més antic que Calp el Vell | Les nostres comparances\nmés antic que Calp el Vell\nS’usa per a expressar que alguna cosa és molt antiga.\nManuel Sanchis Guarner arreplega aquest modisme comparatiu en el segon volum d’Els valencians parlen els uns dels altres, dedicat al sector meridional, ens informa que es diu a Alacant i afig: «Hi ha les ruïnes d’una vil·la romana.»\nLes ruïnes d’una vil·la romana que cita Manuel Sanchis Guarner han de ser els anomenats Banys de la reina, a Calp, que era una piscifactoria que s’usava per a elaborar garum, una salsa feta de vísceres fermentades de peix que era considerada pels antics romans com un aliment exquisit al qual se li atribuïen propietats afrodisíaques i, a més, segons els descobriments efectuats en els darrers anys a conseqüència de les excavacions realitzades en el jaciment arqueològic, era també una zona residencial molt important, que ja va excavar el botànic Cavanilles al segle XVIII.\nLa denominació Calp el Vell podria fer referència als Banys de la reina, però la cosa no és gens clara. Sabem que el vessant nord del penyal d’Ifac, la zona més antiga del terme de Calp, ha estat sempre poblada per grups humans: primerament, per comunitats de l’edat del bronze i, posteriorment i de manera ininterrompuda, per ibers –que hi varen tindre el principal nucli de població–, romans, musulmans i cristians. I tots ells bastiren en eixa zona determinades construccions com ara torres de guaita o petites fortaleses, de les quals s’han trobat restes en les excavacions arqueològiques.\nCalp el Vell podria ser, en efecte, els Banys de la reïna, ja que aquesta era la zona més antiga coneguda. És possible que eixe lloc tinguera un topònim propi durant l’època romana o, fins i tot, és possible que tinguera el nom de Calp, ja que, segons Joan Coromines, aquest és un topònim preromànic i, segons Manuel Sanchis Guarner, podria tindre una etimologia fenícia.\nTambé podria ser l’actual Calp –tot i que a aquesta hipòtesi li manca de força– ja que aquest nucli de població era una alqueria islàmica que va ser ocupada pels cristians en el segle XIII.\nL’estudiós calpí Andrés Ortolà Tomàs, considera que es referix a la Pobla d’Ifac. En el plànol de darreries del segle XIX –Plano de Coello 1850/60– que apareix cap al final del seu treball El castillo o fuerte de San Pedro –que podem trobar fàcilment en internet en l’enllaç http://historiadecalp.net/castillo.htm – es veu clarament un camí senyalitzat com a Camino de Calpe el Viejo. Aquest camí correspon a l’itinerari que seguïx actualment el passeig marítim de la platja de l’Arenal-Bol i continua pels carrers que hui arriben al penyal d’Ifac. De tota manera cal tindre en compte que el Camino de Calpe el Viejo que apareix en el plànol passa per la zona dels Banys de la reina i, per tant, la hipòtesi de la zona arqueològica dels Banys guanya força.\nLa Pobla d’Ifac va ser un lloc fortificat que es va construir a començaments de segle XIV en la falda del penyal d’Ifac. Pere III el Gran, rei d’Aragó, el 8 d’abril de 1282, va ordenar bastir una plaça fortificada en el vessant nord del penyal però, per diversos motius, aquest projecte no va arribar a bon port. Setze anys més tard, l’any 1298, l’almirall Roger de Llúria, senyor feudal d’una zona que inclou, aproximadament, els actuals termes municipals de Calp, Benissa i Teulada, va sol·licitar el permís reial per a construir el dit lloc fortificat, li va ser concedit i, ara sí, l’empresa va arribar a vènit. L’almirall va delegar el poder en la seua muller, Saurina d’Entença, que va ser qui es va encarregar d’organitzar la vinguda dels colons cristians. Està documentat que en la Pobla d’Ifac, en aquella època, es varen pagar imposts corresponents a cent focs, és a dir, a cent famílies. Això ens permet calcular que el poblat devia tindre, aproximadament, entre 300 i 400 habitants. Quan va morir Saurina d’Entença, la Pobla d’Ifac va ser governada per la seua filla Margarida de Llúria. El testament de Saurina d’Entença especificava que, si la seua filla moria sense descendència, la Corona d’Aragó recuperaria les terres que el rei Pere III el Gran havia cedit en usdefruit com a feudatari al seu vassall, l’almirall Roger de Llúria –el lucanés Ruggero di Lauria–. Com que Margarida de Llúria no va tindre fills, les terres varen tornar a la Casa Reial. La Pobla d’Ifac va ser saquejada i destruïda l’any 1359 per l’almirall genovés Egidio Boccanegra, cap de la marina castellana, durant l’anomenada gerra dels dos Peres en referència a Pere el Cerimoniós (rei d’Aragó) i Pere el Cruel (rei de Castella). Després d’aquesta destrucció va haver intents de reconstruir el lloc fortificat i de què tornaren a les poblacions de Calp, Benissa i Teulada els habitants que havien fugit, però aquests intents varen fracassar i, finalment, la Pobla d’Ifac, a començaments del segle XV, va quedar completament abandonada. D’aleshores ençà el poblat ha estat deshabitat i oblidat i només queden d’ell unes restes arqueològiques molt importants que actualment s’excaven i que ens donaran informació molt interessant i molt útil relativa a les diferents comunitats humanes que l’han habitat al llarg dels segles.\nCal afegir que, a hores d’ara, aquest modisme comparatiu és desconegut per la immensa majoria de valencianoparlans, inclosos els calpins.\nNOTA 1: Aquest modisme comparatiu l’arreplega el rector Vicent Llopis Bertomeu en el seu llibre Calpe, editat l’any 1945.\nNOTA 2: Done les gràcies a Vicent Ivars i Tur, a Francesc-Joan Monjo Dalmau i a Andrés Ortolà Tomàs per la seua ajuda.


El clam ecològic de «Som natura!» - DEPANA. Lliga per a la Defensa del Patrimoni Natural\nMúsics com Lluís Llach, Gerard Quintana, Pep Sala, Lídia Pujol o Guillem Solé s’han posat al servei del projecte\nEl resultat n’ha estat una cançó els beneficis de la qual es destinen integrament a DEPANA\nEl músic, activista cultural i Creu de Sant Jordi 2005, Lluís Marrasé, ha compost la cançó “Som natura!” per a preservar els espais protegits del Delta del Llobregat, i n’ha impulsat una iniciativa des del col·lectiu de músics amb el mateix nom. El projecte va néixer inicialment com a forma d’oposició al pla d’ampliació de l’aeroport del Prat. Però, tot i la cancel·lació del pla aeroportuari, el col·lectiu ha volgut mantenir ben viva la seva reivindicació i interpretar la cançó de Marrasé, que avui veu la llum. En aquesta gran crida ecològica, s’hi han aplegat una vintena d’artistes, com Lluís Llach, Gerard Quintana, Lídia Pujol o Pep Sala, entre altres.\n“Som natura!” és tot un cant enèrgic per a la preservació de la natura i el medi ambient. Amb clares referències a l’activitat aeroportuària, el col·lectiu reivindica la biodiversitat del paratge de La Ricarda i el seu ferm compromís universal per a defensar la salut del planeta. El clip que acompanya el tema intercala les imatges de la fauna i la flora del Delta del Llobregat amb diversos talls dels artistes interpretant la cançó a l’estudi.\nQuan es va fer públic el pla d’Aena d’ampliar l’aeroport Josep Tarradellas, diverses veus dels àmbits cultural, polític i mediambiental, van mostrar la preocupació davant la proposta. El plantejament de la iniciativa, que consistia a estendre la tercera pista de l’aeroport per augmentar dràsticament el nombre de vols diaris, posava en perill l’espai natural protegit de La Ricarda. Tot i així, la manca d’entesa entre les diferents administracions va provocar que l’ampliació quedés en paper mullat i s’aparqués en un calaix.\nA més, com a instrumentistes, també s’han posat al servei de la iniciativa mediambiental el guitarrista i productor Joan Vinyals (arranjaments, producció i guitarres), Ignasi Zamora (baix elèctric), Pere Foved (bateria), Ernest Martínez (percussió), Uixí Amargós (viola), Marçal Ayats (viola), Marta Cardona (violí), Elena Rey (violí). També, cal destacar la presència del Premi Nacional de Música i Premi Ciutat de Barcelona Joan Albert Amargós (als arranjaments de corda), i la participació especial de Josep Mas ‘Kitflus’ (als teclats).\nNotícia publicada a Enderrock.cat.


El PS pregunta per la designació de Rodríguez per a la Unesco\nActualitzada 16/01/2020 a les 06:46\nEl grup parlamentari Socialdemòcrata va entrar ahir a la tarda una pregunta per conèixer els motius del nomenament de l’exministra i exambaixadora Cristina Rodríguez com a presidenta de la Comissió Nacional andorrana de la UNESCO. El PS demana quins han estat els criteris del Govern per escollir Rodríguez, ja que no pertany a l’àmbit de l’educació i la cultura. Des del partit també volen saber quin ha estat el canvi de criteri per remunerar el càrrec, atès que legalment està establert que no és remunerat.\n#4 Una dels nostres...\nMentre es reparteixen càrrecs a mida, el ciutadà suporta això i la costa de gener ...\npatricia va dir..Un altre enxufe evidentment\nUn altre un altre un altre... que portem uns dies que no parem vaja A mi el que em fa riure o pena és gent humil que vota aquest tipus de partits. Que es pensen, que són part de la família i que rebran algun regalet abans o després. Ja pots esperar assegut que hi ha molta gent per colocar encara i els que no sabem però sortiran a poc a poc.\nperò ara hi han dos directors ? es que no hi entenc res !\nresponsabilitat política ja !!!\nalgú m'ho explica ?\nUn altre enxufe evidentment


El Castelló CD podria jugar en una Segona Divisió amb 26 equips\nAixí ho ha proposat L'Associació de Futbolistes Espanyols per a la temporada 2020/2021\nEsports 21 de agosto de 2020 REDACCIÓ\nL'Associació de Futbolistes Espanyols (AFE), mitjançant una carta enviada aquest dijous a totes les parts implicades, proposa una Segona Divisió amb 26 equips per a la temporada 2020/2021, en la qual estarà el CD Castelló. Això s'ha proposat "davant la situació excepcional que travessem a causa de la pandèmia de la COVID-19 i les conseqüències en les quals ha desembocat la suspensió parcial de la Jornada 42".\n"D'aquesta manera cap futbolista es veuria perjudicat per la decisió de tindre una lliga de 22 o 24 i es garantiria la salvaguarda dels drets adquirits contractualment pels nostres afiliats i els clubs", segons el sindicat de jugadors.\nLa AFE reconeix que la temporada 2019/2020 ha sigut "realment difícil" per la pandèmia de coronavirus que ha exigit decisions "complexes" en el món del futbol. "Per això -afig-, com a sindicat apel·lem a la unitat i cooperació de totes les parts implicades, amb la finalitat de posar solució a aquesta situació tan excepcional i evitar així que cap company futbolista es veja perjudicat, tenint en compte l'esforç i la gran capacitat d'adaptació a les circumstàncies que han demostrat durant aquesta campanya".\nDes del punt de vista de la AFE "això no hauria de suposar cap mena de problemàtica a nivell de competició o de calendari, ja que ja s'ha fet així en les categories del futbol modest, en les quals no sols no s'han produït descensos, sinó que s'ha incrementat el nombre de participants per a la temporada 2020/2021, passant de 80 equips a 102".\nCD Castelló Segona Divisió


Mor Àngels Ollé, Medalla de la Ciutat de Reus | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nMor Àngels Ollé, Medalla de la Ciutat de Reus\nEl Ple de l’Ajuntament de Reus va aprovar el passat 31 de juliol concedir la Medalla de la Ciutat a Àngel Ollé Romeu.\nÀngels Ollé Romeu, pedagoga i escriptora, ha mort aquest diumenge 1 de setembre a l’edat de 82 anys. Ollé (Sant Sadurní d’Anoia, 1937 – Reus, 2019) va ser reconeguda el passat 31 de juliol pel ple de l’Ajuntament amb la Medalla de la Ciutat.\nL’alcalde de Reus, Carles Pellicer, acompanyat d’altres membres de la corporació municipal, ha expressat personalment el seu condol a la família en nom de la ciutadania de Reus i, d’acord al protocol d’honors i distincions municipals, els ha lliurat la bandera de la ciutat en senyal de reconeixement.\nEl Ple de l’Ajuntament de Reus va aprovar el passat 31 de juliol concedir la Medalla de la Ciutat a Àngels Ollé Romeu. El plenari va reconèixer així la seva trajectòria com a pedagoga i escriptora, que la va portar a liderar el moviment de renovació pedagògica de l’escola catalana, i impulsar la fundació de l’escola Mowgli de Reus, la primera escola de la ciutat que va fer l’ensenyament mixt i en català, oberta a totes les creences. Ollé va ser autora de nombroses publicacions dedicades a la didàctica de la llengua i a la literatura infantil. Va ser també professora a la URV, i va contribuïr a la renovació pedagògica i a la formació de professionals de la docència.\n27/11/2019 Àngels Ollé donarà nom a una nova plaça al davant de l’Escola Mowgli\n18/04/2019 L’Ajuntament atorgarà la Medalla de la Ciutat 2019 a la Cooperativa Obrera Tarraconense


Torna el programa d’acollida de persones refugiades de la UOC. Fes-te'n voluntari - Tots som UOC!\nTorna el programa d’acollida de persones refugiades de la UOC. Fes-te’n voluntari\nA la UOC volem contribuir a garantir l’ODS 4, «Educació de qualitat». Per aquest motiu, oferim beques d’estudi adreçades a persones refugiades, sol·licitants d’asil i apàtrides perquè, malgrat que s’hagin vist forçades a abandonar casa seva, puguin reconstruir la seva trajectòria de vida.\nSi pertanys a la comunitat UOC (estudiants, alumni, professors, professors col·laboradors, investigadors i personal de gestió), pots fer-te voluntari i acompanyar virtualment els estudiants que hagin estat becats aquest curs per fer-los més fàcil l’experiència d’estudiar a la UOC.\nQuè hauràs de fer com a voluntari?\nAcollir i acompanyar l’estudiant durant la seva experiència acadèmica a la UOC.\nFacilitar la integració de l’estudiant en la comunitat universitària.\nAssessorar l’estudiant sobre quins canals són els adequats per fer arribar les seves consultes en processos i tràmits de la Universitat.\nFomentar que els estudiants siguin autònoms en l’ús del Campus Virtual i en la gestió de la seva agenda acadèmica.\nEstablir els temps i les vies de comunicació amb l’estudiant.\nDetectar els signes de desmotivació de l’estudiant i informar-ne la UOC.\nParticipar en les trobades i sessions del programa virtualment.\nComunicar-te periòdicament amb la UOC per fer seguiment de la tasca com a acompanyant i per fer arribar qualsevol informació que es consideri oportuna.\nRespectar el dret a la intimitat de l’estudiant i tenir en compte les qüestions de seguretat de les dades personals.\nAlgunes de les persones que van protagonitzar l’edició passada, en la qual van participar 19 mentors i 2 coordinadors, t’expliquen la seva experiència. Descobreix-la aquí i també en aquest vídeo!\nCom t’hi has d’apuntar?\nPer viure aquesta experiència i participar en el programa com a voluntari, inscriu-t’hi des d’aquest formulari.\nFer aquest voluntariat et suposarà un temps de dedicació d’entre 2 i 6 hores setmanals. Et servirà per conèixer persones d’altres països i realitats molt diferents, per fomentar l’intercanvi entre cultures, per créixer en l’àmbit personal i millorar capacitats com l’empatia, l’escolta activa o la comunicació intercultural i, fins i tot, per fer nous amics!\nFes-te voluntari del programa de la UOC d’acollida de persones refugiades\nT’agradaria ser voluntari o voluntària del programa d’acollida de persones refugiades de la UOC?


UNA MARE I UN FILL A MABIBO (TANZÀNIA)\nLa setmana passada presentava un fet d'Argentina. Avui de l'Àfrica (Tanzània). Transcric el fragment d'una carta d'un missioner (jesuïta) que ha captat la dignitat d'una dona pobra i viuda que l'ha acollit a casa seva.\nDE LA CARTA D'UN MISSIONER (Joan Morera)\nAbans d'entrar, vaig preguntar al nen Mohamed: «Com es diu la teva mare?» I em va respondre: «No ho sé». Això en aquesta cultura és bastant freqüent, perquè si el primer fill/a de la mare s'anomena, per exemple, Maria, ella es passaria a dir "Mama Maria". Tanmateix, no deixa de sobtar-me que les mares africanes, pals de paller en la vida d'aquest continent, tant sacrificades pels seus fills fins a donar-ho absolutament tot, acabin per entregar fins el seu propi nom.\nLa "xabola" es troba enmig de la pols i la brutícia de Mabibo. A l'interior, la misèria és omnipresent, tan gran com la seva dignitat. El sostre estava parcialment enfonsat, i mirant-lo jo em preguntava què passaria en la següent estació de pluges. Una taula, un vell sofà i la televisió —potser l'únic que els connectava al món exterior de Mabibo— era tot allò que podria assemblar-se a les cases a les quals estem acostumats. L'eixida exterior, de 4 metres quadrats, era un estret lloc on cuinar a terra, on els més menuts jugaven o es passejaven nus, o menjaven, on tothom passava i traspassava feinejant... Més endins, unes 7 o 8 galledes d'aigua apilades, que havien d'anar a reomplir cada vegada, proveïen les 3 famílies emparentades que vivien concentrades en aquella barraca. Cada família "vivia" en una sola sala d'uns 3x3 metres com a molt.\nEm van acostar una cadira de plàstic i vam conversar una estona amb la mare. Ella ja coneixia la nostra proposta, en Mohamed li ho havia explicat, però era necessari un contacte més humà (la proposta consistia a dotar d'una beca el seu fill Mohamed perquè tenia notes brillants però no tenia recursos, així podria continuar els estudis superiors).\nTots fiquen la mà i mengen del mateix plat.\nEstava molt agraïda, i volia convidar-me a menjar, però vaig donar-li les gràcies. Avui, que m'hi he arribat de nou per a compartir un xic més d'anglès amb en Mohamed, m'ha insistit a menjar amb ells fins que he entrat. Era el primer àpat del dia: te i un plat d'arròs amb verdura guarnit amb alguns fesols. Un sol plat compartit per tota la família. Però en aquells grapats d'arròs vaig comprendre molt millor el que Jesús fa en els Evangelis: menjar amb ells és un signe de comunió que segella quelcom profund. Per a Jesús, recupera els exclosos, marcant-los amb el Regne de Déu. Per a nosaltres també: un nou futur s'obre per al petit Mohamed. No en sóc pas l'autor, tant sols una sola peça del trencaclosques per a connectar dos móns, la barraca i l'escola, i en aquests instants sento felicitat. Instrument d'un Déu que, estranyament, està assegut a taula amb nosaltres en aquesta petita barraca de Mabibo.\nSón vivències i imatges d'un poble de l'Àfrica on la gent conviu amb pau i, com veieu, amb pocs recursos. Aquesta carta ens pot ajudar a imaginar que hi ha mons molt diferents al nostre on la gent és intel·ligent però els recursos són escassos. Es tracta de recuperar la dignitat de cada un d'aquests pobles valorant allò que de bo i excel·lent tenen.


Nou impuls del boicot institucional a Israel - directa.cat\nNou impuls del boicot institucional a Israel\nNou impuls del boicot institucional a Israel / Arxiu\nDivendres passat uns cinquanta representants públics d’entitats locals es van reunir a Sant Sebastià per celebrar el Fòrum BDS per a l’Impuls d’Iniciatives Institucionals en Defensa dels Drets Humans a Palestina. La iniciativa va estar organitzada per la Fundació Mundubat i la Xarxa Solidària contra l’Ocupació de Palestina (RESCOP), amb la intenció de crear una xarxa de municipis ELAI (Espais Lliures de l’Apartheid Israelià) que els dote d’eines jurídiques per la defensa de les mocions presentades a favor del BDS (Boicot, Desinversions i Sancions). En l’acte van participar membres de diferents entitats públiques, juristes i activistes, així com el cofundador del moviment BDS, Omar Barghouti, i la coordinadora europea de la Campanya, Riya Hassan.\nActualment, al voltant de 60 consistoris, diputacions i cabildos de l’Estat espanyol s’han adherit al BDS amb l’objectiu de canalitzar la seua solidaritat amb Palestina\nActualment, al voltant de 60 consistoris, diputacions i cabildos de l’Estat espanyol s’han adherit al BDS amb l’objectiu de canalitzar la seua solidaritat amb Palestina. Aquesta campanya estratègica pretén “la conscienciació internacional a través dels tractats, convenis i resolucions existents en favor dels drets de les palestines, amb l’objectiu d’augmentar el cost econòmic de les polítiques racistes i d’apartheid israelianes”, va explicar Omar Barghouti, cofundador del Moviment BDS. Seguidament, va afegir que “es tracta de cercar una pau justa a través de la via de la no-violència i la pluralitat de la societat”, sobretot a Palestina, però també aquí. Riya Hassan, coordinadora europea del Moviment BDS, va subratllar que “Palestina no és una qüestió separada, hem de construir llaços de solidaritat, ja que el que passa allà també ens afecta aquí”, referint-se als tractats de seguretat entre empreses i institucions d’Israel i l’Estat espanyol.\nLa sala plena durant una de les taules del fòrum organitzat pel BDS a Sant Sebastià / Elsa Fosca\nCom a part de l’estratègia, les diferents intervencions al Fòrum van coincidir en la necessitat de crear una Guia de contractació pública per denunciar les empreses que violen els drets humans. Hector Grad, professor de la Universitat Autònoma de Madrid, ho plantejava com “la necessitat de realitzar accions positives contra qui vulnera el Dret Internacional”. A la vegada, Belén Botella, tinent alcalde-regidora d’Assumptes Socials, Sanitat i Igualtat de l’Ajuntament de Roda d’Andalusia, explicava que han creat una iniciativa d’unitat de compra que realitza un seguiment de totes les compres que s’efectuen des de l’entitat i destacava el punt de conscienciació de les persones mitjançant la campanya. Aquesta petició conjunta s’està treballant des de Catalunya a través d’un projecte conjunt entre les organitzacions Nexes, Servei Civil Internacional i Novact.\nLa contraofensiva d’ACOM\nAl Fòrum es va insistir en la necessitat d’una coordinació entre els municipis per tal de fer front a ACOM, organització que funciona com a lobby israelià a l’Estat espanyol. Al llarg d’aquest últim any, vint entitats públiques han estat demandades per ACOM sota l’acusació que les mocions són discriminatòries. Per contra, Marc Brugat, professor associat de la Universitat Pompeu Fabra, va respondre que “si seguim l’argumentari del Tribunal Europeu, en aquest cas la discriminació positiva és correcta jurídicament”, doncs, es tracta de reconéixer els drets humans de les persones palestines que viuen sota les polítiques racistes i d’apartheid israelianes. Itziar Ruiz-Gimenez, professora de la Universitat Autònoma de Madrid, va afegir que “és la nostra obligació protegir quan altres vulneren els drets humans, és per això que s’han de tenir presents les polítiques establertes en el marc de la Unió Europea i gestionar els acords amb Israel o empreses que són còmplices”.\nAl llarg d’aquest últim any vint entitats públiques han estat demandades per ACOM argumentant que les mocions són discriminatòries\nPer altra banda, es va destacar la intromissió que suposen els atacs d’ACOM a alguns grups municipals. Aida Castillejo, regidora de Ciutadania, Igualtat i Drets Socials de l’Ajuntament de Rivas Vaciamadrid va expressar que “el que fa ACOM és una ingerència claríssima contra governs que han estat elegits democràticament”. Alhora que es posava en dubte d’on ve el finançament d’aquests grups de pressió, ja que tenen la capacitat de respondre en molts fronts i sempre a través de la mateixa persona. Jacinto Gil, jurista i membre del grup Legal Sol, explicava que fa uns anys l’ambaixada israeliana va manifestar el seu suport econòmic. També, la cadena de notícies Aljazeera ho demostrava a través del documental publicat ara fa dues setmanes sobre com Israel està comprant aliances per influir en les decisions polítiques al Regne Unit.\nCoordinació en la resposta\nRiya Hassan va explicar que el BDS Institucional respon a la necessitat de pensar col·lectivament sobre una estratègia per tal que les institucions públiques demostren la solidaritat i facen inestable la colonització israeliana sobre Palestina. Es tracta, com deia Aida Castillejo, d’exercir la “rebel·lia institucional” amb l’objectiu de fer front a les vulneracions de drets humans i la llibertat dels pobles. Davant les amenaces que el lobby israelià puga realitzar Aida Castillejo afirmava que “no ens pararan, ens tindran enfront sempre ACOM o qualsevol que s’opose als drets humans”.\nAmb tot, al finalitzar l’acte es va llegir una declaració de les institucions públiques adherides que tenia per objectiu demostrar la força del Moviment BDS i reafirmar que l’adhesió als Espais Lliures d’Apartheid és una batalla a favor del dret a la llibertat d’expressió i els respecte pels drets humans de les palestines.\n« Lluny de les coses senzilles\nUn oleoducte a Standing Rock desperta la resistència sioux més important dels darrers 140 anys »


El propietari del rellotge de luxe va exagerar-ne el preu\nEl propietari del rellotge de súper luxe robat va exagerar-ne el preu\nUna imatge d'arxiu dels Mossos MOSSOS\nEls Mossos comproven que el model val 43.000 euros en comptes de 800.000, com la víctima va assegurar\nVal 43.000, no 800.000. El propietari d’un rellotge de luxe i d’edició limitada de la mara Hublot que va ser robat aquesta setmana a prop de la plaça Sant Jaume, a Barcelona, va exagerar el preu del model, ha informat La Vanguardia.\nTot i que el cost de la peça és igualment prohibitiu per a la majoria de butxaques, la víctima del robatori va donar als Mossos d’Esquadra un import 18 cops superior al valor real del rellotge al presentar la denúncia. Una unitat dels Mossos d’Esquadra especialitzat en robatori de rellotges ha explorat el mercat i ha descobert que el preu del model era força menys del que havia declarat als agents.\nNo el van intimidar amb cap arma\nQuatre joves van envoltar el propietari per sostreure-li la peça a la porta de l’hotel Mercer, al barri Gòtic. L’afectat va dir que el van amenaçar amb una arma blanca, però els agents també li corregeixen en aquest aspecte, al comprovar que el que va afirmar no és cert. Les imatges de les càmeres de seguretat que la policia ha visionat acrediten que els assaltants no van exhibir cap ganivet ni van amenaçar el denunciant amb cap arma. Els enregistraments del sistema de videovigilància demostren que el robatori es va cometre amb una estrebada violenta, en cap cas amb una navalla o un altre objecte intimidant.\nL’atracament es va cometre aquest passat dimecres al centre de Barcelona a primera hora de la tarda. Els Mossos d’Esquadra han centrat la investigació en els últims dies en identificar els responsables del delicte. Per ara, no ha trascendit cap detenció sobre els fets.\nUna denúncia per un robatori d’un rellotge suposadament valorat en 800.000 euros és del tot inusual a Barcelona. Fins al moment en què s’ha constatat que el preu real és força més baix del que es va difondre, el cas s’havia convertit en el que es considerava el furt del model més car del que es tenia coneixement a la ciutat. Sí que consten precedents de sostraccions de peces taxades en mig milió d’euros.\nPer altra banda, els Mossos d’Esquadra van detenir tres lladres multireincidents el passat cap de setmana, enxampats quan intentaven fugir just després d’arrencar un rellotge valorat en 150 euros a una parella de turistes. Els delinqüents sumen junts 51 antecedents policials de petita delinqüència.\nSegueix la recerca de dos dels autors del segrest en un hotel de Barcelona\nEls Mossos d'Esquadra no descarten que hi pugui haver més persones implicades\nCauen tres lladres multireincidents després d’una estrebada al Raval\nEls Mossos els van enxampar in fraganti furtant un rellotge a una parella de turistes


Tercera jornada GEOCOM: Geoinformació col·laborativa. - Gil 2018i - RDITES - Mediawiki\nC. Gil Riba, Tercera jornada GEOCOM: Geoinformació col·laborativa., Butlletí d'innovació i recerca (#29) (2018). Vol. Notícies, 1 URL https://rdi.dtes.scipedia.com/s/Gil_2018i\nLa jornada “Geoinformació col·laborativa, un espai de coneixement compartit”\nEl passat 16 de novembre va tenir lloc a la sala d’actes del Departament de Territori i Sostenibilitat la jornada “Geoinformació col·laborativa, un espai de coneixement compartit”, organitzada per la Comunitat d'informació geogràfica del Departament (Geocom). La jornada estructurada en sis ponències -cinc de les quals estaven basades en experiències reals de geoinformació col·laborativa- i una taula rodona final, va ser conduïda per Irene Compte, fundadora de Prosivendola, consultoria en comunicació estratègica.\nLa primera ponència, sota el títol “La col·laboració com estratègia d'actuació. Límits i oportunitats”, va anar a càrrec de Gemma Domènech, assessora en Regulació i Polítiques Públiques de les TIC del Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya. La Gemma va explicar el concepte d’economia col·laborativa, que consisteix en aprofitar la tecnologia per col·laborar entre iguals per aconseguir una finalitat compartida. Així per exemple, ni Airbnb ni Uber es consideren economia col·laborativa, però en canvi Blablacar sí ho seria, ja que en aquest darrer cas, tots comparteixen la mateixa finalitat, que seria realitzar un desplaçament.\nDesprés d’aquesta ponència que va servir per definir conceptes, es va donar pas a un seguit de presentacions de casos d’ús, clars exemples on la col·laboració ha esdevingut una estratègia d’actuació.\nJosep Mercadé va presentar l’espai web col·laboratiu WIkiAllée, patrocinat per l’Escola Superior de Paisatge de Versalles(França), juntament amb el Col·legi Oficial d’Arquitectes de Catalunya, que té per objectiu construir un catàleg de les carreteres arbrades d’Europa, per tal de promoure el seu reconeixement com element paisatgístic diferencial al territori europeu i també per fomentar-ne la protecció. De fet, des del 2007, el Consell d’Europa considera les carreteres arbrades un bé cultural que s’ha de valorar i conservar. El web permet introduir la localització de les Allées i visibilitzar les seves característiques específiques gràcies a una fitxa tècnica, fotografies i croquis.\nEl següent cas d’us va anar sobre un tema ben diferent, el web col·laboratiu Ornitho.cat, que recull observacions faunístiques, tot i que bàsicament està centrat en els ocells. El va presentar Gabriel Gargallo de l’Institut Català d’Ornitologia, destacant l’èxit d’aquest web multilingüe, molt utilitzat a França, amb 1650 visites diàries de promig. Les dades del web nodreixen el projecte europeu LIFE EurobirdPortal, un repositori de dades sobre ocells recollides per la gran quantitat de webs col·laboratius dedicats a aquest tema que hi ha a Europa.\nJosé Molina desenvolupador de Wikiloc va parlar sobre aquesta wikipedia de les rutes, que data del 2006 i cobreix 190 paisos, i com en els casos precedents, el seu èxit rau en la participació de voluntaris. Wikiloc, a diferència dels anteriors exemples, te al darrera una empresa que basa la seva financiació en l’oferiment d’opcions premium als usuaris.\nJuan José Arévalo, de l’organització no governamental Metges Sense Fronteres, va exposar el problema amb el que s’enfronten quan han d’atendre les necessitats de les persones que es troben en llocs tan remots que no estan ni cartografiats. Per intentar resoldre el problema es van associar amb Creu Roja i OpenStreetMaps per crear MissingMaps amb l’objectiu de cartografiar les zones vulnerables del planeta. Una de les estratègies de treball que tenen són els mapathons, trobades en que els col·laboradors cartografien una zona concreta a partir d’imatges satèl·lit i sobre OpenStreetMaps. Després aquesta cartografia es complementa amb la informació que aporten els voluntaris que l’organització té sobre el terreny. Les mapathons s’organitzen de manera individual o per grups a qualsevol part del món.\nCercafonts va ser I’ últim exemple de geoinformació col·laborativa de la jornada presentat per Enric Velasco, de l’Agència Catalana de l’Aigua( ACA). Es tracta d’un portal web desenvolupat per l’ACA i l’Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya (ICGC) del qual ja vam informar al número 27 d’aquest butlletí.\nLa darrera part de la jornada va consistir en una taula rodona amb tots el ponents, i va comptar també amb la participació molt activa del públic.\nPer a més informació: Àngels Trèmols


Investigadors de la UdG constaten que les orques tenen trets de personalitat com els humans - Diari de Girona\nHan fet un estudi a partir del comportament de 24 animals, acutalment en captivitat\n10·12·18 | 10:40\nInvestigadors de la UdG constaten que les orques tenen trets de personalitat com els humans Pixabay / CC0\nInvestigadors de la Universitat de Girona, acaben de publicar un estudi que demostra que les orques tenen trets de "personalitat" concrets, que es poden comparar tant amb els dels humans com amb els dels ximpanzés. La seva hipotesi és que la tendència d'aquests mamífers marins a viure en grups grans, els ha portat evolutivament a desenvolupar aquests trets psicològics concrets.\nL'estudi, elaborat pels investigadors de la UdG Yulán Úbeda, Miquel Llorente i Sara Ortín, a més de per Judy St Leger (SeaWorld Parks and Entertainment), acaba de ser publicat l'Associació Nord-americana de Psicologia al Journal of Comparative Psychology.\nVan estudiar el comportament de 24 orques, pertanyents a tres parcs aquàtics: SeaWorld Orlando, SeaWorld San Diego i el Loro Park de Tenerife. Divuit dels animals havien nascut en captivitat i sis havien estat capturats al mar. Qui més coneixien les orques, els seus cuidadors, van completar una enquesta per descriure els animals que tenien a càrrec en base a 38 trets de personalitat, entre els quals es trobaven l'alegria, la independència, la tossuderia, la valentia o la sensibilitat, per exemple. A continuació els resultats es comparaven amb els d'altres estudis similars, portats a terme en humans i ximpanzés. Per a això, s'utilitzava el model dels cinc factors, una tècnica establerta en els anys 30 en la qual s'analitza la personalitat d'un individu classificant tots els seus trets en cinc factors concrets: extroversió, amabilitat, consciència, domini i cura.


CARLOS — TANT TU COM JO\nCARLOS https://www.pallarssobira.cat/arees/tant-tu-com-jo/tant-tu-com-jo/copy2_of_segregacio-horitzontal https://www.pallarssobira.cat/arees/tant-tu-com-jo/tant-tu-com-jo/copy2_of_segregacio-horitzontal/@@download/image/banner carlos.jpg\nEl Carlos ha sabut compaginar la feina amb la paternitat.\nExplica'ns de quina manera has encaixat la paternitat en la teva vida professional i personal? Què ha implicat? Quins permisos o baixes has agafat?\nLa paternitat en la meva vida personal ha sigut encaixada com un repte, sempre havia tingut la idea de tenir fills i educar-los amb l´objectiu que fossin persones honestes i amb criteri propi. De moment, la meva filla tot just té 3 anys i és molt aviat per fer valoracions; en aquest curt període el que m´ha donat ha sigut a part d´alguna nit sense dormir, molts moments de felicitat. En la meva vida professional m´ha fet gestionar millor el temps, per a tenir les tasques i horaris molt ben estructurats i pautats, ja que un fill té unes necessitats i penso que ha d´ésser prioritari, has d´adaptar totes les tasques i has de ser al més eficient possible per poder estar pel teu fill.\nEn el tema permisos, vaig agafar la baixa de paternitat al 2016, em sembla que eren 15 dies. Vaig agafar les hores d´alletament que em tocaven per poder portar la filla a la guarderia, donat que la meva parella té una feina temporal en una estació d’esquí i treballa de dimecres a diumenge i comença molt aviat al matí. En l´actualitat, per la singularitat de la feina (tècnic de cloració) que en èpoques puntuals (estiu) m’obliga a fer hores de les establertes i aprofitant el bon sistema de control horari que tenim al Consell (fixador digital) on estan molt controlades les hores treballades…vaig demanar de poder compensar aquestes hores en els mesos d´hivern, quan treballa la companya; així doncs, vam acordar que els dimecres, dijous i divendres començo a les 8:30 una hora més tard del que em tocaria i, periòdicament, revisem amb el responsable de recursos humans el còmput d´hores.\nCom valores la flexibilitat horària a la feina? Que t’ha permès?\nMolt positivament, la veritat és que si no m´haguessin concedit aquesta flexibilitat hauria de demanar alguna reducció de jornada, buscar un cangur…i diuen que els fills venen amb un pa sota el braç, però em sembla que això deu ser en un altre país perquè els nens porten moltes despeses. Amb la flexibilitat puc mantenir el mateix nivell d´ingressos en canvi en les altres solucions s’augmenta la despesa fent encara més difícil l’equilibri financer.\nCompleta la frase: m'agradaria que la meva filla em veiés com un pare.....\nAmb una coherència i uns principis que la faci estar orgullosa de ser la meva filla, que segurament no seré el pare que hagi pogut dedicar més hores al seu fill però que en els moments importants i quan m´hagi necessitat hi hagi estat.\nQuina és la lliçó més important que t'ha ensenyat la paternitat?\nA part de tota la felicitat, la satisfacció que ja et dona el ser pare, la paternitat m´ha ensenyat que quan et parlen de la conciliació de la vida familiar i no ets pare, sembla que ho exageren molt o que ho demanen per demanar i possiblement penses que no n´hi ha per a tant. Ara bé, quan ets pare i portes uns mesos dormint poc, fent les mil combinacions per poder arribar a tot arreu, acumulant roba per rentar, fent els menjars per a la nena….veus que estem molt lluny d’una mínima conciliació i que ens queda molt camí i moltes lluites que fer, que tot allò que es demana en mesures de conciliació és totalment necessàries.\nSerà d´aquí, uns mesos, quan si tot va bé ampliarem la família amb un membre més, i llavors tot serà més complicat. Però com dic jo: “tot ho farem menys quedar bé!”\nHi ha algun aspecte que t'hagi sorprès de tu mateix en el teu rol de pare?\nLa paciència que penso que, sobretot amb la nena, en tinc molta.\nCom creus que s'hauria de fer per involucrar més els homes en la cura dels infants? Tens alguna idea? Creus que això està canviant o ens queda molt camí per recórrer?\nCom he dit abans, penso que ens queda molt camí per recórrer, sobretot en conciliació familiar. Cada família és un món: n´hi ha que treballen els dos, n´hi ha que no en treballa cap, n´hi ha que porten els nens a la guarderia….però penso que a nivell polític s´hauria de prendre mesures perquè els pares o mares s´ho poguessin combinar millor per tenir cura dels fills sense perdre nivell adquisitiu, tenint por a perdre la feina o tenint que deixa de treballar. Em sembla que està tot descobert i tirant de tòpics molts països europeus disposen de regulacions més favorables, només es qüestió d´adaptar-les.


Veritat o postveritat, crisi o postcrisi - Diari La Veu\nEscriba el número 187765\nVeritat o postveritat, crisi o postcrisi\nCorria l’any 2009 i la crisi ja assotava amb força el sistema econòmic espanyol. Tot i que aquest fet era una evidència a ulls de qualsevol, el president José Luis Rodríguez Zapatero i els seus ministres més destacats (Pedro Solbes, Elena Salgado, Miguel Sebastián) negaven de manera contínua la realitat parlant, fins i tot, de recuperació i de “brotes verdes”. A l’any següent, però, acabà l’etapa negacionista del govern socialista i s’obrí pas al discurs neoliberal de l’ajust econòmic, l’austeritat i les retallades. Com no, em ve al cap la compareixença de Zapatero en seu parlamentària aquell fatídic 12 de maig anunciant la major tisorada a l’estat social des de la reinstauració de la monarquia borbònica.\nSet anys després, havent deixat en mínims històrics el ja de per sí feble sector públic espanyol –amb l’excepció de la defensa i de la policia– i havent socialitzat les pèrdues privades amb el rescat de la banca, el president Mariano Rajoy i els seus ministres més destacats (Soraya Sáenz de Santamaría, Cristóbal Montoro, Luis De Guindos) també enarboren el discurs de la recuperació econòmica. No obstant això i a diferència dels anteriors, sembla que ja no estiguen negant la realitat. El seu relat triomfalista s’ha estés per tot arreu i alguns destacats membres de l’stablishment mediàtic ja parlen de postcrisi. Tanmateix, la postcrisi com la postveritat, no deixa de ser una «trola» com una catedral. Hui, el relat econòmic és tan positiu com fals o, com diu la dita, “depenent del cristall amb què es mire”.\nLes grans capçaleres de comunicació i els telediaris ja no obrin les seues portades amb notícies relacionades amb els desnonaments, amb la destrucció d’ocupació o amb els menjadors socials. Veneçuela o, ara en estiu, la calor, l’ocupació hotelera o les festes populars se superposen a la precarietat, la devaluació salarial o l’atur juvenil. Les notícies econòmiques es limiten a indicadors positius, com ara el creixement del PIB –que pot lluir fins i tot un país com Moçambic–, i els casos de corrupció, que –lluny de ser aïllats– formen part d’un sistema cleptocràtic i no desgasten el Partit Popular, ocupen el lloc de les situacions de pobresa, i això que aquestes estan intensificant-se i fent-se cròniques: no en va, l’estat espanyol s’ha convertit en el país més desigual de la Unió Europea després de Xipre.\nA pesar que institucions i fundacions diverses continuen elaborant informes amb l’esperança d’influir en l’agenda política, mediàtica i governamental, pocs es fan ja ressò de la crisi social, de tota aquella gent que s’ha quedat en el camí i que mai més tornarà a tindre unes condicions de vida dignes o del fet que els joves viuen ja pitjor que els seus pares. El balanç d’aquest període en termes de desigualtat, pobresa i exclusió social és esgarrifós i, tanmateix, és invisible. No se’n parla, i d’allò que no es parla, no existeix.\nPerò hem d’insistir. I tenim instruments per a fer-ho. El darrer informe de Foessa “Análisis y perspectivas 2017”, presentat públicament el passat mes de juny, torna a posar sobre la taula el conte de la lletera de la recuperació: 7 de cada 10 llars no han notat cap millora en la seua situació econòmica i la protecció social de les famílies s’ha vist molt afeblida. Segons les dades de la fundació de Cáritas, el 50% no té una xarxa de seguretat, quasi el 60% no pot estalviar res, un 20% no podria aguantar tres mesos a l’atur i un 60% del total no pot arribar a final de mes. I així podríem seguir omplint línies i línies amb dades i percentatges.\nNo sé si baix dels adoquins estarà la platja, però el que sí puc assegurar és que sota les dades macroeconòmiques està la realitat, i no cal furgar massa per a topar-se amb ella. Sols cal ser intel·ligents i audaços per a fer-la evident i poder construir un altre relat que ens allunye de l’abisme social on estem instal·lats.\nEscriba el número 376685


Curs formatiu en Disseny, Ajust i Mecanització – ASCAMM\nEts aquí: Inici1 / Sense categoria2 / Curs formatiu en Disseny, Ajust i Mecanització\nCurs formatiu en Disseny, Ajust i Mecanització\nASCAMM organitza un curs de formació per a joves d’entre 18 i 30 anys, subvencionat pel SOC (Servei d’Ocupació de Catalunya).\nEl curs de Disseny, Ajust i Mecanització, que es durà a terme a les instal·lacions del Centre Tecnològic Ascamm, tindrà una durada de 300 hores combinant teòrica i pràctica en empreses del sector. El seu inici està previst pel Setembre.\nL’objectiu d’aquest curs és dotar al sector de joves formats en disseny en CAD 2D i 3D, fabricació mecànica convencional i CNC i ajust. Gràcies al conveni que signaran els participants amb l’Ajuntament de Cerdanyola, les empreses podran adaptar el curs a les seves necessitats.\nDescarregar díptic del curs\nResum del projecte “Fem ocupació per a joves” del SOC\nPer a més informació i/o sol·licitar-ne la participació, contactar amb Yolanda Beltrán ybeltran@ascamm.com o en el telèfon 93 594 47 00\nhttps://ascamm.org/wp-content/uploads/2017/07/ASCAMM-1-300x95.jpg 0 0 Beatriz Fernandez https://ascamm.org/wp-content/uploads/2017/07/ASCAMM-1-300x95.jpg Beatriz Fernandez2014-05-16 10:56:462014-05-16 10:56:46Curs formatiu en Disseny, Ajust i Mecanització\nCom exportar motlles i matrius a Mèxic Solidworks inspection


Judith Antolín Studio · direcció d'art, disseny gràfic i web Vilafranca del Penedès - Presentació\nHola, sóc Judith Antolín, des que em vaig titular el 2001 m’he dedicat sempre al disseny gràfic de manera professional. L’any 2008 vaig decidir progressar i establir-me com a freelance, des d’aleshores treballo al meu estudi per a oferir el millor en cada projecte des del concepte global de direcció d’art i mitjançant un tracte directe amb els clients. Sóc dissenyadora gràfica amb convenciment per vocació, per formació i per trajectòria laboral.\nDissenyo per a comunicar gràficament traduint informació verbal, sentiments, valors, dades, etc. en informació gràfica accessible i clara. Per aconseguir-ho combino els coneixements estètics amb la lógica, els conceptes i la funcionalitat. M’agraden els colors vius, els dissenys frescos, les formes senzilles, les tipografies llegibles, les composicions agradables…\nTreballo per a institucions i empreses de diferents mides i sectors, des d’emprenedors fins a empreses nacionals.\nEl meu objectiu és crear un estil propi per a cada encàrrec personalitzant el disseny, busco allunyar-me de tendències i modes per transmetre l’essència pròpia de cada projecte. Des dels inicis he compaginat el disseny per a mitjans online & offline i he assolit una visió global que em permet aplicar la gràfica en diferents suports i formats.\nAl meu estudi treballo, analitzo, em concentro, dissenyo, dibuixo, penso, gestiono, calculo, llegeixo, i també em reuneixo amb clients i col·laboradors. Compto amb una xarxa de proveïdors i col·laboradors amb qui poder arrodonir el projecte i donar resposta global a les necessitats dels clients. Serveis d’impremta, serigrafia, retols, marketing, redacció de continguts, programació web, video, traducció, etc.\nmarca i imatge corporativa, naming, redisseny de logotips, lettering\ndisseny publicitari (anuncis de premsa, cartells, fulletons)\naplicacions multimèdia, pàgines web, gràfica per apps\ndisseny editorial (revistes, publicacions, catàlegs)\npàckaging, disseny d’embalatges, etiquetes, infografia\ndisseny per a espais, estands, rètols, senyalització\nPostgrau en Direcció d'art i Expressió gràfica. BAU Centre Universitari de Disseny de Barcelona. 2008\nTècnica Superior Gràfica Publicitaria. EMAID Escola d'Art i Disseny Vilanova i la Geltrú. 2001\nEl branding del 2050, workshop impartit per Batllegroup, 2016.\nProtecció del disseny, BCD Barcelona Centre de Disseny, 2014.\nLettering, curs impartit per Ivan Castro a BAU Centre Universitari de Disseny de Barcelona, 2013.\nCómo escoger y componer tipografia en un pack de alimentacion, workshop impartit per Pati Nuñez, 2013.\nCreació pdfs interactius, FAQ Xavier Olivé, 2013.\nIl.lustració, BAU Centre Universitari de Disseny de Barcelona, 2008.\nCurs de customització de roba, SIAJ Vilafranca, 2010.\nTwitter per a empreses i professionals.\nCurs protocol d'empresa - socialment correcte.\nEstratègies i eines per generar negoci avui, Networking i persuassió.\nImatge personal i fons d'armari, taller estilisme.\nCom captar clients.\nMejorar las ventas en las pymes.\nToastmasters Barcelona, oratoria i presentacions en públic 2008-2009.\nSeminari oratoria per a professionals.\nCom es ven? Formes per arribar al client.\nOrganització i direcció de reunions.


comentaris liberals: de març 2011\nLes properes eleccions municipals tornen a posar en solfa el debat sobre la democràcia interna en l'elecció d'alcaldables. Parlar de llistes obertes, d'eleccions dins dels partits per triar candidats, és destapar la caixa dels trons. Hem d'aprendre molt dels que tenen més tradició que nosaltres en el tema democràtic i, a tal fi, els anglosaxons són els que tenen una llarga tradició que contrasta, òbviament, amb el nostre raquític historial democràtic.\nEls ajuntaments, sovint petits "Regnes de Taifes", són controlats absolutament pels partits, però especialment pel partit que governa. Dic "Regne de Taifes" perquè els governants municipals tenen la capacitat legislativa, de vegades molt efectiva, però en altres, nefasta.\nSi bé la gestió municipal és l'eix on ha de començar l'eficiència en l'Administració, alguns governs municipals han conreat la desídia, la ineficàcia i la paperassa a nivells increïbles. Val a dir que alguns ajuntaments han demostrat una capacitat de gestió envejable, però no en són la majoria. Els nivells d'endeutament, el creixement incontrolat de les xarxes burocràtiques, incloent les "empreses municipals" que algun cop actuen com a oligopolis, la gestió inadequada dels tributs recaptats i de les transferències rebudes, l'obsessió per tenir més competències i les polítiques a curt termini són evidències de la seva manca d'operativitat en la gestió dels municipis.\nCom diu Xavier Roig, els ajuntaments han de ser responsables dels serveis bàsics: enllumenat, clavegueram, ordre, seguretat i poca cosa més. Tanmateix la realitat fa que aquestes institucions tinguin també capacitat d'incidir en atur, cultura, economia, etc. Aquest enrenou de "serveis al ciutadà" decep cada cop més a l'electorat. Administració Central, Generalitat, Ajuntaments, Diputacions... Tots tenen o volen "competències màximes" en tot el possible. Això és un malbaratament de recursos: Si anem a dinar a un restaurant ens agrada que el que mengem es cuini en un sol lloc; si haguéssim de canviar de restaurant a cada plat de segur que el dinar no el pairíem de la mateixa manera...\nCal un canvi radical tant en la forma en que es tria l'alcaldable en els partits i cal també una revolució en la forma de governar els ajuntaments. Ara per ara la corrupció està més instal·lada en les corporacions municipals que en altres organismes públics i això és, lògicament, la falta de transparència.\nPublicat per Artur a 16:12 3 comentaris:


INSERT INTO `wp_options` (`option_name`, `option_value`, `autoload`) VALUES ('_transient_doing_cron', '1618860451.3601291179656982421875', 'yes') ON DUPLICATE KEY UPDATE `option_name` = VALUES(`option_name`), `option_value` = VALUES(`option_value`), `autoload` = VALUES(`autoload`)\nMY ROOTS - Dee Heys!\nInici » MY ROOTS » MY ROOTS\nDJ: JUAN QUEIJA\nEl “suma y sigue” en complir anys sempre s’atén a aquella dita castissa de “que te quiten lo bailao”. Sobretot als amants i aquells que tenen el do de fer moure al personal a la pista de ball. Un exemple ben clar el tenim avui i per sempre en aquest racó de bons selectors. Tenim el gust de presentar-vos a un dels grans dj’s de techno que ha donat les terres tarragonines. Natural de Flix, aterra davant de la computadora i els plats Juan Queija, per regalar-vos un tastet de les seves arrels de la sempre productiva terra electrònica. Fina pel que fa a la selecció dels protagonistes i més seca i marcada amb el so que regala. Dance, Acid, House i Techno són els quatre pilars que sustenten una sessió personal d’un dj. que porta gairebé trenta anys fent ballar a generacions senceres i porta de nou als vostres altaveus allò que es coïa durant la dècada dels noranta.\nLa darrera dècada del segle XX va ser l’espurna per l’eclosió d’un nou so que anava a l’alça. Vingut de l’altre cantó del toll, el Techno va anar fent camí. Quedava enrere el Disco i el Dance, a còpia de la sincopatia dels beats les sales s’anaven omplint. La sort que Flix era un punt proper a Fraga li va permetre viure l’auge de la Florida 135. La que es va convertir en la catedral del techno d’un país i un referent a tota Europa i arreu del món. Juan recorda aquella època amb un somriure a la boca, destacant que tenien l’oportunitat cada cap de setmana d’escoltar i gaudir de seleccions irrepetibles. Eren esponges, ens comenta perquè la qualitat de les mateixes els deixava bocabadats i astorats sessió darrera sessió. Per la cabina de Florida 135 hi van passar els millors arribats des d’EUA, Alemanya, Anglaterra o bé França que feien evolucionar el gènere amb cada cita a Fraga. En definitiva van ser uns afortunats per veure i viure en primera persona el naixement i eclosió d’aquest estil que tantes bones nits els va donar. Recorda l’anècdota de la primera vegada que va venir Laurent Garnier en la que a la pista només hi havia quatre gats. La següent no va ser igual, ja que la sala estava a “rebentar”. Un moment històric que van alimentar noms com Carl Cox, Richie Hawtin, John Acquaviva, entre altres.\nPerò d’on ve aquesta passió de Juan Queija per l’electrònica? Doncs de casa seva i més aviat de la del veí a Flix. Queija amb 14 anys es reunia amb el seu veí Luis Munté per repassar-se mensualment un altre clàssic dels noranta com era la revista Discoplay. En Luis que feia ràdio pirata tirava de l’únic vici que tenia, la música electrònica. Es gastava el jornal que guanyava a la fàbrica química per poder compartir les millors novetats amb el seu amic i per les ones radiofòniques. El nostre convidat va continuar construint la seva passió a la Discoteca Equals de Flix. Tenia 16 anys i afectuosament els seus mentors en la mateixa li deien el Pardi de pardillo. Amb Salva, Sisco i Tof va aprendre d’allò més, creixent musicalment als plats. Tant va ser l’aliment que l’arrel va arribar fons, per això encara podem gaudir de Juan a la cabina en l’actualitat. Però també parlem de futur perquè ens comenta que queda Juan Queija per estona. Més ara que l’evolució de la tecnologia ha permés avançar amb més força i menys pes (ja no és el mateix portar maletes amb vinils que memòries USB) on la màxima beneficiada és l’espatlla deixant més força a les cames perquè ballin de valent. ¡Juan que esto no pare! Y si nos permites les dedicamos a tu gran amigo Luis que nos dejo hace muy poco, esta tu sesión, para que la baile a fondo allí donde esté!\nKlangwerk – Die Kybernauten (1990)\nABFAHRT-Alone It’s Me (1989)\nDance 2 Trance – We Came In Peace (Desert Mix)(1993)\nMoby – Go (Woodtick Mix) (Instinct Record)(1991)\nRamirez – La Musika Tremenda (La Tormenta Mix)(1991)\nEmanuel Top – Turkish Bazar (1994)\nFormat #1- Solid Session (1991)\nAril Brikha – Groove la Chord (1998)\nBlake Baxter – Our Luv (1997)\nJosh Wink – Higher State of Consciousness (Wink Hardhouse Mix)(1995)\nEntrada anteriorMIQUI PUIG\nEntrada següentLOS TIKI PHANTOMS


L’Escola Castanyer de Sant Joan les Fonts aplega més de 1.000 persones a la Cantada de Nadales | Web Oficial de l'Ajuntament de Sant Joan les Fonts\nUn any més, els alumnes de l’Escola Castanyer han tornat a celebrar la cantada de nadal oberta al públic. En aquesta ocasió, tots els nens i nenes del municipi ens han explicat una història que partia dels colors i el que ens transmeten.\nEls més de 250 alumnes, dels cursos des de P3 fins a sisè, han set els protagonistes d’aquesta tradicional cantada, oferint un gran espectacle amb cançons ben diverses, que tant els familiars com la resta de públic assistent han valorat de manera molt positiva.\nAquest any s’ha tornat a realitzar al Pavelló Poliesportiu de Sant Joan les Fonts, garantint una millor sonoritat i visibilitat als assistents. En aquesta cinquena ocasió, l’acte ha tornat a tenir un gran èxit, aixó ha estat possible gràcies a les més de 1.000 persones que han assistit i la participació ben activa dels alumnes i professors de l’escola.\nUn cop finalitzat l’acte l’Ajuntament ha entregat un obsequi a cada infant i s’ha ofert xocolata i coca a tots els assistents.


Imatge d'un 'A tres bandes' de l'Eva\nAmb més d’una cinquantena d’espectacles que arribaran a prop de vint municipis, la 15a edició del Festival Eva posa en valor el territori penedesenc\nDel 31 de maig al 9 de juny, el festival En Veu Alta portarà a divuit municipis de l’Alt i el Baix Penedès cinquanta-cinc espectacles basats en la paraula dita i la tradició oral. L’Eva torna a reunir propostes narratives, teatrals, musicals i, sobretot, vivencials i les escampa arreu del Penedès. Els espais Eva seran castells, places, jardins, cases particulars, cellers, biblioteques, safareigs i, com ja és habitual, un cementiri. En aquests indrets comprovarem el poder de la paraula i de com és dita sense necessitar per res grans desplegaments tècnics artificials. Les paraules nues, col·locades una rere l’altra i dites en veu alta per transmetre allò que ens farà pensar, que ens emocionarà, que ens farà volar la imaginació, que ens desconcertarà, que ens farà riure o plorar. Allò que ens endurem, un cop més amb nosaltres, del festival Eva.\nLa paraula i allà on és dita\nRecórrer el Penedès a través de la paraula: aquest és el lema de l’Eva en la seva quinzena edició. El festival s’escampa pel territori de l’Alt i el Baix Penedès i es nodreix del patrimoni local per posar-lo en valor. L’Eva ens descobrirà històries, sí. Però també ens descobrirà indrets que tenim ben a prop des d’una perspectiva completament diferent. Redescobrirem Sant Sadurní d’Anoia, Sant Quintí de Mediona, Avinyonet del Penedès, Olèrdola, Santa Margarida i els Monjos, Subirats, Torrelles de Foix, Vilafranca del Penedès, Torrelavit, Gelida, Sant Martí Sarroca, Sant Pere de Riudebitlles, El Pla del Penedès, La Bisbal del Penedès, El Vendrell, Llorenç del Penedès, Calafell i Santa Oliva a través de la singularitat dels espais Eva. El cementiri de Sant Sadurní d’Anoia, amb el ja tradicional ‘Per viure el cementiri no cal morir-se’, que torna a ser un dels imprescindibles de l’Eva, forma part d’aquests indrets redescoberts. I, en aquest sentit, també resulta imprescindible la proposta itinerant ‘A tres bandes’, enguany amb José Manuel Garzón, Carolina Rueda i Enric Llort, que ens durà per diferents espais de la Capital del Cava.\nLa directora del festival, Jordina Biosca, ho explica així de bonic al pròleg del programa de l’Eva 2019: “El territori Penedès ens ha acollit durant aquest temps i ens ha mostrat racons insòlits, amagats, bellíssims o fins i tot prohibits. Estem orgullosos de poder-hi posar els peus i poder-hi portar actuacions que ens obrin les cases, i que puguem pujar a terrats i campanars, o entrar a patis o cellers, de veure i beure de les fonts que ens envolten i passejar entre vinyes o anar a visitar ermites o caminar per senderes o jeure a les places o, o, o.... El territori ens ha fet d’eix transversal durant tot aquest temps i ha jugat amb la mobilitat de tots els qui ens heu fet costat. Volem, enguany, retre homenatge a aquesta terra que ens acull i que no es cansa de mostrar-nos les seves delícies i possibilitats”.\nLa paraula i nosaltres\nNosaltres sempre hi som, a l’Eva. Perquè sense “nosaltres”, qui escolta, l’Eva no tindria sentit. Però hi ha algunes propostes on som encara més imprescindibles. Aquest any l’Eva ens proposa fer una becaina a la plaça de l’Ajuntament de Sant Sadurní d’Anoia per explicar-nos “històries a cau d’orella”. ‘Llits a la plaça’ és una de les novetats del festival i hi haurà diverses sessions al llarg de l’Eva. Les que siguin a la nit són només per a adults, però també n’hi ha en horari “infantil” pel públic familiar.\nL'EVA 354 a una residència\nD’altra banda, com sabeu, des del 2014, el projecte EVA354 llegeix pel Penedès en format de voluntariat lector cultural i entra a residències, domicilis particulars, casals d’avis, biblioteques, caminades populars i actes i accions ben variades per apropar les lectures, la veu, la literatura i la paraula dita a totes aquelles orelles àvides d’escoltar i gaudir amb els textos que els voluntaris, setmana rere setmana, es van preparant durant tot l’any. Dins de l’Eva, però, tot es condensa i en deu dies hi haurà espais oberts de lectura, en total tretze, on tothom és ben rebut: tant si voleu només escoltar com si us animeu a llegir. El lema és molt clar: llegir per aprendre i llegir per entendre la vida.\nLa paraula i els narradors\nA qui no li agrada que li expliquin una bona història? I aquella sensació tan meravellosa de... “on anirà a parar”? Els narradors són autèntics professionals a l’hora de captar la nostra atenció i embolcallar-nos amb les seves històries. I a l’Eva n’hi ha una pila! A vegades es duran a les profunditats, com el ‘Pregó’ inaugural de Jordina Biosca, d’altres ens portaran a visitar cultures on tot el que passa és conte, com faran l’Agnès Agbotom i el Musbaba Traoré a ‘Adjru uai.... o quan els contes passen!’, a revisar el nostre propi passat, com les ‘Memòries líquides’ de la Rosa Vendrell, o a viatjar a través de mites i cultures, com farà la Mònica Torra amb els seus ‘Contes pel Guerau’.\nTambé ens faran riure sense parar com de ben segur aconseguiran el Carles Cano i el Llorenç Giménez amb ‘Ara tu ara jo. Per no parar de riure’ i reflexionar profundament sobre la naturalesa humana i els seus límits amb propostes com ‘Nacidos culpables’, sobre la culpa que arrosseguen descendents de membres de les SS nazis, un espectacle protagonitzat pel grandíssim José Manuel Garzón.\nJuanan Rodríguez amb ‘Del Far West, yo me quedo con los indios’, Carolina Rueda i les històries íntimes de ‘El juego de las sombras’, Robert Long i ‘El Mag del desert’ que és Milton Erickson i la incombustible i divertida Sandra Rossi amb ‘Las travesura de Eros’ són altres de les nombroses propostes de l’Eva per deixar-nos portar per les paraules i allò que ens suggereixen.\nLa paraula i la música\nLa música és una magnífica companyia per la paraula i l’Eva no ha restat mai indiferent a aquest simbiosi. Però potser en aquesta edició, més que mai, la música és una protagonista indiscutible. Les propostes són moltes i aquí n’enumerem algunes. La POP, Petita Orquestra Peiotaire, a ‘Els Garcia & Cia. La família s’amplia’, revisitarà i actualitzarà peces del cançoner popular “galacticovalencià” barrejades amb les tonades més jogasseres de la banda de la Valldigna en un espectacle per a tots els públics, amb clara vocació interactiva i posada en escena teatral. The Hanfris Quartet ens oferirà les seves versions de cançons de rock & roll, estàndards del jazz, swing, musicals, punk, clàssica, bandes sonores de pel·lícules, versions de temes en català i peces pròpies de l’estil barbershop que tant dominen.\nMiquel Ukecontes, amb l’acompanyament d’insòlits instruments musicals i elements sonors, ens farà escoltar divertides històries de músics enamorats, reis reconvertits en crítics musicals, cantants vanitosos i altres curiosos personatges que, amb la música, faran el món una mica més allegretto. Jaume Arnella i Ramon Solsona cantaran ‘Versos i cançons per fotre el camp” amb una mala llet molt divertida. I Roger Mas cantarà i recitarà amb aquella veu tan col·losal que té un recull de les seves cançons més emblemàtiques junt amb poemes cantats o bé recitats, inclosos al seu últim disc, ‘Parnàs’, i d’autors com Jacint Verdaguer, Goethe, Torquato Tasso i Amadeu Vidal i Bonafont, entre d’altres.\nLa paraula i el teatre\nL’Eva dona tota la importància a la paraula, al contingut, a com és dita, sense necessitat d’artificis ni grans elements tècnics. En aquest context, el programa conté propostes de caire, diguem-ne, més “teatral” que són imprescindibles. Els actors penedesencs Mia Esteve i Rubén Ametllé duran a l’Eva les ‘Constel·lacions’ de Nick Payne, una peça sobre la potència il·limitada de les primeres vegades, sobre l’amistat i el lliure albir, sobre la teoria quàntica dels universos múltiples, l’amor i la mel. Una altra parella de luxe, Quimet Pla i Núria Solina, ens oferiran ‘Absenta’, espectacle vol ser un homenatge a tots els poetes i artistes del sector “negre” i anarquista del Modernisme català.\nMaria Casella i Guillem Rodríguez a 'Johnny & Vienna'\nI Maria Casellas i Guillem Rodríguez (va de parelles, la cosa), ens convidaran a un cabaret poètic i evocador del Far West a ‘Johnny & Vienna’, sota la direcció de Llàtzer Garcia. Pel públic familiar, Marc Parrot i Eva Armisén, ell tot cantant i ella tot pintant, ens ensenyaran tot el que es pot fer amb un paper a ‘Tinc un paper’. D’altra banda, la Cia Va Com Va Teatre ens portarà a les nostres arrels a través de converses amb les “ueles”.\nLa paraula i les entranyes\nLes entranyes de l’Eva tornen una edició més per dur-nos al fons d’històries reals com la vida mateixa. Aquest cop, Quim Arrufat parlarà de ‘L’Ajuntament i el Parlament més enllà dels informatius’ i aprofundirà sobre les negociacions, els relats i les maniobres dins les institucions polítiques. I Amin Sheikh ens explicarà les seves vivències sent un nen del carrer a Bombai.\nResulta molt difícil resumir el programa de l’Eva, tot i que sigui en unes mínimes pinzellades. Per això us recomanem fer una bona ullada al programa complet del festival, on hi ha tots els detalls de cada espectacle i proposta.\nWeb Festival En Veu Alta\nEls 10 batecs del Festival EVA Penedès\nEls 6 imperdibles del festival Vallsonora


La llei del silenci: escalada d'expedients aberrants a Barcelona [Professors de Secundària (aspepc·sps)]\nLa llei del silenci: escalada d'expedients aberrants a Barcelona\nQue arribi al Parlament de Catalunya una pregunta sobre la situació de por generalitzada entre el professorat a l'Institut Escola del Treball de Barcelona, atès el que sembla una irreprimible propensió per part del seu director a instruir expedients disciplinaris al professorat, demostra que tota la normativa autoritària que el Departament d'Ensenyament està desplegant per tal de convertir les direccions del Centres en Sheriffs en la més pura línia de l'spaghetti western té, com a inevitable conseqüència, atiar les vel·leïtats autoritàries de certs personatges que, com és el cas que ens ocupa, no estan precisament en condicions biogràfiques d'acreditar un tarannà democràtic, sinó més aviat tot el contrari.\nPerò és que, a més a més, aquests rampells autoritaris ja no es limiten a l'obertura d'expedients injustificats -la vocació autoritària, per definició, mai no en té prou- sinó que ara ja també li ha agafat, a aquest director, per exercir funcions d'inquisidor i vol gaudir del NIHIL OBSTAT IMPRIMATUR en la més genuïna línia de la censura franquista, i es dedica a prohibir llibres de text que, sempre segons ell, no s'ajusten al Projecte Educatiu del centre. Però és que resulta que, per més potestats amb què la LEC i la LOMCE dotin els directors, la de censurar llibres de text no hi està inclosa, almenys per ara. Encara hi ha una cosa que es diu «llibertat de càtedra». Segons la normativa vigent, els llibres de text o el material didàctic que es passi a l'alumnat no estan subjectes a censura prèvia, sinó només a dos requisits: no contradir la Constitució i ajustar-se al temari oficial de la matèria. Ens consta que ara per ara ha estat una temptativa fracassada, però si es segueix donant ales a certs personatges, arribarà el dia en què les direccions passaran a exercir no solament de sheriffs sinó també d'inquisidors. N'hi ha que n'estan delerosos…\nD'altra banda, la indefensió en què es troba cada cop més el professorat comença a ser més pròpia d'un règim autoritari i dictatorial que no d'un estat de dret. A penes fa una setmana, ens han arribat notícies que a l'Institut Sant Andreu, també de Barcelona, s'ha instruït un expedient amb mesura cautelar de suspensió de feina i sou a un professor, que ha estat enviat cap a casa a l'espera que es resolgui l'expedient en fase administrativa. Aquesta mesura de suspensió cautelar de feina i sou està, certament, prevista a la normativa, però per a casos excepcionals. I resulta també que, ni creient al peu de la lletra les acusacions de què és objecte aquest professor, no hi ha per a on agafar això de l'excepcionalitat i l'alarma social. Insisteixo, ni creient al peu de la lletra les acusacions fetes pel director.\nD'altra banda, en aquest últim cas el professorat del centre ha reaccionat enèrgicament en defensa del seu company expedientat, denunciant l'arbitrarietat del director i l'Administració, amb la qual cosa l'assumpte ha agafat una volada que l'Administració de Barcelona no havia previst: el gerent del consorci haurà d'anar a explicar-se davant dels companys del professor expedientat i temporalment “acomiadat”.\nÉs bo que aquestes coses comencin a arribar al Parlament de Catalunya, encara que només sigui amb el fi que aquesta institució recordi que els instituts d'ensenyament secundari, teòricament subjectes també a l'estat de dret, estan caient a marxes forçades en l'arbitrariretat i la vendetta. I això ja sabem cap a on ens porta: cap a l'omertá, la llei del silenci i de la por. De moment no els està sortint com s'esperaven.\nDarrera modificació: 22/11/2013 10:51


Apartments Skver Herceg Novi Montenegro - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVasa Cukovica 10, Herceg Novi Centre Històric, Herceg Novi, Montenegro, 85340 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartments Skver\nConvenientment situat a Herceg Novi, Apartments Skver és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Apartments Skver, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, servei de bugaderia, servei de llançadora.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa per satisfer els clients més exigents. Buceig, pesca, esports d'aigua (no motoritzats) de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Apartments Skver és una elecció inteligents per a viatgers a Herceg Novi, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Actualitzada 02/06/2020 a les 06:46\nLa crisi provocada per la pandèmia del coronavirus ha posat entre l’espasa i la paret el sector empresarial del país, que ha hagut d’assumir grans costos per fer front a les necessitats que requeria la situació. Així, el president de la CEA manifesta en quin punt es troba la patronal i els següents passos a seguir per reactivar l’economia del país.\nCom està afectant la crisi sanitària a la Confederació Empersarial?\nLa pandèmia ha tingut una afectació molt important en l’àmbit econòmic, sobretot el mes de març i a l’abril, on el 100% dels establiments i empreses han estat tancats per les mesures decretades pel Govern. A partir del maig alguns sectors han pogut obrir gradualment i gràcies a això van recuperant la normalitat a poc a poc. Per sort avui és 1 de juny, podem tenir tots els comerços oberts i arribem a la nova normalitat.\nLa nova normalitat provocarà canvis en la manera de treballar de les empreses?\nBé, és ben clar que les mesures de seguretat i higièniques que s’implantaran als establiments es perllongaran durant molt de temps i tots ens hi haurem d’adaptar. L’etapa que comencem és un repte per al sector empresarial i per a la població.\nCom valoren les pèrdues els empresaris?\nHi estem treballant i encara no les tenim. Ara hem començat a fer un estudi econòmic de valoració de les pèrdues de l’economia en general i dels sectors en particular, sobre quina ha estat la contribució que han hagut de pagar per aquesta pandèmia. En principi quan tornem a la normalitat podrem donar unes xifres més exactes, malgrat que tot dependrà de l’obertura de les fronteres i que recuperem una mica el turisme que ens caracteritza. Tanmateix pensem que l’aportació del Govern ha estat molt important, però també entenem que les empreses han fet un esforç tant o més important que l’executiu per mantenir-se.\nEn aquest sentit, com han viscut la situació dels treballadors per compte propi?\nÉs un col·lectiu molt heterogeni i és difícil de quantificar. N’hi ha que els ha afectat al 100%, però amb les ajudes de les dues lleis òmnibus del Govern potser no han tingut tanta incidència. Tot i això, és evident que en algunes ha tingut un impacte molt fort i en altres ha estat més lleu per diversos factors, com l’obertura de l’activitat més aviat.\nLa crisi pot generar una desigualtat encara més gran entre assalariats i patronal?\nNosaltres entenem que la crisi ha estat un impacte fort i proporcional per a tothom. Pel que fa a les empreses, com més assalariats tens, més impacte has d’assumir per mantenir salaris i fer front a altres despeses, sobretot els mesos de març i abril. D’altra banda, per l’entrada de l’ERTO, la despesa s’ha vist més compartida entre administració i patronal.\nCom valoreu les mesures preses pel Govern?\nDes de la CEA ja vam demanar de bon principi que hi hagués una injecció de liquiditat cap a les empreses i ho vam veure reflectit en els crèdits tous, tot i que serà la patronal qui s’haurà de fer càrrec del pagament. L’entrada en vigor dels ERTO també va ajudar que les empreses no haguessin de tancar i a evitar acomiadaments massius. L’objectiu que busquem ara és que l’executiu doni ajudes per facilitar que tots els sectors puguin tornar a la normalitat, encara que sigui amb mesures sanitàries estrictes.\nL’Acord amb la Unió Europea es veurà afectat per la crisi.\nEn aquest moment nosaltres ho veiem com una possibilitat per trobar algun prestador d’última instància que ens pugui cobrir en cas d’urgència. La diversificació de l’economia també vindrà molt determinada pels acords amb la Unió Europea. Igualment, el GPS a l’aeroport de la Seu d’Urgell també és una nova obertura cap al món, ens permetrà reactivar algunes connexions de cara a la tardor i és una demanda que nosaltres havíem fet.\nEs planteja augmentar la inversió estrangera?\nConsiderem que la inversió és un puntal molt important, però que ha d’estar capitalitzada perquè generi valor a Andorra, que permeti crear nous sectors de treball i incrementar la riquesa i la presència del país en l’àmbit internacional.\n#6 L'has clavat\nJosep va dir..I la banca que? Sàpiguen que la banca no ha posat ni un € al contrari encara cobrarà interessos dels crèdits tous que Govern a atorgat a les empreses a tall d'exemple. I si estic equivocat que algú m'ho expliqui quina corresponsabilitat a assumit la banca?\nL'has clavat. Res a afegir.\nProporcional ni amb broma. El que si vull agrair es a tots els propietaris de locals, botigues, hotels, bars, etc. Que desde el primer dia no han cobrat rés i en el cas dels pissos també han vist reduit una part del lloguer per els Erto.\n#4 Joc brut\nLa banca, la Església, la classe politica i el funcionariat són el que menys plumes han perdut, com sempre, el poble pagarà tota la festa amb més impostos salvatges.\nI la banca que? Sàpiguen que la banca no ha posat ni un € al contrari encara cobrarà interessos dels crèdits tous que Govern a atorgat a les empreses a tall d'exemple. I si estic equivocat que algú m'ho expliqui quina corresponsabilitat a assumit la banca?\nNi proporcional ni relatiu.\n#1 Corresponsabilitat ?\nAquesta crisi no ha estat proporcional, tots hem vist en que consisteix la paraula 'corresponsabilitat'.\nEls tres detinguts a Caldea són monitors dels esports comunals\nAmpliat fins al 7 d'agost el termini per optar a ser policia\n8.L'extuiter de la policia va ser condemnat a...\n1. El MoraBanc renova Jeremy Senglin per una...\n2. La Massana convida els comerços a participar ...\n3. Ampliat fins al 7 d'agost el termini per optar...\n4. Rudolf Stieghan seguirà un any més al CV E...\n5. Ricard Morat es proclama Campió d'Andorra\n6. Kilian Folguera torna a la competició amb un ...\n8. Coloraines Band\n10. “És clar que la seguretat és el més impo...


Cristiano Ronaldo, convocat amb Portugal per l'amistós contra Andorra, un cop superada la Covid-19 - CATzona\nCristiano Ronaldo, convocat amb Portugal per l’amistós contra Andorra, un cop superada la Covid-19\nLa selecció andorrana haurà de fer front a Cristiano Ronaldo en el duel amistós que disputarà dimecres vinent contra Portugal. El davanter de la Juventus reapareixerà amb el seu combinat nacional després de superar el coronavirus que, justament, se li va diagnosticar en la darrera concentració. El partit servirà per preparar el final de la Lliga de Nacions.\nUn cop finalitzi la propera jornada a les grans lligues, s’obre una nova finestra per a la disputa de partits de selecció. En concret, per a la finalització de la primera fase de la Nations League. Per preparar aquests dos darrers compromisos, contra Malta (14 de novembre) i Letònia (17), la Federació Andorrana va acordar un amistós amb Portugal.\nEl partit es disputarà a Lisboa. I, aquest dijous, s’ha donat a conèixer la convocatòria per aquest i els dos duels que la selecció lusitana té de Lliga de Nacions. I en ella hi és Ronaldo. El davanter tornarà amb el seu combinat nacional després de recuperar-se de la Covid-19, malaltia que, justament, li van diagnosticar quan estava concentrat amb els altres internacionals portuguesos en la darrera finestra de seleccions, a l’octubre.\nLlavors es va perdre el duel contra Suècia i, posteriorment, partits de la Sèrie A i de la Lliga de Campions amb la Juventus. Ara, ja recuperat, ha tornat a jugar amb l’equip torinès i també ho farà amb la seva selecció, justament, contra Andorra.\nA la llista de Fernado Santos hi ha fins a 25 jugadors. Entre ells, altres integrants de grans equips com Bernardo Silva (Manchester City), Trincao (Barcelona), Joao Félix (Atlético) o Danilo Pereira (PSG).


Crònica assemblea oberta i manifestació fins al districte, resposta del barri a l’escorcoll – CSA Can Vies\nHome » Demandes TMB » 3era demanda de TMB 2012 » Crònica assemblea oberta i manifestació fins al districte, resposta del barri a l’escorcoll\nAssemblea oberta i manifestació fins al districte, la resposta del barri a l’escorcoll.\nDesprés d’explicar els detalls de l’escorcoll, al qual els Mossos van trencar portes, vidres i parets i es van emportar nombrosos discs durs, agendes i pertinences personals, l’assemblea reunida a la Plaça de Sants va decidir de comú acord improvisar una manifestació fins a la seu del Districte.\nDit i fet, les persones que van participar en l’assemblea, més gent vinguda d’altres barris de Barcelona, van ocupar tot l’ample de Carretera de Sants per manifestar-se fins a la seu del districte, on es va assenyalar directament als responsables del constant setge judicial, administratiu i policial que pateix el CSA Can Vies: el regidor del districte, Jordi Martí, i el Govern encapçalat per CiU amb el seu alcalde al davant, Xavier Trias.\nUn cop llegit el comunicat de rebuig a l’escorcoll fet públic també en aquesta mateixa web, els manifestants van decidir sumar-se a la convocatòria de la campanya Stop Pujades i realitzar un ‘No Paguem’ a l’estació d’Hostafrancs, com a mostra de rebuig al constant encariment del transport públic a la ciutat de Barcelona i l’àrea metropolitana.\nDesprés d’obrir les portes del metro a tothom, el gruix de la manifestació es va traslladar sota terra fins a la Plaça Universitat, per sumar-se a la crida d’Unitat contra el Feixisme, amb l’objectiu de denunciar la detenció de sis companyes pels fets del 12 d’octubre, els mateixos fets que van fer servir per escorcollar Can Vies.\nImatges de l’assemblea i la manifestació publicades per el3.cat:\n← Roda de premsa – Dijous 30 de gener 2014\nCSA Can Vies en perill de desallotjament! →


El Dilan no es queda | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nEl Dilan no es queda\nDesallotjada una família amb un nadó d'un pis públic venut a un fons d'inversió\nMadrid 23 GEN 2015 - 16:51\tCET\nLa Cecilia amb el seu fill Dilan, envoltada d'agents després del desnonament. ANDREA COMAS REUTERS\nWilson Ruilova no es queda a casa, ni tampoc la seva parella, Cecilia Paredes, ni els seus tres fills, l'Andrés, de 16 anys; el Miguel, de 7; i el Dilan, un bebè de només un mes i mig de vida, malgrat la mobilització de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca de Madrid (PAH) i de Stop Desnonaments, que havien llançat una campanya amb el lema #WilsonseQueda per intentar impedir el desnonament d'aquesta família d'equatorians. Fins avui, vivien en un pis públic al districte Villa de Vallecas de Madrid que va ser venut a un fons d'inversió i el seu desallotjament ha estat dut a terme aquest matí sense incidents. L'Ajuntament afirma que els va oferir ajuda, però ells la van rebutjar perquè es mudaran a Parla, extrem que nega rotundament la PAH.\nFeli Velázquez i Cristina Escribano, membres de la plataforma i que han passat la nit a l'habitatge amb la família afectada i una trentena d'activistes, explica per telèfon a EL PAÍS que el Wilson i la Cecilia, de 43 i 35 anys, van accedir a un habitatge públic de l'EMVS [Empresa Municipal d'Habitatge i Sòl de Madrid] en règim de lloguer fa uns tres anys, quan el món era un altre i treballaven tots dos, "ell a la construcció i ella, en el que li sortia".\nLa Cecilia dóna el biberó al Dilan durant la nit, a l'espera del desnonament. PAH MADRID\n"La família feia front sense problemes a un lloguer social fins que tots dos es van quedar sense feina i la seva casa va passar al fons voltor". Velázquez es refereix a la venda per part de l'Ajuntament de Madrid de 1.860 habitatges socials de l'EMVS a Fidere, la filial espanyola del fons d'inversió Blackstone, el juliol del 2013, per 128,5 milions d'euros. "Fidere compra per especular, l'habitatge deixa de tenir la finalitat social i els tripliquen el lloguer fins als 700 euros", denuncien les activistes.\n"Ells no es negaven a pagar, però demanaven un lloguer d'acord amb les seves possibilitats [els seus únics ingressos són un subsidi de 341 euros al mes] per anar pagant el deute quan millorés la seva situació econòmica", afegeix Velázquez, que relata les gestions fetes per aturar el desallotjament. "El vam aconseguir parar dues vegades però a la tercera els han fet fora. Hem intentat negociar amb l'Ajuntament perquè els donessin un habitatge social d'especial necessitat i res, no els han donat cap solució, ni han respost, Fidere ens ha dit que no és Càritas i que havia comprat els pisos per guanyar diners", es lamenta.\n"Durant tota la nit hi ha hagut policies patrullant i a les sis del matí s'han presentat set furgones d'antidisturbis i uns 50 agents", critica Velázquez, que considera que un desplegament policial així "supera en despeses el deute que té la família, de tot just uns 3.000 euros". Mentrestant, a les portes de l'edifici, un bloc de 18 plantes situat al número 68 de l'avinguda de Las Suertes, unes cent persones de l'Assemblea de Vallecas i de la PAH s'havien concentrat per ajudar la família. Del pis 12, el de la família del Wilson, penjava una gran bandera verda de Stop Desnonaments.\nCecilia Paredes i Wilson Ruilova, amb el Dilan, a la furgoneta del Samur Social. Andres Kudacki AP\n"El desnonament estava fixat per a dos quarts de deu, a les nou han pujat per l'escala i en mitja hora érem tots fora", afegeix Escribano, que denuncia l'ús de maces, ariets i radials i que una companya ha resultat ferida al canell en tirar la porta a terra. Per la seva banda, la Prefectura Superior de Policia afirma que el desplegament ha estat "l'habitual en aquests casos per prevenció" i assenyala que no s'han produït ni incidents, ni ferits ni detinguts.\n"La policia ha fet servir molta violència, hem intentat parlar amb ells perquè hi ha un nadó, el Dilan, que és com el fill de tots, fa molt fred, demanàvem que els nens acabessin el període escolar, però no ens han fet cap cas", relata Velázquez. "No hem pogut fer-hi res, anaven equipats fins al capdamunt i han arribat com si anessin a detenir uns terroristes", continua amb impotència Velázquez, que sent "molta indignació". Què en serà, de la família? "El Samur Social els ha portat uns dies a un hotel. El que no resolen els poders públics ho resoldrem els moviments socials, mentre hi hagi cases buides no deixarem aquesta família al carrer", sentencia.\nEn declaracions a Europa Press, l'advocat de la família, el membre de la PAH Manuel San Pastor, parla de "terrorisme social" en veure "com un nadó d'un mes i mig plorava perquè 50 antidisturbis entraven armats". "Considerem que l'Ajuntament de Madrid està aplicant una política que vulnera de forma sistemàtica els drets més fonamentals", assegura.\nAquest diari ha contactat amb Fidere per conèixer la seva versió dels fets i està a l'espera d'una resposta. Per la seva banda, una portaveu de l'EMVS s'ha limitat a respondre que l'Ajuntament de Madrid "va oferir els seus recursos socials a Wilson Mauricio Ruilova, que va dir que està a punt d'obrir un negoci a Parla i va afirmar que volia traslladar-se a aquesta localitat".\nLa delegada d'Urbanisme i Habitatge del Consistori, Paz González, amb qui aquest diari també ha sol·licitat parlar, ha assegurat que està preocupada per aquestes situacions i ha reiterat que l'Ajuntament va oferir als afectats els seus recursos per evitar el desemparament, però que els han rebutjat, informa Europa Press. La delegada ha explicat que comparteix la "mateixa sensibilitat" que l'oposició, no obstant això s'ha de "respectar" la decisió dels afectats. Preguntada sobre aquest tema, Escribano ha dit que és "totalment i absolutament mentida" que Wilson estigui a punt d'obrir un negoci "ni a Parla ni a Conca ni a Guadalajara". "Amb quins diners podrien obrir un negoci, però amb quins diners?", es pregunta molt enutjada amb "les mentides habituals de l'Ajuntament, que llança per desprestigiar els necessitats".\n"Barregen casos per manipular, és mentida, mentida, mentida, l'EMVS s'inhibeix en tots els casos de Fidere perquè diuen que les cases no són seves i ni l'IVIMA [Institut de l'Habitatge de Madrid] ni l'EMVS els donen una alternativa en un pis d'especial necessitat perquè no existeixen, els han venut tots, està espoliant el parc públic d'habitatges construït amb els diners de tots, aquesta és la medalla que es pot penjar Ana Botella en el seu vídeo promocional", afirma Escribano.\nEl PSOE denuncia "un Ajuntament immoral i còmplice"\nEl candidat del PSOE a l'alcaldia, Antonio Miguel Carmona, condemna en un comunicat aquest "desnonament immoral". Al seu judici, "l'actuació dels fons voltors, amb el suport d'un Ajuntament immoral i còmplice, és un atac directe a la dignitat i els drets dels ciutadans".\nEl dirigent socialista recorda que va presentar dimecres un decàleg de mesures urgents, entre les quals l'expropiació forçosa de l'usdefruit dels habitatges buits en mans de bancs, per frenar aquestes maniobres que, si s'haguessin aplicat, "aquesta família seguiria tenint una casa".\n"Exigim al Consistori una solució immediata que garanteixi un habitatge a aquesta família", destaca, al mateix temps que anuncia la seva intenció d'expropiar tots els habitatges que actualment estan en mans de fons voltor si guanya les eleccions.\nPer la seva banda, el portaveu municipal d'Esquerra Unida, Ángel Pérez, ha afirmat que els desnonaments a l'EMVS es donen per "alguna cosa que no havia d'haver passat", la venda d'habitatges socials a fons privats, que el que intenten és "optimitzar els seus beneficis i si per això han de deixar gent al carrer, ho fan".


És l'oci alternatiu la via de fuita al tancament de l'oci nocturn? | Valencia Extra\nÉs l'oci alternatiu la via de fuita al tancament de l'oci nocturn?\nAra que s’ha tancat l’oci de nit, les ‘escapes rooms’ i els jocs de rol podrien ser una alternativa segura en temps de rebrots\n19/08/2020 - Alicia Alegre\nEn els últims anys, el nombre d’empreses que es dediquen a l’oci alternatiu ha crescut de manera considerable. El que al principi va sorgir com un boom i que va proliferar un gran nombre d’empreses xicotetes, la realitat és que només les més potents i estables es van consolidar fins a aquests dies. Les empreses que es dediquen a l’oci alternatiu són aquelles que aposten per les activitats diferents i reservades a un públic amb ganes de divertir-se fora d’una discoteca o de les activitats comuns, és a dir, un públic exigent. Les més conegudes són les sales d’escapes rooms, encara que també engloba a les empreses que aposten pels jocs de taules, les recreacions en viu o els esdeveniments massius de supervivència, per exemple. No obstant això, aquests negocis que necessiten el contacte amb el públic també han patit un dur colp econòmic per la pandèmia del Coronavirus. Què ha ocorregut amb aquestes empreses?, han desaparegut?, s’han reinventat? Parlem amb les empreses d’oci alternatiu més importants de la Comunitat Valenciana perquè ens conten la seua experiència.\nOn va nàixer el rol\nEl primer joc de rol comercialitzat va ser el mític Dungeons & Dragons, publicat en 1974 per l’editorial de Gary Gygax; no obstant això, el rol en viu ha explotat fa tan sols uns anys. Tot va començar amb l’auge de l’airsoft -jocs de recreació amb rèpliques d’armes similar al Counter Strike o Call of Duty-, que va evolucionar introduint xicotets papers de rol interpretats per actors per a dinamitzar el joc.\nL’oci alternatiu és aquell que es diferencia de l’oci popular. Com a diversió habitual podem trobar activitats que li solen agradar a una majoria del públic com pogueren ser les discoteques, les revetles… Però també les activitats esportives, com per exemple practicar paddle surf o rafting. Aquestes són opcions divertides per a passar en grup i riure amb els amics, però, en temps de rebrots per Covid-19 i de contínues mesures per a frenar la seua expansió, ni és recomanable ni és probable que estiguen permeses per les autoritats. Una opció diferent, i que està patint econòmicament des que es decretara el confinament és aquell que es dedica a divertir-se d’una forma més introspectiva: “al cap i a la fi som un tipus d’oci que busca que t’oblides de tot, també del Coronavirus” explica Guillermo Lucas, CEO de Moment Escape.\nPer què és un oci segur? Perquè en tot moment poden respectar-se les mesures de seguretat, i es pot procedir a la desinfecció de les sales entre grup i grup: “som un dels negocis que més podem cuidar la seguretat, ja que els grups que entren són molt reduïts, entre hora i hora de reserva tenim un espai de temps que aprofitem per a desinfectar tant els objectes com la sala, a més de comptar amb un sistema d’extracció que renova constantment l’aire de la sala”, assegura Lucas.\nA més de les escapes rooms hi ha empreses a València que abans es dedicaven a fer esdeveniments multitudinaris i que s’han reinventat per a adaptar-se a la nova emergència sanitària: “El nostre principal esdeveniment, Sobreviu, és un esdeveniment orientat a unes 200-400 persones a l’aire lliure amb diferents localitzacions, escenes i actors pels carrers que s’ha paralitzat fins que recuperem la vella normalitat per considerar que no és un esdeveniment apropiat ni adaptable sense posar en risc la qualitat del mateix a la situació actual”, expliquen des d’Otherworld, l’empresa organitzadora de Sobrevive. Per això, “hem realitzat diverses propostes alternatives tipus escape room adaptades a la pandèmia, amb grups limitats de persones i sense contacte entre altres grups ni actors, incloent-hi tots els protocols de seguretat (gel, mascaretes, distanciament, etc.)”.\nUn d’eixos esdeveniments adaptats seria Travessa el Llindar, una escape room situada en un edifici o complex allunyat. Sergio Álvarez, guionista d’Otherworld, explica que en aquest esdeveniment, en concret, han adaptat les mesures per a evitar el contacte entre jugadors de diferents grups, assegurar el distanciament amb els actors, desinfecció de localitzacions i puzles entre grups, així com posar gel hidroalcohòlic disponible en cada localització.\nAl cap i a la fi som un tipus d’oci que busca que t’oblides de tot, també del Coronavirus” explica Guillermo Lucas, CEO de Moment Escape\nNo obstant això, per molt que les empreses es reinventen, no s’ha aconseguit tornar a la normalitat econòmica, “després de tot, la gent té cert temor a apuntar-se a esdeveniments i s’han posposat per a quan estiguem en una millor situació”, aclareix Álvarez. Les escapes rooms portàtils són una bona opció per a qui no vulga desplaçar-se però vulga celebrar un dia especial com per exemple un comiat de solter o un aniversari, sempre en grups reduïts.\nUna altra opció d’oci alternatiu més tradicional és aquell que es redueix als jocs de taula. Al més pur estil de Stranger Things, hi ha establiments que ofereixen la possibilitat que passes la vesprada jugant a jocs de rol, com a Dracs i Masmorres, en unes instal·lacions desinfectades, amb aire condicionat i per menys de tres euros. En Homoludicus, una botiga de jocs de taula que està al costat del Mercat d’Abastos pots triar entre aquesta opció o llogar el joc que vulgues i portar-te’l a casa. Passats uns dies com ocorria en els videoclubs podràs retornar-ho. És una manera d’entretenir-te en companyia de manera segura, a casa, i fugint de Netflix.\nAquestes empreses estan majoritàriament regentades per un equip jove que a força d’arriscar el seu patrimoni s’ha esforçat per invertir en un negoci que fins i tot té molt per desenvolupar: “Inaugurem Moment Escape el 22 de febrer, just abans que començara la pandèmia. De moment tenim una sala i estem fabricant la segona, en un projecte molt gran que consta de sis sales que pretenen ser un referent a nivell nacional tant en producció, com en ambientació i en l’experiència. Amb tot el que ha ocorregut, inevitablement ens hem vist afectats”, explica el CEO de Moment Escape. Eixa injecció d’ingressos s’està veient en perill per l’arribada d’una pandèmia amb la qual ningú comptava i que està fent que la gent deixe de reservar: “nosaltres no tenim dades d’altres anys on comparar però companys de professió sí que ens comenten que el nombre de reserves ha disminuït dràsticament perquè la gent fins i tot té molta por d’eixir per a passar-s’ho bé”, aclareix Lucas.\nDe cara al futur, es presenta una realitat molt incerta: “alguns esdeveniments d’oci alternatiu han patit un colp econòmic considerable, perquè depenem de tancar contractes amb ajuntaments, empreses o altres entitats que per precaució o temor a una reduïda assistència estan esperant a veure com evoluciona la crisi. Altres esdeveniments, tipus escape room ho tenen més fàcil, ja que amb la volta a la nova normalitat tenen un format ideal i fàcilment adaptable perquè els grups xicotets puguen participar sense problemes”, sentència el guionista d’Otherworld.\nAmb el tancament de l’oci de nit arriba el moment d’experimentar amb coses noves i qui sap si els jocs de taula, les escapes i el rol deixa de ser “coses de frikis” i passen a ser una alternativa segura d’oci en temps de Coronavirus.


El jutjat 13 refusa d'investigar si el tinent-coronel Daniel Baena era Tácito a Twitter\nEl jutjat 13 refusa d’investigar si el tinent-coronel Daniel Baena era Tácito a Twitter\nLa magistrada argumenta que no té importància perquè la validesa de la seva actuació professional 'no depèn de la seva ideologia'\nEl jutjat número 13 de Barcelona ha rebutjat la petició de dues defenses d’investigar si el cap de la policia judicial de la Guàrdia Civil, Daniel Baena, era l’administrador del compte de Twitter Tácito. Ell ho va negar al Tribunal Suprem espanyol quan va declarar com a testimoni, però en una conversa enregistrada amb Público ho havia admès. La magistrada argumenta en el seu escrit que saber-ho no és important perquè ‘la validesa de la seva actuació professional no depèn de la ideologia que pugui tenir’.\nTambé recorda que la seva tasca coordinadora de la investigació està dirigida per un jutge instructor. Ho havien demanat les defenses del secretari general de Treball, Afers Socials i Família, Josep Ginesta, i de Josué Sallent, director d’Estratègia i Innovació del CTTI.\nLa magistrada també remarca que el Tribunal Suprem tampoc ha acceptat aquesta petició en la causa de l’1-O.


febrero 2017 – Blog d'activitats\nPublicado el 3 febrero, 2017 3 febrero, 2017 por activitatsfedericaDeja un comentario\nEls bookstrailers presentants als Premis Sambori MICE pels alumnes de 3r C i 4t han sigut seleccionats en la primera fase! Enhorabona!\nAra esperarem per veure si obtenen algun dels guardons del jurat o del públic. Aquest darrer, l’obtindrà el vídeo que tinga més visialitzacions a youtube. Així que ajudem-los a guanyar!\nCategorías ESO•Etiquetas Bookstrailers, Premis Sambori


algu s'enrecorda de "dome,el petit geni del beisbol&quo - Pàgina 2 - Tenkū no dōbutsu\nEntrada Autor: muka muka » 25/11/2005 a les 00:05\nesk la van emetre fa molts anys yo tampoc era gaire gran,i va estar mol poc temps en antena per desgracia,crec k no la van acabar la serie.no staria malamen k la tornesin a emitirrr\nEntrada Autor: Kaede Rukawa » 25/11/2005 a les 19:44\nPersonalment tinc altres prioritats. Dragon ball seria una d'elles....\nEntrada Autor: teteman-kalec drac blau » 25/11/2005 a les 21:33\nEntrada Autor: muka muka » 26/11/2005 a les 02:04\nla veritat k yo tamb preferiria avans dragon ball k akesta com dragon ball no hi ha ninguna!!!\nEntrada Autor: teteman-kalec drac blau » 26/11/2005 a les 11:42\nEntrada Autor: znake » 26/11/2005 a les 17:03\nWo wo, sí, era genial *-*\nTots els anys em recordo de quan es ficava la pilota enre els dos dits i la llançava fort i sempre guanyava, però quan un va aconseguir batejar un tir dels seus va cambiar de tàctica o alguna cosa així xDD\nQuan era petita em dedicava a ficar-me la pilota de tenis entre els dos dits fins que em cabés igual que a ell (em sona haber escoltat que li cabia tan bé perquè de petit s'entrenava o algo) però acabava fent-me mal =u.u=\nAixò sí, de les imatges.. almeys de la primera que heu posat no em recordo, ara buscaré pel google xD\nPD: La sèrie va sortir al 1989, quan vaig neixer *-* (suposo que al japó xD)\nEntrada Autor: Sahaquiel » 13/07/2006 a les 16:09\nNo és aquella on el noi deia: Miratge de neu!! I la pilota desapareixia i el batedor no podia tocar-la?\nEntrada Autor: Shinu Toki » 18/07/2006 a les 14:59\nSahaquiel ha escrit: No és aquella on el noi deia: Miratge de neu!! I la pilota desapareixia i el batedor no podia tocar-la?\nExacte, jo em sembla que vaig veure tots els capítols, m'encatava *-*\nHi havia el miratge de neu, que només funcionava al tokio domme (funcionava pels corrents d'aire del camp), el tornado aspirador, i després allò que era com un forat negre.. xD Recordo que se'l van inventar per poder derrotar el "Carlos" o.o i també recordo que el Carlos havia fet esgrima.. i havia estat torero. Quina memòria que tinc xD\nLa sèrie era tipus oliver i benji, però jo diria que era més original... Bueno, jo me'n vaig.. dewww ^^\nEntrada Autor: Sahaquiel » 18/07/2006 a les 15:29\nJo me'n recordo que sortia una noia molt bufona que s'havia de posar una gorra i amagar-se el cabell perquè les noies no podien jugar. Al final la van descobrir perquè es va fer una ferida i el noi la va reconeixer.\nPer cert, el llançament especial de la noia era un que la pilota feia com una melodia (com es va flipar l'autor) que embobaba els batedors i no els deixava batejar bé.\nEra quelcom així oi?\nEntrada Autor: Shinu Toki » 18/07/2006 a les 15:30\nRecordo que en un capítol sortia dutxant-se... xDDD\nEntrada Autor: Sahaquiel » 18/07/2006 a les 15:40\nShinu Toki ha escrit: Sí, de fet em sembla que la noia es deia melody o.o\nMelody... si... pot ser. Quants records, quanta nostalgia...\nA mi també em sona que es dutxava o quelcom semblan. També m'enrecordo que tenia un avi que l'ajudava i que al final va aconseguir que juguès tot hi ser una noia.\nTe'n recordes del Dodo?