"Les Fake News operen a Catalunya seguint les lògiques dels grans poders econòmics i polítics" La República\n“Les Fake News operen a Catalunya seguint les lògiques dels grans poders econòmics i polítics”\nFa poc més d’un mes, la plataforma XNet va publicar l’informe #FAKEYOU – Fake news i desinformació: monopolis de la manipulació informativa i retallades de llibertat d’expressió, coordinat per l’activista […]\nMarina Bou Cabero 26/04/2019\nMax Carbonell i Robert Guixaró, coautors de l'informe d' XNet #FAKEYOU – Fake news i desinformació: monopolis de la manipulació informativa i retallades de llibertat d'expressió/ Joan Solé\nFa poc més d’un mes, la plataforma XNet va publicar l’informe #FAKEYOU – Fake news i desinformació: monopolis de la manipulació informativa i retallades de llibertat d’expressió, coordinat per l’activista Simona Levi. Des de La República, parlem amb dos dels seus coautors, Robert Guixaró i Max Carbonell, sobre els efectes de les informacions falses, inexactes o enganyoses.\nEnguany, estem vivint un període electoral intens. Quin paper estan jugant les Fake News?\nMax Carbonell: És cert que el fenomen va començar més aviat lligat a processos electorals, amb l’exemple de Donald Trump als EUA. Però un cop el poder ha provat això i li ha funcionat, la temptació de fer-lo servir quan li convingui és gran.\nRobert Guixaró: Moltes de les regulacions en relació a les Fake News estan apareixent limitades a períodes electorals, com passa a França, perquè és quan hi ha un debat més viu i la ciutadania està més activa. Però també durant tot l’any es pot treballar per a modular l’opinió de la gent i cal instaurar obligacions perennes.\nParlant de Donald Trump, ha après l’extrema dreta espanyola la seva lliçó en relació a l’ús de Fake News en campanya electoral?\nM.C: Això ja queda fora de l’àmbit de l’informe i parlo des de la meva opinió personal. Darrere de Vox i de l’extrema dreta a nivell europeu hi ha gent com l’Steve Bannon que s’està organitzant i que pot fer servir això i segur ho estan fent servir. Però no són els únics. Actualment, molts partits estan fent servir tècniques de desinformació pel seu propi benefici, és una eina més.\nEn aquest sentit, com ha afectat aquesta desinformació pel que fa a la situació política a Catalunya?\nM.C: En l’informe no hi ha una anàlisi exhaustiva sobre el cas català però, de nou des de la meva opinió personal, és evident que les Fake News estan operant a Catalunya seguint les lògiques dels grans poders econòmics i polítics per a defensar els seus interessos.\nR.G: L’informe neix amb la vocació d’intentar donar una resposta al fenomen general. Evidentment, les nostres propostes poden aplicar-se a Catalunya. Quan hi ha una situació política intensa, com és el cas, es crea un caldo de cultiu en aquest sentit.\nUna de les reflexions que feu a l’informe és que Fake News hi ha hagut sempre. Per què ara suposen un grau d’amenaça més alt per a les societats?\nM.C: Sí, Fake News hi ha hagut sempre. Abans, potser se li deia manipulació informativa, però seguim parlant d’eines que té el poder i els grans mitjans. El fet perillós és com ara es tendeix a culpabilitzar l’usuari de fer servir malament una eina com Internet, que pot ser molt potent a l’hora de democratitzar i donar poder i veu a la ciutadania. Aquest no és el problema de les Fake News i volem centrar el debat en tots els diners que s’estan movent per fer servir aquestes eines de cara a protegir una sèrie d’interessos econòmics i polítics. Per això no fem responsables a les plataformes que fan d’intermediàries de la informació de censurar al ciutadà mitjà, perquè aleshores incorrem en el risc de coartar la llibertat d’expressió. Existeix un negoci cada cop més gran entorn de les Fake News i està demostrat que s’estan fent servir per a manipular eleccions i també en el dia a dia. Si s’ha d’atacar per algun lloc, és per aquí; però descartant regulacions lliberticides.\nA l’informe, proposeu castigar als grans productors de Fake News, entre ells els partits polítics o les grans corporacions. Com?\nR.G: Sí, proposem anar a l’arrel de les Fake News, reconèixer qui són els actors principals que estan en la font de la difusió de notícies amb continguts falsos i aplicar-hi un seguit de mesures legislatives com augmentar la transparència. Que hagin de retre comptes públicament, per exemple, sobre les companyies publicitàries amb les quals treballen, per quin contingut, com l’han promocionat, quins destinataris han escollit, perquè… Seria una manera d’incidir-hi directament sense passar a regular la llibertat d’expressió.\nPerò, si els màxims productors de Fake News són els que després han de regular-les…\nM.C: El que fa l’informe d’XNet és posar el tema sobre la taula d’una manera innovadora i amb una perspectiva diferent de la que presenten les principals institucions per a obrir el debat. És una invitació a diferents actors (també als governs però, sobretot, als actors periodístics) a sumar forces i hi ha un procés en què s’estan mantenint contactes per a començar a treballar conjuntament per controlar això d’alguna manera. No podem córrer el risc de voler tancar el tema ràpid per a tenir titulars perquè seria una sortida en fals. Ara també veiem com alguns partits polítics pretenen lluitar contra les notícies falses i fan fact checking quan ells mateixos en són les fonts. Les fan servir com una arma que es tiren els uns contra els altres i cal posar seny i atacar via mobilització de la societat civil i el periodisme independent. Sabem que, a nivell europeu, hi ha gent que ja s’ha interessat per l’informe, que pot servir per a inspirar idees.\nFins a quin punt és més difícil treballar contra aquest fenomen a Espanya que a altres països europeus?\nM.C: Això és una opinió personal meva. El problema de les Fake News és global i respon a uns patrons de fons del poder per a fer servir totes les eines al seu abast. Segurament, els autoritarismes i les noves maneres de marcar i dirigir les societats ja no són tan explícites com abans, però són més líquides i potser es fan servir altres eines. Ara bé, segurament hi ha societats i estats que són més resistents a això que altres i crec que és evident que l’Estat espanyol té una cultura i una trajectòria democràtica no molt sòlida en comparació amb altres i això pot facilitar que sigui un bon caldo de cultiu.\nPlantegeu que moltes de les propostes reguladores contra les Fake News posen en perill el dret bàsic de la llibertat d’expressió. En aquest sentit, a l’informe, carregueu durament contra un text considerat de referència a Europa en relació a la desinformació promogut per la Comissió Europea. Perquè no ens n’hem de refiar?\nM.C: El que posem de manifest és que el comitè d’experts impulsat per la Comissió Europea, que posa en el punt de mira als ciutadans i la responsabilitat en els intermediaris, està integrat per molts dels responsables de produir Fake News. De fet, també hi havia presència de la societat civil organitzada, que va mostrar-se en desacord amb les conclusions de l’informe del comitè d’experts perquè veien una manca de transparència. I això és constant, també passa amb gent que treballa amb Facebook des dels seus grups contra les Fake News i expliquen que no se’ls dóna accés a certes dades. Aleshores, hi ha un risc que les grans companyies vulguin fer servir això per a coartar la llibertat d’expressió o per fer-se una rentada de cara. A més, des del comitè impulsat per la Comissió Europea es parla de lluitar contra la desinformació online. Les Fake News no són d’ara i incloure aquest terme inclou una perspectiva tecnòfoba. La tecnologia ha afavorit revolucions democràtiques en molts llocs, però també ha estat usada pel poder per tot el contrari. Així, no és un problema d’Internet ni de les xarxes, és un problema estructural.\n“Hi ha societats i estats que són més resistents a això que altres i crec que l’Estat espanyol té una cultura i una trajectòria democràtica no molt sòlida”\nI, aleshores, quina ha de ser l’actitud amb plataformes com Facebook o Twitter?\nM.C: No hem d’amenaçar de censurar Facebook si algú publica en el seu compte personal alguna cosa que no sigui veritat, perquè per a evitar-se sancions censurarà la llibertat d’expressió d’aquesta persona i això és molt arriscat. El que cal és més transparència en aquestes companyies pel que fa als diners que es mouen entorn de la publicitat o la viralització de segons quines peces. El ciutadà que s’expressa que ho faci lliurement.\nPel que fa als diners que mouen els poders polítics en relació a la publicitat o la viralització de segons quines peces, entenc.\nM.C: A l’informe, investiguem les xarxes socials dels principals partits i veiem que hi ha algunes que tenen forta presència de vots. Darrerament, s’han publicat informacions -per exemple- d’una granja de bots al voltant del PP a les xarxes socials, amb aquests intercedint en la conversa pública a favor seu de manera artificiosa. Si un partit té una estructura o paga uns diners a una empresa perquè li faci això, si hi ha aquest negoci, s’ha de perseguir.\nR.G: L’enfocament principal és el Follow the money: allà on hi hagi intercanvi de diners, els actors han de tenir transparència i se’ls ha d’obligar a retre comptes. A més, també se’ls ha de fer complir per llei les obligacions deontològiques del periodisme pel que fa a la verificació d’informació, etc.\nM.C: Un cop la notícia falsa ja està circulant, posteriorment la contenció del dany que pots fer és molt relativa. Cal exigir, doncs, que institucions públiques o els departaments de comunicació dels partits no publiquin informacions que siguin falses o descontextualitzades seguint els processos de verificació periodística. Cal que mostrin rigorositat envers la ciutadania perquè estan rebent diners de tots nosaltres.\nEn aquest sentit, a l’informe, assenyaleu els mass media com un altre dels grans productors de Fake News, però n’excloeu els periodistes…\nR.G: Quan parlem de mass media parlem del poder mediàtic, que no es dedica pròpiament a la tasca periodística, sinó a atraure les masses.\nM.C: És cert que hi ha molts periodistes que no apliquen el codi deontològic i posem sobre la taula que cal recuperar les bones pràctiques. Però defensem la línia de no atacar al periodista, que a vegades pot veure’s obligat per certes pressions a publicar coses sense haver fet un procés de verificació. La responsabilitat no és del periodista de base, sinó del mass media.\nEn definitiva, com a ciutadans, quina ha de ser la nostra actitud davant les Fake News?\nR.G: D’entrada, recomanem una lectura plural, consultar diverses fonts i treure l’entrellat un mateix. Cal anar cap a un escenari on no hi hagi cap censor del que és veritat o no, on es pugui saber com es produeixen les notícies i que siguin transparents perquè després sigui el bon criteri de cadascú qui les pugui digerir i contrastar. Cal donar eines a la ciutadania per apoderar-se.\nM.C: Hi ha coses bàsiques com, per exemple, buscar a Google. Potser hi ha gent que ha fet processos de verificació previs de notícies falses que surten un cop i tornen a sortir quan interessa. Hi ha un procés d’educació digital, però en l’informe insistim molt en que la responsabilitat no està en els ciutadans, tot i que seria ideal que tothom pogués adquirir una sèrie de bones pràctiques per al consum d’informació. Per exemple, en xarxes tancades com WhatsApp, cal estar més alerta a les informacions que circulen sense font i sense enllaç i tenir en compte que les Fake News viuen molt més temps que en les obertes. Cal reforçar els contrapoders ciutadans i defensar els drets de la ciutadania i la societat civil organitzada per a exigir al màxim als poders i saber si estan obrant bé o no.\nMontse Bassa: “Ningú ha parlat mai de les concrecions de la unilateralitat”\n“Espanya pot acabar convertint-se en un estat pària a escala internacional”


Què vestir amb una faldilla curta: els looks més interessants 2021-2022 - Confetissimo - bloc de dones\nMoltes dones de moda prefereixen les faldilles curtes, perquè permeten mostrar les cames amb tota la seva glòria. Portar una faldilla per sobre del genoll requereix una certa valentia i confiança. Per crear una imatge harmònica, és important triar els altres elements correctament. I aquest article us ajudarà amb això.\nAquí esbrinarà què portar amb una faldilla curta. Oferirem 14 aspectes rellevants per a diferents estacions. Mireu la foto, inspireu-vos i creeu els vostres propis vestits únics que ressaltin la vostra personalitat.\nLook # 1: faldilla curta de pell marró\nL’estil “godet” és interessant perquè la part superior de la faldilla és ajustada i lacònica i la part inferior és complicada amb tascons fixats. Faldilles similars estan cosides amb diferents materials i la pell és una de les millors opcions.\nA la foto, una faldilla de cuir marró és l’element més clar de la imatge. Està emmarcat en negre per sobre i per sota i, sobre aquest fons, brilla literalment, reflectint la llum del sol.\nL’aspecte s’obté en un estil “casual” amb un toc d’oficialitat gràcies a una jaqueta de tall clàssic. Ideal per passejar per la gran ciutat a l’estiu i la càlida tardor.\nLook # 2: faldilla curta gris en una gàbia\nLa bona gàbia vella és rellevant per a qualsevol vestit, incloses les faldilles curtes. Aquesta impressió la trien les noies que prefereixen l'estil "casual" o "preppy". La roba dins d’una gàbia pot ser exquisida i acollidora a casa. Depèn de l’estil de la gàbia: els peus d’oca, el coll, el plaid, el vichy i dotzenes d’altres articles.\nLa foto mostra un vestit, on la part superior i inferior representen un sol tot. La faldilla d’una gàbia és recta, moderadament ajustada. L’aspecte és rellevant a la primavera i la tardor, quan les botes llargues són adequades. Tingueu en compte que les sabates també tenen un estampat, però no un quadric, sinó un estampat animal.\nEl duet "botes altes / botes altes més una faldilla curta" és un clàssic d'actualitat, que posa èmfasi en la longitud de les cames i fins i tot allargant-les visualment.\nLook # 3: faldilla curta de quadres de color verd\nUn altre vestit a quadres. Si a la foto superior es va escurçar la jaqueta, aquí és llarga i voluminosa, amb una pretensió de sobredimensionament. Una faldilla curta i plisada amb prou feines surt de sota. Sembla bonic, que recorda vagament l’estil de les escoles d’anime japonès.\nUs recomanem que llegiu: El que cal portar amb un abric groc\nLes sabates massives compliquen la imatge i aporten un toc de brutalitat i pesadesa. Les ulleres de sol amb muntures blanques i cantonades punxegudes realcen l’efecte. Aquests dos elements estan relacionats amb l’estil grunge, cosa que fa que l’aspecte sigui rebel.\nLook # 4 - Faldilla curta de mezclilla negra\nA moltes dones els encanta el texà. Aquesta és una opció pràctica i democràtica que comunica la proximitat amb la gent. Les faldilles texanes conserven perfectament la seva forma a causa de la densitat del teixit. Per això, el texà fabrica faldilles i faldilles de tulipa precioses.\nLa faldilla de mezclilla negra es fa en forma de trapezoide. És còmode i no dificulta el moviment. Aquest és l'element bàsic de l'estil informal amb el qual es pot combinar absolutament qualsevol top. Una faldilla: dotzenes de looks!\nLook # 5 - Faldilla curta de mezclilla blava\nMolts estan acostumats als texans blaus o blaus. Aquest és el clàssic que no perd la seva rellevància en tot moment.\nA la foto, una faldilla curta de mezclilla blava es combina amb una samarreta blanca lacònica. Es llença una jaqueta estricta amb contorns clars i línies estrictes. Resulta una unió d’estil informal i formal, eclecticisme de la jungla urbana.\nMira el número 6: faldilla curta plisada\nLes faldilles plisades tenen un aspecte lúdic i romàntic, per molt que siguin llargues. Mini en aquesta solució és una excel·lent solució a l’estiu quan es vol vestir amb teixits lleugers i oblidar-se de problemes en algun lloc d’Antalya.\nL’aspecte de la col·lecció Mango consta de colors gris, negre i blanc. Una faldilla plisada esponjosa, un top negre amb coll alt, una camisa àmplia a quadres com si fos de l’espatlla d’un home, uns botins pesats: aquí la tendresa i la fragilitat troben força i brutalitat.\nMira # 7: faldilla curta acampanada\nHi ha un estereotip que les faldilles curtes són la prerrogativa d’un estiu excepcionalment calorós. Tanmateix, per què no portar un mini a l’hivern amb malles ajustades? T’escalfaran les cames i esdevindran un element important de la imatge.\nAmb què portar mini en èpoques fredes? Com es veu a la foto, amb un abric curt de pell d’ovella, malles gruixudes, botines aïllades, una gorra espectacular. La imatge està feta en colors negres, però a causa de les diferents textures i materials no sembla gens avorrida. La faldilla de sol està feta de material brillant que crea reflexos dramàtics.\nLook # 8 - Faldilla curta de color beix\nLa faldilla trapezoïdal abraça els malucs i s’eixampla cap avall. Té un aspecte impressionant i proporciona comoditat, ja que no limita el pas. Aquest fons accentua la silueta de la figura del rellotge de sorra, reduint visualment la cintura.\nA la foto, es combina una faldilla curta de color beix i curta amb una tonalitat creme brulee amb un jersei blau, complementat amb una decoració interessant. Com que la part superior del jersei té el mateix color que la part inferior, el resultat és un conjunt simètric i harmoniós.\nLook # 9: faldilla llapis curta\nL'estil "llapis" és més aviat un estil formal. Aquest és un fons imprescindible per a les dones reals que volen semblar sofisticades. Aquest estil s’adapta a les nenes de qualsevol tipus de figura, emfatitza els avantatges i amaga els inconvenients. I també la faldilla ajustada, que es redueix cap avall, forma una bella marxa: és impossible caminar-hi excepte per petits i bonics passos.\nLa imatge de la foto és de color negre, però la decoració brillant de la faldilla la refresca. La imatge es basa en el contrast entre una part superior voluminosa i una part inferior estreta, i amb raó quan es tracta d’una faldilla estreta i curta.\nLook # 10: faldilla curta de camussa\nSi la seda, el setí i el lli són materials per a l’estiu, aleshores, amb l’aparició del clima fred, voleu portar alguna cosa més càlida i densa. Una excel·lent opció és el camussa. Exteriorment, el teixit s’assembla al cuir natural, té un aspecte elegant i ric. I també és molt agradable al tacte, es vol acariciar i tocar-lo sense parar.\nLa faldilla de camussa conserva la seva forma perfectament, de manera que es cusen diferents estils d’aquest teixit, incloses les tulipes i el trapezi. La imatge de la foto es va crear per a un suau hivern europeu, quan un abric curt de pell escalfa prou i fins i tot podeu obrir les cames amb una faldilla curta.\nLook # 11: pantalons de faldilla curta\nEls pantalons curts i les faldilles s’adapten a qualsevol dona, ajustant favorablement la figura. Tenen un aspecte elegant i lúdic, afegint encant i encant. Els models difereixen en estil i longitud, poden arribar al genoll o acabar just a sota de la cuixa.\nUs recomanem que llegiu: Faldilla de tulipa: l'estil més femení per a les fashionistas sofisticades\nA la foto, els pantalons curts blancs d’una línia A s’assemblen als pantalons clàssics molt retallats. Una gran opció per a l’estiu, emfatitza favorablement els contorns de les cames. Es crea un contrast interessant entre la part inferior i la superior: una jaqueta retallada fa que la imatge sigui més pesada.\nLook # 12: faldilla curta de llana marró\nLa llana és un altre material que fa faldilles càlides i acollidores per a l’hivern. Es combinen idealment amb jaquetes, com a la foto, o amb jerseis de grans dimensions.\nA la foto, un vestit de dues peces està emmarcat per un top negre. Les botes massives i les ulleres fosques porten la imatge a la seva conclusió lògica. Resulta una imatge per a l’oficina i passejar per la ciutat.\nLook # 13 - Faldilla curta de tweed groc\nEl tweed és un material pràctic i elegant a partir del qual es cusen clàssiques faldilles, pantalons i jaquetes. La roba és força càlida, ideal per a la temporada de fred.\nA la foto, veiem un aspecte inusual i juvenil, basat en una faldilla de tweed de color groc brillant. Es complementa amb un top curt negre i la part superior està coberta amb una camisa allargada a quadres. Una imatge brillant per a l’estiu per als més joves i valents!\nMira # 14: faldilla vermella curta\nEl color de la flama calenta, la passió calenta sempre ha atret tant els dissenyadors com els fashionistes. Posant una cosa vermella, la noia envia un cert missatge al món. Ella informa que està plena d’energia i que vol atraure mirades rave.\nA la foto, una faldilla curta vermella crea un duet espectacular amb una camisa de mezclilla blava. La part superior es veu molt més tranquil·la i clara que la part inferior, de manera que la imatge és equilibrada.\nCada noia decideix per si mateixa com vol vestir-se i per què. Tria un armari segons el clima i el seu estat d’ànim.\nPer tenir el millor aspecte, heu de pensar en cada element de la imatge per tal de crear harmonia. Sabates, part superior, part inferior, accessoris, a més de cabell i maquillatge, tot això crea un ampli camp per a la creativitat. Els nostres consells suggereixen com i amb què portar faldilles curtes de forma òptima. Tota la resta depèn de vosaltres.


S’obrin les inscripcions per a l’Escola de Nadal de Burjassot\nELPERIODIC.COM - 04/12/2017\nEl Nadal està picant a les portes de Burjassot i, una vegada més, des de les àrees de Cultura i Joventut de l'Institut Municipal de Cultura i Joventut de Burjassot, s'obri l'Escola de Nadal, un projecte d'oci i temps lliure perquè els més xicotets de la família, gaudisquen d'activitats lúdiques i dinamitzades per monitors i educadors juvenils, durant les seues vacances nadalenques.\nL'Escola de Nadal està dirigida a xiquets i xiquetes d'entre 4 i 12 anys, és a dir, els nascuts entre els anys 2005 i 2013, tots dos anys inclusivament. Les matrícules començaran dilluns que ve 4 de desembre i, com és habitual, es podrà efectuar a través de la Seu Electrònica de l'IMCJB o presencialment, en el Servei d'Informació de la Casa de Cultura, de dilluns a divendres, sol·licitant cita prèvia.\nL'Escola de Nadal se celebrarà els dies 26, 27, 28 i 29 de desembre i també els dies 2, 3, 4 i 5 de gener.\nPer a comoditat i conciliació de pares i mares, l'Escola de Nadal ofereix diferents horaris i preus. L'horari normal serà de 9h a 13:30h, amb un preu de 42 euros i l'horari especial serà de 8h a 13:30h, amb un preu de 51 euros. A més, també hi haurà servei de menjador, per a aquelles famílies que vulguen contractar-ho, amb un preu addicional de 30 euros, i amb horari de 13:30h a 15h. Hi haurà descomptes per a les famílies nombroses.\nMés informació en htpp://cultura.burjassot.org i en el telèfon 96 316 06 30.


Ilercavona: de setembre 2014\nEn aquest mapa hi trobem el relleu principal de Catalunya. Particularment ens interessa saber situar:\nDepressió o Plana de l'Empordà\nI aquest altre mapa ens ajudarà a posar les serres més importants. Cal que sàpigues situar:\nSerra del Boumort\nFes-te el teu propi mapa a mà -no l'imprimeixis!-. T'aconsello que les serralades les facis com entrapans, d'un color. Amb un altre color fas les depressions, en forma de triangle. Per últim, amb cercles numerats, situes les serres dins de les serralades.\nPublicat per Biel Pubill a 11:48\nEtiquetes de comentaris: Mapa, Relleu\nOn es troba la Ribera d'Ebre?\nOn es troba la teva comarca?\nEt proposo les següents activitats:\nPots imprimir-te el mapa mut i pintar la teva comarca.\nEscriu el nom de les comarques que toquen a la teva.\nRecorda que has d'aprendre les comarques de Catalunya i saber-les situar. Per això t'aconsello:\nNo vulguis aprendre-les totes en un dia, ves per parts, per exemple:\nestudia sols les que toquen a la teva comarca\nestudia les que toquen a la costa\nestudia les que toquen a Aragó\nestudia les que toquen al Pirineu\nestudia les comarques centrals\nSeria bo que mentre estudies les comarques, simultàniament, estudiessis les seves capitals. Per això adjunto el següent mapa. Imprimeix-te'l i situa les capitals de comarca.\nEn aquest enllaç trobaràs els mapes de les comarques de Catalunya.\nRecorda que aquest material serà matèria d'examen.\nPublicat per Biel Pubill a 11:38\nEtiquetes de comentaris: Comarca, Mapa\nEls pobles de la Ribera d'Ebre\nRecorda que has de saber quins pobles hi ha a la teva comarca i la seva situació. Per això t'adjunto aquest mapa que t'ajudarà a fer el teu propi mapa.\nPublicat per Biel Pubill a 11:29\nQuan el vent és l’antic amic\nque davalla muntanyes per poder-te dur el seu bes\ni en l’amor és brau i en el joc fidel\npenso que hem tingut sort de poder obrir els nostres ulls aquí.\nQuan el temps és l’antic company\nque et fa ric en records i pobre en el que vindrà\ni amb el vent tan brau i amb el riu fidel\npenso que tenim sort d’emprendre aquest camí plegats.\nQue aquesta adaptació dels versos de Lluís Llach ens acompanyi en el nou viatge que encetem tots plegats. Un camí que iniciem amb l’embarcació buida però que amb esforç, compromís i respecte omplirem de coneixences, d’aprenentatges i riques experiències.\nQue tingueu una bona travessia\nPublicat per Biel Pubill a 11:51\nEtiquetes de comentaris: Inici curs


trevor noah valor net. Quant val trevor noah el 2019? - periodista masculí | Juliol 2021\nTrevor Noah Valor Net. Quant val Trevor Noah el 2019? - Juliol 2021\nTrevor Noah va néixer d’un crim. Són paraules del comediant que raja les costelles de Sud-àfrica. Va néixer del que el govern de l'apartheid va prescriure com a delicte; matrimoni racial. Trevor no ha deixat que això el derroqui, però ha continuat construint un patrimoni net elevat.\nQui és Trevor Noah?\nTrevor Noah Valor net del 2019 15 milions de dòlars.\nTrevor Noah és un famós presentador de televisió i ràdio sud-africans que va crear el seu nom amb una comèdia especial. Trevor ja era popular fins i tot abans de sortir a la televisió i la ràdio. La seva fama ha estat catapultada pel seu paper al 'Daily Show' a la xarxa nord-americana Соmеdу Сеntrаl des del 2015.\nTrevor Noah va néixer el 1984, el 20 de febrer a Johannesburg, Sud-àfrica. Va néixer amb el seu pare, Robert d’arrels suïssos-alemanyes i la seva mare, Patricia Nombuyiselo, una sud-africana negra. Noè es classificava de colors segons la llei sud-africana. Patricia va ser acusada i empresonada per aquest crim anomenat Noé. Més tard va ser alliberat i el va portar a Soweto. És aquí on Trevor ha après a parlar fluent Хhоѕа, zulu, anglès, sotho, tswana, africà, alemany, tsongo i castellà. Trevor Noah va anar a l'escola al Maryvale College. El seu humor a través de l'escolarització el va fer notar i li ha valgut funcions d'allotjament de televisió i ràdio, guanyant-li un gran valor net.\nTrevor Noah Valor Net\nEl 2018 es va mudar als EUA i es va convertir en el primer còmic africà de selecció que va aparèixer a 'The Tonight Show' el 2012. Trevor Noah va triomfar a Jon Stewart a 'The Daily Show' el 2014.\nVa començar amb un paper en una òpera sud-africana anomenada "Índigo" amb només 18 anys. Va continuar presentant a YFM el seu espectacle anomenat "Arca de Noè". En algun moment, va deixar el programa de ràdio per concentrar-se en les seves actuacions de comèdia. Ha realitzat diverses funcions d'allotjament amb el Ѕоuth Аfrісаn Вrоаdсаѕtіng Соrроrаtіоn (SABC). Va acollir l'espectacle "Run the Adventure" del 2018 al 2018 a SABC. També va desembarcar en un lloc d’hostaleria per al seu programa anomenat "Tonight with Trevor Noah" a M-net i DSTv entre el 2018 i el 2011. Va seguir aconseguint més llocs de treball amb programes de nit tardana, inclosos alguns programes britànics.\nQuina riquesa té Noah Trevor? El camí cap a la seva riquesa ha estat el treball dur i la passió. Ha fet molts diners amb les seves actuacions de comèdia a tot el món. Trevor és l'amfitrió del 'Daily Show' on se li paga de forma senzilla. També ha escrit dos llibres, Born a Crime i The Donald J. Trump Presidential Twitter Library, que són venedors alts.\nAleshores, quina riquesa té? Fonts autoritàries han declarat que el valor net de Trevor Noah és de 15 milions de dòlars. Bona part d'aquesta riquesa prové avui del seu paper d'acollida al 'Daily Show'. Trevor guanya un salari anual fresc de 4 milions de dòlars a la cadena de televisió. Noah va obtenir 2 milions de dòlars de Crazy Normal i The Daywalker.\nNoah és un guanyador del premi que obté una bona paga. Ha emportat el Premi Còmic de l'Any 2018 i 2018 del premi Аѕѕосіаtіоn Ѕоuth Аfrісаn Соmіс'ѕ Сhоісе Аwаrd. També ha rebut la sol·licitud de Yеаr a través del 2018frоm МТV Аfrіса Мuѕіс Аwаrdѕ. Noah ha guanyat tres premis pel seu llibre Born a Crime . El patrimoni net de Trevor Noah continuarà creixent.\nTrevor Noah sap massa bé com viure una vida còmoda. Ha aconseguit adquirir per si mateix actius d’alt valor. Posseeix una casa de 10 milions de dòlars a Nova York. La casa té tres dormitoris amb tres banys amb una bonica vista de l'Empire State Building. Va ser propietat d'una vegada de Lamborghini i Porsche quan es va traslladar a Nova York. Actualment és membre d’un club de cotxes que li ofereix qualsevol model de cotxe que vulgui conduir.\nNom Trevor Noah.\nPatrimoni net 15 milions de dòlars.\nProfessió Comediant i realitzador de televisió de realitat.\nNòvia Jordyn Taylor


L’FC Andorra no vol deixar passar “l’oportunitat de fer història” - Altaveu el diari digital d'Andorra\nL’FC Andorra no vol deixar passar “l’oportunitat de fer història”\nEl capità tricolor, Rubén Bover, deixa clar que aniran “a totes” a la fase d’ascens a Segona A on els esperen dues finals que, recorda, “s’han de guanyar, no jugar”\n12/05/2021 (13:40 CET)\nEl capità de l'FC Andorra, Rubén Bover. G. P.\nDesembre del 2018. Rubén Bover tanca la seva incorporació a l’FC Andorra. Llavors, l’equip tricolor militava a Primera Catalana però ja apuntava un projecte ambiciós. Poques setmanes després es confirmava l’aterratge del grup Cosmos i de Gerard Piqué. Han passat dos anys i mig i, ara, el migcampista balear, capità del conjunt que entrena Eder Sarabia, i la resta de companys afronten un repte que, llavors, era gairebé impensable: una fase d’ascens a Segona A. “És l’oportunitat de fer una cosa històrica. Hem de gaudir-lo i anar a totes”, ha afirmat.\nLa plantilla tricolor ha celebrat aquest dimecres el darrer entrenament al Principat. Dijous, de ben matí, a dos quarts de set, l’expedició agafarà el bus per viatjar cap a terres d’Extremadura. Dissabte, al Francisco de la Hera, els espera la Reial Societat B, el primer dels dos rivals als quals han de superar per ser equip de Segona A. Un repte majúscul. D’alçada. Brutal. Però que afronten amb “molta més il·lusió que tensió”.\nEl migcampista admet que, fins ara, els filials “se’ns han donat bé”, però avisa que la Reial Societat “és diferent”, especialment en l’estil físic: “són avions”\nBover deixa clar que “anirem a totes” i posa en relleu un aspecte important del partit: “sabem que hem de guanyar”. I és que, en cas d’empat al final dels noranta minuts, hi hauria pròrroga, però si el temps extra no decideix res, no hi hauria penals. Passaria ronda el conjunt ‘txurriurdin’ per ser campió del grup 2. Per tant, no val especular davant un rival perillós.\nEl migcampista admet que, fins ara, els filials “se’ns han donat bé”, però també adverteix que aquest “és diferent”. Especialment, avisa que “físicament són avions”. Tot i això, es mostra confiat i remarca que el fet que es jugui el partit en un camp gran “ens beneficia”. Tampoc li importa haver de jugar en gespa natural. “Gaudirem més”, afirma.\nAmbició, doncs, al màxim. I és que, cal tenir-ho clar, l’Andorra està davant “una final”. I, com se sap, aquests grans partits “s’han de guanyar, no jugar-los”. Ara bé, la clau, al seu entendre, passa per “evitar qualsevol error” i, per tant, “fer un duel perfecte”.\nMirant cap enrere, Bover recorda que va arribar quan l’equip es trobava a Primera Catalana. “En tres anys jugar un ‘play-off’ a Segona A... qui ho anava a dir”, apunta, tot recordant “tots els que han passat en aquest temps pel club”.\nEl migcampista confia que, malgrat l’actual situació sanitària, des de la graderia del Francisco de la Hera puguin tenir suport d’aficionats. “Esperem que hi viatgi gent. Ens agradaria poder dedicar-los una cosa bonica”, ha indicat. L’opció hi és, ja que la Federació Espanyola té previst cedir al club entrades. La xifra concreta està pendent de l’ens, però el club ja ha obert el termini per rebre les peticions dels seguidors a través del correu info@fcandorra.com.


El Pont del Dimoni: 40 anys (1968-2008) | El Dimoni de Santa Eugènia de Ter (Gironès)\n: : Històries > El Pont del Dimoni (1357-2017), protagonista: 660 anys | 15·02·2008\nEl Pont del Dimoni: 40 anys (1968-2008)\nEl 40 és el número que evoca les plagues, les coses negatives que duren massa, les èpoques de sacrifici i patiment… Els malalts contagiosos són posats en quarantena; 40 dies i 40 nits predicaren els clàssics pel desert; el dígit 40 en un termòmetre marca el punt de preocupació (tant si surt de l’aixella d’un malalt, com si a finals de juliol és el resultat d’una escalfada al sol).\n40 eren els lladres d’Alí Babà, cantar-li a algú les 40 és renyar-lo; 40 hores es va passar Jesús al sepulcre, mort; la Vella Quaresma, perfumada d’encens i vestida de negre, glaça els somriures i clou els llavis; els 40 màrtirs de Sebaste d’Armènia foren immolats al segle XIII; els 40 anys que va durar el franquisme foren una llosa que encara avui pesa; els 40 dies i 40 nits seguits que va estar plovent durant el Diluvi Universal van ofegar milers d’éssers vius…\n40 anys d’espera són molt de temps, massa temps. El Pont del Dimoni de Santa Eugènia de Ter jeu desmuntat -que no enterrat- al Cementiri civil del poble (un espai lateral del Cementiri de Santa Eugènia de Ter a tocar Can Gibert del Pla) des de fa 40 anys. Les pedres esperen que algun polític competent es decideixi a reconstruir el pont en algun indret de l’antic terme de Santa Eugènia de Ter.\nEl Pont del Dimoni (1357), amb la llegenda popular i la llegenda mítica que l’envolten, va fer, al 2007, 650 anys. L’Ajuntament de Girona va obviar tan assenyalada efemèride i va deixar passar l’ocasió de dir què en pensa fer finalment. El PSC, en aquest tema, ha promès tant com ha mentit. Ara que el cementiri s’està arranjant i que es vol ampliar a compte de l’antic recinte civil on reposen les pedres numerades des de fa exactament 40 anys potser seria l’ocasió ideal per trobar una solució. El Pont del Dimoni , igual que Can Ninetes , és una construcció emblemàtica, senyera i cabdal per recordar, per evocar, l’antic poble de Santa Eugènia de Ter. Així ho ha entès sempre el poble.\nEl 16 de juliol de 1968, la premsa es feia ressò del desmuntatge pedra a pedra del graciós arc que feia el pont sobre el Güell . En aquell moment, la destinació del pont era coneguda: el riu Galligants, entre Sant Pere de Galligants i la plaça dels Jurats. Tanmateix, algun problema d’índole estructural en degué aturar el projecte perquè la premsa del 4 de maig de 1978 -10 anys després!- es feia ressò de la reclamació de particulars i entitats sobre la reconstrucció promesa i no realitzada del Pont del Dimoni . Sense pont i amb les pedres en un magatzem, va arribar la democràcia al municipi. Joaquim Nadal fou escollit alcalde.\nDe totes maneres, tampoc llavors no es va desencallar el tema. Hem de suposar que hi havia problemes o prejudicis que n’impedien la reconstrucció al Galligants. Els problemes van quedar ben clars quan el 30 d’abril de 1980 s’anunciava que les ribes del Galligants, en ocasió de la celebració de Temps de Flors, s’ajuntarien amb un pont fet per l’exèrcit. L’11 de març de 1981, l’alcalde Nadal ja havia decidit que el pont tornava a Santa Eugènia de Ter i preguntava al poble on el volia. L’endemà, van començar les càbales. Tot apuntava a reconstruir el pont sobre un llac artificial. El 23 d’abril de 1981, la premsa mostrava una plaça nova, molt a prop d’on era el vell Pont del Dimoni , a l’illa de cases que avui va del carrer Güell al carrer Orient.\nCom que el 2 d’agost de 1981, el més calent era a l’aigüera, la gent a la premsa i a la carrer es preguntava pel remaleït pont. El 12 de setembre de 1981, en ocasió de la Festa Major de Santa Eugènia , l’alcalde Nadal manifestava que el pont es reconstruiria, sí, a Santa Eugènia de Ter, també, però que: 1) no es faria aviat; 2) No hi havia diners. Les pedres, apilonades al recinte civil del Cementiri de Santa Eugènia de Ter, s’anaren empolsinant, s’anaren envoltant d’herbes i s’anaren deteriorant. També es van anar deteriorant la consciència i la paraula donada. Quan al 1998, l’IES Santa Eugènia va anar a parar a l’altra banda del carrer Enric Marquès i Ribalta, un grup d’alumnes van decidir fer-ne un petit reportatge. El funcionari encarregat de les claus, en un moment d’inspiració, va negar els set segles d’antiguitat de les pedres del pont: «Tenen milers d’anys, potser més, de quan es van formar les pedres i les roques a la Terra!». Algú li va respondre: «El que vostè vulgui, però aquestes pedres fa set segles es van organitzar per fer un pont, no?»\nL’any 2001, el rector de la parròquia de Santa Eugènia va decidir, d’acord amb l’Ajuntament i les associacions, usar la pedra 111 («una pedra gastada i vella, de 130 kg») per simbolitzar l’arrelament de la nova església a la història del poble. Per a l’ocasió, féu un discurs abrandat: «Un pont ens parla d’unir, d’enllaçar el passat, el present i el futur del nostre poble. Ens parla d’unió entre Santa Eugènia i Girona; entre Santa Eugènia i Salt. Ens parla d’unió entre tota la gent que hi vivim, de tota la vida o de la que no fa tant temps. La reconstrucció del Pont del Dimoni pot ser molt bé un simbolisme de tants ponts que encara ens cal tendir entre tots nosaltres».\nTot i que en aquests 40 anys la pedra 111 és l’única que oficialment s’ha separat de les altres, falten pedres. El 28 d’abril de 2004, Nadal deia que no hi havia prou pedres per reconstruir el pont. Així les coses, s’ha arribat a 40 anys d’ineficàcia política, de manca de sensibilitat del PSC i d’absoluta barroeria en el tractament d’unes peces que són patrimoni comú de la ciutat. La primera cosa que s’hauria de fer és comptar si hi ha, almenys, 110 pedres. Si hi són, l’Ajuntament té l’obligació d’ubicar-les d’una vegada en un lloc digne. Si no hi són, s’ha d’acabar als jutjats imputant els responsables de l’espoli patrimonial. [Diari de Girona]


II Festa de la cervesa (Sant Julià de Lòria - Andorra)\nDel 15 al 17 i del 22 al 24 de setembre s'ha celebrat a Sant Julià de Lòria (Andorra) la Segona Festa de la Cervesa. Durant aquests dies els assistents han pogut tastar un ampli assortit de més de 100 tipus de cerveses diferents, assaborir àpats variats en 4 restaurants temàtics i a la nit gaudir d'actuacions musicals en directe.\nParal·lelament s'han celebrat també activitats adreçades a distribuïdors i professionals de l'hosteleria. Cerveart ha participat en aquest esdeveniment impartint cursos de tast de cervesa per a professionals de la restauració.\nOrganització a càrrec de A.I.D.A.B.A. Comú de Sant Julià de Lòira (Principat d'Andorra) i Events 21.\nInformació de contacte: Telèfon 00376 80 90 70\nLA CERVESA, UNA BEGUDA DELS POBLES DE LA HISPÀNIA PREROMANA\nUs oferim la possibilitat de baixar-vos el resum de l'article "LA CERVESA, UNA BEGUDA DELS POBLES DE LA HISPÀNIA PREROMANA" publicat al número 21 (Gener 2006) de la revista Notes.\nL'article incorpora el continguts la presentació realitzada el 22 d'octubre de 2005 a les VIII JORNADES DE TARDOR. EL PATRIMONI ARQUEOLÒGIC AL BAIX VALLÈS que va organitzar el Centre d'Estudis Molletans a Mollet del Vallès (Barcelona). Els 120 assistents a la presentació van poder degustar també la reproducció d'una cervesa ibèrica elaborada per Cerveart especialment per aquestes jornades.\nLa revista Notes pot trobar-se a les principals biblioteques i centres universitaris de Catalunya, així com als Centres de Recursos Pedagògics del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya. En aquest volum de gener de 2006 s'hi pot trobar també els articles de la resta de presentacions realitzades a les jornades. La versió electrònica de la revista serà editada en un futur i es trobarà disponible a la web del Centre d'Estudis Molletans (http://www.molletvalles.net).\nReferència bibliogràfica: Vidal, J.M., Sánchez, F. & Tintó, A. (2006). La cervesa, una beguda dels pobles de la Hispània preromana, a: Notes, Vol. 21, pàg 267-282.\nGRAN ÈXIT D'ASSISTÈNCIA A LA JORNADA MEDIEVAL DE MONTMELÓ (1-10-2005)\nAquest dissabte 1 d'octubre uns quants centenars de pelegrins van acostar-se a la noble vila de Montmeló per assistir a la jornada medieval organitzada pel Museu Municipal de Montmeló.\nEls assistents varen poder presenciar i participar en les activitats preparades per diferents artesans. Després de realitzar una visita al Museu guiada per actors, els participants van assistir a una xerrada sobre la cervesa i la seva història, impartida pels membres de CerveArt.\nFinalment, i després d'un dia tan atrafegat, pelegrins i autoritats de la Vila van poder recuperar forces amb una cervesa medieval que CerveArt havia preparat especialment per l'ocasió. Els assistents van acabar del tot amb les existències de la cervesa d'abadia Ermesenda, de color ambre clar i una graduació alcohòlica d'un 9% (v/v); senyal que la cervesa va ser plenament del seu gust.


La Diputació i el Grup d'Acció Local Pesquer (GALP) Costa Brava signen una col·laboració - Empordà\nLa Diputació i el Grup d'Acció Local Pesquer (GALP) Costa Brava signen una col·laboració\nEs volen implantantar estratègies de desenvolupament local emmarcades en el programa del Fons Europeu Marítim i de la Pesca\nEMPORDA.INFO 22.10.2020 | 18:26\nLa Diputació i el Grup d'Acció Local Pesquer (GALP) Costa Brava signen una col·laboració EMPORDA.INFO\nLa Diputació de Girona i l'Associació Grup d'Acció Local Pesquer (GALP) Costa Brava han signat un conveni de col·laboració per tal d'implementar la estratègia de desenvolupament local en l'àmbit de l'economia blava de la Costa Brava.\nEl primer projecte realitzat ha estat La Mar de bé, un programa divulgatiu i divertit sobre el peix de llotja, que busca donar prestigi al peix, al pescador, i oferir una visió optimista de l'ofici i la seva riquesa cultural. L'objectiu és reivindicar l'ofici de pescador; donar suport al consum del peix de llotja al nostre territori; acostar el públic a la mar mitjançant la divulgació de coneixements de diferents àmbits com la gastronomia, la nutrició, la ciència, l'economia i el turisme; mostrar altres maneres originals i diferents de cuinar el peix i donar a conèixer espècies autòctones per incentivar el consum d'espècies menys conegudes.\nLa Mar de Bé és un programa per redescobrir el peix de llotja a través de la mirada dels pescadors de la Costa Brava. Presentat pel cuiner i divulgador Quim Casellas, del restaurant Casamar de Llafranc, compta amb la participació d'experts que ofereixen continguts relacionats amb la pesca. Els capítols es poden veure online a lamardebe.net. Aquest projecte es va presentar el 25 de setembre passat.\nL'Associació GALP Costa Brava és una entitat creada el 2016 i formada per confraries, administracions locals, i empreses i entitats del sector marítim. Treballa per la pesca sostenible, el foment dels productes pesquers i afegir valor als municipis costaners.\nAquest projecte es porta a terme a través de l'Estratègia de Desenvolupament Local Participativa 2021-2023, sorgida d'un procés participatiu amb les entitats públiques i privades del territori. I gestiona els ajuts provinents del Fons Europeu Marítim i de la Pesca destinats al desenvolupament local del territori pesquer de la Costa Brava\nEls Grups d'Acció Locals Pesquers (GALP)\nSon entitats sorgides del Fons Europeu Marítim i de la Pesca (FEMP) 2014-2020 per a dissenyar i desenvolupar en el territori. De baix a dalt, les estratègies per a la gestió dels ajuts europeus, tot permetent centrar les actuacions i els recursos en les prioritats definides pel territori mateix.\nJunts per defensar l'ofici i el peix de llotja\n«La mar de bé» compta amb un important teixit de col·laboradors, impulsors, pescadors i especialistes que han volgut intervenir-hi aportant valor afegit i qualitat a un projecte de gran interès per al territori en diversos sentits: cultural, econòmic, tradicional, històric...\nEls impulsors de «La mar de bé» són les onze confraries de pescadors de la Costa Brava, administracions locals, empreses i entitats del sector pesquer i els socis del Grup d'Acció Local Pesquer (GALP) Costa Brava, entre els quals, a part de les confraries de pescadors de Roses, Blanes, l'Escala, l'Estartit, Palamós i el port de Llança, hi ha l'Ajuntament de Llançà, l'Ajuntament de Roses, l'Ajuntament de l'Escala, l'Estació Nàutica de Roses - Cap de Creus, la Federació Territorial de Confraries de Girona, la Fundació Promediterrània, l'IRTA (Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentària) i Pescadors de Roses, SL.\nLa producció del programa està cofinançada pel Fons Europeu Marítim i de la Pesca, pel Departament d'Agricultura Ramaderia i Pesca i per la Diputació de Girona.\n«La mar de bé» també ha tingut suport científic del Museu de la Pesca de Palamós, el Campus Alimentació i Gastronomia de la UdG, la Càtedra d'Estudis Marítims, d'Oceans i Salut, la Càtedra del Vi i l'Oli i la Càtedra de Gastronomia, totes de la UdG.\nOnze confraries, onze programes\nLa primera temporada de «La mar de bé» centra el seu fil conductor en les onze confraries de pescadors de la Costa Brava. El programa fa un recorregut pels onze municipis pesquers (Roses, Llançà, l'Escala, Blanes, l'Estartit, Palamós, el Port de la Selva, Cadaqués, Sant Feliu de Guíxols, Tossa de Mar i Lloret de Mar) i en destaca les espècies més significatives explicant-ne les característiques, la forma de captura i l'elaboració culinària.\nA més, complementa aquest contingut amb l'aportació i la participació de pescadors i experts de la zona, sempre amb un to proper i dinàmic per acostar l'espectador a la mar i a la realitat pesquera del país.\nDetenen tres homes a l'Alt Empordà per transportar cabdells de marihuana.


de febrer 2010 | ELS CINGLES DE BERTÍ\nLa pedrera de Bigues reduirà l'àmbit d'actuació en un 50%\nLa pedrera de Bigues i Riells\nEl vell contenciós entre l'Ajuntament de Bigues i el grup Clapé, que explota la pedrera de Can Margarit, porta camí de resoldre's. L'Ajuntament ha informat aquest dimecres d'un acord que suposaria la retirada dels contenciosos que, per motius urbanístics, havia interposat l'empresa.\nEls contenciosos que havia interposat l'empresa que gestiona la pedrera de Can Margarit, a Bigues, quedaran retirats, després de l'acord a tres bandes a què han arribat l'Ajuntament, el grup Clapé i la comissió d'Urbanisme de la Generalitat.\nPublicat per Jesús Cano Sánchez a 2/16/2010 Cap comentari:\nDe què va? Bigues, Notícies, Riells del Fai\nVolta al Puig Ciró\nPessebre al Puig Ciró\nAquesta és una de les excursions més típiques per a descobrir els Cingles de Bertí i que ens mena fins al centre neuràlgic dels mateixos, la parròquia que bateja a la cinglera. A més a més, transcorre per zones que ens ofereixen espectaculars panoràmiques dels paratges veïns i dels propis Cingles.\nPublicat per Jesús Cano Sánchez a 2/05/2010 Cap comentari:\nDe què va? Bertí, Patrimoni natural, Patrimoni popular, Patrimoni religiós, Puiggraciós, Senderisme


Ja tenim l'enllaç al programa EL VALLÈS EDUCA d'aquesta setmana on hem mostrat tres projectes educatius del Vallès.\nL'Anglès Centre d'Aprenentatge. Tres pràctiques educatives a les Escoles Sanromà de Llinars, Mogent de la Roca i Ponent de Granollers on el punt en comú és posar-li un context significatiu a la llengua estrangera, trencar la barrera de l' idioma i donar-li un espai comunicatiu a les aules.\nOrientar és acompanyar. Jornades d'Orientació que organitza l'Ajuntament de Terrassa al Vapor Universitari, on s'informa als joves de tot el ventall de possibilitats per tal de facilitar la presa de decisió sobre el seu futur professional amb un conjunt de col·loquis sobre estudis i sortides professionals.\nEl projecte educatiu Croma 2.0 que impulsa la FAS que promou la vinculació de la UAB amb centres de primària del Vallès Occidental amb presència d’alumnat amb risc d’exclusió social on es pretén aconseguir trajectòries d’èxit dels infants, mitjançant el reforç dels processos de vinculació escola.


Preocupació per la pujada de primes de les assegurances del raïm de taula - À Punt\nPreocupació per la pujada de primes de les assegurances del raïm de taula\nCooperatives del Vinalopó denuncien que és inassumible i que podria deixar en total desprotecció els agricultors.\nEls agricultors del Vinalopó miren amb preocupació la pròxima pujada de primes de les assegurances del raïm de taula que estan previstes per a l’1 de febrer. S’espera que l’augment siga d’un 25%, ampliable a un altre 10% l’any que ve.\nLes cooperatives de Montfort, Novelda i Agost denuncien que és inassumible i que podria deixar en total desprotecció els agricultors.\nA més, es qüestionen si en el fons hi ha interés mercantilista en les companyies asseguradores per les indemnitzacions milionàries que s’hagueren d’abonar després de la forta pedregada del 2010, que va assolar la comarca.\nCal recordar que el raïm de taula és un cultiu susceptible de sinistres i les assegurances sempre han sigut una eina eficaç.


Unió de Pagesos - Unió de Pagesos denuncia la inconstitucionalitat de la valoració de les construccions agràries inclosa en el Projecte de pressupost de l’Estat per al 2018\nAugé, Caball, Querol i Pedrós, avui a la roda de premsa a Lleida\nUnió de Pagesos denuncia que el Projecte de llei de pressupostos generals de l’Estat per al 2018 és contrari a l’establert a l’article 31.1 de la Constitució Espanyola i als apartats 1 i 2 de l’article 3 de la Llei 58/2003, de 17 de desembre, General Tributària, en lesionar els drets dels contribuents amb construccions indispensables per al desenvolupament de les activitats agrícoles, ramaderes o forestals (construccions agràries). El sindicat alerta que, segons aquest Projecte, la base liquidable de l’Impost de béns immobles (IBI) de naturalesa rústica serà desproporcionada i inequitativa, amb la incorporació de la valoració cadastral de les construccions agràries a cost de reposició (valor de mercat, quan el de les construccions agràries és quasi inexistent). Aquest tribut no es basarà ni en la capacitat econòmica, ni en els principis de justícia, generalitat, igualtat, progressiva i distribució equitativa de la càrrega tributària.\nEl sindicat ha explicat aquestes qüestions avui en tres rodes de premsa a Lleida, Girona i Tortosa.\nUnió de Pagesos també denuncia que el Projecte de llei de pressupostos per al 2018 manté el pressupost del Ministeri d’Agricultura en l’assignació més baixa des del 2009 (2,14%) respecte al conjunt del pressupost general. Cal recordar que el 2009 es va iniciar la crisi econòmica i els comptes del Ministeri van entrar en una davallada pressupostària. Mentre que el Projecte per aquest any eleva a 451.119 milions d’euros el pressupost total, amb un increment d’1,80% respecte del 2017, el destinat a Agricultura té una assignació de 9.649,3 milions d’euros, situant-se en un 27% per sota del que hi ha haver el 2009.\nEl Projecte de pressupostos del 2018 preveu per al Ministeri que la Unió Europea hi aporti un 79,7% de les despeses operatives, amb una aportació de 6.910,8 milions d’euros. Per tant, l’aportació de l’Estat només representa el 20,3% d’aquestes despeses i 1.758,8 milions d’euros, quantitat superior en un 4,4% a la del 2017. En les esmenes als pressupostos de l’Estat, el termini de presentació de les quals acaba el 27 d’abril, Unió de Pagesos proposarà a tots els grups parlamentaris al Congrés dels Diputats millores legals per al sector, com la correcció de la valoració cadastral de les construccions agràries per inconstitucional, així com compensar l’aplicació il·legal els darrers quatre anys de les regularitzacions cadastrals efectuades pel Ministeri d’Hisenda, tenint en compte que ha cobrat l’IBI de naturalesa rústica per la valoració d’aquestes construccions agràries a cost de reposició.\nEl sindicat també demanarà una reassignació de recursos per augmentar la dotació del Pla Nacional d’Assegurances Agràries i per assolir un nivell similar al del 2016, amb 38,7 milions d’euros més; per dotar l’Agencia d’Informació i Control Alimentaris de major capacitat per fer complir les normes de la cadena alimentària, amb 0,63 milions d’euros més; per millorar la sanitat animal amb més dotació dels plans d’erradicació de malalties, amb 5,7 milions d’euros més, i per a la sanitat vegetal, amb un increment de la capacitat de vigilància i control de les plagues i malalties vegetals, amb 2,5 milions d’euros més.\nA més, Unió de Pagesos reclamarà que els pressupostos contemplin un ajut d’Estat per poder recuperar el suport a la fruita seca, ja que tot i estar previst als pressupostos del 2016 i el 2017 no es va fer efectiu i ara ha desaparegut del Projecte per al 2018.


El Punt Avui - Eleccions al parlament 2010\nCreix el debat intern al PSC sense esperar les municipals\nMas confia a Oriol Pujol el grup parlamentari de CiU\nNúria de Gispert presidirà el Parlament amb ampli suport\nA Madrid no hi ha eleccions\nDuran opta per tornar a encapçalar Unió\nSerà candidat al Congrés\nRetreu a ERC haver avalat dos presidents no nacionalistes i que ara ni s'abstingui amb Mas\nNadal refreda la possible abstenció del PSC a Mas\nI ara, les municipals\nSanta Caterina, ‘ora pro nobis'\nCiU, eufòrica, nota que està més a prop de l'alcaldia de Tarragona\n“El poble ha parlat”\nTret de sortida pel maig\n“No és que ERC s'acosti a CiU, és que ERC no s'ha mogut”\nÉs la primera vegada que Joan Puigcercós es presenta com a candidat a les eleccions al Parlament. Amb les enquestes en contra, durant la campanya ha enviat un missatge d'alerta: el PP podria tornar a...\nArtur Mas a la recta final de campanya\nVisita de Joan Puigcercós a l'Avui i El Punt\nSense falses promeses\nFerran Pujol (Reagrupament)\nJoan Herrera. (ICV-EUiA)\nMolt resignat a perdre el cabell\nHoritzons per a un centreesquerra nacional\nLa crisi actual ha tocat de ple una esquerra europea, desconcertada des de l'enfonsament de l'est, la corrupció existent a l'oest i la desaparició del mític proletariat. Incòmoda davant de certes realitats,...\nEl principal obstacle serà la crisi\nDe dual a real\nLa pubertat de Catalunya\nQuè serà de l'esquerra?\nPregunta als partits\nS'ha d'oposar el govern a un magatzem nuclear a Catalunya?\nCal interconnectar el Segre per garantir aigua en cas de sequera?\nMantindria el projecte de pla de barris?\nFan falta més parcs naturals o espais protegits?\nHan de tenir dret a vot, els immigrants?\nQuan tindran feta la nova llei electoral?\nCal allargar el tram gratuït de l'autopista AP-7 a Girona?\nLa dona que dispara\nAlícia Sánchez-Camacho és com una metralleta, ja ho he dit en més d'una ocasió. No dóna arguments. Els dispara, com l'Alícia Croft. Dispara perquè parla ràpidament i no escolta. Està tan convençuda...\nL'home amb cara innocent\nL'home que cuina\nL'home que s'exhibeix\nL'home de poques paraules\nL'home del Dragon Khan\nLaporta, en total silenci\nEl líder de Solidaritat es reuneix amb Mas enmig de gran expectació al Parlament, però evita fer declaracions a la premsa\nL'afluència de mitjans obliga a fer dos torns de fotògrafs a la reunió i dos més per a televisions\nMés espanyols que mai\nEl polític en qui pocs creien\nCiU irromp als feus dels socialistes\nLa nit ‘horribilis'\nCampanya en xarxa


Una festa poètica inaugurarà la plaça Pere Quart per Sant Jordi\nUna vintena de lletraferits seleccionen a la Biblioteca versos i frases de l’escriptor Joan Oliver (Pere Quart). Per Sant Jordi se li retrà homenatge\nLes sis jardineres instal·lades a la plaça de Pere Quart, més coneguda popularment com a plaça del Mercat o fins i tot plaça del Mercadona, es podran llegir a partir del dia 23 d’abril. Cadscún dels cantons, en total són 18, es cobrira amb un vinil o una placa de metracrilat que contindrà una frase, un pensament, una sentència o un fragment dels poemes que va escriure el poetat, escriptor i pensador sabadellenc Pere Quart, seudònim de Joan Oliver (1899-1896).\nCobrir també la barana\nAlumnes de l’Oficina de Català, primer i lectors i aficionats a la lectura, després van seleccionar els textos. Reunits dimecres, a la Bibloteca, no els va ser tasca fàcil: calia descartar-ne alguns per ajustar-se als deu demanats! Un dels assistents va proposar cobrir les baranes de vidre, en una solució dos en un: exposar tot sencer les Corrades d’exili i el poema com el Vallès no hi ha res i acabar amb el trencament periòdic de la barana. En la trobada van participar-hi membres de la comissió de l’aniversari de la mort del poeta, celebrat a Sabadellel 2016. Tot plegat s’inaugurarà el 23 d’abril amb un homenatge i espectacles. - Judit Josa\nMés en aquesta categoria: « El concert solidari contra el càncer canta a l’esperança Fem Vallès defensa a Ripollet la creació d’una àrea metropolitana del Vallès »


Bèlgica es carrega els Estats Units al contraatac en la pròrroga (2-1) i serà a quarts\nL'equip de Mark Wilmots desfà el 0-0 amb què s'ha arribat al final amb dos gols en la primera part del temps extra, obra de De Bruyne i de Lukaku. Green retalla diferències a deu minuts del final\n4 min. Barcelona 02/07/2014 00:32\n651x366 El belga De Bruyne celebra el seu gol contra els Estats Units en la pròrroga / FRANCISCO LEONG / AFP El belga De Bruyne celebra el seu gol contra els Estats Units en la pròrroga / FRANCISCO LEONG / AFP\nDurant 90 minuts, Bèlgica ha encadenat infinites ocasions per derrotar els Estats Units (2-1) i confirmar la seva presència als quarts de final, però no ha sigut fins al primer temps de la pròrroga quan ha pogut batre el porter Howard –immens durant tot el matx– i desfer l'empat. De Bruyne, en un contraatac perfecte, ha donat un 1-0 que ha fet embogir la banqueta europea, que havia acumulat mèrits per celebrar el triomf molt abans. Però els belgues fins i tot han arribat a patir per la classificació, quan Wondolowski ha perdonat un remat claríssim que els hauria pogut deixar fora. Abans del descans del temps extra, un segon gol de Lukaku (que havia substituït Origi després del temps reglamentari), altre cop en una transició rapidíssima, semblava haver donat calma als belgues però Green, al poc de començar els últims 15 minuts, ha retallat diferències per als nord-americans i ha afegit patiment al bàndol belga. Ja sense energies, però amb algun últim contracop de Lukaku, Bèlgica ha resistit per acabar celebrant un agònic pas a quarts de final. Ara se les veurà amb l'Argentina.\nHa sigut com si tant Bèlgica com els Estats Units –però sobretot els europeus, teòrics favorits– haguessin interpretat les anteriors jornades de vuitens com un avís. I, des del primer segon, han sortit decidits a no deixar lloc a l’especulació, als 0-0 que s’enquisten i acaben en pròrrogues agòniques. Bèlgica ha sortit en tromba, amb ganes de demostrar que el seu ple de punts en la fase de grups era una confirmació de la seva candidatura al títol. El d'aquest dimarts ha sigut, sobretot en clau ofensiva, el millor partit del combinat de Wilmots en el torneig. Origi ha forçat la primera gran intervenció del porter Howard amb un xut baix, abans que De Bruyne, desviat, o Hazard, massa centrat, ho intentessin des de la distància.\nPerò els nord-americans, enlloc d’espantar-se, han acceptat el 'box-to-box' desinhibit en què s’havia convertit el partit i hi han respost, sobretot a través de Dempsey, sempre amb la canya a punt dins de l’àrea. Jones en el refús ha seguit sent una amenaça per a Courtois, que ha resolt amb seguretat i eficàcia la feina que ha tingut.\nSetge per evitar una pròrroga inevitable\nLa segona meitat tampoc ha decebut i ha seguit mostrant una Bèlgica abocada a l’atac, repenjada en l’acceleració de Mertens (Mirallas, després), De Bruyne i Hazard entre línies, l'empenta de Vertonghen des del lateral i dels pivots Witsel i Fellaini, i l’energia insaciable d’Origi en punta. Un cop de cap del jove davanter del Lille ha picat a l’escaire en una de les millors ocasions per als europeus. Però no l’única. Una centrada de Vertonghen s'ha passejat per l’àrea petita sense trobar rematador, Mirallas –que ha entrat per Mertens– ha fregat amb l’esperó una passada al primer pal, Witsel ha xutat ras fregant el pal, i Howard ha salvat un remat a boca de canó d’Origi i un mà a mà amb Mirallas.\n651x366 Origi condueix la pilota davant la defensa dels nord-americans Jones i Yedlin / JAMIE MCDONALD / GETTY Origi condueix la pilota davant la defensa dels nord-americans Jones i Yedlin / JAMIE MCDONALD / GETTY\nBèlgica assetjava els Estats Units, cada cop més ofegats al darrere, agafats desesperadament al seu porter. Fellaini i Origi han tornat a fer lluir Howard, l’heroi nord-americà, que fins i tot ha evitat el gol de Kompany després d’una cursa des de la seva àrea. En l'últim sospir, però, Wondolowski ha tingut una de les ocasions més clares per als Estats Units, però el seu remat, sol a l'àrea petita, ha marxat alt després d'un bot inoportú.\nSi durant 90 minuts semblava que el 0-0 podria durar hores, per la mala punteria belga, la primera acció de la pròrroga ha desfet la teoria. En un perfecte contraatac, De Bruyne ha marcat el gol que feia justícia als mèrits ofensius de Bèlgica, que encara ha insistit per acabar de sentenciar. Alimentada per l'entrada fresca de Lukaku per Origi, la selecció europea ha aprofitat els espais que concedia una valenta Estats Units per destrossar-la al contraatac. En una ràpida transició ha arribat el 2-0, obra de Lukaku, que ha combinat amb De Bruyne per afusellar el porter Howard.\nPerò l'alegria ha durat poc per a Bèlgica perquè Green, només arrencar el segon temps, ha retallat diferències i ha tornat a posar a un gol dels penals els Estats Units. Lukaku ha perdonat el tercer belga i l'equip de Wilmots ha hagut de posar-se en mans de Courtois, que ha salvat una última ocasió per confirmar el bitllet a quarts de Bèlgica, que s'enfrontarà a l'Argentina el pròxim dissabte (18h).


Viure és morir – Coordinadora catalana d'entitats budistes\nLa mort no és el que s’oposa a la vida, sinó una part d’ella.\nLes instruccions donades als budistes durant el procés de morir, en el moment de la mort i més enllà de la mort són les mateixes tant si la persona mor plàcidament mentre dorm, a una edat avançada o de forma inesperada perquè les causes i condicions que porten a una mort sobtada han madurat.\nLa informació sobre morir, la mort i més enllà que apareix en aquest llibre és una presentació molt simple d’una tradició antiga i específica d’ensenyaments budistes. Tot i que moltes altres tradicions budistes autèntiques ofereixen en essència el mateix consell, com cadascuna ha desenvolupat la seva terminologia i llenguatge, alguns detalls poden semblar diferents. Si us plau, no malinterpreteu aquestes variacions com a contradiccions.\nAquests ensenyaments sobre la mort i els bards s’han transmès al llarg d’un llinatge de brillants pensadors budistes, cadascun dels quals va fer tot el possible per examinar el procés en detall i des de l’exterior. El seu consell pot resultar especialment útil a budistes o aquells que se sentin atrets per ensenyaments budistes, però és així mateix pertinent per a qualsevol persona que a la fi morirà. Així que, fins i tot si no ets budista, si ets una persona sense prejudicis, curiosa o que t’agrada reflexionar sobre la teva pròpia mort o la d’algú estimat, pot ser que trobis en aquestes pàgines alguna cosa que t’ajudi.\nTot el que ens passa en la vida i la mort depèn totalment de les causes i condicions que hem acumulat. Cada persona experimentarà, per tant, la mort física i la dissolució dels elements del cos de manera molt diferent. Cadascun dels nostres viatges pel bard també seran únics. Així que totes i cadascuna de les descripcions de morir, la mort i els bards només poden ser generalitzacions. No obstant això, quan el procés de morir comença, tenir una idea, encara que sigui aproximada, del que està succeint no només contribueix a dissipar els nostres pitjors temors, sinó que també ens ajudarà a enfrontar la mort amb calma i equanimitat.\nL’edició original va aparèixer per primera vegada l’estiu de 2018 com un llibre electrònic amb el títol Living is Dying. How to prepare for Dying, Death and Beyond, al lloc web de “Siddharta’s Intent”. Casa Virupa va rebre el permís de la traducció al castellà directament de l’autor.\nIl·lustració de la portada: “Mural de fantasmes famolencs”, Museu Nacional de Kyoto, Japó.\nTraduït al castellà, editat i revisat per: Ediciones Virupa | un projecte de Casa Virupa\nTavertet, Barcelona, Espanya\nAquesta obra està sota una llicència de Creative Commons Reconeixement No Comercial Sense Obra Derivada 3.0 Espanya.\nLLEGIR I DESCARREGAR EL LLIBRE EN FORMAT PDF\nLes persones que estiguin interessades en adquirir un exemplar imprès, contacteu amb info@casavirupa.com. L’aportació és de 14 € per a distribuïdors i centres de Dharma, 14,50 € per als membres de Casa Virupa i de 17 € per a no membres (sense incloure despeses d’enviament).


ingredients - goma àrab\nla goma de mastegar sense sucre i aspartame\nPot ser un carcinogen . isomalt\nEfecte laxant ! maltitol\nPossibles problemes estomacals xilitol\nla goma de mastegar òrbita síndria\n(0)|(14) Butil anisol hidròxid de ( BHA )\n- Ariana cervesa Radler\n(0)|(10) La goma de garrofer\nPot reduir el colesterol a la sang . goma àrab\nEl consum en grans quantitats és perillosa per a la salut . El fetge no pot processar instantàniament en energia i la converteix en greix . Augmenta el risc de problemes cardiovasculars , resistència a la insulina i la diabetis . Tocoferol - extracte ric\nNo hi ha evidència d'efectes secundaris adversos Els èsters de la vitamina C amb àcids grassos\nTocoferol - extracte ric\nEls èsters de la vitamina C amb àcids grassos\nl'efecte de la fenilalanina i estimulants i antidepressius . millora la funció cerebral i la memòria ( i segons alguns - i l'activitat sexual ) , i disminució de la gana i la necessitat de dormir . fenilalanina és un aminoàcid essencial que intervé en la construcció de les proteïnes en el cos . |(13) tartrazina\nPot empitjorar el curs de l'asma i causa enrogiment i faves a la pell . El calci disòdic EDTA


Arxius de Novetats - Pàgina 7 de 8 - Olicatessen\nMarç, el mes dels tastos\nAquest mes de març ve ple de tastos arreu. Us deixo les dates per si us voleu apuntar! Visita a les finques, el molí i un tast de 3 tipus d’olis. Dia: 6 de març de 2012 On: Molí dels Torms (Carretera L701, Km 27,5 – 25164 Els Torms). Hora: 9.45h i fins les 12:45h […]\nMirem i observem amb calma les olives. Comencen a estar a punt per ser recollides. Però aquetes olives que recollirem ara seran les que es convertiran en oliva de taula. Les collim encara un punt verdes i passaran a les tines de fermentació durant 4-6 mesos. Fins al març-abril no es podran envasar. La oliva […]\nEls alumnes d’Espiells\nEl passat dimarts 12 d’abril en van visitar els alumnes de l’Escola de viticultura de Sant Sadurní. Són estudiants d’un mòdul de producció i elaboració d’oli, i van triar el nostre molí per veure com es produeix l’oli d’oliva. Va ser una jornada molt interessant (per tots!) i didàctica. Esperem que l’any que ve tornin!!! […]\nEstarem al Salón de Gourmets, del 11-14 de Abril. És una fira destinada a professionals d’alta cuina i gourmet. Es presenten les últimes novetats, tendències, productes…. Es fan demostracions, xerrades, tallers…. No s’avorreix ningú!!!! Portarem el nou oli i algunes novetats… us ho perdreu???? Hem demanat a alguns clients i consumidors d’Olicatessen que ens donin […]\nÈpoca de podar\nQuin dia que ha sortit avui! I hem fet algunes fotos mentre estàvem podant. Abans que arribi la primavera s’han de podar els arbres per tal que agafin amb força l’arribada de la primavera. Aquesta època és un moment clau, doncs la floració és un moment determinant per saber si els arbres tindran molta o […]


agricultura « Joaquim Nadal i Farreras\n20 Mai 2010 Posted by Joaquim Nadal | Pròlegs, PUBLICACIONS\t| agricultura, DPTOP, Govern, paisatge | Comentaris tancats a CONSTRUCCIONS AGRÀRIES\nEL CENTENARI DEL SINDICAT\nPròleg a Viure de la terra. Història i memòria del Sindicat Agrícola de Constantí (1905-2005), de Montserrat Duch i Josep Franquès. Constantí, Sindicat Agrícola de Constantí, 2006\nLa tradició obrera catalana s’ha construït tant des de l’activisme pur i dur com des del mutualisme, el cooperativisme, el sindicalisme, els socors mutus, el finançament compartit. Dominats per la tradició obrera industrial hem deixat massa de banda, i les notables excepcions potser confirmarien la regla, el món rural. La pagesia, tant central en la nostra peripècia col·lectiva des dels remences als rabassaires, ha esdevingut gairebé sempre un teló de fons, un escenari marc per als esdeveniments més notables.\nEstic segur que l’única manera pràctica de trencar aquest distanciament és una aproximació al detall, en l’àmbit local, fent bons els plantejaments cada cop més estesos de la que en algun moment algú va anomenar microhistòria. Però que podria ben bé ser només la història, ras i curt, des de la proximitat, des de la calidesa humana, des dels contorns precisos d’una realitat que es palpa. Donar vida al relat i a les anàlisis, fer-les entenedores des de la familiaritat.\nAquest és, sens dubte, el mèrit d’aquesta història i memòria del sindicat agrícola de Constantí durant un segle. Montserrat Duch ens aproxima a la realitat històrica de la població, de la societat, de les activitats econòmiques i a les fórmules d’organització i enquadrament arbitrades per la pagesia. Un enquadrament sindical que anirà adquirint connotacions polítiques i que forjarà, de forma indestriable, els quadres del sindicalisme i els de la vida política local. Un context dominat per l’estructura de la propietat de la terra,per un predomini social de cacics locals amb afany de control permanent, i per una presència majoritària de petits propietaris, rabassaires o simplement jornalers, amb necessitat de socialitzar les seves preocupacions vitals per tal de neutralitzar el predomini caciquil esmentat. Josep Franquès, per la seva banda, ens porta des dels anys més punyents de l’autarquia i de la repressió fins a la més estricta contemporaneïtat. Franquès ens aporta un relat vivíssim, en alguns moments excitant, molt fet en primera persona i amb perfils sovint autobiogràfics, atesa la seva implicació directa en els fets relatats.\nNo es pot pas dir, però, que la part de Duch sigui Història i la part de Franquès sigui Memòria, com podria donar a entendre el títol que els mateixos autors s’han triat. És cert que la part de Duch és de tons més acadèmics i que la part de Franquès té els colors vius de les coses viscudes en primera persona. Però la sola irrupció també com a petita part de la història en la part de Franquès de la “joveneta” Duch ja ens fa adonar d’una entesa total, d’una bona sintonia, d’una complementarietat indestriable que fa de tot el llibre una Història, sense matisos.\nVist en la distància podria semblar un llibre-crònica d’un paisatge residual. Vist i viscut de prop tot adquireix uns tons més rellevants i un contingut humà que sovint posa la pell de gallina. La distància de l’actual visió de Constantí enmig d’un mar de polígons i activitats industrials de dia, o de rutilants lluminàries de nit, o de la visió dels textos sobre el municipi que Duch ens reporta com a ambientació liminar. Es com pot veure’s una distància diferent, justament la que transcorre al fil de la història del Sindicat Agrícola de Constantí durant un segle. En la visió externa poc queda d’aquell “puig axatat” en els encontorns de Tarragona d’un poble rural. La variant “gironella” dels avellaners (potser per això la Montse em demana aquest pròleg), els garrofers dels jardins de les cases més forànies, o les vinyes d’un passat esplendorós marquen encara amb empremta profunda les mirades i les consciències dels habitants de Constantí que saben que les seves arrels s’han forjat generació rere generació en el combat desigual i duríssim amb la terra i la propietat de la terra.\nEl cor del llibre és el sindicat, però l’ànima són les persones. Les adscripcions polítiques, el decantament progressiu cap a les tradicions reformistes en el terreny del sindicalisme, i republicanes en el terreny partidari. I la vida i la societat. Els locals del Sindicat, el Cafè, les tradicions socials de la vida associativa i un corrent de fons d’enfrontaments, tensions i desercions en un arrenglerament molt tallant entre dretes i esquerres.\nAquí rau el dramatisme extrem de la Guerra Civil, que culmina “la frustració de les esperances” del moment àlgid republicà i dóna via lliure al desfermament de tots els fantasmes dels enfrontaments socials, que en l’àmbit local es viuen i es vivien casa a casa i porta a porta. Montserat Duch apunta noves línies de recerca, que molts hem intuït però que mai no hem gosat abordar, i que van donant peu a aproximacions novel·lístiques i fins i tot cinematogràfiques del drama humà, individual i col·lectiu que es va viure de forma descarnada. ”La repressió subsidiària sobre les dones dels dirigents locals exiliats fou implacable en romandre al poble, maldar per guanyar-se la vida, treballaven a jornal i vivien en casa de familiars o amics, ja que els seus béns estaven embargats. Algunes parelles es retrobaren molts anys després a França, altres no reeixiren a reunir-se. Els sentiments esquerdats i els afectes ofegats, una altra dimensió emocional del cost humà de la guerra civil encara per estudiar”.\nPer això Franquès, en el seu recorregut per les dues cooperatives (Unió d’Agricultors i Cooperativa Sant Isidre), fa història social i ressegueix la pervivència de la tradició del Sindicat i explora la lenta i difícil reconstrucció de les esquerres. Reconstrucció difícil, amb les hostilitats obertes, i la majoria social evident però larvada. Tot plegat és una història d’un desvetllament i d’una recuperació. La represa i la construcció d’un sentit més democràtic, igualitari, solidari i disposat a la reconciliació vençudes les resistències i els atrinxeraments socials institucionalitzats que el temps i l’evolució més recent han escombrat.\nPotser sí que el fil conductor ens porta, com diu Duch, de la cançó “Les plegadores d’avellanes” al “Tarragona m’esborrona i Constantí em fa patir” dels Pets. Però, per tal de defugir una simple narració descriptiva, ens convindria aplegar en una mateixa tradició els paisatges del món rural en extinció i els nous paisatges socials del segle XXI. Aplegar per deixar constància que si les arrels pageses s’enfonsen fins els confins del segles, mil·lenis enrere, la nova societat no ens és comprensible sense aquestes referències. I potser la qualitat de les nostres vides, de la nostra identitat, passa per administrar la societat contemporània, sense perdre de vista els valors i les preocupacions que han dominat secularment les generacions que ens han precedit.\n1 Mai 2006 Posted by Joaquim Nadal | Pròlegs, PUBLICACIONS\t| agricultura, història, sindicalisme, Tarragona | Comentaris tancats a EL CENTENARI DEL SINDICAT\nCada dia queden menys pagesos a Catalunya. I cada dia els necessitem més. Si la pagesia retrocedeix gaire més, i amb ells les terres de conreu, en poc temps no podrem reconèixer el nostre paisatge i serà de molt mal gestionar el nostre territori. Tindrem clapes de gespa escampades per totes les segones residències, o primeres, però ens quedarem sense prats naturals i el mosaic de verdor estantissa serà una ombra de la força dels nostres prats. Ens haurem quedat amb un país desdibuixat, sense un paisatge propi, d’aquí, i amb una sistemàtica concessió a la moda més convencional. Haurà desaparegut quasi del tot la geometria variable de colors i conreus. No és una consideració estètica només; és una qüestió vital, de supervivència, d’equilibri, de respecte i valoració d’unes arrels pageses, mediterrànies, seculars que ens han fet com som. I que si es perden van atorgant al bosc, al camp, als rius, als prats, als marges un aire feréstec i embrutidor que acredita la progressiva pèrdua de control de l’home sobre el seu, el nostre, entorn natural.\nSóc partidari de fer tot el que calgui i de dedicar-hi pressupostos generosos per tal d’estimular i impulsar l’agricultura i la ramaderia. Encara que es tracti d’un percentatge baix de la població activa, aquest percentatge necessita una atenció preferent i tota mena d’ incentius.\nPreservar i garantir les escoles rurals. Facilitar i millorar les comunicacions i l’accessibilitat amb un bon programa de camins rurals i vies forestals. Garantir tots els serveis públics i l’accés a totes les avantatges de les noves tecnologies. Acabar amb els punts foscos de la geografia catalana pel que fa a cobertura telefònica (fixa o mòbil), a la recepció de televisions i emissores de ràdio (totes), a l’arribada de les connexions informàtiques bé sigui per cable, bé per satèl·lit. Assegurar una sanitat disponible i disposada a atendre una població que viu en un hàbitat dispers i lluny dels centres sanitaris principals o de molts dels centres d’assistència primària. I propiciar, d’una banda, l’especialització i la intensificació agrícoles i vincular tant com sigui possible aquesta producció a una indústria agroalimentària potent. I, de l’altra, facilitar la recuperació de conreus tradicionals en una combinació permanent que passi per les vores de la política agrària comunitària que es fixa i fixa els grans principis, però que ha perdut tota sensibilitat en la distància curta i en el detall, i que prioritza la macroeconomia però no es preocupa de la microeconomia. I aquesta és la que alimenta per capilaritat un territori petit ric i divers, de molts accents, de textures variables, de geografies canviants, d’especialitzacions selectives, de secans i regadius, de grans i petites explotacions, d’homes i dones que viuen i volen viure dignament i guanyar-se la vida en el mosaic dels més de nou-cents municipis de Catalunya.\nDic tot això per avançat perquè tinc molt clar que, a hores d’ara, estem demanant i continuarem demanant a la nostra pagesia més del que és raonable, posant més a prova del compte la seva capacitat de sacrifici. I això només ho podem fer i serà legítim que es faci si prèviament som capaços de donar-los les compensacions i els estímuls que els són imprescindibles. I si atorguem a l’agricultura i a la ramaderia el pes i el valor que tenen, i mostrem un respecte suficient com per no convertir, d’una forma sistemàtica, les millors terres de conreu en simple moneda de canvi d’un imparable procés d’urbanització. En aquest sentit hem de començar a preguntar-nos si amb els creixements que plantegem de les àrees urbanes no estem construint un país que acabarà omplint del tot les planes fèrtils de zones urbanes i deixarà el món rural com una marginalitat en els pendents més inclinats dels nostre relleu. Aquesta és una qüestió que requereix atenció i sensibilitat per als sòls d’especial valor agrícola en tots els plans generals i en totes les normes subsidiàries dels nostres pobles i ciutats. Aquests mateixos plans han de dedicar una atenció renovada a l’arquitectura rural. Les noves necessitats, les noves facilitats i els nous materials han produït una degradació i trivialització d’ aquesta arquitectura.\nEls prefabricats, els formigons, els blocs, els plàstics, les planxes de fibrociment, el cautxú, les naus despersonalitzades però fàcils de muntar i fer ho estan envaint tot. S’ha acabat o s’està acabant l’imperi de la teula, de la fusta, de la pedra, dels còdols en les construccions rurals. Ara aquests materials es reserven per a noves edificacions dedicades a segones residències d’urbanites que mimetitzen, sovint amb poca gràcia, les tipologies i les característiques de l’arquitectura rural tradicional.\nS’han acabat les eres, les bordes, les pallisses, les barraques de vinya, les parets seques, les quadres, els tancats de fusta, les tines, els trulls, els abeuradors, els safareigs o rentadors, els assecadors, les golfes. I assistim a una invasió descontrolada de noves edificacions: granges, magatzems, sitges, estabulacions de materials poc nobles, de colors indefinits, de formes matusseres, de remats provisionals. Poc a poc, les noves edificacions van ocultant o eliminant les velles formes de l’arquitectura tradicional de molta solera sense que es vegi per enlloc cap intent seriós d’actualitzar-ne els formats i continuar-ne els valors sense caure en l’absoluta mediocritat que ens envaeix. Les formes nobles i proporcionades de moltes masies, de molts pobles; els grans badius, els finestrals, les sales, van retrocedint en benefici d’una creixent despersonalització. Les encamellades de fusta, els cairats i les bigues són ara testimonials i les noves estructures ho senyoregen tot.\nHi hauria d’ haver ara un imperatiu de qualitat, uns nous condicionants per als materials, les formes, els espais fins a crear una nova tradició que pugui altre cop esdevenir un element de referència.\nPerò torno al principi. No podem demanar aquest esforç a la pagesia si apareix com una obligació més, com un obstacle afegit i no els sabem donar les compensacions adequades. Perquè si no hi ha ajuts està més que justificat que l’arquitectura rural, com la urbana és clar, tiri pel dret i no s’estigui de gaire miraments.\nLa qüestió és que no crec pas que estiguem en condicions de poder consentir sense posar-hi remei que el nostre paisatge rural perdi les seves coordenades de qualitat per desídia i incúria, i per manca d’idees, de la nostra, les nostres administracions.\n3 Octubre 2003 Posted by Joaquim Nadal | ARTICLES D'OPINIÓ, Diari de Girona\t| agricultura, nuclis rurals, pagesia, paisatge, promoció | Comentaris tancats a PER UNA NOVA ARQUITECTURA RURAL\nRECURS CONTRA LA LLEI DE LA VINYA I EL VI\nIntervenció a la Diputació Permanent. Procediment per a la interposició de recurs d’inconstitucionalitat contra la Llei de l’Estat 24/2003, de 10 de juliol, de la vinya i del vi\nPublicada a: DSPC-D, 7, pàg 7\n30 Setembre 2003 Posted by Joaquim Nadal | Al Parlament, INTERVENCIONS\t| agricultura, Govern, legislació, oposició, recurs | Comentaris tancats a RECURS CONTRA LA LLEI DE LA VINYA I EL VI


Soro III i Javi forcen la tercera final\nLa parella representant de Vila-real, Soro III i Javi, ha forçat la tercera i última partida per a decidir al campió de la Lliga professional d’escala i corda després de la seua victòria davant el trio de Benidorm, Pere Roc II, Félix i Monrabal, pel resultat de 60 per 50. Esta segona final, disputada al trinquet de Pelayo, ha tingut idèntic espectacle i resultat que la primera disputada a Sueca, però amb guanyadors diferents. El campió es decidirà el pròxim diumenge, 11.30 hores, també al trinquet Pelayo de València.\nDesprés de superar els dos primers jocs en contra, Soro III i Javi han igualat primer a 25 i després a 30. Tot seguit han pres avantatge amb un 40 per 30. La final estava disputant-se de poder a poder, els quinzes i els jocs es decidien per xicotets detalls. Soro III restava pilotes que semblaven impossibles i Javi es mostrava molt participatiu i molt decisiu. El joc de la parella estava trobant els espais que a Sueca no podien.\nLa final estava jugant-se amb una intensitat frenètica per part dels cinc finalistes. El trio tornava a igualar a 40 i posar-se per davant amb un 40 per 45. La final tornava a igualar-se a 45. El frenesí entre els aficionats que omplien la ‘catedral’ era màxim. Pere Roc II, Félix i Monrabal pressionava, però s’han trobat a una parella que ha sabut defensar-se a la perfecció i atacar a la mínima oportunitat. Soro III ha signat una final que es recordarà per molt de temps i Javi li ha acompanyat amb valentia, decisió i contundència.\nEl trio s’ha vist sorprès per una parella que no ha fluixejat en cap moment i així el bon fer de Soro III i Javi, barrejat amb eixos xicotets detalls que, al remat, poden decidir una partida, ha fet que els aficionats tingueren una partida inoblidable i l’oportunitat de tornar a Pelayo el pròxim diumenge. Ara sí que hi haurà campió.


El llibre del Clinton\nCom us podeu suposar pel titol del tex d'avui, us parlare una mica del llibre aquest del Bill Clinton que s'anomena : My Life, o sigui la meva vida. Abans de res comentar que jo ja l'he comprat per internet i m'arribara un dia d'aquesta setmana a casa, el llibre te unes 800 pagines o sigui que no us penseu que us l'explicare tot en un dia perque em costar una mica d'acabar. Una de les coses que val la pena comentar es que al senyor Bill li van pagar 10 milions de dolars per avançat i es diu que en aquests moments ja ha cobrat mes de 20 milions de dolar nomes del llibre. El senyor Clinton fara una promocio del llibre que durara 2 anys, ja que anira per tot el mon fent xerrades i cobrant pasta gansa a per tot on vagi. En qualsevol cas, si vingues a SD, que no ho se, jo hi aniria perque em firmes el llibre. Aquesta setmana com us vaig comentar el tenim al programa del Larry King aquest dijous, i no se quin dia esta a un prgrama que fan als matins a NBC que jo no veig pero que es bastant famos. Els mes espavilats us preguntareu, que anira al programa del Bill O'Reilly?? Es una pregunta que tambe es va fer l'O'Reilly la setmana passada i segons ell, li han comentat que el seu programa es a la llista de possibles. Es evident que no hi anira perque el nostre amic Bill O'Reilly li faria preguntes politicament poc correctes i que el podrien posar en un compromis, i en aquests moments no es tracta d'aixo. En canvi anira al programa del King on li faran mes la pilota que la Lewinski quan van fer l'entrevista per entrar de becaria a la Casa Blanca, que ja es dir. Ja anire explicant mes cosetes.\nPel que fa al tema mobiliari, ja m'he tret de sobre una taula horrorosa que tenia de color blanc i que no he fet servir encara (de fet no em costar res). Li he vengut per $20 a una noia del lab, es un bon negoci. Ara nomes em falta treure'm de sobre un armatoste que tenia per a posar la TV abans i que es lleig com una mala cosa, pero igual algu ho compra (jo ho vaig fer, no??).\nPer avui res mes, ah, aqui a l'institut encara tenim la bandera a mig pal, no se si per honor al Reagan, als decapitats d'Irak, o a la seleccio espanyola (sera aixo ultim segurament), mes val no preguntar.\nJordi'o'o'o'o'o'o'o'o'o'o'Andi y Lucaaaaaaaaaassss'


e Entrevista: The Unfinished Sympathy | Nativa\nEscrit el 09/01/2005 per Xavier Guillaumes a la categoria Entrevistes a músics.\nTags: Unfinished Sympathy.\nNat 24 gen_05 Xavi Guillaumes\n“Creiem que en el món hi ha milers de coses interessants, entre elles l’actualitat, com també són interessants Antonio Machin i les pintures rupestres de les Coves d’Altimira.”\nA finals dels noranta l’Èric, el nostre interlocutor avui, portava temps encaparrat en fer funcionar el seu projecte en solitari. Aquest tipus d’aventures requereixen un gran esforç personal i, a més, solen estar mancades del sentiment i química fruït del fet de ser part d'”un grup”, d’una banda de rock&roll! Així que no és estrany que una d’aquelles tardes en les que l’Èric i el Guillem quedaven per parlar de música i recordar, guitarra en ma, melodies i riffs, sorgís la idea de formar The Unfinished Sympathy. L’entusiasme de l’Oriol i del Pablo per completar la formació va ser definitiu per donar el tret de sortida al projecte i començar a assajar. Quatre anys després, els Unfinished Sympathy són un dels grups més consistents de la ciutat. Han deixat de tocar a canvi de quatre birres i el seu segon disc està entre els millors de l´any passat segons la nostra premsa musical. El seu rock emocional ple de força els ha portat a compartir èxit i discogràfica amb propostes com els Standstill, Tokio Sex Destruction o No More Lies. Diguem-li rock, o posthardcore, tot és qüestió d’adornar-ho més o menys. Avui ens centrem en el procés que porta d’aquell moment que comentàvem, la trobada d’uns amics per teoritzar sobre música, a la formació de l’essència del rock: el grup.\n1. Passar a l´acció. El grup va néixer en un moment en que els seus membres fundadors estàvem cansats de “pensar molt en què vull fer”. Per això ens vam reunir un dia de gener de 2000 al local per tocar sense pensar, és a dir, partir de quatre riffs i intentar muntar alguna cançó que ens vingués de gust tocar, no només “idear”. Crec que no ens havíem deixat portar mai tant per la música fins llavors, segurament perquè, com et deia, teníem una aproximació massa intel.lectual i poc física a la música. El factor físic és el que va fer néixer el grup.\n2. Ser una banda de “rock”. L’actualitat molts cops és sobrevalorada. Perquè al voltant de la música hi ha un context cultural que és el que interessa a aquells que donen valor a la modernitat per sobre les altres coses. Nosaltres tenim la nostra visió de la cultura, ens interessa conèixer la modernitat i tenir el màxim de coneixements possibles sobre perquè l’actualitat és com és, per quines raons socials, la seva procedència, etc. Però totes aquestes coses no tenen res a veure amb el nostre grup. Toquem rock perquè és la música que millor coneixem, i per tant el millor vehicle per expressar-nos. Si fóssim experts en sintetitzadors ens expressaríem a través seu, o si haguéssim anat a acadèmies de música el nostre vehicle d’expressió seria el jazz. I, tot i que ens interessen els sintetitzadors i el jazz, no els coneixem prou, ara per ara, com per incorporar-los a la nostra música. Creiem que en el món hi ha milers de coses interessants, entre elles l’actualitat, com també són interessants Antonio Machin i les pintures rupestres de les Coves d’Altimira. Nosaltres som un grup d’actualitat perquè existim ara, però no perquè vulguem emular el que es fa en l’actualitat. I creiem que això és més interessant que apuntar-se a cap carro.\n3. Crear una imatge i un directe sòlid. La imatge forma part del rock, i en aquest sentit ja em sembla bé que els grups la cuidin. L’assaig també, és clar, però tampoc s’ha de reduir el talent d’un grup a que ho tingui tot ben assajat. Es molt més profitós fer un concert que un assaig, moltes vegades, i no crec que només es pugui tocar si està tot ben assajat. Cal no enganyar a l’espectador, està clar, però la gent ja sap, o hauria de saber, si va a veure un grup amb més o menys experiència, i no es pot demanar a tots el mateix. D’altra banda, fins i tot en grups experimentats la qualitat executiva-interpretativa no em sembla tan important com la qualitat comunicativa. Zeidun no fan massa assajos però diuen molt més en directe que grups que toquen molt millor.\n4. Encaixar a una discogràfica. Sempre li he dit al Jordi BCore que mai em va interessar massa el que treia fins al “Aina”, d’Aina, perquè fins llavors tot em semblava una imitació dels grups americans però sense qualitats especials que fessin despuntar als grups. Tot i que aquella primera fornada també tenia les seves virtuts, fonamentant determinada actitud i manera de fer les coses que tots hem heretat. Crec que Aina va ser el primer grup de BCore a l’alçada, i molts cops per sobre, de la majoria de grups internacionals d’un nivell semblant a l’època. Des de llavors hem tingut obres mestres de grans grups, l’una darrera l’altra, com el “Memories collector” de Standstill, “Orion’s belt” de Madee o “][” de No More Lies, discos amb un talent a anys llum de moltes coses de les que es fan a Estats Units o Anglaterra.\n5. Mirar al teu voltant. Per mi els discos que t’he anomenat dels Standstill, Madee o No More Lies són obres mestres, evidentment dins el seu gènere. Com que aquest gènere és el que millor conec, no te’ls sé comparar a les obres mestres dels grups de hip-hop ni de reggae. Però dins d’aquest gènere (és a dir, el rock modern -i no retro, que detesto-) em sembla que “Mary & Jim” dels vitorians The Bröntes també és un disc excel.lent. Segur que entre els grups de post-rock de per aquí també n’hi ha (12Twelve, Balago, Camping… ) però tampoc hi entenc massa. Reconec que tinc tendència a ser més “fan” dels grups dels meus amics que dels altres, però suposo que això és inevitable…!\n6. Formar part de la vida musical de la ciutat. Barcelona és una ciutat molt gran i diversa i la gent busca la seva identitat inscrivint-se a mogudes, tendències, tribus, etc. Hi ha molts “cercles reduïts”. Per això els grups que toquen en el circuit hardcore tenen un públic assegurat sempre, igual que els de heavy, o els músics electrònics. Sempre hi ha infrastructures i no tinc massa queixa, comparat en com estan les coses a altres llocs. L’únic problema de tot això són els grups poc definits a nivell d’estil o, sobretot, de tendències, que per no pertànyer a un “mundillu” determinat no poden tocar tant, o no interessen tant a la gent, perquè la gent necessita pertànyer a una escena, moviment, digues-li com vulguis, i a ningú li agrada anar a veure un grup i trobar-se sol davant l’escenari i els músics. En resum, les connotacions socials d’anar a un concert a Barcelona superen les merament musicals.\n7. Reflexionar sobre el món en el que t´has ficat. Està clar que avui dia una discogràfica standard, sigui independent o no, és un mal negoci. Hi ha molta oferta en forma de discos i molt poca demanda per part d’un públic que no pot donar l’abast a tota la música que s’ha fet al món als anys 50, 60, 70, 80, 90 etc. Cada llançament discogràfic és acumulatiu, i això amplia la oferta per sobre la demanda. Que ningú es pensi que “quan surt un disc al mercat se’n retira un altre”, perquè, encara que sigui en el mercat de segona mà, el producte existeix. Imagina la feinada que tindran els nostres fills a assimilar, ja no tota la música nova que vagi sortint, sinó tot el bagatge en forma de “discografia que es pot comprar” que heretaràn. És tan natural que s’imposi l’intercanvi de música per internet que la indústria discogràfica tindrà molt menys pes específic sobre els grups que les companyies de management, empreses en auge perquè sí que generen diners, pel grup i per tirar endavant el negoci, cosa que les discogràfiques cada cop poden fer menys. L’espectacle en directe té molta més vida per endavant. Sempre agradarà veure algú sobre un escenari tocar rock and roll, perquè sempre naixeran nous nens que ho descobriran. Els mateixos nens que sabran tant de l’Elvis com jo d’Enric Granados, és a dir, poca cosa, de tanta informació que tindran després de tant anys de producció discogràfica.\n8. Enfrontar-se a les aproximacions intel.lectuals dels altres. Sempre he tingut simpatia per la gent que es dedica a escriure sobre música, senzillament perquè compartim afició. Només em desperten cert rebuig els crítics que sobreposen la importància de la seva retòrica a la de la música de la que parlen, en un afany de protagonisme que em sembla impropi.\n« Reportatge: Què ens agradaria llegir? Nativa 24 »