L’abús i les característiques de la comunicació virtual són un focus d’estrès\nEn aquests serveisacabemparlant més alt i no sabem on hem de mirar l’interlocutor; suposa una invasió de la nostra intimitat, i tot plegat ens genera tensió\n26/06/2020 01:58 Actualizado a 26/06/2020 01:59\nLa crisi del coronavirus ha provocat un augment de la demanda en les aplicacions de videoconferència per motius laborals, educatius o personals. Tant que, per exemple, els ingressos de Zoom han crescut un 169% durant la pandèmia, segons va informar la mateixa empresa mitjançant un comunicat, i això malgrat els problemes de seguretat que va experimentar els primers dies. Aquest servei ha passat de 10 milions de sessions a 300 milions al maig.\nEsclar que, amb l’inici de la desescalada, l’ús de Skype, per exemple, va caure un 36,1% durant les dues primeres setmanes respecte a les dues últimes d’abril, segons la consultora Smartme Analytics, També va caure l’ús d’altres aplicacions semblants com Duo, un 11,2%, i Hangouts, un 23,9%.\nLes causes de la davallada es poden deure al fet que “ vam començar amb molt d’entusiasme, però ja trobàvem a faltar el contacte humà”, explica Miquel Àngel Prats, professor titular de Tecnologia Educativa a Blanquerna-UR. Amb tot també hi ha hagut usuaris que han dit que s’han cansat de la comunicació mitjançant aquestes aplicacions i que els ha causat una autèntica fatiga física i estrès.\n“No estàvem preparats per al confinament, que en si mateix ens ha generat fatiga emocional. Pensàvem que l’agenda ho aguantava tot, i no hem tingut control”, afegeix Prats.\nPerò més enllà de l’excés i l’acumulació de videotrucades, “no s’ha d’oblidar que les videoconferències són un simulacre, en què som avatars de nosaltres mateixos. Són una representació que ens crea la sensació d’estar connectats amb algú, però en el fons el que fem és estar connectats amb una pantalla. I com a tal representació ens perdem moltes coses, sobretot la part física”, diu Lluís Anyó, antropòleg de Blanquerna-URL.\n“És el mateix que pretendre visitar París a través de Google Earth, per exemple. No serà mai el mateix veure París mitjançant una pantalla que passejar-se pels seus carrers. Amb la comunicació passa el mateix”, afegeix aquest antropòleg.\nA més, hi ha aspectes propis del funcionament d’aquesta mena de serveis que ens incomoden i ens tensen.\n“La mirada és la porta d’entrada a la comunicació, i en les videotrucades no sabem exactament on mira l’altre, si a nosaltres, a la càmera o a un racó. Aquesta mirada perduda que detectem en l’altre ens genera incomoditat”, assegura Ignasi Ivern, psicòleg i logopeda de Blanquerna-URL.\n“M’adono de qui està atent, de qui em mira i de qui no. La gent consulta alhora WhatsApp o Telegram i està pendent de la videotrucada al mateix temps. Ens n’adonem, i això també esgota molt”, enraona Prats.\nD’altra banda, “si a la vida quotidiana puc controlar aspectes de la meva presentació i adequar-los a la situació social, amb les videoconferències encara tenim més control sobre com ens mostrem i què mostrem. Per això tothom es posava davant d’una llibreria, per exemple. Però més control vol dir més responsabilitat, i per tant més estrès”, afegeix Lluís Anyó.\nEn una videotrucada hi ha molts més elements a controlar que quan parlem presencialment\nI és que en la comunicació el context és molt important. En funció del context “ adoptem una aparença o potser triem un lloc que no és el més adequat, de manera que hi ha una invasió de la nostra intimitat. Per això algunes d’aquestes plataformes permeten difuminar el fons o posar un fons de pantalla, perquè puguem tenir un control de l’escenari”, assegura Ivern. Com amb qualsevol solució tecnològica, les videotrucades no sempre funcionen bé, hi ha talls, la veu se sent entretallada, “cosa que afecta la intel·ligibilitat i ens obliga a fer un gran esforç per mantenir-nos atents”, explica aquest psicòleg.\nEn el cas que la connexió funcioni correctament, “llavors passa el mateix que amb les trucades i la gent parla més alt” –afegeix aquest psicòleg–, cosa que també resulta molest.\nLa comunicació té una sèrie de regles implícites que ens permeten saber quan ens toca parlar i quan no, unes normes que en les videotrucades són molt diferents i que requereixen una disciplina que no tothom té. “Costa molt més que es respectin els torns de paraula i totes aquestes regles implícites de la comunicació que ens ajuden a saber quan ens toca parlar i quan no. Quan en una conversa no es respecten els torns de paraula, ens molesta i ens enfadem, ens tensem i, de vegades, fins i tot desconnectem, perquè baixa molt la intel·ligibilitat”, sosté Ivern.\nAquest és el motiu pel qual “aquest mena d’eines tenen mecanismes per ajudar-nos, com ara marcar qui està parlant en cada moment”, afegeix el psicòleg. “I les videoconferències ens mantenen immòbils davant la pantalla, mentre que les reunions presencials tenen interrupcions”, precisa Prats.\nEn conjunt, “en les videoconferències hi ha més elements a controlar, cosa que requereix més esforç i això és molt més esgotador”, conclou Anyó.\nD’altra banda, i tal com apuntava Miquel Àngel Prats, de vegades sembla que hàgim perdut el control i ens hàgim sotmès a una certa sobreexposició. “Hem viscut un carrusel de pantalles infernal. Tancàvem una videoconferència i n’obríem una altra al cap de poca estona. Ens hem convertit en jonquis. Si l’ús de les pantalles ja era elevat, ara ho ha estat més. I quan no han estat les videotrucades ha estat el WhatsApp”.\nI tot plegat en un context nou a què no estàvem acostumats, el del confinament, “que ha afectat el nostre ritme circadiari. Semblava que fossin vacances, però no hi eren i això feia que si no et controlaves te n’anessis a dormir tard. Però potser tenies coses que fer a les nou del matí”, explica Prats.\nDe tota manera, per a aquest expert també hi ha hagut coses positives i “hem après molt. Molta gent ha vist com creixien les seves competències digitals, ni que fos a marxes forçades. Ens hem professionalitzat, per dir-ho d’alguna manera”.\nAra el que ens falta és aprendre a “donar el que és de la presència a la presencialitat, i el que és del món virtual a la virtualitat”, diu Prats.\nPer això Anyó opina que “les videoconferències ens fan reivindicar el fet de viure les coses presencialment, l’experiència. No és el mateix l’experiència viscuda que la virtual. El component del jo hi vaig ser és un escalf que hem descobert gràcies a les videoconferències”. Per Anyó, la connexió per vídeo ens ofereix “la pseudoexperiència de la virtualitat, que té a veure amb el risc i el confort. És menys arriscada i més còmoda, i per tant el perill és que entrem en una dinàmica de confort”.\nSi, com assegura el professor Miquel Àngel Prats, és cert que “les videotrucades són una realitat i que han vingut per quedar-se entre nosaltres”, el que ens toca ara és “aprendre a buscar l’equilibri”.


Els indígenes retenen policies per exigir la fi de la repressió a l'Equador - Diari de Girona\nEls indígenes retenen policies per exigir la fi de la repressió a l'Equador\nEl Govern qualifica l'acció de «segrest» i demana que «qualsevol procés de diàleg es faci en el marc de la pau»\neuropa press/efe/ddg 11.10.2019 | 00:13\nAlguns dels policies retinguts. reuters\nAlguns dels policies retinguts.\nLíders indígenes mantenen policies i diversos periodistes retinguts a Quito per exigir la fi de la repressió policial de les protestes que van començar fa una setmana contra la reforma econòmica anunciada pel president equatorià, Lenin Moreno. En un acte a la Casa de la Cultura de la capital es va mostrar els vuit agents -set homes i una dona- i se'ls va demanar que es comuniquessin amb els seus superiors perquè es deixi de reprimir els manifestants. A més, els líders indígenes presents van assegurar que també hi ha 40 militars retinguts a Saquisilí.\nEl president de la Confederació de Nacionalitats Indígenes de l'Equador (Conaie), Jaime Vargas, va exigir a les autoritats equatorianes l'entrega dels indígenes morts en les protestes. Segons la Defensoria del Poble, almenys cinc persones han mort en aquesta setmana de protestes, tot i que el Govern no ha confirmat aquest balanç de víctimes.\nPer part seva, el secretari general de la presidència de l'Equador, José Augusto Briones, va qualificar de «segrest» la retenció d'agents de la policia. «Vuit policies han estat retinguts i a 27 periodistes de diferents mitjans de comunicació no se'ls ha permès sortir de la Casa del Cultura», va dir l'alt funcionari. «En nom del Govern Nacional demanem que qualsevol procés de diàleg es faci en el marc de la pau, i per a això l'alliberament dels policies i periodistes és una condició fonamental», va afegir Briones.\nMort d'un dirigent indígena\nLa retenció dels agents de l'ordre es va produir un dia després d'una multitudinària marxa dels indígenes i en una jornada en què la Confederació de Nacionalitats Indígenes es declarés «de dol» per la mort d'un dirigent en les protestes, informació corroborada per la Defensoria del Poble.


…y entonces su alma saldrá a la luz. Steve McMurry – My Little Paradise\nby: Montse Paradís\nEl divendres passat vaig assistir a l’exposició de la Marta Pascual i Callum la seva parella.\nMentre anava mirant les fotografies i llegint els escrits que els acompanyaven , les emocions anaven sortint a flor de pell. De sobte, i quasi al acabar l’exposició, la meva mirada es va creuar amb la d’un nen i allà es va fer certa la frase de MacCurry….la seva ànima havia sortit a la llum.\nImatges com aquesta no s’aconsegueixen si no has conviscut amb aquestes persones i a més, t’has guanyat la seva complicitat.\nLa Marta i la seva parella son joves, d’aspecte fràgil i molt dolç. De parlar suau, amb un somriure a la cara i molta tendresa quan agraeixen la teva visita, que crec que son difícils de trobar avui dia en un món com el que vivim.\nEl seu pare, l’Agustí , soci de l’agrupació fotogràfica de Salt , ha recollit tot el viatge i els milers de fotografies en un llibre que ja friso per tenir a les meves mans i poder gaudir metre a metre del viatge i de cadascuna de les vivències que han viscut.\nEls hi vull donar les gràcies per haver-me emocionat tant amb les seves imatges. Des de la darrera exposició que MacCurry va fer a Girona i la de Cristina García Rodero, Terra de somnis que va estar exposada a la Caixa, no m’havia tornat a emocionar d’aquesta manera.\nUs deixo uns quants links on hi trobareu més informació.


Kaspersky: "Estem davant del naixement de l’era del ciberterrorisme" - YCOM\nKaspersky: "Estem davant del naixement de l’era del ciberterrorisme"\nKaspersky: “Estem davant del naixement de l’era del ciberterrorisme”\nDavant del cabdal de discussions i especulacions generat arran de l’aparició del cuc informàtic Stuxnet, en especial sobre qui està darrere de l’atac i quins són els seus objectius, Kaspersky Lab ha fet públiques les seves primeres reflexions sobre aquest fet.\nNota de premsa – Kaspersky Lab encara no ha pogut accedir a un volum d’evidències suficient com per a identificar als atacants, o el blanc objectiu, però els experts en seguretat informàtica de la companyia coincideixen en què es tracta d’un atac singular i sofisticat mitjançant malware, perpetrat per un equip amb accés a abundants recursos financers, un alt nivell de preparació i un profund coneixement de tecnologies com SCADA.\nEls experts de Kaspersky consideren que no és possible dur a terme un atac d’aquesta mena sense el suport i cobertura d’un estat-nació.\nJa es va referir a aquest fet Eugene Kaspersky, fundador i president de Kaspersky Lab: “Crec que representa un punt d’inflexió, l’albada d’un nou món, perquè abans només ens enfrontàvem a cibercriminals, però em temo que estem assistint al naixement de l’era del ciberterrorisme, de les armes i les guerres virtuals”. En roda de premsa celebrada recentment a Munic amb periodistes de tot el món, durant el Simposi de Seguretat Kaspersky, el màxim executiu de Kaspersky Lab no va dubtar a qualificar Stuxnet com “l’obertura de la Caixa de Pandora”.\nSegons Eugene Kaspersky, “aquest programa maliciós no ha estat dissenyat per a robar diners, bombardejar amb spam o accedir a dades personals; ha estat dissenyat per a sabotejar plantes i provocar danys en entorns industrials. Molt em temo que estem assistint al naixement d’un nou món. Els 90 foren la dècada dels ciberbrètols, la dècada del 2000 fou la dels cibercriminals, i tinc la sensació que estem entrant en la nova era de les ciberguerres i el ciberterrorisme”, va concloure Kaspersky.\nEls investigadors de Kaspersky Lab han descobert que el cuc explota quatre vulnerabilitats diferents de “dia zero”. Els analistes de la companyia van informar de tres d’elles directament a Microsoft, i van col·laborar estretament amb aquesta companyia per a la creació i distribució dels pegats.\nA més d’explotar aquestes vulnerabilitats de “dia zero”, Stuxnet també fa ús de dos certificats vàlids (de Realtek i JMicron), gràcies als quals va poder romandre sense ser descobert durant un període força llarg de temps.\nLa intenció final d’aquest cuc era accedir a sistemes de control industrial Simatic WinCC SCADA, que controlen processos industrials, infraestructures i instal·lacions. Oleoductes, centrals elèctriques, grans sistemes de comunicació, navegació aèria i marítima i, fins i tot, instal·lacions militars, empren sistemes semblants.\nEl coneixement exhaustiu d’aquestes tecnologies, la sofisticació de l’atac a diferents nivells, el recurs a múltiples vulnerabilitats de “dia zero” i l’ús de certificats legítims fa que els enginyers de Kaspersky Lab estiguin pràcticament segurs de que Stuxnet fou creat per un equip de professionals altament qualificats amb accés a una gran quantitat de recursos i fons.\nTant el blanc de l’atac com la geografia on s’han detectat els primers brots (principalment a l’Iran), indueixen a pensar que no es tracta d’un grup cibercriminal normal. És més, els experts en seguretat de Kaspersky Lab, que han analitzat el codi del cuc, insisteixen en el fet que l’objectiu principal de Stuxnet no ha estat només el d’espiar sistemes infectats, sinó també el de dur a terme accions de sabotatge. Tots aquests fets apunten a que és molt probable que algun estat-nació, amb accés a grans volums d’informació d’intel·ligència, hagi donat cobertura al desenvolupament de Stuxnet.\nKaspersky Lab considera que Stuxnet és el prototip funcional d’una “ciber-arma”, que donarà el tret de sortida a una nova guerra armamentística en el món. Aquest cop serà una carrera “ciber-armamentística”.


Reinventar-se com a docent... en temps de pandèmia: Rocío Artero, mestra d’Infantil de 4 anys - revistapoble.net\nInicio / INFORMACIÓ GENERAL / Reinventar-se com a docent… en temps de pandèmia: Rocío Artero, mestra d’Infantil de 4 anys\nReinventar-se com a docent… en temps de pandèmia: Rocío Artero, mestra d’Infantil de 4 anys\nReinventar-se com a docent... en temps de pandèmia\nRocío Artero Faucón\nMestra d’Infantil de 4 anys als col·legi Bisbe Pont de Vila-real\n“És moment d’ajudar a les famílies sense fer-los responsables amb les tasques que són competència de l’escola”\nPer a Rocío Artero i tot l’equip de mestres d’Infantil del Bisbe Pont, el treball docent amb els seus alumnes en aquests dies d’Estat d’Emergència, es porta a terme mitjançant la plataforma de comunicació que tenen a l’escola (Edvoice), el correu electrònic i el Drive. “Són ferramentes que ens ajuden a comunicar-nos amb les famílies i ens permeten organitzar i enviar els materials perquè els xiquets puguen treballar d’una manera fàcil i senzilla”, argumenta alhora que assegura que des de l’equip de pedagogia els aconsellen no avançar continguts. “No és fàcil fer la feina que fem a les aules des de casa. A les nostres aules creem un ambient d’afecte i complicitat que és difícil d’aconseguir mitjançant una pantalla”, explica Rocío. “L’entusiasme, el descobriment, l’afectivitat i el vincle d’estima que formem dia rere dia durant la jornada escolar no es poden portar a terme de la mateixa manera. Encara així, intentem fer-ho de la millor forma perquè puga ser accessible a les famílies”, reconeix.\n“No totes les famílies disposen dels mateixos recursos, ni del mateix temps lliure. Hi ha moltes que han de seguir treballant i no poden dedicar tot el temps que els agradaria als seus fills. ”\nAixí doncs Artero i les seues companyes organitzen un horari de tasques, amb una rutina d’activitats lúdiques i dinàmiques, els envien vídeos que graven les mestres amb jocs, “però sobretot els aconsellem que puguen gaudir de totes aquelles activitats familiars que per circumstàncies no es poden portar a terme quan tots estem immersos en la feina i les responsabilitats quotidianes”, detalla Rocío “tals com fer receptes de cuina, dibuixar, pintar amb aquarel·les, jugar al dominó, fer ioga, fer passatemps, sopes de lletres i altres recursos interactius que reforcen els continguts treballats a l’escola durant el curs…”\nPerò tot no és tan fàcil, doncs per a aquesta mestra, el més complicat és adaptar-se a les situacions de cada família. “No totes disposen dels mateixos recursos ni tampoc del mateix temps lliure. Hi ha moltes famílies que han de seguir treballant i que no poden dedicar tot el temps que els agradaria als seus fills. Tots estem vivint moments molt complicats amb situacions d’extrema delicadesa”, confessa, per això Rocío considera que l’escola no ha de ser una càrrega més. “És moment d’ajudar a les famílies sense fer-los responsables amb les tasques que són competència de l’escola. Encara així, si alguna família ens demana més materials, recursos o qualsevol rutina més pautada i estructurada, nosaltres la preparem sense problema”, matisa.\nPer a aquesta docent de Bisbe Pont, la majoria de les famílies estan col·laborant perfectament, els xiquets estan encantats amb els vídeos setmanals que els envien les seues mestres. “Els alumnes em canten cançons, reciten poesies, i m’envien missatges contant-me que han fet durant la setmana. Jo també els envie molts ànims i els conte alguna anècdota simpàtica. Els pares estan fent una feina meravellosa amb els seus fills”, diu amb satisfacció. Per això, Rocío es mostra convençuda que els alumnes d’Infantil seran els menys afectats quan tornen a les aules. “Potser el més difícil siga la reorganització dels aprenentatges nous, intensificar la feina en unes poques setmanes. Però també és de veres que el programa que nosaltres treballem a l’escola es cíclic i tots els continguts apareixen contínuament en els diferents cursos” considera. Per a aquesta docent, eixa situació ajudarà a reforçar en el pròxim curs tot allò que no s’ha pogut treballar adequadament. Tot i això, Rocío assevera que els xiquets tenen una gran capacitat d’adaptació. “Tornarem amb més ganes i atendrem tot el que siga necessari per a continuar amb el mateix entusiasme de sempre”, avança.\n“El ritme de vida que portem habitualment no ens permet escoltar als nostres ni dedicar-los el temps que mereixen. Hem de quedar-nos amb totes les experiències positives que ens ha aportat aquesta situació”\nPerò mentre eixe moment arriba, està segura que els xiquets estan aprenent a valorar més el temps que passen amb la família i a gaudir de les xicotetes coses que aporta la vida. “No estem acostumats a observar el que passa al nostre voltant. El ritme de vida que portem habitualment no ens permet escoltar als nostres ni dedicar-los el temps que mereixen. Hem de quedar-nos amb totes les experiències positives que ens ha aportat aquesta situació”, incideix.\nDes d’aquestes línies, Rocío s’adreça també als pares dels ‘seus xiquets’ per a dedicar-los un “GRÀCIES en majúscules. Gràcies per la seua paciència i dedicació i per ajudar-nos en aquesta situació. Ens estan aportant tranquil·litat i confiança. Estan responent a totes les idees que els estem proposant i ho estan fent amb calma i responsabilitat. Tot açò passarà, tornarem a l’escola amb les piles carregades i les abraçades seran més intenses i més humanes.”,conclou.


UNGLES PERFECTES (EBOOK) - BiblioEteca\nUNGLES PERFECTES (EBOOK)\nAUTOR: VICENS, ANTONIA; ND\nDues dones intenten refer la seva vida en una Mallorca corrompuda pel negoci de la droga. Na Isabel duu tres fracassos sentimentals, té una filla ionqui amb qui no es parla i repassa amb nostàlgia el passat de lilla; na Carmen té un fill gai que li reclamadiners des de Barcelona, va ser lamant dun narco gros i busca, sense escrúpols, lamor de la seva vida, luxe i plaers. La trama arrenca amb laparició dun exconvicte que fuig dun traficant i segresta una de les dones. Però la passió que neix entre ells intercanvia els papers. Amb un llenguatge dinàmic i desenfadat, Antònia Vicens ens guia pels baixos fons duna ciutat per on circulen pastilles, cocaïna, assassins, amants, espies, festes en iots i embarassos no desitjats. Un retrat almodovarià, de la Mallorca que samaga darrera la façana turística.


Un turboreactor (en anglès: turbojet ) és el tipus més antic dels motors de reacció de propòsit general. El concepte va ser desenvolupat en motors pràctics a la fi dels anys 1930 de manera independent per dos enginyers, Frank Whittle al Regne Unit i Hans von Ohain a Alemanya; encara que el reconeixement de crear el primer turboreactor se li dona Whittle per ser el primer a concebre, descriure formalment, patentar i construir un motor funcional. Von Ohain, en canvi, va ser el primer a utilitzar el turboreactor per propulsar un avió.\nEls turboreactors són bastant ineficients (si es vola per sota de velocitats Mach 2) i molt sorollosos. La majoria dels avions moderns utilitzen en el seu lloc motors turboventilador per raons econòmiques. No obstant els turboreactors encara són molt comuns en míssils de creuer de mig abast.\nComparació amb altres motors similars[modifica]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Turboreactor&oldid=27630462»\nTurbines de gas\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 juny 2021 a les 12:58.


Porteu llavis purpurins a la vida real amb aquests 5 consells fàcils - Bellesa\nSegellat amb un petóés una sèrie d'històries dedicades a les transformacions que es produeixen amb un toc de pintallavis.\nEls llavis de purpurina són totalment superposats (de bona manera). Els heu vist a la pista a espectacles com Jeremy Scott i Fendi i a Instagram, on us proporcionen alguns dels vídeos més impressionants de maquillatge. Si voleu provar-ho pel vostre compte (però en realitat no voleu els llavis picorosos), aquí teniu alguns dels nostres millors consells sobre com es pot posar de manifest.\nLa purpurina no es coneix per les seves propietats hidratants. Els llavis seran secs, però assegureu-vos que tampoc no s’esquerdaran. El teu aspecte durarà més si t’assegures que els teus llavis estiguin preparats prèviament i que no sentis l’enyorança de llepar-te constantment els llavis (tot i que Rihanna demostrava que pot ser un bon aspecte de la llengua brillant).\nPodeu provar un d'aquests fregats o màscares de llavis condicionants, o si realment voleu sortir, un paquet de llavis hidratants durant la nit. Assegureu-vos que estiguin sense flocs, però no siguin oliosos abans de començar a aplicar purpurina. Si semblen poc delicades, enganxeu-les lleugerament amb un teixit després del condicionament.\nmyrtle de terror americà\nApliqueu la base\nEstàs preocupat que la purpurina no s’enganxi als llavis? No et preocupis. La gent envia bombes brillants als seus enemics per una raó: no només és fabulós, sinó que es dirigeix sense esforç a tot arreu, com a Derek Blasberg.\nEl kit Lust004 de Pat McGrath, un artista de maquillatge llegendari, un paquet d’inici de producte d’edició limitada per a llavis de purpurina, va incloure un pintallavis per utilitzar com a base. Podeu fer el mateix i aplicar purpurina fluixa sobre qualsevol pintallavis de color. Els pintallavis lustres més brillants i brillants s’adhereixen una mica millor. Si voleu una base clara, no utilitzeu cola. Per descomptat, la cola d’Elmer és barata, però no teniu una mica d’edat per menjar pasta? Proveu un adhesiu facial aprovat, com ara un brillantor de llavis, cola de pestanyes, M.A.C Mixing Medium o Ben Nye Glitter Glue. No us desfaran la pell.\nEs posa brillant\nA continuació, utilitzeu el dit o el pinzell per tapar la purpurina als llavis. Com més mins són els flocs de purpurina, més subtil la brillantor. Probablement, també voldreu fer-ho a través del lavabo per minimitzar la caiguda de la purpurina. Potser tingueu la temptació d’obtenir purpurina del vostre subministrament local d’artesania, però tingueu compte: sovint contenen fragments de vidre o plàstic que poden arrossegar els llavis. (La redacció urbana de Reddit de la dona suposadament va perdre un ull a causa de la purpurina sembla ser certa). Anar a obtenir una brillantor fina produïda per una empresa de maquillatge. Els artistes de maquillatge agraden especialment les opcions de purpurina de M.A.C i Make Up For Ever.\ncirurgia plàstica miranda cosgrove\nFes-ho per últim\nEnhorabona! Ara teniu els llavis brillants. Spritzeu-les amb un parell de bombes de polvorització per ajudar-les a durar.\nLa manera més senzilla d’intentar treure purpurina dels llavis? El maquillista de Beyoncé té un consell sorprenentment senzill: la cinta escocesa. Per descomptat, podeu provar de rentar purpurina amb aigua, però la purpurina veu l’aigua com un joc divertit més que no pas un signe de la darrera trucada per a un llavi brillant. Pega la cinta als llavis i repeteix. Podeu utilitzar-ho com a primera línia de defensa abans d’introduir-vos al vostre retirador de maquillatge favorit. No oblideu donar-li als llavis una mica de TLC addicional després de tota aquesta acció de purpurina i cinta amb molt de bàlsam labial.\nEl temps s'acosta, Bill\nPer què els homes demòcrates es neguen a abandonar?\nTory Burch és ara mil·lionari, gràcies a Chris\nDonald Trump podria arruïnar el país, però Ted Cruz ja ha arruïnat el formatge\nDeslligar el increïblement complicat Taylor Swift – Scooter Braun Feud\nKesha allibera correus electrònics del doctor Luke, suposadament, criticant el seu pes\nLa veritable cara de l’Administració de Trump\nMireu la representació final de TV de Florence Henderson\nMargaret Atwood pensa que Star Wars va causar l'11 / 11


Els nens fan preguntes perquè no havien vist mai picar indiscriminadament com ahir : :: Socpetit.cat\nEls alumnes que aquest dilluns al matí arribaven al col·legi Verd, s'han trobat la porta d'entrada esbotzada i amb cops encara visibles a la tanca. L'escola ha reprès les classes amb el suport de dues psicopedagogues que han explicat als mestres com tractar amb els nens les càrregues policials que van tenir lloc al col·legi durant la celebració del referèndum.\nA més, alguns dels infants estaven a l'escola en el moment en què la policia espanyola va entrar i carregar. "Van estar al menjador tota l'estona i amb les persianes abaixades, fins que va entrar la policia i van dir als avis i nens que sortissin", ha explicat un dels pares, Albert Brea.\nEls alumnes, però, no paren de fer preguntes als pares. "Fan preguntes i no entenien res del que passava, no havien vist mai picar indiscriminadament com ho feien ahir", detalla un altre pare, Albert Poch.\nFoto: Marina Lòpez | ACN\nUn grup d'alumnes del col·legi Verd de Girona, comprovant els desperfectes a la porta d'entrada, el 2 d'octubre del 2017


Les Clarisses i les ordenances i taxes pel 2018 són dos dels punts més destacats del ple d'avui | Ràdio Arenys 91.2FM\nPolítica Plens Dijous 19 d'octubre del 2017\nLes Clarisses i les ordenances i taxes pel 2018 són dos dels punts més destacats del ple d'avui\nAvui es porta a aprovació al compra definitiva de les Clarisses\nL’Associació Junts Autisme valora que…\nJordi Blanchar guanya el primer torneig …\nUna sessió plenària que començarà a les 7 de la tarda i la podreu seguir en directe per Ràdio Arenys.\nEl govern municipal porta a ple avui la compra de les Clarisses que s’hauria acordat amb la propietat per un valor aproximat 1’3 milions d’euros. Es proposa que el pagament es faci en tres terminis. Els dos primers pagaments seran a través d’un crèdit amb la Diputació de Barcelona que, precisament, es va signar aquesta mateixa setmana per un import de 713.000 euros. La resta de diners provindran del pressupost de l’any que ve. A hores d’ara, el govern municipal segueix amb converses amb la resta de formacions polítiques per aconseguir el vot favorable que els hi falta per dur a terme aquesta operació urbanística. El regidor d’Hisenda, Ramon Vinyes, afirma que l’adquisició del convent resoldrà el problema d’equipaments que pateix Arenys de Mar, independentment, que s’hi traslladi la Biblioteca o no.\nUn altre dels punts destacats és que es porta a aprovació les ordenances i taxes per l’any que ve. La proposta del govern passa per congelar totes les taxes i preus públics alhora que opta per rebaixar-ne algunes d’elles, com la taxa de cementiri i s’amplia la bonificació per l’ús de la deixalleria passant del 10 a 20% i per als vehicles històrics. També redueix el preu de la taxa del servei de teleassistència i de l’escola bressol municipal per a les famílies monoparentals.\nD’altra banda, el ple també portarà a aprovació la modificació de crèdit d’1.800.000 euros que servirà per dur a terme les actuacions sostenibles i amortització de crèdit. Entre els punts, s’inclou tirar endavant algunes d’aquestes actuacions, com l’aprovació del projecte inicial de la nova nau de la Brigada o la pavimentació de diversos carrers. El ple també proposa la creació del Viver d’empreses i el seu reglament així com la licitació per la contractació del servei de manteniment i neteja de platges.\nUn altre dels punts que es torna a porta a ple és l’aprovació provisional de les al·legacions al POUM que es va tombar en la sessió anterior. Com sempre, acabarà amb el torn de precs i preguntes per part dels partits a l’oposició.


ILERDAM VIDEAS: Agramunt recorda Guinovart, pinzell del poble, obrer de l'art\nAgramunt recorda Guinovart, pinzell del poble, obrer de l'art\nEns plau fora mida trencar l'habitual inèrcia de centralisme lleidatà i eixir finalment de la capital del Far West en cloure aquest any vuit buit fins ara de cròniques culturals de la resta de comarques del baix Segre. I és que l'efemèride artística més important dels darrers temps a les terres de Ponent, un homenatge a l'insigne pintor Josep Guinovart, s'ha esdevingut el proppassat 13 de desembre a la vila d'Agramunt, vila adoptiva de l'artista barceloní. No en va aquest poble de l'Urgell acull ell sol, en les reduïdes dimensions del seu nucli urbà, dos dels museus d'art més importants del territori: Lo Pardal, amb els seus tres edificis plens a vessar de la vastíssima obra gràfica i escultòrica de Guillem Viladot (nat, aquest sí, a Agramunt), i, precisament, l'Espai Guinovart, amb la seua col·lecció permament d'obra guinovartiana, un petit annex interior per a exposicions temporals d'altres artistes dissenyat pel mateix Guinovart i, sobretot, grans projectes i expectatives de creixement a fi d'abastar la grandesa artística i material del nombrós llegat plàstic d'aquest destacat artista.\nDos espais de titularitat privada i recursos insuficients però que, en definitiva, i encara que pel poc cas que en fem sovint no ho sembla, constitueixen sens dubte referents de primer ordre de l'art contemporani català i internacional. Dos museus que si visquéssim en un país normal sense complexos ni autoodis estarien visiblement senyalitzats (com hem comentat en alguna ocasió amb el director de l'Espai Guinovart i el batlle d'Agramunt) amb tanques publicitàries de grans dimensions a peu de carretera i tota mena de rètols indicadors a l'interior de la població, a fi de descobrir aitals inconegudes meravelles al gran públic potencial que ben segur podrien atreure (adequadament publicitades), i fer rendir així l'atípic atractiu turístic que el valor afegit d'aquest valuós llegat artístic podria donar a la vila. Val a dir que esdeveniments de la magnitud del que avui ens ocupa o iniciatives com el llibre-carpeta Agramunt que ambdues fundacions coeditaren ara fa un lustre amb textos de Viladot i il·lustracions de Guinovart ja són un bon començament, sempre i quan assoleixin la continuïtat necessària per a consolidar-hi l'atenció pública exterior. Cal lloar en aquest sentit l'ambició desacomplexada de l'Espai Guinovart, que no escatima esforços per tal d'aconseguir-ho, i que ha convocat i coorganizat amb l'ajuntament l'homenatge de què avui parlarem. Qui vulgui conèixer la trajectòria d'aquesta fundació pot fer un cop d'ull a la Petita història de l'Espai Guinovart d'Agramunt (Mediterrània, 2008), il·lustrada, com la major part de petites històries que es fan i es desfan a Catalunya, per la Pilarín Bayés.\nI com que l'acte en qüestió era precisament un homenatge a Josep Guinovart, els molts afectes que la seua encara tan recentment extinta presència desvetllava han aconseguit sens dubte quelcom que el generós talonari que per ara d'altra banda malauradament no hi ha no hauria pas aconseguit: aplegar per primer cop a Agramunt una selecció insòlita i tal volta irrepetible d'artistes que des de llurs diverses procedències i disciplines han volgut retre aquest merescut tribut col·lectiu a l'home i l'artista que els qui l'estimaven anomenaven senzillament "Guino". I segurament fou aquesta mateixa conjuntura la que amarà perceptiblement totes les intervencions de l'homenatge de tanta ambició artística com afectivitat sincera. Més enllà d'un inevitable acte protocolari previ a l'interior de l'Espai Guinovart, que inclogué la presentació del "catàleg raonat" del fons de la fundació i la inauguració de l'exposició temporal Trajectòria a "Blanco" de Frederic Amat, els carrers i places d'Agramunt foren els protagonistes absoluts d'aqueixa emotiva comunió artística popular, que tingué un sorprenent èxit de públic del tot prometedor pel que fa a la capacitat de convocatòria d'aquesta institució i del poble en si.\nEl concorregut itinerari guinovartià, amb direcció artística de Carles Santos i Mariaelena Roqué, s'inicià a la plaça del Mercat, davant mateix de la fundació, amb una espectacular pira musical de pianos verticals ideada pel mateix Carles Santos que, al so de la seua música tan genuïnament arrauxada, proclamà alhora als quatre vents el caire festiu de la jornada i la tradició de foc de les festes populars als Països Catalans.\nDe dalt del balcó de la fundació, una esvelta model s'ho mirava vestida amb uns Ulls negres de dona lluna de Mariaelena Roqué. I en el colossal batec d'art de tots aquells pianos en flames moria i renaixia com l'au fènix la història i l'esperit d'en Guino i de tants altres artistes que van saber trobar com ell la necessària identitat entre arrel i avantguarda.\nUn dels pianos incinerats, de fet, servava encara intacta la marca del passat artístic del jove poeta Eduard Carmona, que molt abans de donar-se a conèixer com a tal en una recent antologia de títol oportunament incendiari, va immortalitzar els seus inicis musicals inscrivint a l'instrument el seu nom, en un gest que prefigurava la seua posterior preferència per l'art de l'escriptura.\nFinit l'orgasme musical del gran fal·lus de foc amb l'oportuna ejaculació de les mànegues dels bombers, la comitiva s'encaminà cap a la plaça de l'Església, en un itinerari simbòlic De Tnumarga (anagrama d'Agramunt) a Guinovart. Al capdavant, un cerimoniós seguici de personatges guinovartians encarnats per la companyia Teatredetics, mitjançant vels dissenyats per la mateixa Marielena Roqué i al ritme d'una coreografia de Montse Colomé amb música de Carles Santos a càrrec de les cobles d'Agramunt. En arribar a la plaça, hom dreçà solemnement al bell mig un gran pal amb una falç gegant al capdamunt, magnífic estendart de l'art i del treball, del poble i de la catalanitat.\nI tot seguit la plaça es convertí en una frenètica sopa de lletres gegants de suro blanc que textualitzaren en successius anagrames metafòrics una bella al·legoria de l'art viu d'en Guino, culminada amb el desplegament a la torre de l'església d'un gran penó quadribarrat de pebrot i albergínia, contrapuntat amb arengada i flanquejat pel respectiu pinzell apuntant l'atzur del cel. Paleta d'artista i ensenya terral a l'ensems, i a sota l'epígraf que reblava el clau: "Poema de recapte amb simfonia de sanfaina. De Tnumarga a Guinovart, Pinzell del poble, obrer de l'art".\nSota l'advocació de Sant Faina, el brindis gastronòmic a la salut de l'homenatjat es complementava amb un ampli repertori d'altres menges i objectes ofrenats a llaor seua en l'altar de morts que disposà sota els porxos de la Casa de la Vila l'Humberto Spíndola, un dels més importants artistes contemporanis de Mèxic que volgué venir expressament per l'ocasió a honorar pòstumament el Guino, a qui conegué personalment durant la seua estada a Catalunya.\nLa festa acabà a la plaça del Mercadal amb un petit concert per a cor i piano compost també expressament per Carles Santos i interpretat per la Coral d'Avui i ell mateix, amb la intervenció final de la mezzosoprano Claudia Schneider i l'exhibició d'un nou disseny de Mariaelena Roqué realitzat, mercès a la col·laboració respectiva de Victòria Rabal i Fèlix Valero, en paper i torró d'Agramunt. En ser comestible, doncs, el vestit, intitulat Pessics blancs de dona lluna, serví per obrir l'aperitiu popular que serví per tota la plaça i amb el qual hom culminà l'orgia poemàtica de caire gastronòmic iniciada a la plaça de l'Església.\nL'esdeveniment, en definitiva, no sols reeixí a ser absolutament digne de l'artista homenatjat, cosa que no sempre succeeix i que ell hauria agraït, sinó també a esdevenir una gran festa per a tots els públics i a ser alhora, com cal, artística i lúdica, arrelada i transgressora, solemne i desenfadada, original i popular, genuïna i universal. La nostra enhorabona des d'aquí a l'amic Carles M. Sanuy, no en va poeta a més de director de l'Espai Guinovart, que contradient els seus propis versos que encapçalen aquest bloc, lluita com aquestes nostres cròniques perquè la desaprofitada riquesa artística ponentina situï la nostra pobra i dissortada terra del Far West cada dia un poc menys "enmig d'enlloc".\nI als semblantment dissortats que es perderen aqueixa gran efemèride agramuntina, els remetem, a tall de consolació, a l'exposició que del 23 de febrer al 29 de març de 2009 l'Espai Cavallers de Lleida muntarà amb les darreres obres de Josep Guinovart.\nAgramunt recorda Guinovart, pinzell del poble, obr...


Territori disposa de 120 màquines llevaneu i un centenar de punts d'emmagatzematge de sal — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Territori disposa de 120 màquines llevaneu i un centenar de punts d'emmagatzematge de sal\nTerritori disposa de 120 màquines llevaneu i un centenar de punts d'emmagatzematge de sal\nEl pla de vialitat hivernal 2021-2022 vol facilitar la mobilitat durant la temporada de fred i minimitzar el temps de restriccions o de tancament al trànsit de les vies\nMàquina llevaneu (Foto d'arxiu/ACN)\nEl Departament de la Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori ha engegat el Pla de vialitat hivernal 2021-2022 per facilitar la mobilitat durant l’època de fred i nevades en les carreteres que gestiona. En total es disposa de 118 màquines llevaneu i 103 punts d’emmagatzematge de sal distribuïts arreu del país. El pla s’activa cada any, entre mitjan novembre i mitjan abril, per a garantir la comoditat, la fluïdesa i la seguretat a les carreteres, així com minimitzar el temps de restriccions o de tancament al trànsit de les vies que en puguin ser afectades.\nAquests mitjans es distribueixen segons les característiques de cada àmbit territorial i de les incidències que es produeixen, a través de 33 centres de conservació i manteniment repartits per tot el territori. La xarxa de carreteres de la Generalitat té actualment 5.988 quilòmetres, més de la meitat de les vies de Catalunya. Les màquines llevaneu poden recórrer en un dia fins a 52.000 quilòmetres per a dur a terme les diferents operacions.\nLes afectacions més rellevants que es van registrar a la xarxa viària de la Generalitat de Catalunya durant la campanya 2020-2021 van ser un total de 259, amb casos com carreteres tallades per neu (23), carreteres amb obligatorietat d'ús de cadenes (225), carreteres amb risc d'allaus (8) i carreteres tallades per a vehicles pesants (3).\nEl Departament de Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori activa el Pla de Vialitat Hivernal anualment i participa en els plans especials d’emergències NeuCat (per nevades) i AllauCat (per allaus), que s’activen davant d’episodis de fred i neu extraordinaris.


espai de lliure accés | Xarxa Òmnia\nInici > Activitat punt omnia > espai de lliure accés\nespai de lliure accés\nDia: dilluns 17 de gener de 2022 de 15:30 a 18:00\nComença el: dilluns 17.01.2022 de 15:30 a 18:00\nAcaba: dijous 31.03.2022 de 15:30 a 18:00\n- Oferir un recurs informàtic amb acompanyament a la ciutadania. - Apropar els diferents serveis de l’equipament a persones que els desconeixen. -Crear un espai acollidor mitjançant la participació i la interacció entre les persones amb el fi d’implicar-los en l’aprenentatge digital.\nAquest últim cicle moltes persones han participat en les activitats de cites prèvies per realitzar tràmits o resoldre problemàtiques concretes amb les TIC. He detectat que algunes d’aquestes necessitaven més poder utilitzar els recursos del programa i no tan l’ajuda del dinamitzador. L’augment d’aquest perfil de persones ha estat pel tancament temporal d’un recurs a la biblioteca central Igualada, des d’on ens han derivat a les persones que l’utilitzaven gràcies a la coordinació que mantenim els dos equipaments. Persones usuàries noves per al programa a les que hem pogut resoldre moltes qüestions importants. També, varies de les persones participants en les activitats al punt Òmnia de l’equipament han utilitzat el recurs de les cites prèvies per treballar petits dubtes i augmentar els seus coneixements en els aprenentatges tecnològics que treballem. Així doncs, penso que és important oferir un espai obert al punt Òmnia, perquè totes les persones que necessitin el recurs amb un acompanyament puntual, puguin utilitzar-lo, deixant les hores de cites prèvies per a resoldre tràmits i gestions més complexes.


Bíblia en un any - Bíblia Catalana 2007 (BEC) - Agost 30\nClica per començar?\nBíblia en un any Vers del dia Temes Cerca Compare Bibles Llegit recentment Passatges desats Vídeos Mapes / Línies de temps / Atles\nRecomanació del pastor Donar Poseu-vos en contacte amb nosaltres Aplicacions Sagrada Bíblia (XML / Àudio) Configuració\nInicieu la sessió Registra't Configuració\nBíblia en un any\n1. Qui és com el savi? Qui més co-neix el sentit de les coses? La sa-viesa de l’home li fa lluir el rostre i li suavitza l’aspror de la cara.\n2. Jo et dic: obeeix les ordres del rei per causa del jurament sagrat.\n3. No tinguis pressa per marxar del seu davant. No et fiquis en conspiracions, perquè ell farà tot el que vulgui.\n4. La paraula del rei és sobirana; i qui li dirà: “Què fas?”\n5. Qui obeeix les ordres no coneixerà la dissort; i el cor del savi entén quan és el moment i quina és la conducta.\n6. Perquè en tot afer hi ha un temps i un comportament, i és molt gran l’amenaça que plana damunt l’home\n7. i no hi ha qui pugui saber el futur, ja que, qui li revelarà el que succeirà?\n8. No hi ha ningú que tingui poder sobre el seu esperit i que pugui retenir-lo, ni poder sobre el dia de la mort. No hi ha evasió possible d’aquesta lluita; i la maldat no allibera qui s’hi complau.\n9. Tot això ho he observat aplicant el meu cor a tot el que s’esdevé en aquest món, quan l’home domina l’home, per desgràcia seva.\n10. He pogut veure com gent dolenta rep honres fúnebres i és recordada, mentre que els qui havien actuat correctament i freqüentaven el lloc sant eren oblidats a la ciutat. També això és vanitat!\n11. Perquè, quan una sentència contra les males accions no s’aplica immedia-tament, el cor dels humans s’omple del desig de fer el mal.\n12. No obstant, encara que el pecador cometi cent vegades el mal i perjuri, jo sé també que la felicitat és per a aquells qui reverencien Déu, que temen en la seva presència,\n13. i que el malvat no serà feliç ni perllongarà els seus dies; serà com una om-bra, perquè no té temor davant Déu.\n14. Hi ha una vanitat que s’esdevé a la terra, i és que hi ha justos als quals els arriba allò que correspon a les obres dels malvats, mentre que hi ha malvats als quals arriba allò que correspon a les obres dels justos. Afirmo que això tam-bé és vanitat!\n15. Per això jo celebro l’alegria, perquè l’home no té en aquest món res de mi-llor que menjar, beure i alegrar-se; que això és el que el conforta enmig del seu treball, durant els dies de la vida que Déu li ha concedit en aquest món.\n16. Quan he aplicat el meu cor a co-nèixer la saviesa i a considerar el tràfic que hi ha damunt la terra — perquè n’hi ha que no acluquen els ulls ni de nit ni de dia —,\n17. he pogut observar, referent a tota l’obra de Déu, que l’home no pot com-prendre els fets que es desenvolupen en aquest món; per més que s’esforci a buscar-ho, no ho trobarà. I encara que el savi digui que ho sap, no és capaç de comprendre-ho.\n1. Sí, a tot això he aplicat el meu cor, i he arribat a aquesta conclusió: que els justos i els savis, i les seves obres, són en les mans de Déu. De l’amor i de l’odi els homes no en poden saber res, obren segons el que tenen al davant seu.\n2. Tot és igual per a tots; igual sort per al just i el dolent, per al bo i pur com per a l’impur, per al qui sacrifica com per al qui no ofereix sacrificis; igual per al bo com per al pecador, per al qui fa juraments com per al qui se n’està.\n3. Això és el pitjor d’entre tot el que succeeix en aquest món: que hi hagi una mateixa sort per a tothom i que, a més, el cor dels humans sigui ple de maldat i la follia covi en el seu cor durant la seva vida; i després d’això, cap a la fossa!\n4. El qui és comptat entre els vivents encara pot confiar, perquè “Val més un gos viu que un lleó mort”,\n5. ja que els qui són vius saben que han de morir, però els morts ja no saben res ni tenen més paga, perquè el seu record ja s’ha fos.\n6. Els seus amors, els seus odis i les seves enveges, ja fa temps que s’han acabat, i mai més no tindran part en res del que s’esdevé en aquest món.\n7. Vés, menja content el teu pa i beu amb alegria el teu vi, que ja fa molt que Déu està content amb el que fas.\n8. Que en tot temps els teus vestits siguin blancs, i que mai no falti l’ungüent sobre el teu cap.\n9. Gaudeix de la vida amb la dona que tu estimes tot els temps de la breu exis-tència que se t’ha concedit en aquest món, perquè això és la teva part en aquesta vida i en el treball amb què t’afanyes en aquest món.\n10. Tot allò que siguis capaç de fer, fes-ho segons les teves forces, perquè no hi ha obra, ni projecte, ni ciència, ni savie-sa, en el sepulcre on t’encamines.\n11. També he pogut observar que en aquest món no és dels lleugers la cursa, ni dels valents la batalla; tampoc no és dels savis el pa, ni dels prudents les riqueses, ni dels intel·ligents el favor, sinó que l’ocasió i la sort a tots ells acompanyen.\n12. Perquè l’home no sap quin serà el seu moment: com els peixos agafats en una xarxa fatal o com els ocells atrapats en un parany, així els humans són atrapats per l’infortuni que, de sobte, els cau al damunt.\n13. També he vist en aquest món un fet de la saviesa que m’ha semblat important:\n14. Hi havia una ciutat petita, que tenia pocs habitants, i un gran rei vingué a atacar-la; la va assetjar i va alçar davant d’ella grans baluards.\n15. Allí es va trobar un home pobre i savi que va salvar la ciutat amb la seva sa-viesa, i ningú no es va recordar més d’aquell home pobre.\n16. I jo dic: “Val més la saviesa que la força”, encara que la saviesa del pobre sigui menyspreada i els seus consells no siguin escoltats.\n17. Les paraules serenes dels savis es fan sentir millor que no pas els crits del sobirà dels necis.\n18. Val més la saviesa que les armes de guerra, però un sol error destrueix molta cosa bona.\n1. Una mosca morta malmet l’un-güent del perfumista; una petita insensatesa compta més que un tresor de saviesa.\n2. El savi té el cor a la seva mà dreta; l’insensat el té a l’esquerra.\n3. Quan el neci es posa en marxa, mancat com és de seny, va dient a tothom: “Aquest és boig.”\n4. Si l’enuig del governant s’alça con-tra tu, no deixis el teu lloc, perquè la serenitat evita grans ofenses.\n5. Hi ha un mal que he constatat en aquest món, com a errada dels governants:\n6. la insensatesa elevada a altes dig-nitats, mentre que els dotats resten en bai-xa posició.\n7. He vist servents a cavall i nobles que van a peu, com els servents.\n8. Qui cava el sot, hi cau a dins; qui esbotza el mur, el pica l’es-curçó.\n9. Qui remou les pedres, hi prendrà mal; qui talla llenya, pren un risc.\n10. Si la destral és esmussada i no l’esmolen, caldrà picar més fort; igualment suposa un guany afinar la saviesa.\n11. Si la serp pica abans de ser encan-tada, l’encantador no en treu cap profit.\n12. Les paraules de la boca del savi guanyen favor, però els llavis del neci li causen la ruïna:\n13. comença dient bajanades, i el final del seu discurs és una ximpleria.\n14. El neci multiplica els arguments; tanmateix, l’home no sap res del que s’esdevindrà; i del que hi haurà després d’ell, qui l’informarà?\n15. Els afanys del neci l’aclaparen tant que no sap ni com anar a la ciutat.\n16. Ai de tu, país que tens per rei un plebeu i els teus nobles mengen des de bon matí!\n17. Feliç de tu, país, quan el teu rei és fill de nobles i els teus prínceps mengen a la seva hora, per prendre forces i no pas per embriagar-se.\n18. Quan les mans són mandroses el sostre s’enfonsa, i quan els braços són indolents la casa té goteres.\n19. El convit es fa per divertir-se, i el vi alegra la vida, però és el diner el que tot ho facilita.\n20. Ni en la teva intimitat no malparlis del rei ni en la teva cambra no malparlis del ric, perquè algun ocell del cel farà córrer la veu; aquells que volen faran saber el que has dit.\n6. El Senyor fa justícia i atorga el dret a tots els oprimits.\n7. Ha mostrat els seus camins a Moisès, als fills d’Israel, la seva manera de fer.\n8. És benigne i compassiu, el Senyor, lent per a la còlera i abundós en benignitat.\n9. No ens renya sempre, ni té rancúnia permanent.\n10. No ens tracta com mereixen els nostres pecats, ni ens paga segons les nostres cul-pes.\n11. Tant com és de llunyà el cel de la terra, és extens el seu amor sobre els qui el veneren.\n12. Tant com és de llunyà l’orient de l’occident, ha allunyat de nosaltres les rebel-lies.\n13. Com la tendresa d’un pare per als fills és la bondat del Senyor per als qui el temen.\n14. Prou sap ell de què som fets, i es recorda que som pols.\n10. Si flaqueges el dia de la tribulació, és que tens les forces minvades.\n11. Allibera els qui són conduïts a la mort, i detura els qui són arrossegats al patíbul.\n12. Si dius: “És que no ho sabíem pas”, ¿que potser no ho entén aquell qui sospesa els cors? ¿No ho sap aquell qui vigila la teva ànima? Ell retribuirà a cada u segons les seves obres.\n1 Corintis 10:19-33\n19. Amb això no vull pas dir que les víctimes sacrificades tinguin res d’espe-cial, ni que el mateix ídol sigui realitat.\n20. Tot al contrari, allò que els pagans sacrifiquen, als dimonis ho ofereixen, i no pas a Déu; i no vull pas que vosaltres tingueu res a veure amb els dimonis.\n21. No podeu beure de la copa del Senyor i de la copa dels dimonis. No podeu participar de la taula del Senyor i de la taula dels dimonis.\n22. ¿És que volem provocar la gelosia del Senyor? ¿És que som més forts que ell?\n23. Tot és permès, però no tot és conve-nient. Tot és permès, però no tot és edificant.\n24. Que ningú no procuri només el propi interès, sinó el dels altres.\n25. Mengeu de tot el que es ven a la carnisseria, sense cap càrrec de cons-ciència,\n26. perquè la terra i tot el que conté és del Senyor.\n27. Si un pagà us convida i voleu anar-hi, mengeu de tot el que us posi davant, sense cap càrrec de consciència.\n28. Però si algú us diu: “Aquesta carn és sacrificial”, no en mengeu, per mirament al qui us ha avisat i per causa de la consciència.\n29. La consciència, vull dir, no pas la teva, sinó la de l’altre. Em direu: “Per quina raó la meva llibertat ha d’ésser jutjada per la consciència d’un altre?\n30. Si jo en participo amb acció de grà-cies, per què haig d’ésser censurat per allò de què dono gràcies?”\n31. Certament, quan mengeu, beveu o feu qualsevol altra cosa, feu-ho tot a lloança de Déu,\n32. però no sigueu entrebanc a jueus ni a pagans, ni a l’Església de Déu.\n33. Feu com jo, que miro de complaure tothom amb tot el que faig, no cercant el meu profit, sinó el de molts altres, a fi que se salvin.\nCatalan 2007 (BEC)\n© D’aquesta edició: Institució Bíblica Evangèlica de Catalunya 2007


(In my web, click on the flag above to have the translation in your Language) (Tarragonès) Ruta 1392 el 26/11/2021; 12 km; +145 -145; 4 hores. Excursió organitzada amb el següent itinerari: El Catllar, castell, can Tarrés, pantà riu Gaià, Alzina Gran, ermita Sant Ramon. Participants: Maria G, Anna P, Hanny, Jep, Dolors dC, Rosa Ma, Joan B, Toni, Joana i Miquel. Tipus de sortida: circular; Dificultat: fàcil.\nFA ANYS: L’any 1344 el castell del Catllar va passar als Requesens.\nFem la trobada al poble d’El Catllar, per fer un cafè (després hi tornarem a dinar). El nom del Catllar prové del llatí tardà “castellare”, ‘lloc defensat per un castell’. En realitzar les obres d'excavació del fossar del castell es va descobrir un poblat pre-ibèric.\nDediquem un moment per anar a la part alta a visitar el castell. El castell va estar en mans dels Montoliu fins el 1344, moment en que va passar als Requesens. Aquell any era rei Pere III de Catalunya (i IV d’Aragó). El rei Pere, va començar amb fort rebuig dels catalans pel fet que es va voler fer coronar primer a Saragossa (cap noble català va anar a aquell acte). Després va venir a jurar les constitucions catalanes a Barcelona. Va ser aliat de Portugal i de Castella-Lleó davant de l’amenaça d’un nou intent d’invasió musulmana de la península. Perquè Castella Lleó, Portugal, Aragó i Catalunya eren nacions independents.\nEsta tancat però es pot fer una foto de l’interior des de la porta (a la web diu els horaris de les visites guiades).\nBaixem i passem pel davant de l’església de Sant Joan Baptista. L'estructura d'aquesta església i especialment la façana recorden el temple de la Mercè de Barcelona (1756-1775) , tots dos dins un corrent neoclàssic amb trets barrocs; més sobri i simple el del Catllar. El 1776, la vila del Catllar va encarregar el temple a l'arquitecte Josep Carafí, que va dirigir les obres i va obrar ell mateix els elements escultòrics. Sembla que es va acabar el 1790.\nMés avall, a l’est, passem per l’entorn arbrat del Gaià. El Gaià és un riu típicament mediterrani de 65 quilòmetres de longitud. Dins del terme municipal de Santa Coloma de Queralt, recull les aigües de les serres de Brufaganya i de Queralt. De manera simbòlica, es diu que neix a les Fonts de les Canelles de Santa Coloma de Queralt.\nSeguim un tram de carretera i deixem a la dreta uns estrats calcaris originaris d’una gran badia marina que va inundar gran part de la regió fa entre 16 i 12 milions d’anys. Com explica molt bé David Rabadà i Vives (‘terresdelgaia.cat’) “entre aquells esculls i platges també hi nedaven uns mamífers parents dels manatís americans, els sirènids. Mentre, i pels fangs arenosos, s’hi soterraven eriçons de mar dels gèneres Clypeaster i Parascutella. Donada la gran producció d’aquells ecosistemes, l’acumulació de closques i sediments esdevenia molt elevada i inestable, ...exemples d’això els trobem a El Catllar i a la Torre de la Mora.”\nHem seguit una pista asfaltada, sense trànsit, que arriba fins al pas del pantà. (NOTA: anem veient una pista entre bosc a sota nostre. Sembla que s’agafa com a ruta BTT a prop d’on, al poble, hem passat el riu; crec que estalviaria la part asfaltada que hem fet, però no ho puc assegurar). Després de 4 quilòmetres, a l’esquerra queda Can Tarrés. He trobat molt poca informació: sembla que és edifici del segle XVIII i actualment es lloga per trobades i esdeveniments. A la seva web no hi ha cap informació de qui va ser que va decidir aquesta estranya construcció.\nArribem a la presa del pantà. Les comportes estan obertes i es veu molt buit. Aquest embassament va ser inaugurat l’any 1976 per alimentar la petroquímica de Tarragona i les dues comunitats de regants. Actualment, segons he llegit a ‘riugaia.cat’ i mitjançant un conveni entre l’Agència Catalana de l’Aigua i la propietat de l’embassament, Repsol, hi ha un compromís per a garantir un cert cabal ambiental. Aquest acord encara s’ha d’ampliar perquè aquest cabal sigui més adequat a la realitat del riu Gaià.\nEns fem una foto de grup, així sempre ens podrem comptar millor.\nLa vista del pantà permet observar que està molt buit. A partir d’aquest moment ja no tornarem a trepitjar asfalt fins que, al final, entrem al poble.\nDe moment la pista de terra es coneguda com el camí del Pantà. Un article de Juan Cruz, l’abril d’aquest any (‘elpais.com’), deia: “Felip III va condemnar milers dels moriscos a l’expulsió, a la pèrdua de tot i a l’exili. Tres-cents anys després Franco va provocar l’exili de milers de persones (aragonesos, catalans, castellans, andalusos) a l’exili”, uns i altres van anar a parar al pantà de la misèria. Si existeix la justícia divina, els responsables deuen estar cremant a l’infern.\nArribem a una cruïlla i girem a la dreta, al nord. Afegeixo que l’article citat feia referència a un llibre de la periodista Ritama Muñoz-Rojas que recupera en un llibre les cartes de patiment i de temor a l'oblit a l'exili arribades per la seva àvia. “Gent oblidada, anònima, que no va tenir qui en parlés. Sols, a França, a Argentina… És una brutalitat i una injustícia avui no reconèixer la realitat i ser generosos amb la gent que ho va patir. Quin perill ideològic suposava aquesta pobre gent per merèixer la mesquinesa que és continua practicant contra l'exili? Què feien sinó sobreviure i treballar per viure? Quin mal feien el món? Per què els oblidem? Per què ara, amb l'oblit, carreguem contra ells?” Hi són, retratats a les seves cartes, lluitant contra la solitud i l'oblit, al camí que no va tenir retorn”.\nPels costats es veuen unes mates d’estepa negra (“Cistus monspeliensis”), un arbust que es distribueix per la Regió Mediterrània i la Macaronèsia. Sembla que s’havia utilitzat com antiasmàtic, expectorant, tranquil·litzant i desinflamatori en cas d'haver passat una torçada. La decocció de les fulles s’utilitzava per rentar ferides del bestiar. Precisament ha sortit la notícia, fa pocs dies, que els arqueòlegs han fet una troballa única al Mediterrani dins les àmfores del segon vaixell romà enfonsat a les Illes Formigues, a Palamós. Hi han trobat resina d'estepa negra, del què no constava cap document de que s'usés per revestir l'interior d'àmfores que s'omplien amb salses o peix en salaó.\nLa pista ens ofereix alguns bassals d’aigua de les pluges intenses d’aquesta setmana.\nEns hem desviat (quan ja portàvem 6km) per un sender dins de bosc, molt agradable. Hem arribat a una alzina enorme, però no he pogut tampoc trobar informació. L’indret és molt agradable i relaxant.\nAl costat mateix hi ha una magnífica cabana de pedra seca.\nS’hi pot entrar i comprovar que l’interior és molt més gran que la majoria que coneixem. Molt gran és també l’obsessió contra el català de les dretes espanyoles; fa pocs dies la presidenta del Parlament de Catalunya, Laura Borràs, va dir que la decisió del Suprem (condicionant el sistema d’ensenyament català) és un atac a la llengua catalana. "L'estat espanyol no vol la immersió, sinó la submissió lingüística". Això recorda que l’any 1755 en l'article 10 del Decret de Visita del Provincial dels Escolapis es mana a tots els religiosos de l'orde parlar només en castellà i llatí, tant entre si com amb la resta de la població. La pena per parlar en català era viure a règim de pa i aigua.\nLes orenetes es veu que s’enfilen a les gruixudes branques de l’alzina. Per tancar el tema de l’article esmentat, recordem que el 1768 el comte d'Aranda va promoure una reial cèdula per la qual es prohibia l'ensenyament del català a les escoles de primeres lletres, llatinitat i retòrica; es foragitava el català de tots els jutjats, i es recomanava que ho fessin també les cúries diocesanes. Recordeu que l’any 2001 (‘elpais.com’) els diaris parlaven que el rei Juan Carlos I (avui ‘emèrit’ i que viu a l’estranger) havia aixecat un escàndol quan va dir que “mai es va obligar a parlar en castellà”? Així anem.\nDesprés la pista segueix en direcció migdia, on destaquen profundes roderes. Impressiona aquest tram del Fondo de Mas Pasqual, amb aquestes roderes, al rocallís, per encarar els carros que pujaven des del Catllar camí de Valls.\nTres quilòmetres després (des de l’alzina) passem per sota de la via del tren i arribem a l’ermita de Sant Ramon. Edificada l'any 1605 i dedicada a sant Ramon de Penyafort, se sap que fins als inicis del segle XIX en tenia cura un ermità. La desgraciada gestió pública dels monarques espanyols (que de fet van ser de nissagues austríaques o franceses), els va portar a l’espoli de convents, monestirs i esglésies amb la mal dita ‘desamortització’ que comportava la seva venda (i els ingressos anaven a la Corona”). L’any 1885 consta que era propietat del fabricant de paper Josep Pujadas. Restaurada, ara és el centre d’interpretació del riu Gaià.\nUn edifici tancat, a la nostra dreta, te una placa a la paret on s’hi pot llegir “Cuartel del Norte”. És el Mas de la Farga i el rètol no te res a veure amb un edifici militar. La curiositat l’explica Josep Gironès Descàrreg i diu: “La realitat és que l’agost de 1857, l’aleshores governador de Tarragona, Ildefonso de Alcaraz, va ordenar un seguit de mesures que permetessin identificar tots els edificis urbans i rurals, per facilitar el cobrament d’impostos. Per això es retolaren els carrers i es numeraren les cases que no ho estaven prèviament. En els nuclis disseminats l’opció va ser dividir el municipi en quatre ‘cuarteles’ i numerar els masos que quedaven en cadascun dels àmbits”. Per tant aquest era el mas número 1 de la quadrícula del nord.\nUna mica més endavant, a l’esquerra, una alta xemeneia fa de fita per un edifici abandonat que havia estat una fàbrica de paper, propietat de l’esmentat Josep Pujadas.\nPoca estona més endavant ja estem quasi a l’entrada d’El Catllar.\nLa ruta ens fa entrar per la part del castell i caminem per dins del que era el fossat. Després anem a dinar al Bar Cooperativa Elena, on menjarem prou bé.\nNOTA: No necessàriament els wp coincideixen el lloc on han estat fetes les fotos.\nSi vols la ruta per a gps, pots anar a:https://ca.wikiloc.com/rutes-senderisme/el-catllar-castell-can-tarres-panta-riu-gaia-alzina-gran-ermita-sant-ramon-89677430\nAquí, una altra crònica anterior per la comarca: http://www.eoliumtrek.cat/index.php/catalunya/tarragones/366-torredembarra-altafulla-gaia-castell-de-tamarit


Francesc: “Només quan s'és capaç de compartir, arriba la veritable riquesa” | Catalunya Religió\n(CR) “Les persones més senzilles, poden donar al món una valuosa lliçó de solidaritat, una paraula sovint oblidada o omesa, perquè és incomoda”. Així va iniciar el seu discurs el papa Francesc en la visita a una favela del Brasil. És una part del viatge que va voler incorporar Francesc en l’agenda prevista. I allà va fer una crida a “la cultura de la solidaritat, no veure en l'altre un competidor o un número, sinó un germà”.\n“Només quan s'és capaç de compartir, arriba la veritable riquesa, tot el que es comparteix es multiplica. Pensem en la multiplicació dels pans de Jesús. La mesura de la grandesa d'una societat està determinada per la forma en què tracta qui està més necessitat, qui no té més que la seva pobresa” va ser el missatge que va deixar el papa en un dels barris marginals del Brasil. I va demanar que ningú es “cansi de treballar per un món més just i més solidari. Ningú pot quedar-se indiferent davant les desigualtats que encara hi ha al món. Que cadascú, segons les seves possibilitats i responsabilitats, ofereixi la seva contribució per posar fi a tantes injustícies socials”.\nTambé va repetir els seus gestos de proximitat dient que “hauria volgut picar a cada porta, dir «bon dia», demanar un vas d'aigua fresca, prendre un «cafezinho», no un got de cachaça, parlar com amic de casa, escoltar el cor de cada un, dels pares, els fills, els avis ...”\n“No us desanimeu mai, no perdeu la confiança, no deixeu que l'esperança s'apagui. La realitat pot canviar, l'home pot canviar. Sigueu els primers que tracteu de fer el bé, de no acostumar-vos al mal, sinó a vènce'l. L'Església us acompanya”, és la demanda del papa.\nCom altres paraules del papa en la seva estada al Brasil, podeu llegir el text sencer a Les homilies del papa Francesc.\nsolidaritat, JMJ, Francesc, favela, Brasil


Mario Vargas Llosa rep l'alta hospitalària després de patir una caiguda\nL'escriptor ha abandonat la clínica Rúber de Madrid acompanyat d'Isabel Preysler\nper Redacció dissabte, 23 de juny 2018 - 10:07h | Actualitzat a 23/06/2018 12:18h\nMario Vargas Llosa i Isabel Preysler. | Cedida\nL'escriptor Mario Vargas Llosa ha rebut l'alta hospitalària després que aquest dijous 21 de juny va ingressar a urgències a la clínica Rúber de Madrid. L'actual parella d'Isabel Preysler, als seus 82 anys, va patir una aparatosa caiguda al seu domicili que li va provocar «un dolor intens a la zona del gluti i el maluc esquerre».\nA les poques hores que es conegués la notícia de l'ingrès de Mario Vargas Llosa, la clínica madrilenya va emetre un informe mèdic informant que tot i el fort cop que havia patit a causa de la caiguda, el premi Nobel de Literatura tan sols tenia hematomes i no s'havia de lamentar cap tipus de fractura.\nTorna a casa amb un hematoma en el gluti esquerre\nConcretament, encara que en un principi es va tractar d'una simple caiguda a casa seva, la família va decidir portar-lo a urgències, on va romandre a observació per tal que els facultatius poguessin vigilar l'evolució de l'hematoma localitzat a «la regió del gluti esquerre». D'aquesta forma, va rebre atenció mèdica específica a causa dels símptomes d'un «lleu traumatisme cranioncefàlic».\nPerò després d'un dia al centre hospitalari, l'escriptor ha rebut l'alta i ha pogut tornar a casa. Ho ha fet acompanyat d'Isabel Preysler poc després de les 12.00 hores del divendres 22 de juny, deixant molt més tranquils a tots els seus familiars que en un primer moment van mostrar la seva preocupació, sobre tot perquè un mal cop podria haver suposat greus conseqüències per la seva salut.\nNecessitarà guardar repòs un temps\nPer sort, Mario Vargas Llosa va evolucionar molt favorablement durant el dia d'ahir i també aquesta nit, per això mateix, els metges no han vist cap impediment per no donar-li l'alta hospitalària. Però el premi Nobel de Literatura haurà de guardar repòs a casa. Cal destacar que a causa de la seva caiguda s'ha vist obligat a postposar alguns dels seus compromisos.\nATENCIÓ: María José Campanario, a l'UCI\nATENCIÓ: El detall de l'últim concert de Shakira que no ha passat desapercebut


La volta al món en vuitanta llibres: A tres metres sobre el cel / A tres metros sobre el cielo\nA tres metres sobre el cel / A tres metros sobre el cielo\nBabi i Step no poden ser més diferents: les seves famílies, la seva extracció social, els seus\nhàbits els allunyen. Pertanyen a dos mons separats, però s'enamoren. No els resulta fàcil, perquè cap dels dos cap cedir, tot i això l'amor els transforma. Babi es torna irreconeixible davant d'uns pares traumatitzats, Step demostra que sota l'espessa crosta de noi dur que s'ha constituït s'hi amaga un passat irresolt.\nAmb el rerefons de la frenètica vida dels suburbis de la capital romana, es dibuixa un microcosmos de joves rebels que viuen la vida fins a l'últim alè, intentant volar "a tres metres del cel".\nins moianès 18 de febrer de 2014 a les 10:30\nCarlota Val ha dit:\nEl llibre "A tres metres sobre el cel" parla de l’amor impossible entre la Babi, una noia de classe alta, i el Hugo (H), un noi que es passa la vida anant amb moto i posant-se amb problemes. Al principi el seu amor es molt apassionat i viuen moments molt bonics, però ja més cap al final es comencen a veure més les diferencies que hi han entre ells. Això també es causa de la mort d’en Pollo, millor amic d’el Hugo (H) i novio de la Katina, que es la millor amiga de la Babi.\nÉs un llibre increïble, m’ha enganxat molt. No tinc paraules per descriure’l, tot i així és un llibre d’una relació casi impossible, però inevitable. M’ha ajudat a entendre que les coses només passen un cop i que per molt que t’esforcis mai més tornaràs a viure aquell moment. És un llibre preciós, ple de sentiment i que ràpidament t’enganxa.\nÀngels G. 3r ESO B 1 de desembre de 2014 a les 20:39\nAquesta història passa a Roma on la protagonista Babi, és una noia guapa, bona i llesta. Un dia coneix a l'Step, que és un noi problemàtic que li agraden els riscos. Al principi no es causen bona impressió, però més tard s'acaben enamorant i apareix la part més bona de l'Step i la no tan bona de la Babi .\nAquest llibre està bé, perquè és una història d'amor maca (com totes), però no té res en especial. Es nota molt que és escrita als adolescents. En referència als personatges , crec que la protagonista és molt superficial. La lectura se m'ha fet feixuga, perquè hi ha masses descripcions i detalls.\nRecomano aquest llibre a la gent que li agradin les històries d'amor .


Archivo de Octubre del 2017\nPosted by Christian Nieto on 26 octubre, 2017 Seguint amb una tradició de més de vint anys, tot el grup Stucom (Stucom i CESF) ens reunirem a les instal·lacions esportives del Pavelló de la Mar Bella, per tal de celebrar la Jornada Esportiva del curs 2017-2018. Un canvi de localització que ens permetrà gaudir d'activitats noves com el futbol i vòlei platja amb un entorn vora el mar inmi...\nPosted by Christian Nieto on 20 octubre, 2017 Aquesta setmana vàrem tindre el plaer de visitar les instal·lacions que la Fundació Joan Salvador Gavina té molt a prop nostre: al Raval. El motiu no podia ser un altre que escenificar l’interès que la seva missió té pel grup Stucom. Ben aviat podrem començar a treballar plegats per la igualtat d’oportunitats de nens i adolescents d’e...\nMobilitats curs 2017-18- K102- GRAU MITJÀ PROJECTES : 2016-1-ES01-KA102-023557-2016-2-ES01-KA102-035095- 2017-1-ES01-KA102-035376 Justificació STUCOM disposa de la Carta Erasmus d’Educació Superior que permet facilitar a més alumnes d’Stucom de Cicles Formatius de Grau Superior la realització de les pràctiques laborals, subvencionades, a l’estranger. Per una altra banda, se’n...\nPROJECTES : 2016-1-ES01-KA103-023092 - 2017-1-ES01-KA103-035410 Justificació Des del curs passat STUCOM disposa de la Carta Erasmus d’Educació Superior que permet facilitar als alumnes d’Stucom la realització de les pràctiques laborals, subvencionades, a l’estranger. Aquestes beques contribueixen a la internacionalització dels estudiants alhora que ajuden a completar les hores de...


Igualtat destina quasi 39 milions d'euros a pagar 7.919 places concertades en diversitat funcional en el primer semestre de l'any | Valencia Extra\nLa Vicepresidència i Conselleria d’Igualtat i Polítiques Inclusives ha destinat durant el primer semestre de 2020 prop de 39 milions d’euros per a sufragar el cost de 7.919 places concertades en centres d’atenció diürna i residències per a persones amb diversitat funcional o problemes de salut mental.\nEl concert social ha sigut una aposta del Consell, que va voler, ja en la passada legislatura, atendre una demanda històrica del tercer sector, que volia passar de la subvenció al concert, aconseguint així una major estabilitat i una millor qualitat del sistema, i en la qual s’ha treballat des de la direcció general de Gestió i Organització del Sistema i la de Diversitat Funcional.\nAquest canvi en la fórmula de gestió ha permés també millorar els models residencials d’aquells àmbits en els quals s’ha implantat, centrant l’atenció en la persona i caminant cap a centres que se semblen el més possible a una llar, fomentant l’autonomia personal i millorant les ràtios d’atenció.\nEn concret, en el cas del concert de l’àmbit de la diversitat funcional enguany s’ha ampliat a 109 places més en centres de diversitat funcional de les províncies de València i Castelló. D’elles 79 són a la província de Castelló i 30 places a la de València.\nAquestes 109 noves places se sumen a 7.132 places concertades el passat any i prorrogades en 2019, i a les 678 noves places concertades a principis d’enguany. En total, 7.919 places amb concert social en centres per a persones amb diversitat funcional i persones amb trastorn mental grave.\nMillores per a persones usuàries i professionals\nEl concert social ha millorat les quanties que l’Administració destinava al pagament de places en centres d’entitats sense ànim de lucre, que són majoritàries en la gestió de centres de sectors com a diversitat funcional, la qual cosa ha permés a la Conselleria plantejar un increment en les plantilles que redunda en una millor atenció per a les persones usuàries.\nEls i les professionals dels centres a més de créixer en número també han vist millorar la seua estabilitat laboral, ja que el concert social ha permés “reduir al màxim els temps de pagament, alguna cosa que està reconeixent el mateix sector, que ve aconseguida una estabilitat financera que venia reivindicant durant dècades”.\nDurant el primer semestre de l’any, i malgrat la situació provocada per la pandèmia, la Conselleria ha continuat treballant, la qual cosa ha permés fer efectiu ja el pagament de 73,9 milions d’euros a entitats que gestionen centres per a persones amb diversitat funcional, persones majors i infància i adolescència en situació de vulnerabilitat.\nAquests fons s’han destinat a sufragar 11.779 places, de les quals 7.919 corresponen a residències i centres d’atenció diürna per a persones amb diversitat funcional; que han suposat una inversió de 38,9 milions d’euros; 2.087 corresponen al sector de persones majors; en les quals s’han invertit 12,7 milions d’euros i 1.773 al d’infància i adolescència, que s’han subvencionat amb 22,2 milions d’euros.\nLa província d’Alacant acull 2.861 places per a persones amb diversitat funcional o problemes de salut mental, que en aquest primer semestre de l’any s’han subvencionat amb 15,2 milions d’euros; a Castelló 1.080 places han rebut 5,6 milions d’euros; i a València hi ha 3.978 places, en les quals ja s’han invertit 18,1 milions d’euros.\nPor tipologies de recursos, els centres d’atenció precoç, que atenen xiquets i xiquetes d’entre 0 i 6 anys amb problemes del desenvolupament, compten amb 2.092 places, de les quals 919 són a la província d’Alacant, 355 a la de Castelló i 818 a la de València.\nLes entitats sense ànim de lucre que gestionen aquestes places han rebut ja el pagament de més de 4 milions d’euros.\nEn centres ocupacionals hi ha concertades 2.351 places, que ja han rebut 7,4 milions d’euros, que s’han repartit entre 632 places que hi ha a la província d’Alacant, 178 que hi ha a la de Castelló i 1.541 a la de València.\nEls centres residencials han percebut ja més de 13,2 milions d’euros, que han anat a sufragar el cost de 950 places, de les quals 465 són a la província d’Alacant, 174 a la de Castelló i 311 a València.\nLa Vicepresidència i Conselleria d’Igualtat i Polítiques Inclusives va acordar, durant l’estat d’alarma decretat per la COVID-19, de mantenir el pagament de totes les places dels centres d’atenció diürna que van haver de suspendre la seua activitat durant el confinament.\nD’aquesta manera es va garantir que les persones usuàries continuaran rebent atenció domiciliaria en aquells casos en què era necessari, i també es va assegurar que nombrosos professionals pogueren mantindre els seus llocs de treball, ja que el pagament de les places es va condicionar al fet que les entitats no realitzaren un ERTO.


per JOSE ANGEL ASENSIO DIEGO - dimecres, 7 d’octubre 2020, 23:55\nEn aquesta nova versió de moodle estic tenint problemes per assignar a algunes mestres com a professor editor. Concretament només és en un curs però no m'apareix aquesta possibilitat.\nPer altra banda, al Fòrum introdueixo un tema de debat però no apareix tampoc la manera d'introduir comentaris per part dels infants.\nper MONICA GRAU PRIETO - dijous, 8 d’octubre 2020, 09:40\nsense veure el curs és complicat determinar quin és el problema, potser no teniu cap mètode d'inscripció definit? Si ens passeu l'enllaç ens ho mirem.\nPel que fa al fòrum segurament esteu fent servir el fòrum d'Avisos i notícies. Aquest és un fòrum que es crea automàticament en crear un curs, és un fòrum unidireccional on només el professor pot escriure. A més, és de subscripció obligatòria i no es pot modificar. Se sol fer servir per posar avisos generals del curs i assegurar-se que arribin a l'alumnat. Si el que voleu és fer un debat, heu de crear un fòrum nou de tipus "Fòrum estàndard per a ús general".\nper JOSE ANGEL ASENSIO DIEGO - dijous, 8 d’octubre 2020, 17:37\nMoltes gràcies per la resposta. Prenc nota d'això del Fòrum. No em sona que a la versió anterior fos així.\nAquesta és la nostra adreça:\nEL problema de no poder inscriure professors editors succeeix concretament a la classe de "fòrum" (curiosament), dins de cicle superior.\nNo sé si necessiteu alguna dada més per entrar.\nper MONICA GRAU PRIETO - divendres, 9 d’octubre 2020, 09:22\nja hem trobat on està el problema. A la configuració del curs, heu (crec que has) reanomenat el rol Professor editor per Àngel. Això afecta en què, a l'hora de buscar el rol per inscriure al Professorat editor, surt Àngel.\nHauries d'eliminar aquest nom i et sortiria el nom per defecte del rol.\nper JOSE ANGEL ASENSIO DIEGO - divendres, 9 d’octubre 2020, 11:54\nMoltíssimes gràcies! Solucionat!\nAprofito, si em permets, per plantejar-te una altra dificultat: he creat uns "wikis" com a quaderns personals de cada infant. La intenció era que fos privat i per això vaig seleccionar l'opció de restriccions d'accés, però els alumnes no hi poden accedir, no els hi apareix res. Ho he tornat a deixar obert, sense restriccions i sí deixa accedir-hi i editar, però no era la idea perquè no puguin editar els uns en els wikis dels altres? Alguna suggerència?


Per acord de la Junta de Govern, en la seva sessió del dia 07 de novembre de 2019, conforme el que disposen els articles 32 i 34 dels Estatuts col·legials vigents, es convoca JUNTA GENERAL ORDINÀRIA, que tindrà lloc a la seu del Col·legi (Llevant, 2 de Granollers), el proper divendres 20 de desembre a la una del migdia, amb l'Ordre del dia següent:\n1.- Lectura i aprovació de l'acta de la reunió de la Junta General Ordinària del dia 27 de març de 2019.\n2.- Lectura i aprovació de l'acta de la reunió de la Junta General Extraordinària del 10 de desembre de 2019.\n3.- Examen i votació del pressupost elaborat per la Junta de Govern per a l'exercici de 2020.\n4.- Elecció dels càrrecs de la Junta de Govern, corresponents als membres que cessen per expiració del termini per el qual foren elegits, d'acord amb el que disposa l'article 49.b) dels Estatuts. Els càrrecs a elegir per un nou mandat de quatre anys són: degà/na, videgà/na, i els diputats/des 5è, 6è, i 7è.\n• Per als càrrecs de la junta de govern es podran presentar: advocats/des, exercents residents dins la demarcació del Col·legi i amb dos anys d'exercici professional. Per al càrrec de degà o degana del Col·legi no caldran altres requisits especials i sempre que concorrin les circumstàncies previstes en el articles 50 i concordants dels Estatuts del Col·legi d'Advocats de Granollers.\n• Les candidatures hauran de presentar-se a la Junta de Govern (Secretaria del Col·legi), degudament signades, almenys quinze dies abans de la data fixada per l'elecció.\n• La Mesa electoral es constituirà a les 9h. del matí del dia 20 de desembre de 2019, i es tancarà l'urna per al començament de l'escrutini a les 13 h.\n• En el termini de cinc dies quedaran exposades en el tauló d'anuncis del Col·legi les llistes dels col·legiats i col·legiades exercents i no exercents amb dret a vot. Les reclamacions contra les llistes d'electors hauran de ser verificades en el termini dels cinc dies següents a la seva exposició.\n• Tindran dret al sufragi actiu, els col·legiats i col·legiades en exercici, a partir dels tres mesos següents a la seva incorporació al Col·legi, i els col·legiats i col·legiades sense exercici que estiguin inscrits amb un mínim d'un any.\n• Formes de exercir el vot, per part dels col·legiats/des, vot presencial el dia de la votació, davant de la Mesa electoral; vot per correu i vot presencial anticipat.\n• Les normes per a votar per correu són les següents:\n• Les normes per a votar presencial anticipat són les següents:\n- Data fi de presentació candidatures: 5.12.2019\n- Proclamació de candidats: 8.12.2019\n- Termini de reclamacions: 13.12.2019\n- Termini resolució reclamacions: 3 dies naturals\nHi ha 319 convidats/des i un membre en línia


El govern d’Esparreguera format per PSC i en Comú signen un pacte amb Junts que continua a l’oposició – La Bústia\nPer Redacció / La Bústia 22 de desembre de 2021 a les 18:00 0 356 Visites\nL’acord de governança incopora una delegació i s’allarga per al que resta de mandat\nEl govern d’Esparreguera, format pel PSC i Esparreguera en Comú, ha arribat a un acord de governança amb Junts per Esparreguera fins al final del mandat. Aquest pacte incorpora una delegació específica per a la reactivació econòmica, la sostenibilitat i l’ocupació, així com l’acord en els pressupostos 2022 que s’aproven aquest dimecres al vespre.\nAquesta delegació atribueix al regidor de Junts, Jordi Mestres, accions en els àmbits de la promoció econòmica, de suport i amb subvencions a les PIMES, i del medi ambient, que inclou un estudi i la substitució de l’amiant d’equipaments i immobles públics i privats del municipi.\nL’acord també preveu les meses de treball, el manteniment d’un diàleg fluid en les reunions de seguiment dels anteriors acords i un acord de lleialtat i col·laboració institucional entre les parts.\nL’alcalde Eduard Rivas ha explicat que aquest acord mostra que “els i les socialistes tenim la capacitat d’arribar a acords amb diferents forces polítiques per tal de millorar la qualitat de vida dels nostres veïns i veïnes”. A més, ha remarcat que és una “riquesa que Esparreguera sigui tan plural políticament”.\nEl pacte arriba després que el govern hagi acordat amb Junts els dos darrers pressupostos. De fet, Rivas ha destacat que aquest acord permetrà consolidar la reactivació econòmica i social, la millora de l’urbanisme i el foment de la mobilitat sostenible, entre d’altres.\nPer la seva banda, Jordi Mestres, regidor de Junts, ha destacat que “tot i que seguim a l’oposició, tindrem una cooperació més fluïda i més participació amb l’equip de govern”.\nDaniel Farriols, portaveu del PSC, ha valorat “molt positivament l’acord” i ha remarcat que “sempre hem tingut mà estesa per utilitzar la majoria absoluta de forma flexible”.\nI el portaveu d’Esparreguera en Comú, Emmanuel Ortí, ha comentat que “aquest acord és una mostra de la política de consensos i de fer una política diferent, lluny de la crispació i de la confrontació permanent”.\nLa roda de premsa es pot veure a través d’aquest enllaç.\nFotografies: La presentació de l’acord s’ha fet en una roda de premsa a la sala de plens de l’Ajuntament [La Bústia]


Aquesta senda, discorre per camins i pistes forestals en la muntanya de Santa Anna permet descobrir a traves dels quals descobrirem una àmplia varietat d’espècies vegetals autòctones, tant de plantes aromàtiques (romaní o pebrella), com arbòries (garrofer, pi blanc,…). L’ermita de Santa Anna és una de les millors conservades de la ciutat, dóna nom a la zona i ofereix unes excepcionals vistes panoràmiques.\nLes actuacions realitzades amb fons europeus FEDER dintre del Pla URBAN (2007-2013 ) han permès la recuperació d’aquesta zona de la ciutat.Entre els treballs realitzats cal destacar la construcció del parc periurbà a la muntanya de Santa Anna, i la millora dels accessos a la ciutat, amb l’habilitació de nous vials per a vianants i vehicles.\nIniciem la marxa des de la plaça del Cardenal Sanz i Forés, popularment coneguda pels gandians com plaça El·líptica, per la seua peculiar forma ovalada.\nAquesta plaça serveix de punt d’unió entre els diferents barris de la ciutat construïts entre els anys 60-70, època de gran creixement urbanístic.\nEntre grans blocs de vivendes s’arriba al pont de Santa Anna, pel que travessarem el Barranc de Beniopa.\nEl barranc rep diferents noms al llarg del seu recorregut, Barranc de Borrell a la seua part alta, Barranc de Beniopa al seu pas per Gandia i Barranc de Sant Nicolau a la seua part més baixa, el Grau, on finalment desemboca. Amb un tram total de 14 quilòmetres, arreplega les aigües de la serra Grossa, del sud del Mondúver i de la serra Falconera.\nEs tracta d’un barranc relativament curt, però degut a la seua gran conca, pot portar un cabal molt important i produir fortes inundacions com les sofertes en 1987.\nCircumval·lant el barranc per la vora esquerra ens trobem un gran terreny urbanitzat sense edificar, resultat d’un fort període constructiu als anys 90.\nEl carrer Mondúver arriba al Calvari, una emblanquinada escalinata en forma de zig-zag, emmarcada per xiprers. L’ascens segueix les quinze estacions amb imatges de la Passió de Jesús.\nAbans de pujar, es pot obtar per fer un recorregut circular travessant el bosquet de pins, o anar directament per la vessant nord fins arribar a l’ermita.\nLa primera opció de la pineda és la més interessant a nivell paisagístic amb pins pinyers, pins blancs, aixi com arbustos propis del matoll mediterrani: el coscoll, el llentiscle i el bruc d´hivern.\nL’ermita de Santa Anna està sobre un petit turó. Tot i que el temple original datava del segle XIV, l’actual edifici és el resultat d’una profunda reforma efectuada al segle XVIII que va transformar el temple amb un revestiment i decoració barroca i neoclàssica, tant freqüent a les terres valencianes.\nUna de les peces més interessants de l’ermita és la imatge original de Santa Anna, una talla en fusta de pi blanc datada en la segona meitat del s. XIV, dins d’un estil gòtic popular valencià que es conserva en l’edifici de l’Escola Pia de Gandia.\nEn aquesta ermita la nit de Nadal té lloc la representació d’un drama litúrgic de melodia gregoriana anomenat Cant de la Sibil.la, un antic cant medieval recuperat recentment.\nDarrere de l’ermita hi ha una pineda amb una bona representació del bosc mediterrani, que continua per una pista forestal.Ja en terreny descobert i de solana, entrem en el domini de les plantes aromàtiques i ruderals.\nUn cop hem caminat unes desenes de metres a la dreta de la pista, tenim l’opció de pujar per un estret viarany que ens portarà a un antic lloc de vigilància forestal on gaudir d’unes excel·lents vistes de les muntanyes de La Safor i del Castell de Bairén.\nMirador del parc periurbà\nTornent arrere, per a incorporar-nos de nou a la pista forestal per on veníem, fins arribar a un gran mirador situat a la nostra esquerra, on admirarem vistes panoràmiques de la ciutat. La vista que es pot gaudir des del mirador del parc periurbà comprèn en primer terme el barri de Santa Anna, un barri de cases modestes de poca alçada. Integrada en aquest barri es troba la passarel.la metàl.lica que puja fins al parc. En la panoràmica distinguim clarament el barranc de Beniopa , que separa el barri de Santa Anna de la resta de Gandia. Abans de creuar el barranc, podem veure un gran pi blanc que ens indica on es trobava la demolida alqueria de la Romaguera . A la marge dreta del barranc comencen les edificacions principals de la ciutat de Gandia i, al fons , podem apreciar en un dia clar , la mar i el Montgó.\nContinuem els senders verds la dreta per baixar per la mateixa pista forestal. En el recorregut trobarem informació sobre les plantes recte per anar baixant per la mateixa pista forestal on unes plaquetes ens identificaran moltes de les nostres plantes singular del camí i alguns espais habilitats com a berenadors.\nFinalment, i en travessar la pasarel.la de ferro que ens condueix als carrerons d’aquest popular barri, donem per finalitzada aquesta senda.\nSenda Falconera Les roques


Entrepà de pastrami – Els fogons de la Bordeta\n31 Juliol 2015 29 Juliol 2015\nPosted in: Pa i entrepans, Rebost Gourmet, Receptes | Tagged: Barcelona, cogombrets, Cuando Harry encontró a Sally, entrepans, entrepà, formatge, formatge fumat, Kat'z, Kat'z Delicatessen, Manhattan, New York, Nova York, pa, Paprika Gourmet, pastrami, pepinillos, pickles, rebost, Rebost Gourmet, When Harry met Sally\n4 pensaments sobre “Entrepà de pastrami”\n31 Juliol 2015 at 11:45\nPer molts anys estimats!! 5 anys ja són una colla d’anys!\nJa de bon matí babejant amb aquestes propostes que heu preparat!\nM’encanta aquest entrepà que heu preparat amb el pastrami. Que bo que és el pastrami… :’)\nA falta de porta màgica del Doraemon per anar directes al KATZ’s (molaria eh?) està molt bé que tinguem un lloc de referència per comprar-ne, com el Paprika Gourmet.\nBones vacances bonics!! :)\n31 Juliol 2015 at 12:50\nOhhhh moltes felicitats per aquests 5 anys!!! Encara recordo quan vaig descobrir el vostre blog, de seguida vaig quedar-hi enganxada ^^\nEntre vosaltres i la Nuni he descobert els autèntics entrepans de pastrami i m’heu fet venir moltes ganes d’anar a NY :)\nMolts ànims que aviat comencen les vacances, petonets guapíssims!!\n31 Juliol 2015 at 21:58\nQuina bona pinta aquest bocata!!!! i a més he après que el pastrami es de vedella, jo pensaba que era porc.\nM’ha encantat tota la historia i lo deliciós que deu ser aquest entrepà! L’heu\nConec la tenda…una pasada!\nI per cert, crec que no us ho havia dit ( i si ho he fet, em repeteixo) M’ENCANTA la nova imatge del blog!\nFelicitats…. cinc anys! jo tambè els faré a febrer….. ja començem a ser uns clàssics!!!!\n5 Agost 2015 at 15:45\nMoltíssimes felicitats per l’aniversari! I…que siguin molts més!!!\nUn ingredient exquisit i un entrepà de luxe per celebrar-ho! No coneixia el pastrami! Ara ja sé una coseta més….. Em quedo amb ganes de tastar-lo!


Puigcerdà homenatja a les Vedruna per la seva tasca educativa\nInici > Puigcerdà homenatja a les Vedruna per la seva tasca educativa\nPer Catalunya Religió. Dc, 20/10/2021\n(Bisbat d'Urgell ) El Casino Ceretà de la Vila ha acollit l'acte d'homenatge a les germanes carmelites de la caritat Vedruna de Puigcerdà. Després de 167 anys de presència ininterrompuda a la vila, forçades per l'edat i la pandèmia, s'han vist obligades a clausurar la comunitat religiosa. Tot i això, mantindran la titularitat de l'Escola Vedruna de Puigcerdà. En l'acte celebrat aquest 15 d'octubre hi han estat presents les tres religioses que fins a finals d'agost formaven la comunitat de Puigcerdà: Maria Viñas, Maria Montgrony i Conxita Segalà.\nL'homenatge ha estat presidit per l'alcalde de la vila de Puigcerdà, Albert Piñeira; l'arquebisbe d'Urgell, Joan-Enric Vives; la provincial per a Europa  de les Vedruna, Maria Dolors Sitjes; la presidenta de la Fundació Vedruna Catalunya Educació, Montserrat Espinalt; la directora general de l'Escola Vedruna de Puigcerdà, Anna Camps; i l'adjunt de direcció, Àngel Maurell. També ha comptat amb la presència de nombroses germanes vedrunes de Catalunya així com professors, amics i famílies vinculades a l'escola. També hi ha estat el delegat d'ensenyament del bisbat d'Urgell, Pepe Chisvert i dels mossens de Puigcerdà.\nVives, en la seva intervenció, ha agraït la presència de la comunitat Vedruna a Puigcerdà durant tants anys i ha subratllat el valor de la vida consagrada i religiosa per al món. Ha destacat també la importància de l'obra educativa cristiana de l'escola que ha demanat que es pugui mantenir ben viva amb la valuosa col·laboració de la comunitat de professors i els pares dels alumnes, en estreta cooperació amb la parròquia.\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/galeria/puigcerda-homenatja-vedruna-seva-tasca-educativa