona els\ninternaments forçosos de les persones amb malaltia\nmental, ja que “en moltes ocasions no són escoltats i\nse’ls aplica procediments penals sense diagnosticar la\nseva malaltia, provocant-los danys irreparables”. Tampoc\ndeixa de banda que l’ordenament jurídic “permet\nl’esterilització de persones amb discapacitat incapacitades\njudicialment sense el seu consentiment”. També\nlamenta que, per exemple, el Reglament del Notariat\nqualifiqui com incapaces totes les persones amb discapacitat,\namb l’excepció quan aquesta és física. També hi\nha una falta de previsió en l’exercici de la funció del\njurat als tribunals populars, l’escassetat de recursos accessibles\nper a persones amb discapacitat sensorial o la\nmultitud de barreres arquitectòniques a les dependències\nL’informe sobre els Drets Humans de les persones\namb discapacitat, però, també recull aspectes positius,\ncom que “molts dels casos relatats s’han solucionat o\nestan en vies de fer-ho abans d’emprendre accions administratives\no judicials, fet que reflecteix que les discriminacions\nsón en moltes ocasions fruit del\ndesconeixement i dels prejudicis socials”. Un exemple\nés que ja s’estan desenvolupant experiències positives\nals recursos culturals, com visites específiques a alguns\nmuseus o la utilització d’audioguies o signeguies. Però\ninsisteix en que és totalment imprescindible l’impuls i\ndesenvolupament de campanyes de sensibilització i\nprogrames educatius que arribin a tots els segments de\nEl document del CERMI fa algues propostes, com l’adaptació\ndels prospectes dels medicaments mitjançant\nla inclusió dels textos a una pàgina web, el disseny\nd’autobusos condicionats per a persones amb discapacitat\nfísica o la incorporació d’accessibilitat a les pàgines\nPublicado por Joan Vila en 5:19 1 comentario:


EH Almeda-Cornellà 33 - Club Handbol Igualada 15\nDimarts, 15 maig 2012. 20:15. Redacció AnoiaDiari.\nAquesta setmana el sènior masculí del Club Handbol Igualada va patir una derrota dolorsa i inmerescuda davant l'HC Almeda-Cornellà. Pel que fa a la resta dels equips base, l'infantil femení va perder tan sols per dos gols. D'altra banda, també va tenir lloc una nova jornada d'handbol amb l'Special Apinas, que s'enfrontava a l'equip del Pere Vives.\nDiumenge passat el CH Igualada infantil masculí va disputar l'últim partit de la segona fase de la primera catalana infantil. L'EH Cornellà-Almeda es va posar davant en el marcador i no va permetre en cap moment que els jugadors del CH Igualada tinguessin el partit al seu abast, al cap de deu minuts el marcador ja era de 8-1 a favor de l'equip local. Malgrat l'esforç, el resultat del partit no va variar, i va acabar 33-15.\nCH Igualada: Eduard Vilardell, Eric Gil, Jordi Balsells, Xavi Ballesteros, Josep Marce, Brayan Stiven, Manel Muñoz, Alex Campos, Joel Caño, Toni Barrantes. Porters: Adrià Senar, Sergio Ballesteros. Entrenador: Roger Calzada. Delegat: Manu Muñoz.\nCol·laboren: Pista Cero i Munich\nCOPA CATALANA INFANTIL FEMENINA. 1a Fase. Grup D. Jornada 2\nPartit molt emocionant\nJoventut Mataró 23 – Club Handbol Igualada 21\nEl dissabte 12 les infantils de l’Igualada van jugar contra el Mataró.\nVan fer un gran partit, van quedar 23-21. Les jugadores del nostre equip, com sempre, lluitaren fins el final i, a més, fou un partit molt emocionant que ens va fer patir fins el darrer minut.\nÉs evident que sinó haguessin perdut algunes pilotes en els primers minuts del partit, aquest dissabte haurien guanyat.\nAnimen a les nostres jugadores a continuar lluitant amb il·lusió la resta de partits d’aquesta copa.\nCH Igualada: Laia Bertran, Carla Bisbal, Aida Calleja, Paula Domingo, Marcel.la Esquerra, Emma Jové, Maria Mayol, Cristina Muñoz, Núria Rizo, Èlia Roca, Èlia Torreblanca. Dirigides per Maure Vidal.\nCol·laboren: Torreblanca i Forvi\nALEVÍ MIXT. CAMPIONAT DE CATALUNYA. 1a Fase. Grup D. Jornada 3\nCE Molins de rei – Club Handbol Igualada\nEl dissabte 12 de maig l’equip Aleví Masculí de l’Escola d’Handbol Igualada va jugar un nou partit del Campionat de Catalunya. En aquesta ocasió es va enfrontar al CE Molins de Rei.\nNo van faltar les ganes ni l’esforç per aconseguir la victòria malgrat aquesta va ser de l’equip rival. Ens manca concentració al inici dels partits, però quan els nostres jugadors imposen el seu joc són imparables. Molt ben jugats el tercer temps (guanyat) i el quart (empatat). L’empat final hagués estat un merescut resultat del partit.\nEstem davant d’un conjunt de futur que quan cregui una mica més en ell mateix arribarà a resultats positius.\nCH Igualada: Pol Vilés, Marc Martínez, Toni Amador, David Malpartida, Arty Montiel, Artur Montiel, Xavier Reina, Cesc Carles, Joel Solanelles, Martí Méndez. Entrenador: Albert Belart. Ajudants: Nora Muñoz i Elias Galiano.\nCol·labora: Eix Ambiental\nJORNADA SPECIAL APINAS. Trobada Handbol Base\nUna nova jornada Special dins la VII Trobada d’Handbol Base\nSpecial Apinas 10 – Pere Vives 15\nEls nostres jugadors de l’escola Àuria també van disputar el seu partit dins els actes de la VII Trobada d’Handbol Base celebrada aquest passat diumenge al pavelló de les Comes inclosa en els actes de la setmana de l’esport igualadí.\nEls joves jugadors, tot i haver anat de colònies durant la setmana anterior, no es van voler perdre el poder participar del seu partit.\nAquesta vegada s’enfrontarien a l’equip de l’IES Pere Vives Vich que també va participar de la trobada ,aprofitant d’aquesta manera que, els jugadors de l’equip d’Apinas, podrien tenir una nova experiència davant un equip de jugadores que desconeixien ja que no hi havia jugat mai.\nEl partit es va mantenir en tot moment dominat per l’equip del Pere Vives amb petites diferències en l’electrònic . L’equip Special, tot i que s’hi va esforçar molt i , en molts moments semblava que podien donar la volta al marcador,no van poder aconseguir la victòria. La primera part acabava amb un ajustat 6 a 9 . I un resultat final de 10 a 15 per l’equip del Pere Vives.\nUn partit que, com en moltes altres ocasions es va ensenyar el gran treball d’aquests nois i noies que no paren de millorar i que gaudeixen del moment en cada un dels partits.\nFelicitar des d’aquí a M. Àngels Marimón i Rubén Graells que van estar nominats als premis Neptú com a millors esportistes de l’Escola Àuria durant l’últim any.\nCH Igualada: Bernat Moreno (5 gols), Adrià García, Sergi Cucurella,Joan Solís,Alejandro Navarro(5 gols),Marta Aynés,David Cobos i M. Ángels Marimón (12 parades). Dirigits per Iban i Sergi García.\nCol·labora: SAI Computers\nGemma Cubí - CH Igualada\nMés de 500 persones gaudeixen de la 2a edició de l'Anoia Race Tour\n1 Els Mossos fan una intervenció a les carpes d'Òdena per la presència de menors de 16 anys i substàncies il·legals 5750 lectures\n5 Ara Montbui inicia el nou cicle en un ple amb alta càrrega simbòlica 2484 lectures


Una de les camiandes fàcils per fer amb nens a Andorra que més us recomanem és endinsr-vos al bosc dels bolets, per veure bolets gegants de fusta. És una caminada de 3,7km majoritàriament planera i en què anireu trobant diferents sorpreses, com ara bolets de fusta gegants i propostes de joc. La caminada és a Canillo, al coll d’Ordino, i parteix justament del costat del tamarro d’aquesta parròquia.\nUna caminada fàcil i bonica\nLa dels bolets és una de les caminades més fàcils i boniques per fer amb nens a Andorra. És la que més us recomanem de totes les que hem fet. Per dos motius: pel recorregut (per un bosc alpí i un corriol que també passa per una esplanada amb vites al coll d’Ordino) i per les propostes de joc amb elements naturals (pedres i pinyes) que us anireu trobant pel camí.\nÉs una caminada fàcil, majoritàriament planera, i amb alguns trams de pujada lleugera. El corriol encara que és pla, és estret i per tant no es pot fer ni amb cotxets ni amb cadira de rodes. En aquest post trobareu un recull amb altres excursions fàcils per fer amb nens a Andorra.\nDurant el recorregut us anireu trobant sorpreses, com ara bolets gegants de fusta o un bolet en forma de caseta gegant. Tots ells, tenen al costat una proposta de joc en família: per exemple una taula amb un tres en ratlla per jugar amb pedres i pinyes, un memory de fusta amb imatges de bolets o un joc de punteria amb pinyes.\nTot el recorregut està molt ben senyalitzat amb cartells de Macarulla (té una altra excursió senyalitzada a Andorra, el bosc dels menairons) i no hi ha pèrdues. A més, a mig recorregut passareu per una esplanada on hi ha una de les propostes de bolets on podreu fer una aturada per descansar, fer un pícnic i prendre el sol si en fa. Un lloc molt bonic amb espai per les criatures per córrer sense perills. De fet, abans d’arribar a aquesta esplanada passareu per un trencant on us quedarà, a mà dreta, el mirador del Coll d’Ordino. Us recomanem que feu aquest tram de pujadeta per veure les vistes. I una recomanació més! si a l’estiu trobèssiu que l’aparcament del berenador del Tamarro Nilo està molt ple, una alternativa és aparcar al coll d’Ordino i començar la ruta circular des d’aquí. Us ho deixem assenyalat al mapa de l’inici del post.\nUs recomanem que abans d’anar-hi passeu per qualsevol oficina de turisme d’Andorra perquè us donin el quadernet d’activitats relacionades amb aquesta caminada (hi ha preguntes d’observació de l’entorn, una guia de bolets, …). Porteu llapis i colors! També us podeu descarregar el quadernet aquí i imprimir-lo a casa.\nAl tram final del camí trobareu diversos animals de fusta amagats als arbres i també bolets pintats (tots típics d’Andorra), sense dubte una motivació pels petits a l’hora de caminar i trobar-ne més!\nLa caminada acaba en un cistell gegant en forma de photocall on us podreu fer una fotografia de família ben divertida! Una excursió molt recomanable per fer amb nens a Andorra.\nCom arribar al bosc dels bolets?\nLa caminada del bosc dels bolets és a Canillo, entre el poble i el coll d’Ordino, al nord d’Andorra. És una caminada que podeu combinar amb la visita al mirador Roc del Quer i del Tamarro Nilo. De fet, el camí parteix del berenador on hi ha el tamarro Nilo on podreu aparcar el cotxe. Ja veureu que a mà esquerre hi ha una indicació del sender Macarulla que us farà baixar un tram de camí asfaltat fins a on comença el bosc dels bolets. Us ho deixem senyalitzat al mapa del principi del post.


Consultoria - Reprogir | Serveis d'impressió i comunicació\nEls nostres SGI (serveis gestionats d’impressió) van des de la consultoria per saber quins són els equips més adients al vostre tipus de negoci, fins a la instal·lació dels dispositius acordats. Ens fem càrrec de la retirada dels equips antics i de la configuració dels nous, així com també de la formació de com els heu d’utilitzar.\nTambé podem encarregar-nos de les actualitzacions i del subministre del tòner i de tot el que us permeti oblidar-vos del manteniment tècnic i alhora estalviar costos.\nEquips nous, control de despesa, estalvi d’energia i les millors característiques tècniques al millor preu.\nA Reprogir estem compromesos amb el medi ambient i treballem amb marques que també ho estan, per aconseguir així la màxima eficiència per a un consum responsable i ecològic.\nPer oferir-vos les millors màquines d’impressió, som distribuïdors oficials de KONICA MINOLTA, HP i SAMSUNG, i estem certificats tècnicament per donar servei i manteniment.\nAmb el sistema de pagament per ús, s’inclouen dins el preu per impressió els serveis de manteniment, com ara de consumibles, mà d’obra, desplaçaments, formació, peces i tot el necessari perquè els equips estiguin funcionant en tot moment.


Jo plorava. Poca estona, però plorava. Recorden vostès què feien el primer dia d’escola. De fet, sempre he estat de plor fàcil i els primers dies d’escola sempre era un bon moment per treure a...\nTot canvia i els lavabos també. L’evolució de la societat ha fet que la distribució habitual de lavabos per dones i uns altres per homes hagi quedat sobrepassada des de fa anys. Tot i això, encara...\nEl govern ha anunciat que les barraques de Fires tornaran aquest final d’octubre a Girona. Els aldarulls postsentència el 2019 i la pandèmia l’any passat van deixar sense concerts a la Copa i les...


Xisco Llompart, Purgatori: “Els animals són la millor maquinària per a la regeneració del sòl” – APAEMA\nXisco Llompart, Purgatori: “Els animals són la millor maquinària per a la regeneració del sòl”\nnovembre 30, 2021 gener 12, 2022\nEn Xisco Llompart va començar el segle fent camí tira-tira però sense remei fins a convertir-se en un ramader eco professional. De la seva formació artística en va aprofitar l’observació i l’ha aplicada sempre a la finca familiar de Purgatori. Aquí en els darrers anys està implementant el maneig holístic de la seva guarda d’ovella roja mallorquina. Ara, és el president del CBPAE, membre de la junta d’APAEMA i de la cooperativa Pagesos Ecològics de Mallorca (PEM). Tothom que el conegui sabrà que parlar amb ell és un no aturar d’obrir portes a anècdotes, reflexions, dubtes i petites obsessions que indueixen a dolces converses. Aquí llegireu un resum (injust, com totes les entrevistes) d’una d’aquestes converses d’un parell d’hores.\nCom vas acabar fent de pagès?\nVaig estudiar Belles Arts a Barcelona i en acabar vaig fer un any d’Erasmus a Berlín. Però vaig tornar a Barcelona per una oferta laboral: la gestió cultural de l’Espai Mallorca. Tenia clar que professionalment volia tirar per la gestió cultural o l’educació. Després de dos anys vaig tenir la necessitat de tornar a Mallorca i concretament de venir aquí, a Purgatori. La finca en aquell moment la tenia el meu padrí jove, que ja era major i no estava bé de salut. La gestió la duia un pagès que era un desastre absolut. Jo volia venir de retir a pintar, un poc en pla hippie. No venia a fer de pagès. Però en ser aquí vaig haver d’involucrar-me. Feia 50 anys que ningú invertia res a la finca.\nFa més de tres-cents anys, des del segle XVII, que ha estat de la família de ma mare, però cent anys abans que jo nasqués es va perdre la finca per una qüestió de doblers, com a tantes altres finques de Mallorca: crisis agràries, deutes acumulats, famílies que vivien per damunt de les seves necessitats. Però la varen recuperar els repadrins, van fer una plantació d’ametllers i aquí va començar un periple familiar poc amable. La següent generació només va liquidar els beneficis En resum la vida que van dur els seus propietaris va ser de liquidar els beneficis.\nCom van ser els inicis aquí?\nArrib a una finca descuidada que ja arrossegava un rendiment que havia baixat. Només venien a sembrar mínimament uns tractoristes per fer pastrura. Antigament, es treia carbó, llana i els mens, engreix de porcells i fins i tots els forners a fer la garriga neta. Com que hi havia un pagès jo vaig posar-me a fer un poc d’obra a la casa, que sempre dic que estava més decent que la finca, tot i que no tenia ni aigua ni llum. De l’estiu fins a principis d’any vaig estar tot sol i va ser uns dels moments més importants de la meva vida.\nI després vas passar a fer de professor?\nFer de professor va passar a ser un pla A. Amb viure de la pintura ja no hi creia. Hi ha gent que necessita pintar per viure i jo no. Gaudesc molt de l’art, però com a pintor ho pas molt malament. En aquesta vida n’hi ha que no hem vengut a patir. La pintura i foravila són dos estats mentals i espirituals completament antagònics i he tengut la sort d’aprofitar-los tots dos.\nDius que tu no has vingut a sofrir a la vida i et vas ficar a fer de pagès.\nJo al principi tenia una visió de la vida del pagès més naïf del que puc tenir ara. Em feia enveja. Sempre havia notat que la natura em feia falta. Necessit espai per viure, és fonamental per jo. Necessit tenir verd, ensumar un taronger. L’únic moment que vaig enyorar-me a Barcelona va ser en passar per un jardí d’uns franciscans on esmotxaven uns tarongers. L’olor em va fer plorar dels records.\nQuan vas començar a fer de pagès idò?\nVaig posar-me a fer de professor com a font d’ingressos, però també molt emocionat i implicat. Foravila era secundari fins que va partir el pagès. Llavors em vaig fer càrrec de la guarda de les ovelles. Tenia la intuïció o el coneixement (d’haver sentit a dir) que era bàsic tenir animals per mantenir la finca. A l’estiu de 2005, a un sopar amb amics on decidíem quines places agafàvem, ho vaig veure tot clar. I vaig dir que agafaria només mitja jornada a l’IES Antoni Maura entre moltes altres opcions. Davant les cares de tots vaig anar argumentant al moment perquè havia d’agafar mitja jornada només. Així podia accedir a l’ajut de jove agricultor. Després les condicions van canviar i no sé si hauria estat igual. Bé, el 2006 ja estava sembrant 2000 arbres. Vaig estar 10 anys fent mitja jornada i fent feina a la finca. Després de tenir el meu segon fill vaig agafar any sabàtic i fou quan vaig decidir dedicar-m’hi a temps complet.\nPer què fruit sec i no un altre cultiu?\nVolia posar oliveres, i uns amics em proposaven fer vinya per crear un projecte col·laboratiu. Però no ho veia gens clar, perquè els coneixia massa (riu). Després d’estudiar-ho molt vaig veure que l’únic arbre que tenia resiliència i era capaç d’aguantar la sequera era el garrover. A més, tenia alguns contactes que em deien que tendria un augment de preu. Els anys anteriors (inicis dels 2000) havia pujat i després havia baixat de cop. Amb la informació que tenia vaig sembrar 2000 garrovers de cop, amb un amic biòleg que em va ajudar a fer el planter. Una locura de feina. En vers d’anar al cereal, que era el que estava ben pagat a la PAC, vaig reduir els ingressos per hectàrea a la meitat amb els arbres. Sabia que agronòmicament, a Llucmajor i en aquesta finca és poc realista fer cereal.\nVas tenir bona vista.\nSempre he tengut una mirada de futur. Vaig decidir-me sobretot pensant amb què no sempre els fills estan disposats a fer el que han fet els pares. Vull un futur on tot sigui més fàcil, sense deixar un deute de feina als meus fills. I l’olivera, l’ametlla i la vinya duen molta feina. En canvi, amb el garrover (que no tenia l’expectativa econòmica que té ara), veia que una vegada establerts i amb combinació amb les ovelles, a la llarga, duria molt poca feina.\nEn Xisco fa una pausa i obrint els braços diu arrossega una paraula:\nPerò… em passava el dia passant els cultivadors i traient pedres. Després de la feinada dels garrovers que vaig haver de regar molt, quan sembrava no tenia la sensació que estigués sembrant. Tenia la sensació que venia a treure pedres. I aquí arriba un altre gran canvi a la meva vida.\nDesprés d’observar els animals, veure que no acabava de funcionar, reflexionar molt, parlar amb el veïnat i que em digués que aquí es feia més menjar tot sol que a moltes finques de Llucmajor on se sembrava vaig trobar en Darren J. Doherty. Vaig conèixer l’agricultura regenerativa, que es basa en no llaurar, no passar els cultivadors. Però això implica comprar una sembradora directa i fer un canvi de maneig. I era una inversió que no vaig fer. No hi havia cap experiència per aquí. I tot i que ho tenia clar, vaig seguir igual. Tenint tres mesos els animals a un bocí per sembrar l’altre i que, en moure-les, en tres setmanes no quedés res d’aliment. Fins que en el 2014 vaig convèncer a amic per fer la inversió de comprar la sembradora directa i compartírem maquinària. Vaig al·lucinar perquè vaig passar de fer 60 hores de feina a 10. Una locura. Un canvi de vida! Va ser un canvi brutal de la gestió. Ma mare sempre comentava que el meu padrí no va tenir tractor aquí, en raó! Això de sembrar per als animals era un desbarat perquè només hi guanyaven els magatzems agrícoles.\nVenim de deixar uns reixats a un costat de la finca amb la pic-up (“on tot hi cap”, diu en Xisco). I passam per una zona amb uns ullastres molt ben arreglats i aquí m’explica la feina de gestió de les zones més poc domesticades.\nHem fet molta feina de gestió amb els ullastres. Però amb un pic o dos està ja fet. Només és qüestió de passar-los de petits arbustos a arbres que donaran ombra i que fan de rebost alimentari en altura. Si l’any és magre feim uns mesos de tallar rama i els animals disfruten. I no és res que jo m’hagi inventat, perquè aquí hi havia molts d’ullastres gossos que jo sabia que els havien construït entre els humans i els animals, una col·laboració. A part de treure llenya tenc un rebost i no he de comprar garba. L’any passat, que va ser tan magre, vaig estar cinc mesos fent rama. A més de la fulla, els animals menjaven olivó també i com que tenien altres herbes la dieta era prou completa.\nAquest canvi de maneig ja està totalment implementat?\nÉs una implementació progressiva. Entre el 2016 i el 2017, vaig començar a tancar tota la finca, però ben fet. Perquè fins aleshores ho havia fet de manera molt rudimentària. Va ser quan vaig contractar un treballador. Ara estam fent aquesta parcel·lació. Any a any anam parcel·lant més. Això em permet fer un maneig holístic que consisteix a tenir les ovelles molt controlades. Durant molt pocs dies, moltes ovelles dins un mateix lloc. L’equació del maneig holístic que va descobrir n’Allan Savory i que n’André Voisin ja havia vist. Però en Savory ho va adaptar a un territori de cicle sec/humit com pot ser el nostre. És una concentració màxima d’animals en poc temps. No vol dir només un dia, poden ser tres dies, i si han de ser cinc idò cinc. El sistema holístic no és lineal sinó que cada any t’has de replantejar el disseny i com més tanques veus que el rendiment vegetal et puja. La sanitat també, perquè hi ha diversitat a la pastura. I la fertilitat de la terra millora molt ràpidament.\nTot gràcies als animals idò.\nLlaurar la terra té avantatges immediats. Desenterres minerals i desbarates l’estructura fent que passin a estar més biodisponibles per la planta, que a més rebrà més oxigen. Aquí el concepte d’explotació ramadera és encertat. Explotàvem el recurs orgànic com els miners exploten els recursos minerals d’una muntanya. L’agricultura regenerativa consisteix en incrementar el recurs bàsic per formar aliment, la terra, el sòl. Els animals són la millor maquinària per a la regeneració de la terra. Fan de “cosetxadora”, segadora, abonadora i fins i tot d’aspersor (riu). A l’estiu duen la poca humitat que hi ha des dels seus bevedors i la reparteixen per tot el sementer. Pot semblar un doi, però en aquesta zona, sobretot a finals d’estiu, aquesta busqueta d’humitat potser de gran utilitat.\nEstàs implicat des de l’inici amb el projecte de promoció ME ecològic de Mallorca i la cooperativa Pagesos Ecològics de Mallorca. Per què són importants per a tu?\nAmb aquesta campanya volíem revaloritzar la carn de me de les finques eco. Els ramats d’ovelles a Mallorca baixava amb picat i des de l’agricultura ecològica era alarmant. Òbviament, aquests animals tenen un valor afegit, primer nutricionalment, perquè no els donam pinso i són aquests els que espenyen no només l’aroma sinó el greix que passa de ser poliinsaturat a monoinsaturat. Però també és imprescindible per l’aprofitament agrícola de recursos que els humans no podem aprofitar i per segrestar carboni atmosfèric i fixar-lo a la terra. Ens hi va el futur. Amb aquesta línia treballam. Volem difondre la marca com un segell de qualitat i millorar el maneig a les finques perquè sigui de cada vegada més beneficiós.\nTambé ets membre de la junta d’APAEMA, que en destacaries?\nSens dubte la comunitat. Compartir coneixements i un horitzó comú que decidim i construïm conjuntament i que per fer no esperam a què les institucions ens avalin. També l’oferta formativa que està demostrant que anam cap a la professionalització del sector i cap a uns manejos que ja van més enllà de no ser gens contaminants, sinó de millorar la salut ambiental.\nEn Xisco Llompart té una fitxa al Directori d’APAEMA on pots trobar tota la informació per comprar els seus productes. Només heu de fer clic al botó gris d’aquí abaix.\nVes a la fitxa d’en Xisco Llompart al Directori


OBJECTIU CUMPLIT: EL CADET GRUPHAC JA ESTÀ EN PREFERENT\n13 de mayo de 2012 | Autor: Enviat Especial\nGRUPHAC N.B. ALZIRA 43 – N.B. ALCOI 38\n(9-13 / 12-11 / 10-9 / 12-5)\nAmb una gran demostració de fe en la victòria i de capacitat per a alçar-se i refer-se en els moments més difícils, el nostre cadet GRUPHAC va aconseguir superar un gran rival com el N.B. Alcoi i obtindre l’anhelat ascens a Preferent.\nEl partit de tornada disputat dissabte al Fontana amb una grada ben poblada no tan sols dels habituals familiars sino també de molts aficionats, entrenadors i jugadors del club que acudiren a donar suport al cadet, va resultar igual d’intens i igualat que el d’anada però amb un guió diferent.\nDesprés de les cistelles inicials d’Alfred i Mario que sorprengueren als visitants, estos ajustaren la seua defensa i començaren a fer valdre la seua major alçada i envergadura. Alcoi guanyava el rebot ofensiu i aconseguia tirs fàcils mentre que els alzirenys tenien dificultats per perforar l’anella contraria. Amb un parcial de 0-11 N.B. Alcoi capgirava el resultat i va ser necesari que Alberto Lahoz demanara un primer temps mort per a que els locals aconseguiren tornar a anotar després de varis minuts de sequera, arribant-se a la fi del primer quart 4 punts baix (9-13). A l’igual que el partit d’anada tocava remar contra corrent.\nL’encontre va continuar desenvolupant-se amb una gran igualtat. Al domini de la pintura exercit pel pivot nº 5 d’Alcoi i les penetracions del nº 15 que no va jugar el partit d’anada, els blaugrana responien amb el millor Alfred i les senyes d’identitat característiques d’este equip durant tota la temporada: defensa agresiva i lluita per tots els balons. Els dos equips suaven per haver d’anotar i les diferències oscilaven sempre entre 5-7 punts a favor d’Alcoi. A falta de dos minuts per a la fi del segon quart, un contratac conduit per Miquel i rematat amb assistència per darrere ja baix l’anella a Alfred posava la grada en peu i acostava GRUPHAC a 4 punts. Un tir lliure transformat pel nº5 era contrarestat per una cistella de Jesús segons abans el descans al que s’arribava 21-24, sense que ningú s’atrevira a endivinar cap on anava a decantar-se l’eliminàtoria i amb la sospita de que no es podria saber fins als últims instants i que acabaria sent per xicotets detalls. En altres paraules: estava clar que anavem a patir.\nPoc canviaren les coses en la represa. Posesions molt treballades sense concesions defensives per cap dels dos equips i equilibri al marcador, encara que sempre amb Alcoi per davant. En estos minuts per fi va apareixer Jesús, màxim anotador del primer partit, que s’havia carregat molt promte de personals, per sumar-se a la capacitat anotadora d’Alfred. Una última cistella del capità Mario tancava el quart reduint la diferència a tan sols 2 punts (31-33). A base d’un treball i esforç enormes GRUPHAC havia retallat un punt en el segon quart i un altre punt en el tercer. L’empresa no anava a resultar gens fàcil.\nLa tensió a la pista i a la grada anava en augment i com estava previst, desprès de 70 minuts de joc, alzirenys i alcoians anaven a jugar-se l’ascens en els 10 últims minuts de l’eliminatòria.\nDesprés de dos tirs lliures fallats per Mario, Eric aconseguia la igualada a 33, però el 15 alcoià transformava un 2+1 i tornava a posar el seu equip 3 punts per davant. Alfred continuava sent un malson per la defensa alcoiana que només podia detindre-lo amb faltes, i així transformant un tir lliure darrere altre, tornava a igualar-se el marcador a 36. Anímica i físicament, GRUPHAC semblava arribar més fresc a aquest dramàtic final de partit, la seua gran actitud defensiva creava cada vegada més problemes al seu oponent. A falta de 4 minuts una cistella de Mario, més Super que mai, posava després de molt de temps al nostre equip per dalt (38-36) i un tir lliure transormat per Tino ens posava un altre passet per davant.\nEls d’Alberto no baixaven la seua intensitat en defensa (5 punts es deixaren anotar en este definitiu quart), més bé al contrari, i obligaven als visitant a anar a la línia de tirs lliures. Després de dos llançaments fallats pel nº 21, a falta de 2 minuts, el pivot nº 5 que no s’havia caracteritzar pel seu encert en este aspecte del joc, transformava dos tirs posant el marcador 39-38 i deixant-nos ben prop del purgatori d’una prórroga. Però acte seguit un descomunal triple de Tino ens obria les portes del cel i estirava la diferència a 4 punts. Era la seua primera cistella en joc de tot el partit i no havia pogut elegir un millor moment per fer-la.\nEl triple va pesar com una llosa sobre Alcoi, mentre que els alzirenys anaven ja cresguts decidits a no deixar escapar una victòria a la que s’havien fet acreedors a base de lluita i tenacitat. A falta de 1’40” una personal assenyalada sobre Alfred li donava l’oportunitat de sentenciar l’encontre però esta vegada, el millor jugador del partit no va estar encertat i va errar els dos llançament. Els segons anaven transcorrent i finalment va ser Tino, una altra vegada providencial, qui va acabar transformant un tir lliure que deixava l’electrònic amb el 43-38 definitiu al Cadet GRUPHAC N.B. ALZIRA en Categoria Preferent.\nEnhorabona als entrenadors, Alberto i Fèlix, i a tots els jugadors que composen l’equip pel treball realitzat tota la temporada i que s’ha vist recompensat amb este ascens tan important per al Club. Gràcies a tots els que acudireu a animar l’equip dissabte i contiuem comptant amb vosaltres perquè el proper obstacle abans d’arribar a la Final serà el C.B. Altea que va eliminar al C.B. Santa Pola.\nUn comentario para “OBJECTIU CUMPLIT: EL CADET GRUPHAC JA ESTÀ EN PREFERENT”\nAra a seguir treballant de valent!!!


Oberta la convocatòria de la 16a edició del Festival Barcelona VisualSound 2019!!! – Barcelona VisualSound\nHome » Notícies » Oberta la convocatòria de la 16a edició del Festival Barcelona VisualSound 2019!!!\nOberta la convocatòria de la 16a edició del Festival Barcelona VisualSound 2019!!!\n8 Nov, 2018 in Notícies by adminvisual\nOberta la convocatòria per participar a la 16a edició del Festival Barcelona VisualSound 2019!!!\n← 3r Concurs de cartells dels Festivals per a joves 2019!\nCartell guanyador de la 16a edició del Festival Barcelona VisualSound! →


Front Patriòtic – Cuiusvis temporis homo\nEtiqueta: Front Patriòtic\nSobre fronts patriòtics i la Unitat Popular\nEl debat sobre la necessitat d’una estratègia basada en la unitat de l’independentisme, per sobre de les diferències de tipus ideològic, és quelcom recurrent des de fa molt de temps. Al si de l’Esquerra Independentista, la divergència entre aquesta opció i la de la Unitat Popular va ser superada, fa uns 15 anys (posem el 1995, malgrat no ser una qüestió pacífica), en favor d’aquesta darrera. Si bé la unitat orgànica de l’EI no és un fet més de 40 anys després del naixement del PSAN, partit desmarcat actualment de l’EI, si que hi ha hagut un consens entorn la necessitat de construir la Unitat Popular com a full de ruta, o línies mestres, cap a la construcció d’uns Països Catalans independents i socialistes. Com deia, el desmarcament del PSAN del conjunt de l’EI ve donat, en bona part, per la insistència d’aquesta organització en articular un Front Patriòtic enlloc d’apostar per la Unitat Popular.\nMés enllà de l’EI, hi ha hagut altres sectors de l’independentisme que han adoptat discursos similars al Front Patriòtic, formulant propostes i intents orgànics per articular un front independentista únic que deixi de banda qualsevol altre aspecte polític. Durant molt de temps, però, aquest discurs havia estat monopoli de col·lectius petits, de tendència xenofòbia i ultranacionalista. De fet, n’era més la coartada que no pas una realitat poc a poc descoberta, i rere el “ni dretes ni esquerres” n’hem vist aparèixer grupuscles xenòfobs, ultradretans i molt bel·ligerants amb l’esquerra (mai amb la dreta). Ara bé, el nou discurs del Front Patriòtic es presenta com una opció política democràtica i recolzada en el transversalisme, que només qüestiona la relació amb l’estat espanyol (i rarament amb el francès) però no l’statu quo i l’ordre socioeconòmic establert. Entre els seus valedors hi ha Joan Laporta, Carretero, López Tena, Enric I. Canela, etc. Tots ells, casualment, de tendència política clarament neoliberal, quan no neocon.\nLes darreres experiències en aquest camp ens aboquen a resultats més aviat desoladors. En primer lloc tenim l’experiència de Reagrupament, que essent la primera i més sonada escissió d’ERC, va fracassar estrepitosament anant en solitari a les eleccions autonòmiques. Un discurs mancat de molts aspectes en unes eleccions marcades profundament per la crisi econòmica i financera, i la manca d’entesa amb Solidaritat i Joan Laporta, en són el factors clau, al meu entendre. Solidaritat, però, no ha ens ha portat alegries tampoc. En primer lloc, tenen el dubtós honor d’haver col·locat a Joan Laporta al Parlament, on no va trigar en fer explotar el seu ego i abandonar el grup parlamentari. De totes les persones que es van apunta a SI, potser les menys indicades (amb algunes excepcions que ni penso nombrar), per ocupar els escons al Parlament. Repassem ràpidament els currículums: un, ex-conseller nacional de CDC (partit que mai ha estat independentista -sí alguns militants-), així com ex-vocal del Consejo General del Poder Judicial (espanyol); i l’altre ex-diputat d’ERC que no va abandonar l’escó, que va votar la investidura de Montilla i avalar dos (no un no, dos) tripartits, gaudint de càrrecs a ERC des de ben jovenet, al capdavant de les joventuts. Sí, tenen dret a canviar, rectificar o equivocar-se, però aleshores que s’apliquin dosis d’humilitat i no vagin repartint carnets d’independentista i espanyolista a tort i a dret. No sorprèn, doncs, que en un espiral d’acusacions de botiflerisme inaudit, s’afirmés que la CUP havia concorregut amb espanyolistes a les eleccions municipals a Barcelona.\nI per si no n’haviem tingut prou, i amb Laporta fent de les seves al Parlament, Portabella encara va necessitar regalar-li l’acta de regidor per seguir acumulant càrrecs, sous i egos. L’arriscada aposta de Portabella i ERC a Barcelona es va estimbar i ha acabat amb un sol regidor a l’Ajuntament de Barcelona per ERC. I si em permeteu la llicència, malgrat competir directament amb ells a les eleccions com a CUP-AxB, em sap molt greu que dues persones de la talla personal i capacitat de treball com Ricard Martínez i Xavier Florensa, es veiessin relegats per un repartiment de cadires que els desplaçava per sota del candidat de Reagrupament i de la segona de Joan Laporta.\nNo és casualitat, tampoc, que tot aquest espectacle s’estigui veient només al Principat i no a la resta dels Països Catalans, malgrat l’enèsim intent de Josep Guia. Tots aquests actors, salvant sectors d’ERC, ni defensen ni han defensat mai la plena independència del conjunt del territori. Els Països Catalans són una peça decorativa que envolta, a tall folklòric, una estratègia circumscrita únicament a la Catalunya autònoma.\nBildu a la catalana, diuen\nSovint es pretén afirmar que al País Basc ha estat possible articular una opció de front patriòtic, i que Bildu n’és el resultat. Doncs bé, res més lluny de la realitat. Per entendre què és Bildu i com ha estat possible cal tenir en compte diverses coses:\na) En primer lloc, qualsevol anàlisi que prescindeixi de 50 anys de lluita armada d’ETA i que per tant es consideri comparable és absolutament absurd. 50 anys de confrontació armada amb totes les seves conseqüències (presos, víctimes, terrorisme d’estat, espirals repressius, socialització del patiment, etc.) és quelcom que ni tenim, ni hem de tenir, i per tant, poc té a veure un escenari amb l’altre.\nb) La estratègia de l’Esquerra Abertzale per articular un front popular amb la independència i el socialisme del conjunt de territoris bascos com a objectiu és quelcom que ve de molt lluny. No en va, Herri Batasuna no vol dir altra cosa que Unitat Popular. En aquest llarg camí, cal recordar que els moviments socials, ecologistes, d’okupació, etc. han tingut com a pal de paller l’esquerra independentista basca.\nc) Bildu és un gran espai independentista i d’esquerres que ha aglutinat l’Esquerra Abertzale, Eusko Alkartasuna i Alternativa. I cal tenir en compte que: 1) L’Equerra Abertzale és la força absolutament i indiscutiblement hegemònica al si de la coalició; 2) Eusko Alkartasuna va patir una escissió del sector més proper al regionalisme interclassista (ara en diuen transversal) del PNV, fent un gir cap a l’estratègia independentista i d’esquerres evident; 3) Alternatiba és una escissió d’Esker Batua (Izquierda Unida).\nAixí doncs, si bé el perfil d’EA i Alternatiba és un factor clau per fer possible la coalició, no hi hauria Bildu sense la inqüestionable hegemonia de l’Esquerra Abertzale, és a dir, del moviment polític que aposta per la Reunificació, la Independència i el Socialisme a través de l’estratègia de la Unitat Popular com a eina de construcció d’un contrapoder popular capaç d’entrar en confrontació democràtica directa amb l’estat, i guanyar.\nd) Bildu és conseqüència immediata de l’Acord de Guernika, que posa les bases des del sobiranisme a la resolució del conflicte político-armat basc per iniciativa de l’Esquerra Abertzale, en un gest unilateral de posar fi a la confrontació armada (i la conseqüent declaració d’alto-el-foc unilateral d’ETA).\nAixí doncs, plantejar qualsevol tipus d’aliança que pretengui emular la coalició basca és un exercici de miopia política, o de populisme de baix perfil dirigit a l’independentisme sociològic, un espai polític a l’alça (com a mínim fins ara). En qualsevol dels dos casos, entrar en discussions, debats o negociacions per fer possible un escenari similar és una irresponsabilitat política que ningú hauria de cometre. Malgrat això , el tacticisme sobre el taulell d’escacs ens dibuixa un futur magre amb un independentisme escorat a la dreta, molt basat en el victimisme fiscal i l’etnocentrisme nacional, que o bé acabarà amb un conflicte social entre comunitats o amb un escenari de terra cremada per a l’independentisme.\nL’atzucac del transversalisme\nEl Front Patriòtic que s’havia plantejat des de sectors socialistes i revolucionaris tenia un element imprescindible que ara no es dona en absolut: l’hegemonia de l’esquerra en qualsevol aliança àmplia de l’independentisme. Així, des d’aquesta hegemonia, poder garantir una ruptura democràtica i la transició cap a un model socioeconòmic just i sense classes. Si aquella ja era una estratègia arriscada i qüestionable aleshores, ara resulta evident que no ens trobem en una situació com aquella, sinó més aviat al contrari. Importants sectors de l’independentisme que avui reivindica aquesta estratègia ho fa, no només sense qüestionar l’ordre polític i socioeconòmic actual (més enllà de la relació amb Espanya), sinó que el defensa i el legitima. No en va, la seva insistència en la defensa de la Unió Europea i de la integració en ella d’un futur estat català, n’és la principal mostra (tot i que en trobaríem moltes d’altres, d’evidències).\nI és que la unitat de l’independentisme que es predica ara ho fa, no des d’una estratègia de classe per assolir un objectiu mediat -que no final- com és la independència, sinó des d’una gran fal·làcia ideològica: el travsersalisme. El tranversalisme que prediquen alguns, i que al meu entendre han acceptat cometent un greu error estratègic persones d’esquerres, és un autèntic parany, un carreró sense sortida. Vegem:\na) Transversal no és més que un eufemisme que pretén postergar el nom que li correspon: l’interclassisme. És a dir, una estratègia per tal de neutralitzar tot potencial transformador o revolucionari d’un moviment massiu que, si en un moment donat és capaç de trencar amb l’estat espanyol (i francès, tot i que sovint se n’obliden els transversalistes), també ho és per trencar amb el capitalisme.\nb) El què sempre ha bloquejat l’avenç de l’independentisme ha estat l’hegemonia del projecte polític de la burgesia, de la dreta, nacional. No cal esforçar-nos gaire per explicar que d’aquell esperit del 10-J del què presumia la CiU en oposició no en queda res un any després i que l’aliança natural de la dreta catalana és la dreta espanyola. El projecte de CiU, com ho va ser el de la Lliga Regionalista, és i serà Espanya (amb Duran de ministre, si pot ser).\nConstruir la Unitat Popular, cap a un front d’esquerres i independentista\nDe receptes màgiques, ni en tenim ni en tindrem. Ens ha costat molt arribar fins a on som i, malgrat les turbulències i pressions per desestabilitzar l’Esquerra Independentista per tal de deixar pas a l’hegemonia liberal, és necessari continuar avançant en la mateixa direcció que portàvem fins ara. Els darrers resultats electorals, arreu del país i també a Barcelona, avalen el camí de la Unitat Popular que hem emprès. Seguir cohesionant l’Esquerra Independentista, on el jovent hi té una responsabilitat històrica els propers mesos. Seguir teixint aliances amb l’esquerra, els moviments socials i veïnals i les lluites populars. Seguir treballant des de la base per un escenari democràtic que faci possible la ruptura amb els estats espanyol i francès i el capitalisme injust que ens ofega.\nEns queden molts reptes, però hem i podem desafiar-los, sense que ningú ens distregui del nostre camí en benefici d’interessos propis, perquè uns Països Catalans independents, lliures, ecològics, sense classes ni discriminacions per raó de gènere, orientació sexual, color de pell o origen no només són possibles, però sobretot, són necessaris.\nFotografia: Dani Morell\n/Nota sobre comentaris: estan oberts i sense moderació, excepte si el programa els detecta com a spam. Em reservo el dret a esborrar aquells que continguin insults, amenaces, etc. (que aquests dies hi ha qui s’exalta massa). Debat, el què vulgueu.\nBy xmongein CUP, General, Països Catalans, Política 01/09/2011 1,978 Words9 comentaris


Wei Qi, la nostra energia defensiva davant la malaltia. | ✅ QIGONG BARCELONA . ▷ ASIA SALUD.\n13 Novembre, 2018 |Posted in: Medicina tradicional xinesa\nInicio » Medicina tradicional xinesa » Wei Qi, la nostra energia defensiva davant la malaltia.\nEl nostre cos té la capacitat de defensar-se de possibles desequilibris al nostre organisme que generen la malaltia. Per a això comptem amb una gran defensor el Wei Qi, la nostra energia defensiva. En aquesta nova entrada us presentem què és el Wei Qi i les causes de la malaltia. Per Maria Giménez Luján, instructora de Qigong.\nLa Medicina Tradicional Xinesa (MTX) considera la malaltia com un desequilibri del yin i el yang dins del nostre organisme. Aquest desequilibri pot estar ocasionat per tres motius: causes externes, causes internes i causes diverses. Les causes externes les refereix com energies perverses i les classifica en sis: el vent, el fred, la calor, la humitat, la sequedat i el foc. Les causes internes, són bàsicament les emocions, que s’anomenen les 7 passions, i en tercer lloc, hi ha una energia externa anomenada Liqi que són els virus i els bacteris i per descomptat altres factors com poden ser accidents, traumatismes, etc.\nPer fer front a tots aquests elements i energies perverses, que poden desequilibrar el nostre organisme i produir malalties, hem de tenir un bon sistema defensiu. Aquest sistema defensiu es denomina Wei Qi i la seva formació depèn bàsicament de l’estil de vida que portem, així com l’alimentació i l’aire que respirem, que com més sa millor. A més és important la pràctica regular d’exercici, prioritàriament el Qigong.\nEl Wei Qi és un tipus de Qi (energia) que recorre la nostra pell, impedint el pas de les energies perverses al nostre organisme. Si el nostre Wei Qi és fort tindrem més possibilitats de no emmalaltir, si per contra nostre Wei Qi és feble, la malaltia penetrarà a través de la pell i pot arribar als òrgans interns.\nEl Wei Qi realitza un circuit diari i nocturn de 25 voltes respectivament. Pel dia circula per l’espai que hi ha entre la pell i els músculs, pels meridians yang i a la nit s’interna i recorre els meridians yin per reparar els òrgans interns, per aquest motiu és tan important respectar les hores de son.\nLes energies perverses ataquen primer a la part més externa del nostre organisme, la pell, lògicament la part més vulnerable, ja que està en contacte amb l’exterior. La pell, en MTX, depèn de l’òrgan del Pulmó.\nEl Pulmó és considerat per la medicina tradicional xinesa com l’encarregat de defensar l’organisme dels atacs externs, així com de mantenir la temperatura corporal, a través del control dels porus. Si al nostre organisme hi ha excés de calor, obre els porus per baixar la temperatura a través de la sudoració, si per contra hi fred intern, el pulmó tancarà els porus per evitar la pèrdua de calor.\nÉs important que siguem conscients que la nostra salut depèn en gran mesura de nosaltres. Ajudem el nostre organisme i al nostre Wei Qi en la seva tasca.\nFormació de Qigong\nLes Emocions En Els 5 Elements. 1 Febrer, 2016\nConservar La Nostra Energia Vital (Qi) a l’Hivern 22 Desembre, 2015


i Comuna de París | enciclopèdia.cat\nInsurrecció revolucionària haguda a París del 18 de març al 28 de maig de 1871.\nS'inicià quan Thiers, nomenat cap del poder executiu per l’assemblea nacional de Bordeus, intentà de desarmar la guàrdia nacional de París assetjada per l’exèrcit prussià de Bismarck, intent en què no reeixí, i hagué de fugir a Versalles deixant la ciutat a les mans d’aquella milícia popular. Ultra el comitè central de la guàrdia nacional, els grups revolucionaris de París eren fonamentalment els jacobins, els blanquistes i els obrers internacionalistes (aquests, amb proudhonians, partidaris de Varlin i una minoria marxista); l’efervescència de la capital després del 4 de setembre de 1870, en proclamar-se la República, havia estat una de les principals raons de l’aproximació de la burgesia francesa a Bismarck amb la intenció d’establir un règim conservador estable, i això, alhora, havia accelerat el distanciament de la majoria de la població parisenca respecte als líders republicans moderats. Fracassats els intents mediadors dels alcaldes i diputats dels districtes —radicals moderats elegits pel novembre de 1870— i vençuda una manifestació contrarevolucionària el 22 de març, el 26 de març el comitè central de la guàrdia nacional organitzà, mitjançant el sufragi universal, l’elecció d’una “comuna”, que fou proclamada efectivament el dia 28 amb 92 consellers, responsables i revocables en qualsevol moment, i s’instal·là a la casa de la ciutat. Enfront d’uns 20 internacionalistes, la majoria era composta per jacobins i blanquistes que procedien de clubs i de les cambres sindicals. La comuna es constituí des d’un principi com a òrgan alhora executiu i legislatiu; hom nomenà una comissió executiva, primerament amb Eudes, Tridon, Vaillant, Lefrançais, Duval, Pyat i Bergeret, i, a partir del 20 d’abril, amb nou delegats responsables de les corresponents comissions: de finances (el proudhonià Jourde), guerra (el militar Cluseret), seguretat nacional (el blanquista Rigault), ensenyament (el blanquista Vaillant), treball (l’obrer internacionalista marxista Frankel), etc. La comuna substituí l’exèrcit permanent per la guàrdia nacional, posà la policia i tota l’administració sota la seva autoritat directa (també fixà un salari únic per a qualsevol càrrec) i dictà la separació de l’església i l’estat, l’ensenyament gratuït i l’elegibilitat dels òrgans de justícia. D’altra banda, els tallers abandonats per llurs amos foren adjudicats a les associacions obreres, i hom impulsà uns reglaments de treball que donaven responsabilitats de gestió als obrers. Malgrat tot, la Comuna no tingué un programa revolucionari definit: la Banque de France no fou confiscada, i, així, fou facilitat el finançament secret de Thiers; hom no anà contra Versalles els primers dies i permeté la fugida de la capital dels antics funcionaris estatals. Fracassats els moviments comunalistes de Lió, Marsella, Narbona, Llemotges i Creusot, el mateix mes de març o a començament d’abril, Thiers pogué aïllar París, recolzant-se en la “província”, i, alhora, amb l’ajut de Bismarck, reorganitzar l’exèrcit. D’altra banda, la direcció de la situació militar per part de la comuna fou dificultada per l’existència de diferents centres de decisió: ultra la comissió de guerra, el comitè central de la guàrdia nacional i, a partir del primer de maig, el Comitè de Salvació Pública imposat pels jacobins (Ranvier, Eudes, Delescluze, etc); els bons caps militars, com Cluseret, Rossel o el polonès Dombrowski, no reeixiren a imposar-se. El 21 de maig les tropes de Mac-Mahon penetraren a París. Fins el dia 28, en caure l’última barricada a Belleville, fou mantinguda la resistència. Fou aquesta darrera setmana que es produí l’execució de 74 ostatges versallesos encapçalats per l’arquebisbe de París, i també l’acció de grups d’incendiaris (els petroliers); anteriorment, la Comuna, amb l’excepció de la mort, el dia 18 de març, dels generals Lescomte i Clément Thomas, que havien intentat que l’exèrcit ataqués el poble, havia mantingut un exemplar ordre interior. Thiers imposà una severa repressió, que havia de significar, a més de la mort d’unes 20 000 persones en els combats, l’execució de nombrosos implicats, el processament d’uns 40 000 comunards, la deportació a Nova Caledònia i l’exili de molts revolucionaris a Suïssa, Bèlgica i Anglaterra. La derrota de la Comuna tingué una enorme influència en el moviment obrer internacionalista. La polèmica sobre la necessitat de l’estat proletari o de la supressió de qualsevol forma d’estat dividí definitivament els partidaris de Marx i de Bakunin i conduí a l’escissió de la Primera Internacional (1872).\nEl coneixement dels fets de la Comuna arribà aviat a Catalunya. A més de la informació de premsa, sobretot a “La Federación” de Barcelona, el mateix 1871 l’editor barceloní I. López publicà el fullet Proceso de la Comuna de París ; altres obres foren les d’Antoni Ribot i Lluís Carreras. Defensada pels internacionalistes, hom identificà erròniament la Comuna i la Internacional. Els periòdics conservadors afirmaren tot d’una que havien arribat al país agents estrangers per promoure el desordre social; la cosa certa és que només hi passaren, fugint de la repressió francesa, uns quants comunards, especialment Charles Alerini i Paul Brousse (que el 1873 fundaren a Barcelona “La Solidarité Revolutionaire”). D’altra banda, la Comuna contribuí a separar obrerisme i republicanisme, malgrat que els federals en general la defensaren: Pi i Margall, Salmerón, Castelar, Garrido i Baldomer Lostau intervingueren en les corts espanyoles (1872) contra la condemna de la Internacional per Sagasta.


Girona negocia per acollir la gala d'entrega de les estrelles Michelin - Diari de Girona\nGirona negocia per acollir la gala d'entrega de les estrelles Michelin\nEl Patronat de Turisme prepara accions promocionals per aprofitar l'atractiu de «Joc de trons» · Creixen un 3,32% els turistes el 2015\nRamos, Dulsat i Vila, durant la presentació del Pla d´Acció. patronat de turisme\nGirona podria acollir la propera entrega de les estrelles Michelin, un dels guardons més importants de l'alta gastronomia. Segons va explicar ahir el director del Patronat de Turisme Costa Brava Girona, Ramon Ramos, durant la presentació del Pla d'Accions de l'ens per aquest any, s'està treballant amb l'organització de les distincions i «hi ha un 90% de possibilitats que la festa s'acabi celebrant aquí». Segons va avançar ahir Ramos, els organitzadors ja han visitat la ciutat i en dos o tres mesos es podria acabar de confirmar.\n«Hi ha ganes per part de les dues bandes», va dir Ramos, que va explicar que el xef gironí Joan Roca està col·laborant perquè els organitzadors triïn Girona. «És un esdeveniment de marca i prestigi i a més, ens serviria per a tancar l'Any de l'Enogastronomia, en què es commemorarà l'aniversari de l'Escola d'Hostaleria de Girona i d'El Celler de Can Roca.\nD'altra banda, el Patronat també vol aprofitar la projecció internacional dels xefs gironins per promoure la gastronomia de la demarcació al mercat americà. Per això, en el marc de la gala The World's 50 Best Restaurants, que fins ara es realitzava a Londres i que enguany es trasllada a Nova York, el Patronat organitzarà un Esmorzar de les Estrelles als Estats Units i farà una presentació davant d'agents turístics americans especialitzats en el turisme de luxe.\nA més, el Pla d'Accions del Patronat també preveu accions promocionals per aprofitar el reclam que suposa el rodatge de la sistena temporada de la sèrie Joc de trons a Girona. A l'espera de l'estrena dels nous capítols a l'abril i de veure què s'identifica dels escenaris gironins, ja s'està estudiant què van fer els agents turístics d'altres zones on s'ha gravat la sèrie de l'HBO i que n'han sabut aprofitar l'atractiu, com Irlanda del Nord i Croàcia, perquè els fans de la saga creada per George R. R. Martin no només visitin Girona, sinó que hi pernoctin.\nMés turistes i pernoctacions\nPel que fa al balanç de l'any passat, van passar per les comarques gironines 4.645.763 turistes, un 3,3% més que el 2014. Les xifres del Patronat, que no inclouen la informació relacionada amb els apartaments turístics, també recullen un increment del 2,83% de les pernoctacions a la demarcació, ja que durant el 2015 s'ha arribat a les 18.888.280.\nEl president de la Diputació de Girona, Pere Vila, va remarcar ahir que, malgrat ser un any de recessió econòmica i d'estar immersos en «un problema identitari que podria haver afectat el turisme», aquestes xifres demostren que el 2015 «s'ha superat amb nota», excepte el que està relacionat amb el descens d'usuaris de l'aeroport de Vilobí d'Onyar i la caiguda del turisme rus.\nEn aquest sentit, Ramos va explicar que s'està treballant intensament per recuperar el mercat de l'est, especialment després que el govern rus hagi prohibit que els operadors del seu país treballin al mercat turc. «Hem d'intentar captar part d'aquests turistes que abans anaven a Turquia», va dir el responsable del Patronat, remarcant que pel camí hi haurà competidors importants com Grècia o Itàlia.


Andreu Van den Eynde, el revolucionari que porta el «thrash metal» al Suprem | NacióDigital\nAndreu Van den Eynde, el revolucionari que porta el «thrash metal» al Suprem\nL'advocat d'Oriol Junqueras i Raül Romeva, apassionat dels viatges, de la música i de Perry Mason, porta en l'ADN la militància trotskista del seu pare\nAndreu Van den Eynde, advocat d'Oriol Junqueras i Raül Romeva | Adrià Costa\nArrufa les celles i contesta. I, normalment, ho fa de manera contundent, directa i, si s'escau, fins i tot políticament incorrecta. No perd de vista que el cas és essencialment polític, i que el seu paper al judici de l'1 d'octubre és un dels més importants. Andreu Van den Eynde, (París, 1975), advocat d'Oriol Junqueras i Raül Romeva, sap perfectament allò que es juguen els seus clients al Tribunal Suprem. I, amb moltes ganes de guanyar, s'ha preparat per tenir un paper implacable al judici.\nD'entrada, Van den Eynde és el primer que parla i, per tant, el primer que marca la tendència de les defenses, que discorren amb coherència però diferents fils argumentals. També és l'advocat d'un dels dirigents -Junqueras- que la Fiscalia i les acusacions consideren el màxim responsable del conjunt de fets delictius. Després de l'exili de Carles Puigdemont, el concepte d'alçament violent contra l'Estat va recaure directament sobre el líder republicà. Però qui és i d'on ha sortit l'advocat que el defensa?\nVan den Eynde va entrar al front judicial amb la defensa de l'expresidenta del Parlament, Carme Forcadell, quan el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) li va obrir una primera investigació. De la mà d'ERC, però, va assumir d'inici la defensa del vicepresident Oriol Junqueras, i dels consellers Carles Mundó, Dolors Bassa, Raül Romeva, i de la secretària primera de la mesa del Parlament, Anna Simó. El gruix de la causa i les peculiaritats de cada cas, però, el van obligar posteriorment a derivar la representació de la majoria dels acusats a altres professionals penalistes. A les seves mans va recaure la de Romeva i Junqueras.\nEl segell familiar i la vinculació amb el trotskisme\nLa trajectòria de Van den Eynde està eminentment marcada per la del seu pare, Artur Van den Eynde. Conegut com Aníbal Ramos, va ser un activista que es va atrevir a desafiar les ramificacions del franquisme. Des de la Universitat de Barcelona (Ub) va crear el Sindicat Democràtic d'Estudiants, un ariet que desafiava el sindicalisme únic i vertical falangista. I posteriorment va ser creador del Partit Obrer Revolucionari (POR), del qual la mare d'Andreu Van den Eynde també va ser militant. Tal com l'advocat explica a NacióDigital, la ideologia i història dels seus pares van marcar, també, la seva forma de fer.\nEl primer exemple d'això és que l'advocat nasqués a París i no a Barcelona. La família de Van den Eynde es va haver d'exiliar a França per fugir de la persecució política, després que el seu pare fos perseguit per la policia per trotskista. I quan va tornar a Catalunya, anys després, els actes i les manifestacions polítiques van marcar l'agenda de la seva infància.\n"Jo vaig néixer en un ambient d'avantguarda del moviment revolucionari", assegura. I precisa: "El meu pare anava a totes les manifestacions, i jo també hi anava des de que era petit, clar". A més, l'esperit crític de la família el va portar a voler ser penalista. "Sempre m'han dit que quan tenia deu anys ja volia ser penalista, m'agradava molt Perry Mason, i en realitat suposo que era perquè ser advocat és una mescla entre una professió en què es lluita, que et pot permetre entrar en contacte amb la defensa de la gent, i que alhora té aquesta part d'ego, de teatre", relata.\nPer això, quan ERC li va encarregar la defensa -després de tenir un primer contacte amb el partit dissenyant l'estructura de prevenció de riscos penals- va visualitzar l'oportunitat de poder discutir sobre un dels casos més complicats de la seva carrera. "No puc evitar pensar que en la nostra professió hi ha judicis molt més importants, però aquest potser és el més històric", assegura. I precisa: "Quan defenses una família a qui han matat el fill, són circumstàncies molt injustes, i no puc evitar pensar que aquests també són judicis molt importants".\nSeychelles i thrash metal\nVan den Eynde té una ment privilegiada, i ell ho admet com un avantatge, però també un inconvenient. Això fa que lluny del seu paper formal d'advocat, algunes de les seves aficions arribin a cridar molt l'atenció. Més enllà de penalista, l'advocat també és un especialista en ciberdelictes, professor en bona part de les especialitzacions que es realitzen i programes que es puguin trobar. "D'això no n'hi ha gaires especialistes, i és una forma de posicionar-me i visibilitzar-me en el mercat, ja que ser expert en alguna cosa sempre et dona un plus", assegura. I bromeja amb aquest fet: "Sóc bastant friki de les noves tecnologies".\nSer i exercir de pare d'un nen de cinc anys i d'un altre de vuit és una altra de les seves prioritats: "Sempre he preservat molt els espais d'oci, les vacances i l'espai a casa, i malgrat que ara no ho puc fer tant com abans, estic segur que els meus esforços per fer-ho han estat molt més importants". Van den Eynde reconeix que el judici l'ha absorbit i que les famílies "estan patint molt", però malgrat el "trasbals" que suposa, deixa molt clar que per la seva família "faria el que fos".\nI conjuntament amb la família, Van den Eynde destaca els viatges com una passió. "Sempre he preservat els espais d'oci i les vacances, i durant tota la vida he viatjat molt", admet. De fet, explica que el recurs per la llibertat de Junqueras el va fer des de Tailàndia, i que durant la seva vida ha estat "a tot arreu". "Jo soc molt de sud-est asiàtic, també bastant dels Estats Units i de les illes, i em vaig casar a les Seychelles amb una jutge negra i el dia de la dona treballadora", explica.\nPerò aquest no és el seu darrer cop amagat. L'advocat de Junqueras i Romeva detalla el gust per la música i, concretament, pel thrash metal. Van den Eynde toca la guitarra elèctrica en una banda de meta argentina que versiona cançons de l'underground metal llatí. És en aquests pocs moments, sortint dels jutjats i traient-se l'americana, que l'advocat deixa de ser-ho per anar molt més enllà. Però els girs de guió també formen part de la seva estratègia, i potser el thrash metal entra a marcar el sentit de la defensa al Suprem.\nEls perfils de NacióDigital, Política, Oriol Junqueras, Romeva, Raül Romeva, advocat, judici de l'1-O, 1-O, Junqueras, perfil, procés català, Andreu Van den Eynde


Javier González Gómez - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n22 de març de 1974 (1974-03-22) (45 anys)\n→ FC Ashdod (cedit)\nHèrcules CF 15 (0)\n1993–1994 Bilbao Athletic 15 (0)\n1994–1995 Deportivo Alavés 5 (0)\n1995–1996 Sestao Sport Club 30 (8)\n1996–1997 Celta de Vigo 24 (1)\n1997–2007 Athletic Club 220 (9)\n2006–2006 →cessió a MS Ashdod 11 (0)\n2007–2009 Hèrcules CF 12 (0)\n2009–2011 Club Portugalete (en)\nJavi González (Barakaldo, 22 de març de 1974) és un exfutbolista basc.\nFormat al planter de l'Athletic Club, va arribar al segon equip la temporada 93/94. Després d'uns anys per equips bascos, com l'Alavés i el Sestao, la temporada 96/97 debuta a primera divisió amb el Celta de Vigo, jugant una bona temporada.\nL'estiu de 1997 retorna a Bilbao per jugar amb el primer equip de l'Athletic Club. Passaria deu campanyes a San Mamés, amb més 200 partits disputats amb la samarreta blanc-i-roja. Després d'una breu, i exòtica, cessió al FC Ashdod israelita, Javi González deixà l'Athletic i recala a l'Hèrcules CF, de Segona Divisió, on militaria una campanya abans de retirar-se el 2008.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Javier_González_Gómez&oldid=21367040»


Ticnova | La Fábrica del Cartucho obre quatre noves botigues aquest últim trimestre\nEls nous punts de venda s'han obert a Vinaròs (Castelló), Màlaga, Cullera (València) i La Laguna (Santa Cruz de Tenerife).\nLa cadena especialista en cartutxos de tinta i tòners del grup TICNOVA continua amb la seva expansió per Espanya, actualment compta amb 54 botigues.\nL'objectiu de la cadena és arribar als 90 nous punts de venda durant el 2019.\nLa Fábrica del Cartucho, la cadena de botigues especialista en cartutxos de tinta i tòners del grup TICNOVA, ha obert quatre noves botigues durant l'últim trimestre d'aquest any. Les obertures han tingut lloc a Vinaròs -Pio XII, cantonada Rotonda Gran Árbol, local 4-; Màlaga\n-Martínez de la Rosa, 163-; Cullera -La Bega, 1-, i La Laguna -Leonardo Torriani, 59-.\nSanti Juan, responsable de Desenvolupament de Negoci de La Fábrica del Cartucho, afirma que "tenim un pla d'expansió molt ambiciós de la cadena per al 2019 amb l'objectiu d'arribar a les 90 botigues". I afegeix que "és un negoci amb uns bons resultats des del primer moment i una molt bona opció per a l'autoocupació ja que no requereix, ni d'una gran inversió inicial, ni d'uns coneixement tècnics avançats".\nA La Fábrica del Cartucho l'usuari pot trobar tot el que necessita per estalviar en les seves impressions: cartutxos de tinta i tòners compatibles i de les principals marques del sector i, com a servei destacat, un innovador sistema d'emplenat de cartutxos a l'instant, mitjançant el qual el consumidor podrà omplir el seu cartutx buit, aconseguint fins a un 30% més de tinta i fins a un 50% menys de preu.\nA més, compten amb més de 3.000 referències en cartutxos de tinta i tòners originals, material d'oficina, impressores... La Fábrica del Cartucho també ofereix el "taller d'impressores", on es reparen els equips d'impressió, independentment de la marca i model. A les botigues també hi ha un ampli catàleg de productes de papereria, material d'oficina i, a més, són punt de servei de DHL.


Dra. Galí Espelt, Núria\nNúria Galí Espelt és professora i coordinadora d’estudis a la Facultat de Turisme de la Universitat de Girona.\nLa primera s’ha centrat en l’anàlisi del comportament dels visitants en els centres històrics. A partir de la Tesi Doctoral, centrada en el cas de Girona, ha realitzat contribucions significatives a l’estudi del comportament dels visitants en els centres històrics. Destaca, en aquest sentit, la publicació a la revista Journal of Travel Research, a Estudios Turísticos, o a Estudis Turístics de Catalunya.\nEn segon lloc, la segona línia de recerca essencial del seu currículum se centra en l’anàlisi de la imatge de les destinacions turístiques.\nLa tercera línia es basa en una sèrie de recerques vinculades amb el procés de guiatge i els seus efectes sobre el turisme. Aquesta línia està vinculada amb la docència universitària, centrada en els àmbits de guiatge i gestió d’itineraris a la Facultat de Turisme de la Universitat de Girona.


(S'ha redirigit des de: Corrent del Niño)\nEl Niño (que en català vol dir el Nen) és un fenomen meteorològic de l'Oceà Pacífic, conegut en el món científic com a ENSO (El Niño-Southern Oscillation El Niño-Oscil·lació del Sud). Provoca estralls a escala mundial afectant a Amèrica del Sud, Indonèsia i Austràlia. És un fenomen explicat pel moviment de rotació terrestre i, en conseqüència, pel desplaçament de les marees de l'hemisferi nord a l'hemisferi sud, sempre dintre de la zona intertropical.\nEl nom de "El Niño" es deu als pescadors del port de Paita al nord del Perú que van observar que les aigües del sistema de corrents Xilè-Peruà o corrent de Humboldt, que circula de sud en nord davant les costes del Perú i Xile, s'escalfaven a l'època de les festes nadalenques i els cardúmens o banc de peixos fugien cap al sud, a causa d'un corrent calent procedent del golf de Guayaquil (Equador). A aquest fenomen li van donar el nom de Corrent del Niño.\nCondicions d'El Niño. El pool d'"aigua calenta" va cap a la costa sud-americana. Absència de moviments d'aigua freda incrementen l'escalfament\nLa configuració de les costes sud-americanes és crucial per explicar la meteorologia i climatologia tan diferents entre les costes orientals de l'Atlàntic i les occidentals enfront de l'oceà Pacífic: mentre que a l'Atlàntic la major part del corrent equatorial es desplaça cap al nord-oest a causa de les costes brasileres que ocasionen la mencionada desviació al nord del cap de Sant Roc, al Pacífic no succeeix el mateix (almenys, no en el mateix grau) perquè el corrent equatorial en el mencionat oceà s'origina a les costes de l'Equador en un punt on es forma un doble golf al nord i al sud de la línia equatoriala. Però l'estudi de les marees és molt més complex del que en general es creu i han d'analitzar-se molt amb deteniment les línies cotidals i els punts anfidròmics de les marees.\nLa Niña es refereix a les condicions contràries a l'ENSO, és a dir, temperatures molt més fredes a les costes sud-americanes. Usualment la Niña suceeix després del Niño.\nTot això s'ha de comparar amb altres estudis utilitzats pels paleoclimatòlegos com l'estudi del creixement d'esculls tropicals, o les empremtes deixades per una forta explosió volcànica.\nAquests huaicos també poden ser generats per un accident provocat per una glacera: caiguda d'un gran volum de gel en una morrena provocant el seu desbordament, o bé el trencament d'un llac o d'una llacuna continguda pel glacial o fins i tot un accident com el que es va produir el 1970 en el Huascarán a la conca del riu Santa. Una allau de gel d'un volum de 50 a 100 milions de m3 es va desprendre de la glacera del cim del nevat Huascarán, destruint la ciutat de Yungay i provocant la mort de 18.000 persones. S'estima que l'avinguda va assolir una altura de 80 m als congosts del riu Santa (Cañón del Pato) on la velocitat del fluix d'aigua i de sediments va sobrepassar probablement els 100 km/h, destruint una central hidroelèctrica. S'ha trobat una capa de sediments sobre tota la plana al·luvial del riu Santa, a prop de l'Oceà, sobre diversos quilòmetres d'ample. Aquesta inundació catastròfica, que ha deixat empremtes que seran probablement observades pels geòlegs (dipòsit de sediments) no té res a veure amb el Fenomen El Niño, ja que va ser provocat per un terratrèmol i per les conseqüències de la fusió glacial actual. No és el primer, ja que el 1962, 13 milions de m3 de gel es van esfondrar sense cap terratrèmol, provocant la mort de 4.000 persones. S'han trobat empremtes d'una allau encara més gran, anterior a l'arribada dels espanyols el volum dels quals ha estat estimat entre 100 i 200 milions de m3, l'altura de l'avinguda a 123 m i la seva velocitat estimada en 140 km/h.\nEl 1987, s'estimava que hi havia 3044 glaceres al Perú, cobrint una superfície de 2040 km2 per a un volum total de 56 mil milions de m3. I s'han censat 602 llacs d'origen glacial a la Serralada Blanca i almenys 20 catàstrofes majors en el Departament d'Ancash des del segle XVII.\nTambé cal tenir present que les condicions climàtiques mitjana han pogut variar amb el transcurs dels segles.\nLes investigacions de la Síndrome de El Niño pot posar ordre en el context de les possibilitats del canvi climàtic. El descobriment del fet que existeix un cert cicle en la reaparició del Niño pot hipotetizar sobre no canvis climàtics globals. Hi ha experts en dissidència en pensar en la hipòtesi d'un no rescalfament global del clima del planeta, pels antics mega «Niños molt forts», i que en l'actualitat siguin menys freqüents.\nEl novembre de 1997 es va realitzar un fòrum per predir els impactes d'El Niño". Quan plourà a la regió? " o "quan s'intensificaran els vents pels huracans? " van ser dos dels centenars de preguntes que es van realitzar al fòrum. Les conseqüències del fenomen El Niño, el 1997, van ser molt fortes, no només van afectar les costes d'Amèrica del Sud, sinó que també va afectar Amèrica Central, el Pacífic mexicà i el Corrent de Califòrnia, ocasionant intenses pluges des de l'estat de Baixa Califòrnia, a Mèxic, fins al sud del Perú i nord de Xile respectivament. Va provocar, a part d'epidèmies, gran erosió a les costes, incendis forestals, pèrdua pesquera i agrícola. Fins i tot el 13 de desembre de 1997, hivern boreal, es va donar un front fred junt amb les intenses pluges del fenomen que van produir una nevada al nord i centre de l'estat de Jalisco. Això va implicar un descens en la temperatura de -7 °C, després de 116 anys que no es presentava en aquest nivell. Per al profund desconeixement del clima, que ens ve regulant, des de l'Era Postglacial (Würm), amb una "estabilització climàtica" i cicles desconegut, un episodi cada 116 anys és 1 min climàtic. En aquest mateix dia es van presentar nevades en ciutats que no neva usualment com Guadalajara, San Luis Potosi Leon i Aguascalientes provocant també la suspensió d'activitats l'els ports de Manzanillo i Lázaro Cárdenas.\nA començaments del segle XXI, l'assignació de canvis recents a l'ENSO, o prediccions cap a canvis futurs de clima, no han aconseguit correlacions consistentes. Més resultats de 2005 tendeixen a suggerir que els escalfaments relativament projectats, podrien seguir canvis en els patrons espacials El Niño, sense necessàriament alterar la variabilitat natural d'aquest patró, mentre el cicle ENSO podria escurçar-se mínimamente.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=El_Niño&oldid=22250589»\nDarrera modificació: 6 nov 2019 a les 07:56


La independència es proclamarà immediatament després de la victòria del sí | Català Digital Cataladigital.cat AMP …\nLa independència es proclamarà immediatament després de la victòria del sí\nSi el primer d’octubre guanya el sí en el referèndum, es proclamarà la independència immediatament, i en els dos dies subsegüents començarà el procés constituent per a la formació de la república catalana. Així ho preveu la llei que regula el referèndum que han presentat avui al parlament els diputats de Junts pel Sí i de la CUP. El màxim òrgan que regularà el funcionament i tot el procediment del referèndum serà una Sindicatura Electoral Nacional, formada per cinc juristes designats pel parlament a proposta dels grups parlamentaris. La Sindicatura validarà el cens electoral, que haurà d’elaborar el govern, i a partir del qual es farà el sorteig dels membres de les meses. Si guanya el no en el referèndum, es convocaran immediatament eleccions autonòmiques al parlament.\nLes meses les formaran un president i dos vocals, més els suplents, escollits per sorteig d’entre el cens.\nEl cens electoral el composen els electors residents a Catalunya i a l’exterior amb dret de votar. L’elaboració del cens no exigeix l’autorització dels ciutadans que hi són inclosos.\nHi haurà d’haver un decret de convocatòria per fixar la data del referèndum. Caldrà que vagi acompanyat per un decret de normes complementàries, que haurà de dir el model de paperetes, els recursos i materials necessaris, les condicions\nLa llei del referèndum no preveu un mínim de participació per considerar vinculants els resultats. La diputada de Junts pel Sí Marta Rovira ha declarat: ‘L’èxit del referèndum depèn que tingui una participació elevada; que hi hagi una campanya amb representativitat del sí i del no, i que la lectura del resultat es faci amb normalitat i legitimitat. Per obtenir un resultat vinculant hem d’afrontar-lo amb normalitat.’\nLa llei del referèndum es remet en el preàmbul a les resolucions de l’ONU i el Tribunal de l’Haia per a justificar la via unilateral\nLa llei de transitorietat jurídica queda per a una segona fase, perquè preveu tota la casuística posterior al referèndum en cas que guanyi el sí.\nText íntegre de la resolució del Parlament que legitima Puigdemont i avala el re...


El debat sobre l’estat de la ciutat i la gestió del fenomen dels narcopisos al Raval marquen una doble sessió a l'Ajuntament\nMarc Garcia | dijous, 22 de febrer del 2018, a les 22.41\nEl debat sobre l’estat de la ciutat arriba tres setmanes després que el plenari retirés la confiança en l’alcaldessa. Els discursos d’alguns grups previs al ple denoten que la mirada ja està posada en les municipals del 2019. “Constatem que aquest és un mandat esgotat”, afirma Jaume Ciurana (PDeCAT), mentre que Carina Mejías (Cs) creu que hi ha decepció entre els votants de BComú i erigeix Ciutadans com a alternativa. Alfred Bosch també planteja ERC com a alternativa a Colau i assegura que “no és difícil fer-ho millor que el govern actual”.\nEl socialista Jaume Collboni, exsoci de Colau, creu que el govern “no té ni rumb, ni brúixola, ni mapa” i apunta que la ruptura entre BComú i el PSC hi té molt a veure. En canvi, el primer tinent d’alcalde, Gerardo Pisarello, defensa que els grans acords de ciutat s’han fet i que en un context de dificultat, Barcelona és qui més inversió fa.\nCiutat Vella, protagonista per partida doble\nEn el ple ordinari, el govern buscarà l’aval dels grups per aprovar definitivament el Pla d’usos de Ciutat Vella. El document prohibeix l’obertura de locals d’oci nocturn i posa límits a nous establiments de restauració. La negociació amb els grups ha estat oberta fins a última hora. El PDeCAT i el PSC han anunciat que s’abstindran, mentre que ERC ho condicionava al fet de pactar amb el govern que es declari Ciutat Vella conjunt protegit de patrimoni.\nEn la part d’impuls i control, Ciutadans, ERC i el PSC presenten tres proposicions sobre els narcopisos al Raval. Els socialistes són els més crítics, i volen que el ple constati “el fracàs del govern” en la gestió d’aquest fenomen. La reunió que Colau va mantenir aquest dimecres amb veïns de la zona irromprà de ben segur en el debat.\nCarrils bici i bus a la Diagonal\nEl PDeCAT intentarà buscar l’acord del ple per forçar el govern a implantar la línia D30 de la nova xarxa de bus a la Diagonal, en espera d’un consens per a connectar el tramvia que, de moment, no arriba. Per la seva banda, la proposició del PP vol que el plenari insti Colau a convocar una consulta sobre els carrils bici per aturar i revisar els que es volen fer. La CUP porta a debat una proposta perquè l’Ajuntament doni suport a la vaga feminista del 8 de març.


LExblaugrana Juanjo Carricondo fitxa pel CF Mollet UE - Mollet a mà\nLa junta directiva del CF Mollet UE ha confirmat aquest matí el fitxatge de Juanjo Carricondo, que debutarà amb el club molletà aquest diumenge al camp del Palau Solità i Plegamans. Carricondo ha signat un contracte fins final de temporada (queden 15 partits). El nou jugador del club molletà té 31 anys i, tot i que va néixer a Barcelona es veí de Mollet des dels 17 anys, quan militava a les categories inferiors del FC Barcelona.\nEl club assegura que “Carricondo és un mitjapunta molt habilidós que es va formar al planter de la Damm i del FC Barcelona”. En el club blaugrana va jugar partits amb el juvenil i el filial fins que, a finals de la temporada 96-97, Carles Rexach li va donar l'oportunitat de debutar en el primer equip a Riazor i, posteriorment, fer la pre-temporada amb jugadors de la qualitat de Giovanni, Stoitxkov o Prosinecki.\nAl 1988, Carricondo va marxar a Escòcia on va jugar tres temporades amb el Hearts. Després, va jugar dues temporades al Bradford City de la First Divisió anglesa. En la temporada 2003-04, va jugar al Jaén, d’on va tornar a marxar a Escòcia, a l’Inverness on hi va estar dues temporades. Al 2006 va tornar a Espanya per jugar amb el Granada i la temporada passada va jugar a la Tercera Divisió Catalana amb el Premià. Aquesta temporada la va començar al Mataró.


Percy & Reed Perfecting Perfecting Wonder Balm és l’únic producte per al cabell que funciona amb cabells gruixuts.\nSteve Robinson, director d'art de Electric Hair Group, comparteix la seva guia definitiva sobre els extrems, per què es produeixen i com es poden desterrar ràpidament. Obteniu un pèl sa amb els nostres millors consells.\nEls fleixos són la franja d’enquadrament de la cara més fresca de l’estiu i això és * exactament * el que cal demanar a la perruqueria\nEls fleixos són el pentinat de l’estiu, el serrell discret i fàcil de mantenir que emmarcarà totes les formes de la cara\nHayden Panetierre és l'última estrella a aconseguir un tall de píxel i ja hi estem\nEl tall de pixie està fent una remuntada. Doneu un cop d'ull a la nostra edició dels millors pentinats de tall pixie inspirats en les vostres celebritats preferides, com Ruby Rose, Emilia Clarke i Zendaya.\nHershesons ja ha consolidat la seva condició de saló d'editor de bellesa per a secs elegants, desordenats i sensuals, la seva crema gairebé Everthing promet resoldre vuit molèsties de bellesa des de la brillantor fins a la definició dels rínxols. Tot en una sola crema.\nEls cabells brillants són coses dels somnis. Tots volem panys brillants i magnífics, per la qual cosa hem parlat amb els professionals i us oferim els millors consells per obtenir un pèl brillant.\n19 parells de botes negres aprovades per l'editor de moda que us serviran durant els propers anys\nTot el que heu de saber sobre el sèu de la pell, directament dels experts\nEls millors 125 abrics d’hivern


Artur Blasco i Arnau Obiols obren la VI Setmana Cultural de l'Escola Municipal de Música de la Seu\nviurealspirineus 16:24 18/03/19\nL’Escola Municipal de Música (EMM) de la Seu d’Urgell celebrarà aquesta setmana, concretament del 19 al 22 de març, la VI Setmana Cultural amb un bon nombre d’actes oberts a tota la ciutadania, on hi destaquen el concert de Manu Guix, un concert de música moderna i un concert de música antiga. Aquestes són algunes de les propostes de la setmana cultural de l’Escola Municipal de Música de la Seu d’Urgell que s'obrirà amb un acte d'Arnau Obiols i Pere Miquel Parés i continuarà amb una projecció audiovisual d'Artur Blasco i Toni Lombarte.\nseu setmana obre vi escola música\nUn documental dirigit per Blasco es podrà veure aquesta setmana a la Seu.\nEl programa de la Setmana Cultural organitzat per l’EMM compta un total de catorze propostes musicals obertes a tots els urgellencs i urgellenques. Val a dir també que per fer-ho possible s’ha comptat amb la col·laboració de l’Àrea de Cultura de l’Ajuntament urgellenc, de l’Escola Municipal de Música Issi Fabra de Puigcerdà; del Portal Música, d’Artur Blasco i de Toni Lombarte; de la Llar Municipal d’Infants Els Minairons i de Sans Luthier.\nUn dels actes destacats és la presentació, aquest dimarts 19 de març, del documental 'Emili Pujol. El mestre', a la Sala Sant Domènec de la Seu d'Urgell, a les vuit del vespre. El treball vol donar a conèixer l'obra del compositor, investigador, pedagog i concertista de guitarra clàssica. La producció i el guió són d'Artur Blasco i la gravació de les entrevistes i muntatge, són de Toni Lombarte.\nA més, durant aquests dies l’activitat de l’escola es veu modificada per poder realitzar tallers i concerts al llarg d’aquests quatre dies. Val a dir que algunes d’aquestes activitats estan pensades per l’alumnat, com els assajos del Projecte “Concert Multipiano”, treball de grups de cambra, d’improvisació a l’instrument, d’iniciació a l’escena per cantants, entre d’altres, programant tallers per a totes les especialitats instrumentals del centre.\nL’equip de l’EMM de la Seu d’Urgell convida i anima a la ciutadania a participar en les diferents tallers i concerts.\nPer al més petits s’han organitzat les propostes Música en família, que tindrà lloc el dijous 21 de març a les 17.30 hores a la Llar d’Infants “Els Minairons”. Es tracta d’un taller per iniciar als més petits (infants de 12 mesos a 2 anys) en el món sonor i musical de la mà dels seus pares i mares; i Anem a l’espai. 3-4 anys i 5-6 anys., que es realitzarà el dimarts 19 i dimecres 20 de març, a les 17.30 hores.\nTallers: sons de natura, ukelele i guitarra\nArnau Obiols i Pere Miquel Parés ensenyaran com la música està present en els sons de la natura al taller “El Cant dels Ocells”, que es farà el dimarts 19 de març, a les 19 hores, a l’aula d’audicions de l’Escola Municipal de Música.\nDijous 21 de març, a les 17.30 hores, un nou instrument s’endinsarà a l’escola: l’Ukelele amb un primer contacte de la mà de Manu Suárez, professor de guitarra elèctrica del centre. Tindrà lloc a l’aula 4 de l’Escola Municipal de Música. Per prendre part en aquest taller cal fer inscripció prèvia. Si no es disposa d’instrument es deixarà gràcies a la col·laboració de “Sans Luthier”.\nTambé dijous 21 de març, però a les 18.30 hores al CETAP, es realitzarà el taller Sempre ha estat igual la guitarra clàssica? Quin so tenia la guitarra barroca? I la mateixa peça amb l’elèctrica?, a càrrec de Manel García. Ritmes amb la guitarra serà l’altre taller que impartirà Manel Garcia, el divendres 22 de març, a les 17.30 hores, a la sala la Immaculada. En aquesta sessió els participants aprendran a fer acompanyaments de guitarra. Per aquests dos tallers es demana confirmació d’assistència, al mail de l’escola [email protected] o bé per telèfon 973354639.\nLa setmana cultural de l’EMM també ofereix un total de 5 concerts de gran varietat d’estils i formacions musicals oberts al públic.\nAixí, dimecres 20 de març, a les 19.30 hores, a la sala la Immaculada es podrà gaudir del Concert d’Acordions a càrrec de l’alumnat del departament d’acordió de la nostra escola, en col·laboració amb l’Escola Municipal de Música “Issi Fabra” de Puigcerdà. Acordions cromàtics i diatònics interpretaran un repertori de música moderna amb cançons tan conegudes com el “Bon dia” dels Pets, “Hey Jude” dels Beatles o “País petit” d’en Lluís Llach. L’entrada a aquest concert és lliure.\nEl dijous 21 de març, a les 19.30 hores, se celebrarà el Concert de l’Orquestra de Corda i Vent de l’Escola Municipal de Música de la Seu d’Urgell, sota la direcció d’Eugeni Sokhatskyy, on s’interpretarà una petita mostra del repertori que es treballa durant el curs. El concert tindrà lloc a la sala d’audicions de l’escola, d’entrada lliure.\n‘Després de tot’, concert de Manu Guix\nEl plat fort pel que fa a concerts d’aquesta setmana cultural és el que ens oferirà Manu Guix, el dijous 21 de març, a les 22 hores a la sala Sant Domènec, un dels músics més rellevants del panorama musical nacional. Manu Guix interpretarà el seu treball ‘Després de tot’, un recull de tretze cançons vitals, optimistes, que es mouen entre el pop i el soul d’autor. Es tracta d’una producció a quatre mans entre Roger Rodés i el propi Manu Guix.\nEl preu de l’entrada d’aquest concert és de 12 € anticipada, i 15€ a taquilla. Per l’alumnat de l’escola de música l’entrada té un preu de 10€.\nDivendres 22 de març, a les 19.30 hores, tindrà lloc el Concert de Música Moderna a La Crem. Podrem escoltar el grup de combos, el cor de noies i altres agrupacions creades per l’ocasió en un nou escenari. L’entrada és gratuïta.\nEl darrer concert que tancarà la VI Setmana Cultural de l’EMM de la Seu d’Urgell el protagonitzarà la formació Enrike Solinís&Euskal Barrokensemble que presentaran el seu àlbum “Colores del Sur”. Serà divendres 22 de març, a les 21 hores, a la sala Sant Domènec. En aquest concert es podrà gaudir de la interpretació de danses barroques de la mà de músics de primer nivell del món de la música antiga.\nEl preu de l’entrada d’aquest darrer concert és de 8€ anticipada, 10€ taquilla. Per l’alumnat que ha assistit al taller que oferirà el grup prèviament 6€.\nALT URGELL | 08/08/2020\nOrganyà renova l'espai de Coll Marí i ret homentage a Jacint Verdaguer\nPALLARS SOBIRÀ | 08/08/2020\nL'escriptora Marta Alòs presenta 'L'origen del pecat' a Sort\nEl Ràfting Parc de la Seu pica l'ullet al client de proximitat\nSituació estable de la covid-19 a l'Alt Pirineu i Aran\nL'helicòpter nocturn del SEM tindrà base a la Seu i a Tremp\nEls Bombers busquen un home desaparegut a la Vall de Boí des d'aquest dijous\nApareix 'Bestioles' de Dani Gómez, el primer títol de la 'Col·lecció Animalades' d'Edicions Salòria\nConvoquen la 4a edició del Premi Joles Sennell de contes infantils\nKike Pérez Quartet en concert aquest divendres a la Terrassa del Parc del Segre de la Seu\nLa Seu i Puigcerdà acolliran els dos concerts de la Trobada amb els acordionistes del Pirineu 2020\nSort i Bellver de Cerdanya aposten pel circ


Els moderns contra la filosofia | Adhoc. Filosofia a secundària\nAgost 14, 2013 in Articles premsa, LOMCE\nAixò fa anys que dura: alguns dirigents polítics, culturals i educatius han quedat fascinats per allò que en podem dir la modernor , per no confondre-la amb la modernitat, que és un període històric apassionant. La modernitat és senzillament la nostra època (tecnologia, consum, multiculturalitat, globalització, canvi de valors, discontinuïtat, creativitat, exteriorització…), diferenciada de l’anterior (monolítica, tradició dels valors, estable, mecànica, autoritat, seguretat, interiorització…). Es tracta de dues èpoques, no pas en total contradicció entre elles, perquè la nostra és, per força, hereva de l’anterior, que ha estat tan llarga, viva i ben arrelada, que encara ara perviu en moltíssims aspectes de la nostra, fins que una nova situació decanti i es desplegui.\nA algunes generacions ens ha tocat de viure aquest interregne entre allò d’abans i això d’ara, un interregne que Zygmunt Bauman ha descrit magníficament bé, quan caracteritza la nostra època, confusa i barrejada, com de “modernitat líquida”, de modernitat que es fa, es desfà i es refà, que es transforma i modula, sense acabar d’adquirir perfil definit ni solidesa pròpia. Això no vol pas dir, és clar, que nosaltres no hàgim de perseguir (i treballar per) algun tipus de solidesa, almenys en el terreny personal. Perquè, si no volem que el corrent líquid del nostre temps ens remulli, ens impregni i finalment se’ns endugui aigua avall -amb gran satisfacció dels que obtenen molts beneficis líquids-, llavors bé caldrà que adquirim una nova maduresa, feta de capacitat d’anàlisi, de respecte per la crítica i l’autocrítica, de conviccions comprovades en les bones o males conseqüències que provoquin. I és que la modernitat líquida no és un parèntesi històric sinó un moment important de la nostra pròpia història. La modernitat líquida també reclama responsabilitat ciutadana.\nLa modernor, però, és tot una altra cosa. Dissimula tant com pot, però no té res a veure amb tot això. La modernor és l’escuma, és la lluentor, l’artifici, el trompe-l’oeil de la modernitat. La modernor és aparent, encega i potser entusiasma, però ni aporta gaire ni compromet gens: innova sempre i perquè sí, incorpora canvis i els desincorpora quan opinions més modernívoles -si pot ser, nord-americanes- ho prescriuen. La modernor és hiperactivitat embogida i descontrolada, és realment l’últim crit en tot, pensant sobretot en el ressò que tindrà, en l’aplaudiment que aconseguirà, i també en el negoci.\nLamentablement, la modernor ha arribat fa temps a l’educació, amb la complicitat activa de molts educadors, pedagogs i dirigents. Molts dels que lamenten la situació penosa de les anomenades “humanitats” participen en la desaparició progressiva (progrés, progrés!), per exemple, de la cultura clàssica, de la literatura o de la filosofia a secundària. La modernor estima, en canvi, les anomenades “matèries instrumentals”, com la informàtica o l’anglès. Jo no tinc res, absolutament res, contra aquests instruments, que poden ser realment molt útils. Però m’agradaria plantejar alguna pregunta als programadors de tot plegat: ¿un instrument deu ser només una eina, oi? ¿I una eina per a què? ¿Potser ajudem els alumnes a ser ells mateixos instrumentalitzats? ¿Els ensenyem realment a fer servir aquells instruments per a alguna cosa? Per a pensar, per exemple? Com ho fem? Si anem eliminant matèries amb continguts i anem reforçant matèries instrumentals, ¿on anirem a parar? ¿Són la informàtica i l’anglès matèries que, per elles mateixes, ja ens ajudin a pensar, ja ens facin créixer com a persones, com a ciutadans adults?\nPer això faig servir aquí la filosofia com a exemple paradigmàtic del desastre d’una modernor miop. No hi té res a veure el fet casual que jo sigui del ram (pensar-ho ja seria anar mancat de recursos), sinó el fet històricament comprovat que la filosofia expressa de manera singular la presència en l’ensenyament d’una matèria que aboca a la reflexió, a l’esperit crític, a l’argumentació rigorosa.\nSé perfectament que sovint la filosofia que ensenyem no fa prou la feina que hauria de fer, perquè ni és prou clara, ni prou ben argumentada, ni prou crítica. Però això ho sé justament perquè m’ho ha ensenyat la pràctica mateixa de la filosofia. El dia que la filosofia desaparegui definitivament dels estudis reglats de secundària -hi som a l’avantsala-, la nostra societat serà menys subtil, menys preparada per a la reacció democràtica. Alguns en tindran la culpa, però tots ens n’hauríem d’avergonyir.\nJosep-M Terricabras, Els moderns contra la filosofia, diari Ara, 11/08/2013\n« Vivim amb la filosofia\nLa Sociedad Española de Historia de la Medicina defiende la filosofía en secundaria. »


Nike Flex Stride BRS Pantalons curts folrats de 13 cm de running - Home. Nike.com ES\nEls pantalons curts Nike Flex Stride BRS són perfectes tant per fer front a la carrera com per a la resta del dia, ja que combinen un look urbà impecable amb un teixit elàstic que ofereix llibertat de moviment. La subjecció, la capil·larització de la suor i les perforacions estratègiques et permeten seguir corrent.\nPerforacions a la part superior posterior per afavorir la ventilació.\nDiverses opcions d'emmagatzematge amb 2 butxaques laterals i una butxaca posterior amb cremallera per desar-hi el telèfon.\nFolre incorporat per a més comoditat i subjecció.\nTir de 13 cm\nDigues la teva. Sigues la primera persona a fer una ressenya sobre Nike Flex Stride BRS.