Comença una nova temporada de les Nits de Música ·\nComença una nova temporada de les Nits de Música\nAquesta temporada les Nits de Música canvien d’espai i de dia. Es traslladen del Centre Cultural al Teatre Auditori i se celebraran els dijous. Però l’estrena del curs serà un divendres. Aquest divendres 1 d’octubre a partir de les 20h al Teatre Auditori i comptarà amb la participació de l’Associació d’Amics de Domènech Torras.\nLa resta de la programació del primer trimestres inclou tres noves sessions de la ‘Història del cinema musical nord-americà’, un dedicat als pessebres, un altra a la natura i dos més a la Traviata i del classicisme al romanticisme.\nPrevious: Sònia Gatell: “Calen escoles municipals a tot arreu per garantir l’accés assequible a la música”\nNext: La ripolletenca Ainhoa Otero presenta a la Biblioteca ‘Destino Huracán’


Endocrinologia metabòlica | Recerca | Institut de Recerca SJD | Institut de Recerca SJD\nEl nostre grup realitza una recerca orientada al pacient, incidint principalment en l'estudi longitudinal i prospectiu d'aspectes epigenètics, clínics i bioquímics de subjectes amb baix pes en néixer per a l'edat gestacional, i d'adolescents amb hiperandrogenisme ovàric o síndrome de l'ovari poliquístic (SOPQ). També investiguem el desenvolupament d'estratègies preventives i terapèutiques dirigides a reduir o evitar les comorbiditats associades a aquests trastorns. En col·laboració amb altres grups clínics i bàsics de l’IRSJD, també estudiem les bases fisiopatològiques del baix pes en néixer i del SOPQ.\nL’any 2006 vam incorporar-nos al CIBERDEM, sent la cap de Grup investigadora principal d'aquest CIBER; i des de l'any 2009 som grup consolidat de Recerca AGAUR (Generalitat de Catalunya; 2018SGR1236).\nLa Cap de Grup és coordinadora del Paediatric and Adolescent Working Group de l'European Society for Paediatric Endocrinology (ESPE), i Coordinadora del Grup d'Estudi del Pacient Petit per a l'Edat Gestacional de la Societat Espanyola d'Endocrinologia Pediàtrica (SEEP).\nEstudi longitudinal dels mecanismes genètics, epigenètics, i bioquímics, subjacents a les alteracions endocrino-metabòliques associades al baix pes al naixement, incloent-hi metilació d'ADN, miRNAs, microbioma, composició corporal, adipoquines, i teixit adipós marró.\nDesenvolupament i posterior comercialització de noves combinacions de sensibilitzants de l'acció de la insulina i antiandrògens per al tractament del SOPQ en adolescents dirigides a normalitzar els mecanismes fisiopatològics responsables de l'entitat, i per tant, a reduir el risc de subfertilitat, i altres comorbiditats associades al SOPQ.\nDesenvolupament i validació de biomarcadors per a la detecció primerenca de pacients de baix pes al naixement susceptibles de desenvolupar les comorbiditats associades.\nEstudiar longitudinal i prospectivament el patró de metilació de gens i miRNAs en sang perifèrica de pacients amb baix pes al naixement, comparats amb subjectes de pes adequat per a l'edat gestacional, així com les diferències en el perfil circulant d’exosomes i del proteoma exosomal.\nDesenvolupar i validar combinacions de biomarcadors longitudinals precoços de síndrome metabòlica, avançament puberal, i altres patologies associades al baix pes al naixement.\nDesenvolupar una nova combinació de sensibilitzants de l'acció de la insulina i un antiandrogen (SPIOMET) per al tractament del SOPQ, realitzar els estudis en fase II-IV, i presentar el dossier a l'EMA / FDA per a la seva aprovació i comercialització posterior.\nDescriure i validar funcionalment marcadors epigenètics (miRNAs) en sang perifèrica i teixit adipós associats a SOPQ, predictius de les comorbiditats i / o de la resposta a la terapèutica.\nLa recerca que desenvolupa el nostre grup s'emmarca en l'estudi dels aspectes epigenètics, clínics, bioquímics, moleculars i terapèutics relacionats amb el baix pes en néixer i amb el SOPQ. El nostre objectiu principal és avançar en el coneixement dels mecanismes que determinen el desenvolupament d'aquestes entitats i de les comorbiditats associades per poder establir estratègies preventives i terapèutiques primerenques.\nEl seguiment prospectiu de cohorts longitudinals amb aquestes dues entitats des de 2006 de forma estable ha permès l'avanç significatiu en el coneixement clínic i molecular d'aquest camp. El nostre grup té experiència en l'estudi de marcadors bioquímics de teixit adipós (adipoquines de recent descripció, ELISA), polimorfismes genètics, expressió i metilació de gens i miRNAs en sang perifèrica i teixits, i aïllament d'exosomes (Nanodrop, espectrofotòmetre per a la lectura de plaques, PCR a temps real, etc), així com en la determinació de la distribució del greix abdominal i del gruix de l'íntima-mitjana arterial (ecografia d'alta resolució).


L''hybris' d'Albert Rivera, per José Antonio Zarzalejos\nL''hybris' d'Albert Rivera\nEl president de Ciutadans deixa entreveure una purga de crítics davant del consell general del partit\nLa seva desmesura sobrevinguda col·lideix amb la temeritat marianista de Sánchez en la gestió de la seva investidura\nS’estan escrivint afirmacions i judicis molt forts sobre Albert Rivera. Interessen les indagacions polítiques del seu rol polític i el del seu partit en aquest moment de la política espanyola, però no les especulacions que sobrepassen perímetres que afavoreixen la crítica malsana i no aporten res a l’anàlisi dels seus comportaments com a líder del tercer partit parlamentari. I en aquesta condició hi ha hagut dues opinions –molt distants i diferents entre si– que potser descriuen l’estranya trajectòria del president de Ciutadans.\nD’una banda, Francesc de Carreras l’ha qualificat amb una expressió feridora, la d’“adolescent capritxós”, perquè ha alterat la funcionalitat amb què va néixer el partit el 2005, ara perseguint un objectiu que no té res a veure amb el que va crear la seva fundació. Pretendre liderar la dreta, sobrepassant el PP, no només és un propòsit poc versemblant sinó que, a més, manca de coherència amb la traçabilitat ideològica de Cs, que es va proclamar en el seu moment socialdemòcrata i liberal, deixant caure la primera definició, però mantenint la segona. L’expressió del catedràtic català és molt dura, però ha sintonitzat amb el dial majoritari dels cercles de poder que atribueixen el gir de Rivera a una escassa consistència ideològica, i més inspirat per una ambició personal que per una estratègia de fons. Cercles dels quals el català s’ha declarat autònom.\nD’altra banda, i passant més desapercebuda, l’opinió (a ‘El País’ del dia 25) d’Olivia Muñoz Rojas s’endinsa en el que ella denomina “incipient paral·lelisme”. Ho seria entre Viktor Orbán –màxim dirigent hongarès que va transitar d’un conservadorisme moderat a un clar iliberalisme– i Rivera. Una comparació que la sociòloga considera que podria estimar-se com a “arriscada” i fins i tot “exagerada”. Que al meu modest parer, efectivament, aquesta opinió pateixi de les debilitats que la seva autora tem, no obsta la seva utilitat: constata la magnitud de la tempesta mediàtica que està descarregant sobre el polític català i sota la qual ell resisteix amb un estoïcisme peculiar. I a la que respon anunciant en el consell general, tot i que de forma velada, amb una purga de dirigents crítics que podria produir-se les pròximes setmanes.\nLa traçabilitat ideològica del líder no és coherent amb l’aspiració de liderar la dreta: els seus objectius eren uns altres\nEl debat sobre Cs no és una concertació de fosques voluntats per deteriorar-lo. Al contrari, el que està passant respon al seu gir brusc –com a resposta condicionada per la demoscòpia– a esdeveniments imprevistos com la moció de censura (juny del 2018) que va destituir Mariano Rajoy i la irrupció de Vox en les autonòmiques d’Andalusia (desembre del 2018), gràcies a la representació del qual –després repetida en molts municipis i comunitats el 26-M– el PP i Cs han conformat un bloc en circuit tancat. En el parer dels estrategs del partit taronja obrir una via d’entesa condicionada amb Pedro Sánchez seria incompatible per tal d’aconseguir la direcció de la dreta espanyola, quan els populars es troben en el seu pitjor moment, tot i que en fase de recomposició.\nMés silencis del que sembla\nLa renúncia de Toni Roldán, la dissidència de Francisco Igea, el distanciament de Luis Garicano i el silenci d’alguns (més dels que semblen) a l’executiva de Cs són símptomes que el diagnòstic del líder està poc treballat i expressa una entesa caudillista de la seva jerarquia que remet al funcionament dels partits que els taronges aspiraven a substituir. Tot aquest replegament de Cs i de Rivera no tindria la dimensió actual si no fos perquè hi hauria la possibilitat que els seus 57 escons se sumessin als 123 del PSOE per conformar una majoria d’investidura de 180 que fos el carril de centreesquerra pel qual discorregués la política a Espanya els pròxims anys. Una entesa compatible amb la versatilitat pactista de Cs amb el PP en diferents places.\nPot adduir-se que Sánchez està incorrent en una estratègia temerària al comportar-se com un marianista en la gestió de la seva investidura. Seria una reflexió vàlida, però insuficient, perquè Cs pot obligar-lo a sortir d’aquest quietisme tan perillós oferint-li un pacte limitat en els termes que han explicat tant Garicano com Igea. La negativa de Rivera a aquest plantejament és la que no es desxifra al Madrid polític que va desafiar aquest divendres, i causa certa perplexitat a certes perifèries decisives, com la basca, a què Cs no agrada en absolut, però que rebutja una coalició governamental entre el PSOE i Pablo Iglesias.\nRivera, en definitiva, està posseït per l’‘hybris’ –un terme grec que serveix per explicar una peculiar patologia dels que ostenten el poder– tot i que no hagi desenvolupat la síndrome completa, i que qualificats experts consideren –com al famós assaig de David Owen– com una desmesura, com una certa pèrdua del sentit de la realitat, com un desordre, alguns dels símptomes dels que semblen presentar el personatge: “un període durador de conducta diferent de l’habitual”, “creença poc realista en les capacitats i els poders d’un” i una “negació de que passa alguna cosa”. Addicionalment, l’‘hybris’ es detectaria quan hi ha una “excessiva confiança en el parer propi i menyspreu del consell i la crítica aliens”.\nTot i que els seus adversaris més antics afirmin que el Rivera d’avui és el de sempre, no és cert. Perquè si ho fos, aquest debat seria artificial i, no obstant, és real, precisament, perquè el president de Cs i el seu partit suscitaven unes expectatives diferents: la de rescatar el sistema d’un funcionament abusivament arbitrat pels nacionalismes i la de regenerar el model de poder. Una esperança que l’‘hybris’ de Rivera de moment ha curtcircuitat i que, possiblement, col·lideixi amb la temeritat de Sánchez, disposat a una investidura fallida que la renúncia de Josep Borrell a l’escó a Brussel·les fa versemblant.\nRivera convida els crítics de Cs a formar un altre partit\nTemes: VOX Ciutadans Albert Rivera Pedro Sánchez Govern PSOE PP


Mas Estarriola, més de 500 anys | Ajuntament de Fontcoberta\nPagesos lliures des de 1495\nEl dia 21 d’agost de 1495, el pagès de remença, Guillem Estarriola, obté la redempció d’home propi del monestir de St. Esteve de Banyoles, essent abat Fra Francesc Xammar, aquirint des de llavaors la condició d’home lliure per a ell i els seus, bastint i establintse en aquest mas des d’on totes les generacions d’hereus han treballat la terra amb continuïtat. Cinc-cents anys després els ESTARRIOLA commemoren aquell fet per la memoria dels qui vindran.\nLa Farrès, Fontcoberta, 21 d’agost de 1995.\nEl mas Estarriola, originàriament era una explotació forana de “Savarrés” encara que llindant. El seu nom es relaciona amb “Sterri”, primitiu toponímic que significa riu, riera, rieró o corrent d’aigua. El rieró que neix a la Mare de Déu de la Font i la depressió existent aigües amunt, donaren el nom a la finca.\nLa Casa Estarriola té un pergamí que conté el document de la seva fundació. Aquest document porta dates: la de 4 de desembre de 1492 i la de 21 d’agost de 1495. Ens diu que Frai Jordi, prior dels monjos de Sta. Maria de Finestres, com a censualista, cedeix a Guillem Estarriola com a emfiteuta el domini útil de 70 vessanes, reservant-se el domini directe i el dret de rebre una pensió anual en reconeixement d’aquest domini. Dintre aquesta possessió, Guillem Estarriola podrà construir-hi amb pedres i ciment, una casa i habitació capaç d’una llar i un foc. La pensió que haurà de pagar serà de 7 sous i 6 diners per S. Pere i S. Feliu i una quantitat igual per S. Vicens.\nEntrevista amb Joan Estarriola, de 43 anys, regidor de l’ajuntament de Fontcoberta del grup d’ERC. Pagès i membre actiu del sindicat d’unió de pagesos. Actualment cap de logística d’una empresa multinacional.\nJoan, teniu algun document que faci esment de la data en què va passar la finca a ser propietat dels Estarriola?\nNo n’hem trobat cap, però suposem que va passar a ser propietat per un sistema d’amortització que s’ha liquidat amb els anys.\nAquest mas, està ubicat en el mateix lloc que el primitiu?\nSi, sens dubte.\nEs conserven algunes estances d’aquell temps?\nA la planta baixa al costat de Can Jan hi ha una petita estança de parets de pedra i signes de l’existència d’un foc, que podria ser la construcció que menciona el pergamí.\nEn els últims anys, heu fet alguna ampliació o reforma?\nLa casa en si, al llarg de tants anys s’ha anat ampliant i modificant, però en aquests darrers anys només s’han ampliat les granges.\nQuina activitat al llarg de generacions ha estat la dels Estarriola?\nSempre agrícola i ramadera. Hi va haver una època en que tenien moltes oliveres i es feien oli. Durant anys varen tenir un bon ramat de porcs perquè Melianta era una gran roureda que els proveïa d’aglans per l’engreix, encara ara tenim unes basses on servaven i deixaven assecar els aglans. També es feien vi, perquè tenien vinyes vorejant els camps de conreu.\nSom molts els que hem begut llet de Ca l’Estarriola, els vostres avis ja tenien vaques?\nSí, el meu avi tenia cinc vaques, nosaltres vàrem passar a les vuitanta.\nSaps alguna llegenda familiar d’aquelles que es transmeten de pares a fills?\nNo se me n’acut cap, però si unes dades curioses. Repassant l’arbre genealògic, vàrem veure que des de la tercera generació, tots els hereus, alternaven el nom de Joan amb el de Just. En dues ocasions, no hi va haver hereu, però les pubilles, fent ús del dret català, pagant uns diners, van fer prevaldre del cognom passant el del marit a segon ordre. Així s’ha pogut mantenir el cognom Estarriola.\nEls teus germans, Pere i Lluís, s’han obert nous camins. Tu, Joan, l’hereu, comparteixes el treball en una empresa de Banyoles amb les tasques agrícoles i ramaderes. El teu pare, molt aferrat a la terra, com ho veu?\nEl pare ho entén. M’ha deixat fer, però la processó va per dins.\nDes del vostre mas, com un mirador dalt de la Farrès, us ha tocat presenciar el naixement i creixement del veïnat de Melianta. En quina manera us a afectat?\nMoltissím! Potser no hauria deixat de fer de pagès. Però puntualitzem. No dic que hagi estat culpable. L’entrada del Mercat Comú m’obligava a una expansió que no he pogut dur a terme perquè el creixement de Melianta m’ha ofegat. D’altra banda estem molt contents de l’existència de Melianta perquè hem guanyat en Serveis Municipals i en qualitat de vida.\nL’any passat hem va sortir una oportunitat de treball, la vaig aprofitar i n’estic molt content. No es pot tenir tot, ja se sap, els pobles han de créixer o per contra, morir.\nCom veieu el futur del mas?\nCom a explotació agrària, malament. Com a estada, bé. Penso conservar uns quants porcs i uns quants vedells, per no tenir la tristor d’uns corts buides però com a complement i a nivell casolà.\nFareu quelcom especial per commemorar els 500 anys?\nAquest agost tenim pensat col·locar una placa i fer una bona festa amb íntims i familiars.\nLlegit tot això podreu comprendre les arrels profundes dels Estarriola en el nostre municipi; ells han forjat i viscut part de la història de Fontcoberta. De ben segur que tindrem més generacions Estarriola que tindran cura d’aquest mas, perquè tots ells estimen Fontcoberta i estan orgullosos de ser on són.\nEntrevista relitzada a l’agost de 1995 per Josefina Teixidó.


Colla jove de dolçainers de Tortosa: Els Abanderats de la Festa del Renaixement obriran la tradicional Cavalcada de les Festes de la Mercè\nEls Abanderats de la Festa del Renaixement obriran la tradicional Cavalcada de les Festes de la Mercè\nEl grup d'Abanderats de la Festa del Renaixement encapçalarà la Cavalcada de les Festes de la Mercè de Barcelona, el proper 24 de setembre, que aquest any està dedicada a la diversitat cultural i duu el lema "Una cavalcada de tots els colors". Les banderes, dolçaines i tambors del grup d'Abanderats de la Festa obriran els grups de cultura tradicional de la cavalcada, que fonamentalment són colles geganteres vingudes d'arreu del país, artistes de carrer, capgrossos i grups de música.\nLa Cavalcada de la Mercè és un acte que compta amb un públic molt nombrós i que, per tant, enguany suposarà una eina de promoció molt important per a la Festa del Renaixement. Aquesta actuació servirà per donar gairebé per tancada la temporada dels abanderats, que un any més han fet d'ambaixadors de Tortosa i de les Terres de l'Ebre per diverses ciutats del país i d'Europa.\n>Le Puy en Velay\nDes de dimecres passat fins dilluns, una gran representació del Grup d'Abanderats està a la ciutat francesa de Le Puy en Velay participant a la Festa del Renaixement Roy de l'Odisseau i promocionant la ciutat de Tortosa amb la nostra música i colors.\nPublicat per Colla jove a 16:47\nGran èxit a la Cavalcada de la Mercè\nCinta'08: Proclamació de la Reina de festes\nEls Abanderats de la Festa del Renaixement obriran...


Ahir era 22 de febrer i Antonio Machado no estava sol a Cotlliure\nAhir era 22 de febrer. Per tant feia 77 anys que Antonio Machado va morir de pena i desconhort a una pensió de Cotlliure, després de només vint-i-sis dies d’arribar a l’exili. Vam anar a recordar-lo davant la seva tomba. Avui es fa còmodament en cotxe un pas de frontera que els exiliats republicans, en ple hivern del 1939, van haver de recórrer a peu com un calvari. L’actual sepultura del poeta, a l’entrada del recinte, va ser sufragada per subscripció popular a França. S’ha convertit en un símbol de l‘exili republicà. També per això han fracassat els intents de repatriar la despulla. Al meu llibre Els últims dies de Machado, publicat el 2013, vaig exposar el camí del desterrament i la seva posteritat a Cotlliure. He acudit en moltes ocasions a la\nEtiquetes de comentaris: els ideals de la seva època\nAlguns cercles culturals encara no han descobert el Mediterrani\nEm vaig alegrar en veure dissabte passat que el suplement cultural Babelia del diari El País dedicava dues pàgines a l’historiador anglès John Julius Norwich arran de la traducció al castellà de dos llibres seus. Després de llegir aquelles pàgines, no m’ho podia creure. El presentaven, lògicament, com a destacat divulgador sobre Bizanci i Venècia, però ometien la seva condició d’historiador del Mediterrani en conjunt a través de la magna obra El Mediterráneo. Un mar de encuentros y conflictos entre civilizaciones, publicada el 2006 i traduïda al castellà el 2008, malgrat que el llibre va ser objecte d’una elogiosa ressenya al mateix\nEtiquetes de comentaris: des de l’alba de la civilització fins avui\nLa Banyera de la Russa, melic secret del castell de Cap Roig\nA les grans finques de la Costa Brava les diminutes construccions annexes dels embarcadors a flor d’aigua, inspirades en les antigues barraques per guardar els atuells de pesca, han assolit de vegades la gràcia natural, la modèstia orgullosa, l’elegància instintiva, la fortuna de l’emplaçament que els luxosos xalets de la casa mare no han sabut modelar. Dintre del fiord de la cala d’en Massoni, a la paret rocosa de llevant oposada a l’embarcador, hi subsisteix el prodigi natural de la Banyera de la Russa, un curt túnel del rocam que\nEtiquetes de comentaris: el prodigi natural\nUns tangos de diumenge a la tarda amb la cantant Sandra Rehder\nDintre de la programació del festival Barnasants, ahir vaig anar a escoltar al Casinet d’Hostafrancs la cantant de tangos Sandra Rehder, acompanyada per Gustavo Battaglia (guitarra), Horacio Fumero (contrabaix) i Marcelo Mercadante (bandoneó). Presentava temes del seu últim disc Canción maleva, amb algunes aportacions de pròpia autoria. Un concert de tangos no és mai una experiència inofensiva, si estan ben interpretats. El gènere manté compromisos genètics amb els instruments expressius de precisió sobre la meteorologia humana, de manera que les figuracions sentimentals del tango s’estimen més la veritat nua i despentinada, encara que tremoli de fred, que no la banalitat transparent del clixé. Sandra Rehder els interpreta d’una manera acarnissada, turbulenta, quasi\nEtiquetes de comentaris: no és mai una experiència inofensiva\nDia de l'Exili: al Coll d’Ares la Guerra Civil va durar tres dies més\nL'any passat el govern de la Generalitat va declarar el 5 de febrer com a Dia Nacional de l'Exili i la Deportació i va convocar una concentració al municipi fronterer de la Vajol, des d'on van marxar cap el desterrament aquest dia precís del calendari els presidents de la República, de la Generalitat i del govern basc. Enguany la concentració serà aquest diumenge 11 de febrer a Prats de Molló, un altre municipi fronterer que va veure passar un dels èxodes humans més dramàtics de l’Europa contemporània, després que Franco guanyés la batalla de l’Ebre i entrés a Barcelona sense resistència el 26 de gener. La majoria dels 450.000 refugiats republicans en marxa cap a França (la meitat soldats, l’altra meitat civils) van passar per la via principal de la Jonquera i el\nEtiquetes de comentaris: del Ripollès al Vallespir\nEls Jocs del Mediterrani a Tarragona no poden cometre més errors\nLa 28 edició dels Jocs del Mediterrani el juny vinent a Tarragona i les seves comarques, amb 4.000 esportistes internacionals, mereix tota la sort que fins ara no ha tingut, però el comitè organitzador no pot cometre més errors evitables. El seu president i alhora alcalde de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, escrivia dissabte passat al diari La Vanguardia un article per afirmar: “Han de ser i seran els Jocs de Tarragona, els Jocs del pont de la mar blava que evocava el poeta”. No, senyor Ballesteros, s’equivoca i ho fa per incultura. El pont de la mar blava no l’evocava cap poeta. És el títol de l’excel.lent llibre de viatges històrics damunt del rastre\nEtiquetes de comentaris: altres reptes candents\n3 de febr. 2018\nEl servei ferroviari fa figa, l'orgullós viaducte de Colera no\nDe vegades agafo el tren i baixo a l’estació de Colera, entre Llançà i Portbou, per anar a seure una estona a la filera d’humils bancs que s'entreveuen a escala diminuta a la part inferior de la foto. Són el mirador de l’obra d’enginyeria del viaducte del tren de França. Els bancs han estat col.locats pels serveis municipals sota mateix del ventre sonor del pont, sotmesos a la seva força de gravetat i al retruny del pas dels combois. El problema és que el trens que hi passen són cada dia més escassos. El servei ferroviari entre els petits municipis es troba miserablement condemnat a l’abandó. La manca progressiva de connexions horàries entre\nEtiquetes de comentaris: construït a França pels tallers de Gustave Eiffel\nUn parc de xicrandes, una bona elecció a la plaça de les Glòries\nLa notícia ha arribat acompanyada per la simulació fotogràfica adjunta, que ja ho diu tot. Predominaran les xicrandes de flor violeta al parc urbà que aquest mes de març es comença a construir a la banda de muntanya de la martiritzada plaça de les Glòries, abans ocupada pels vells Encants. Amb un pressupost de 20 milions d’euros, les obres duraran un any. El disseny de nous parcs a la Barcelona durant els últims temps ha donat fruits molt diversos i caldrà veure el resultat d’aquest. L’elecció de les xicrandes és, de moment sobre el paper, un encert. No podrà ocultar tanmateix que la\nEtiquetes de comentaris: de moment sobre el paper, un encert\nHa sortit el meu nou llibre “Breu historia de França”\nAcaba d’arribar a les llibreries el meu nou llibre Breu història de França explicada als catalans. Influències, friccions i garrotades del veí de dalt, publicat per Arpa Editorial. No vol ser un pamflet, sinó un intent de conèixer el veí i el nostre propi afrancesament intermitent, amb els seus aspectes envejables, contradictoris o ridículs. L’afrancesament no és només una qüestió subjectiva. El fil de la història, els encavallaments de la història de França amb la nostra, dibuixa un retrat molt més eloqüent que no el vaivé de les modes. L’afrancesament s’alimenta o es desnodreix amb les condicions de cada època. Tot sovint deixa un pòsit, ja sigui de llegenda o de fets viscuts. Als catalans la geografia i la història ens han fet hispànics i, alhora, veïns de replà dels francesos en un joc de contrastos. Ara que una proporció de catalans gira l’esquena a Espanya, s’adona que el nostre únic veí a escala internacional és França, la il.lusió o la desil.lusió de França. Amb un pròleg escrit per Josep M. Bricall, el llibre està estructurat en cinc capítols: "Si el timbaler del Bruc s’hagués tocat una altra cosa", "Napoleó encara es pren per Napoleó", "La neurona bloquejada del centralisme", "La dèria de les fronteres naturals" i, finalment, "La Catalunya francesa i l’afrancesada". A casa meva, de petit, sentia dir als meus pares: “Si el timbaler del Bruc s’hagués tocat\nEtiquetes de comentaris: els prejudicis es transformen\nMossèn Ramon Roquer, el cinquè Ramon completament esborrat\nEl diari La Vanguardia manté cada diumenge dues o tres pàgines de la secció “Religió”, a les quals m’assabento de notícies sobre llunyanes corts celestials i també terrenals. Ahir ressenyava una conferència a l’Ateneu Barcelonès al voltant de les aportacions universals de l’església catalana, pronunciada pel sacerdot Jaume Aymar, director del setmanari Catalunya cristiana. El conferenciant va al.ludir al paper dels “quatre Ramons”: sant Ramon de Penyafort, el beat Ramon Llull, el seu deixeble Ramon Sibiuda i el frare jerònim Ramon Paner, un dels primers missioners al Nou Món. Em va fer pensar d’immediat en un cinquè, el prevere Ramon Roquer Vilarrasa (Ripoll 1901-Barcelona 1978), un dels capellans més influents entre la burgesia barcelonina de postguerra i avui més esborrat. Indagar i publicar la biografia de l’industrial i mecenes Albert Puig Palau em va obligar a empaitar laboriosament la del seu consiliari particular, mossèn\nEtiquetes de comentaris: els cercles del poder ciutadà\nLa posteritat, la subtilesa i l’equilibri al Motel Empordà de Figueres\nSalvador Dalí repetia amb tota la raó del món: “La posteritat és que, després de mort, encara es parli de mi al bar del Casino Sport de Figueres”. Una altra forma de glòria a la qual es pot humanament aspirar des de Figueres, inclús abans de morir, és que el restaurant Motel Empordà posi el teu nom a un dels seus deliciosos plats. Em va alegrar comprovar ahir que ho ha aconseguit l’editor i escriptor Carles-Jordi Guardiola. Ha donat nom a una variant de les romanes “Carciofi alla giudia” (a la jueva) que Jaume Subirós ha posat a la carta aquest hivern amb el toc de talent i finezza habitual. Malgrat la beneïda pluja i el bufarut de tramuntana, ahir ens vam citar els col.legues Ramon Iglesias, Rafa Nadal i jo mateix a la taula parada del\nEtiquetes de comentaris: el toc de talent i "finezza" habitual\nLes barraques de “frites” es renoven, les xurreries agonitzen\nAquí considerem a l’última moda les food truck o camionetes-restaurant i deixem morir de pena les barraques de xurreria que havien aguantat la posició a peu de carrer durant dècades, potser sense gaire renovació. En canvi a Brussel.les la regidoria d’Urbanisme i la federació nacional de friteries acaben d’anunciar el resultat del concurs de disseny per renovar aquestes barraques de carrer amb tots els elements moderns exteriors i interiors. Allí les parades de frites són una institució que ha alimentat moltes generacions, fins avui mateix. Al començament dels anys que vaig viure a Bèlgica una de les coses que em van sorprendre\nEtiquetes de comentaris: una institució que ha alimentat moltes generacions\nUna nova biografia del nefast Ferran VII de Borbó, premi segur\nUna biografia del rei Ferran VII de Borbó, escrita pel catedràtic Emilio La Parra, acaba de guanyar el premi Comillas d’història, biografies i memòries que convoca l’editorial Tusquets, ara en l’òrbita del grup Planeta. No m’estranya gens, una bona biografia actual del monarca retratat per Goya (imatge adjunta) permet més que abans subratllar el seu caràcter sinistre, obcecat, covard i mentider. Carles IV i el seu fill, el futur Ferran VII, barallats, van abdicar formalment a favor de Napoleó al Tractat de Baiona. L’exèrcit francès va entrar el 9 de febrer del 1808 per la frontera del Pertús. En teoria eren aliats de pas cap a Portugal, però l’ocupació\nEtiquetes de comentaris: covard i mentider, obcecat, sinistre


4.3 polzades 480x272 Resolució TFT LCD Rearview Monitor Pantalla per a proveïdors de càmeres de seguretat de cotxe i fàbrica Xina - Llista de preus a l'engròs - Newman Technology\nFull de dades NMLCD-43480272-CLB\nNMLCD-43480272-CLB és un mòdul LCD de matriu activa en color que incorpora TFT de silici amorfo (Transistor de pel·lícula prima). Es compon d'un panell TFT-LCD de color, controlador IC, FPC i una unitat de llum posterior i sense un Panell Tàctil (TP), amb un visor de lents de coberta (CLB). L'àrea de visualització del mòdul conté 480 x 272 píxels. Aquest producte s'adhereix al criteri ambiental RoHS.\nEls nostres productes han superat les proves de fiabilitat. prova d'alta i baixa temperatura, prova d'operació d'alta temperatura i humitat, cicles de temperatura, prova de vibració i prova de xoc. Segons la característica de diferents productes, us suggerirem el producte adequat per a vosaltres. Els nostres productes compleixen els requisits de la prova. Per tant, podeu triar els nostres productes sense preocupacions.


Pepu Hernández assegura que afronten el derbi contra el Regal Barça amb ganes de redimir-se - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nPepu Hernández assegura que afronten el derbi contra el Regal Barça amb ganes de redimir-se\nA banda del derbi català entre l'Espanyol i el Barça a Cornellà-el Prat, aquest cap de setmana hi haurà el derbi de la Lliga ACB entre el Regal Barça i el DKV Joventut al Palau Blaugrana. L'entrenador de la Penya, Pepu Hernández, ha assegurat que el seu equip afronta el partit amb la intenció de redimir-se després de la inesperada derrota de diumenge passat davant el CB Granada a l'Olímpic de Badalona. El tècnic verd-i-negre ha afegit que "aconseguir la victòria contra el Barcelona seria una bona opció per rentar la taca del partit anterior. Volem i creiem que podem competir davant de qualsevol equip".\n17/12/2010 - 12.12\nL'entrenador de la Penya espera que diumenge el seu equip "sigui dur mentalment i físicament" per afrontar un partit que preveu "dur, complicat i intens". Hernández desitja que el seu equip es refaci de la decepció de diumenge passat i que "sigui capaç de disputar el partit de principi a final, independentment del resultat, i que no el regalem".\n"No volem ser un equip que hagi d'apel·lar a l'èpica i intentar remuntar situacions adverses. Volem ser un equip més sòlid, tot i que encara ens falta", ha reconegut. Pepu Hernández també ha dit que "no compta" amb les absències que pugui tenir el conjunt blaugrana per aquest partit, ja que malgrat qualsevol baixa que pugui presentar l'equip blaugrana "segueix sent un conjunt complet, sencer i potent".\nReforç imminent al Regal Barça\nPer la seva banda, el Regal Barça, que es va acomiadar de les opcions d'acabar primer de grup a l'Eurolliga en caure a la pista del Lietuvos Rytas, podria tancar en les pròximes hores el fitxatge d'un jugador per reforçar el joc exterior per les baixes de Basile, Mickeal i Navarro. El de Sant Feliu va tornar a jugar ahir després d'un mes de baixa per una lumbàlgia aguda, però encara no està al 100% físicament i el club blaugrana s'ha decidit per incorporar un nou reforç després de l'arribada de l'australià Joe Ingles.


Campanya a la Catalunya Nord per conscienciar les famílies i el govern francès que cal ensenyar més català a les aules – Lo Campus diari\nCampanya a la Catalunya Nord per conscienciar les famílies i el govern francès que cal ensenyar més català a les aules\nData publicació 24 maig 2018 per redacció\nLa Plataforma per la Llengua i l’Associació per a l’Ensenyament del Català denuncien la “situació precària” de l’oferta educativa i volen “mobilitzar” la societat per revertir-ho\nTret de sortida de la campanya ‘A la Catalunya del Nord, el català a l’escola’ per denunciar la “situació precària” de l’oferta educativa en català en aquest territori. Al capdavant hi ha la Plataforma per la Llengua i l’Associació per a l’Ensenyament del Català que s’han proposat “mobilitzar” la societat per “revertir” aquesta situació. Han posat en marxa un web (www.estimielcatala.cat) des d’on es pot omplir un formulari per fer arribar milers de cartes al Ministre d’Educació Nacional francès, Jean-Michel Blanquer. Al text, es denuncia la “falta de sensibilitat lingüística” del govern alhora que s’exigeix que s’incrementi de forma immediata el català a les aules. Segons una enquesta del 2017, el 76% dels nord catalans es mostraven favorables a l’ensenyament en català però només un 25% dels alumnes escolaritzats aquell any van estudiar la llengua ja sigui unes hores a la setmana o de forma immersiva. “L’oferta no s’ajusta a la demanda”, ha lamentat la vicepresidenta de la Plataforma per la Llengua, Mireia Plana. Segons ha dit, cal conscienciar les famílies perquè sol·licitin l’opció d’estudiar en català per “millorar les oportunitats econòmiques i professionals” de les noves generacions. Text\nA través del web www.estimielcatala.cat, la Plataforma per la Llengua ha creat un formulari per fer arribar milers de cartes al Ministre d’Educació Nacional francès, Jean-Michel Blanquer. L’objectiu que s’han marcat és arribar com a mínim a les 10.000 cartes. Al text, es denuncia la “falta de sensibilitat lingüística” del govern alhora que s’exigeix que s’incrementi de “forma immediata” el català a les aules. L’ONG del català també ha recordat al govern francès que té l’obligació de preservar i garantir aquest patrimoni lingüístic i l’única manera de fer-ho és ensenyant la llengua catalana a l’escola. I ha recordat que aquest govern encara no ha ratificat la Carta europea de les llengües regionals o minoritàries i que, per tant, “està impedint que es garanteixin els drets lingüístics dels seus ciutadans”. De forma paral·lela, també es demanarà el suport a càrrecs electes i es promouran mocions als Consells Municipals del territori i a la resta d’institucions franceses perquè se sumin a la campanya. “Cal un debat sobre el català perquè comenci a posar-se a l’agenda política a tots els nivells; és un tema troncal i molt important per al desenvolupament cultural i econòmic del territori”, ha afirmat la vicepresidenta de Plataforma per la Llengua, Mireia Plana. La campanya ‘A la Catalunya del Nord, el català a l’escola’ també buscarà transmetre a les famílies tota la informació i el ventall de possibilitats que hi ha perquè “reclamin” per als seus fills aprendre el català, ja sigui de forma immersiva, bilingüe o dedicant unes hores a la setmana a aprendre la llengua. De fet, des de la plataforma s’han marcat assolir dos objectius ambiciosos un cop finalitzada la campanya. D’una banda, que es creï una línia d’ensenyament bilingüe “a tot arreu on es demani” i que totes les escoles de la Catalunya Nord ofereixin la possibilitat de cursar iniciació al català. “Sabem que són objectius alts però només així arribarem més lluny”, ha afegit Plana.\nDenuncien la “precarietat” de l’oferta\nTant la Plataforma per la Llengua com l’Associació per a l’Ensenyament del Català han denunciat la “situació precària” de l’oferta educativa que cal “revertir”. Alà Baylac, membre d’aquesta associació, ha remarcat que hi ha un “retard” en l’aprenentatge del català a la Catalunya Nord per culpa del “bloqueig” del govern francès. Per la seva banda, Hervé Pi, activista i membre del Col·lectiu 2 d’Abril ha coincidit amb aquesta idea i ha afegit que l’única manera de canviar-ho és “mobilitzant” la societat perquè passi a ser una prioritat per a la classe política. Per exemplificar la situació, han aportat les dades recollides a l’InformeCAT17 . Segons el document, el nombre d’alumnes escolaritzats en català va augmentar considerablement respecte als períodes anteriors, fins arribar als 5.000. Tot i aquest increment i la voluntat majoritària dels ciutadans nord catalans de tenir una escola immersiva i bilingüe (un 76% hi està a favor), la situació del català a les escoles “continua sent precària”. Només un 8% dels centres disposen d’un ensenyament bilingüe o immersiu i un 17% estudia la llengua únicament entre 30 minuts i dues hores setmanals. La presència del català a la secundària és encara inferior amb un 6% dels estudiants que ho fan amb aquesta llengua i essent encara més residual a la universitat, amb uns 180 estudiants a l’any. La Plataforma per la Llengua considera imprescindible augmentar la presència del català a les escoles per tal de poder “mantenir la dinàmica ascendent de parlants que s’ha registrat en els darrers 10 anys”. Plana també ha assegurat que la voluntat és “que tota la mainada tingui accés a una llengua que els donarà oportunitats econòmiques i socials, i entrar a formar part d’una comunitat de 10 milions de parlants”. En l’acte de presentació de la campanya, que s’ha fet a Perpinyà, s’ha comptat amb la presència del vicepresident del Consell Departamental de Pirineus Orientals, Nicolas Garcia, i representants i associacions del territori, com la Bressola.♦\nEl Sónar es tanca amb 123.000 visitants, xifra rècord del festival\nLa Fundació Gala-Salvador Dalí llança el catàleg raonat d’escultures de l’artista amb un primer tram...


Entre Totes Eduquem la Convivència. Sensibilització en Centres Educatius - CEAR País Valencià\n“Entre totes eduquem la convivència” és un projecte de sensibilització en centres educatius sobre la realitat de les persones refugiades, apàtrides i migrants en situació d’exclusió social. Està emmarcat en l’eix de treball de Sensibilització i Convivència intercultural de CEARPV, i de l’Estratègia d’Educació per al Desenvolupament de CEAR. És finançat per la Vicepresidència i Conselleria d’Igualtat i Polítiques Inclusives de la Generalitat Valenciana.\nEl seu principal objectiu és conscienciar sobre la realitat de les persones que busquen refugi, refugiades, apàtrides i migrants en els centres educatius amb la finalitat de contribuir a la lluita contra totes les formes d’intolerància, discriminacions i delictes d’odi, especialment aquells motivats per estereotips i prejudicis racistes i xenòfobs.\nÉs necessari promoure el reconeixement de l’alteritat, els drets humans, les llibertats fonamentals de totes les persones i una ciutadania universal. Per a això cal conscienciar i educar, principalment a les persones joves, com a ciutadania i futurs gestors públics, identificant les formes d’intolerància, els seus orígens i manifestacions; oferint eines que afavorisquen el respecte a les diferències i la igualtat de tracte. És important que els i les més joves entenguen els valors inherents als drets humans, els generalitzen i posen en valor conceptes com la solidaritat, per a construir entre totes societats igualitàries.\nEs tracta, per tant, de facilitar un espai de reflexió per a generar consciència i canvi d’actituds i comportaments que promoguen la solidaritat, el pensament crític i la transformació social. El projecte s’articula en tres eixos:\nFormació del voluntariat com a agents dinamitzadors, tant en qüestions relacionades amb el dret d’asil com en metodologies d’intervenció a les aules.\nCompilació i elaboració de metodologia específica de sensibilització en centres educatius en funció de nivells i cursos.\nIntervenció a les aules amb estudiants.


L’Ajuntament busca noves empreses que es vulguin sumar al grup de compra agregada d’energia - Registre - Rubiempresa\n30 de juny del 2020\nDijous s'ha convocat una sessió informativa en línia (foto: Ajuntament de Rubí)\nEl servei Rubí Brilla ha programat una sessió informativa aquest dijous per resoldre els dubtes de les companyies interessades a participar en aquesta iniciativa\nL’Ajuntament de Rubí, a través del servei Rubí Brilla, promou la compra agregada d’energia entre les empreses i comerços de la ciutat amb l’objectiu de millorar-ne la seva competitivitat. L’any 2018, el Consistori va impulsar un grup de compra agregada d’energia, integrat per una quarantena de firmes, xifra que es va ampliar fins a les 62 l’any passat. Ara, l’administració local fa una nova crida a les companyies rubinenques perquè se sumin a aquesta iniciativa, que consisteix a comprar energia de forma conjunta amb l’objectiu d’estalviar costos i millorar, així, la competitivitat.\nL’energia és, després dels recursos humans, la segona despesa més important que han d’assumir les empreses. El sector industrial és un dels principals consumidors d’energia elèctrica: a Rubí, la indústria representa el 36% del consum energètic de la ciutat (500.000.000 kWh/any). La reducció del consum energètic és un factor de competitivitat clau per a les empreses i la compra agregada d’energia pot ajudar de manera determinant a reduir costos.\nDues licitacions fins ara\nEl grup de compra agregada d’energia de Rubí ja fa dos anys que funciona. L’any 2018 va tenir lloc la primera licitació electrònica, a través de la qual es van adjudicar els quatre lots a les comercialitzadores que van oferir els millors preus.\nL’èxit de la primera licitació va portar a dur a terme una segona licitació l’any passat. El grup de compra gestiona actualment més de 20 GWh i 75 punts de subministrament. “Com més empreses formin part del grup de compra, millor preu es podrà aconseguir en licitacions futures”, ha explicat el regidor de Medi Ambient, Transició Ecològica i Benestar Animal, Andrés Medrano Muñoz.\nEnguany, a causa de les circumstàncies extraordinàries que ha ocasionat la Covid-19, s’ha decidit prorrogar els contractes amb les comercialitzadores vigents, assegurant els millors preus per al grup. Així, totes les empreses de Rubí, sigui quina sigui la seva grandària, podran reduir el preu que paguen pel seu consum energètic i optimitzar la seva potència contractada. Es calcula que els estalvis poden arribar fins al 20% de la despesa elèctrica.\nAmb l’objectiu d’assessorar les diferents companyies interessades a formar part del grup de compra agregada d’energia, el servei Rubí Brilla ha convocat una sessió informativa telemàtica aquest dijous a les 10 h. Les inscripcions també s’han de fer en línia.\nParal·lelament, les empreses poden enviar la darrera factura elèctrica a rubi_brilla@ajrubi.cat per tal que els tècnics i tècniques puguin calcular quant poden estalviar i guiar-les en tot el procés.


L’alcaldessa de Roses admet la seva impotència per frenar el ‘top manta’ | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nMontse Mindan assegura que un alcalde no pot solucionar “un problema estructural”\nGirona 14 AGO 2018 - 19:13\tCEST\nProductes de 'top manta' al passeig marítim de Roses. TONI FERRAGUT\n"Em sento sola i impotent davant un problema de fons, estructural i de país", assegura l’alcaldessa de Roses (Alt Empordà), Montse Mindan, que aquest dimarts ha fet pública una reflexió en la qual critica que s’intenti atribuir a l’administració local el deure d’acabar amb un fenomen cada vegada més estès i incontrolable com el top manta. En la seva reflexió enumera una sèrie de factors pels quals creu que no hi ha, actualment, una solució i assenyala directament, entre d’altres, la judicatura, la policia i la societat en general.\nRoses, a la Costa Brava, multiplica per cinc cada estiu els seus 19.500 habitants. Disposa d’un passeig de tres quilòmetres davant del mar a Santa Margarida, que s’omple diàriament d’uns 400 manters. Al marge de Barcelona, és un dels municipis més afectats per la venda il·legal a Catalunya. La regidora assegura que els serveis que ofereixen els Consistoris són els mateixos que durant la resta de l’any; "com a molt", matisa, “podem contractar personal de suport en la policia local o informadors turístics”. Aquest estiu, la plantilla de la policia s’ha incrementat en 10 agents —ara en són 50— i han contractat sis efectius de seguretat privada. "Hem arribat a fer tot tipus d’actuacions per intentar evitar aquest fenomen, des de ruixar el terra del passeig fins a pintar un carril bici", assegura, sense èxit.\nDestaca que s’han reunit amb advocats, jutges, representants de grans marques, defensors de la propietat industrial, Mossos, Guàrdia Civil, Policia Nacional, "sempre buscant una solució que acabés amb aquest desordre i pogués donar resposta als comerciants, els principals afectats per aquest assumpte". També recorda que fa dos anys els municipis afectats van ser convocats a diverses reunions a la seu del Síndic de Greuges amb els departaments de Comerç, Serveis Socials i Interior de la Generalitat. "Semblava que, unint esforços, fent una campanya informativa dirigida al comprador, buscant alternatives de feina per als immigrants o doblant les hores de vigilància policial, podíem aconseguir-ho. No ha estat així", lamenta.\nMindan atribueix el fracàs d’aquesta col·laboració —i de la lluita contra el top manta— a diversos factors, entre els quals que "la llei qualifica aquesta activitat com una falta administrativa". "Requisar el material", afegeix l’alcaldessa, "i imposar-los una multa (que mai pagaran) no soluciona gaire res". En aquest sentit, assenyala que tampoc va prosperar la sol·licitud presentada per la Generalitat al Congrés, demanant "que la reiteració de la falta fos penal". Tampoc ajuda que "per als jutges no és un greu problema ja que els articles no són considerats falsificacions sinó imitacions que no enganyen el comprador", i que quan se sol·liciten ordres als jutges per accedir a baixos o domicilis dels manters (prèvia investigació), "no arriben".\n"La solució no és policial", assegura la regidora, que no creu que la resposta a aquesta pràctica il·legal passi per multar el comprador, ni a confiscar gènere —per bé que ho fan—, perquè "com que és una falta administrativa, el denunciat torna la mateixa tarda al punt de venda amb gènere nou". Mindan, que recorda que es tracta d’un col·lectiu cada vegada més agressiu, considera que tampoc se soluciona amb la tensió que ha de viure la Policia Local diàriament per intentar de dissuadir el venedor que no posi la manta. "Crec que es pot entendre que ens caldria un cordó policial de centenars d’agents al llarg de tot passeig per poder evitar l’estesa de mantes, ja que el principi de proporcionalitat no existeix per molts efectius que arribem a contractar", lamenta.\nAls representants de la propietat industrial també els atribueix part de la culpa, ja que "reclamen mà dura i denuncien els casos de venda en mercats i botigues, i sembla que els no afecti quan aquesta venda és al carrer". Els mateixos manters no volen deixar la venda il·legal, "se’ls ofereixen els serveis municipals de recerca de feina (com a tots els censats) i els rebutgen” i als que venen només durant la temporada “n’hi ha qui els ajuden llogant-los pisos —fins per a 10— i locals", d’altres els "ocupen".\nA això cal afegir que en les actuacions policials "hi ha turistes que els defensen i esbronquen la policia". I també cal esmentar, critica l’alcaldessa, que "cada dia se sap d’immigrants que creuen l’estret buscant una vida millor i resulta que el nostre país no té resposta per a totes aquestes persones i, malgrat que se sap que són entre nosaltres, es mira cap a un altre costat sense pensar que han de menjar, dormir, viure".\nAl gat i la rata amb els turistes de fons


[Setmana 40/2018] Policies que treuen llaços en horari laboral i Can Ruti que guanya més potència | Connexió #Badalona\n[Setmana 40/2018] Policies que treuen llaços en horari laboral i Can Ruti que guanya més potència\nPublicat el 6 d'octubre de 2018 per oriol_llado\n[Setmanalment envio als meu canal de Telegram un resum de l’actualitat local des de la perspectiva del govern de Badalona i d’ERC, el partit que represento. Aquest és el contingut de la setmana 40 de 2018]\nAquesta setmana em van entrevistar els companys del Projecte Coco, una interessant experiència de ràdio comunitària al cor del D3. + info: https://ascdistricteapatxe.blogspot.com/\n🏘 Finestreta única d’habitatge, un projecte iniciat en el mandat anterior, del qual celebrem la posada en marxa, mentre estem amatents a la feina que queda pendent abans d’acabar sobre aquest gran repte de ciutat. També podeu ampliar informació en aquesta notícia al web d’ERC.\n👩👩👦👦 La llei protegeix les famílies vulnerables dels talls en el subministrament. I és en virtut de la llei que a la ciutat s’han evitat milers de talls fins ara. Aquesta setmana s’ha presentat un nou conveni q redunda i q pot carregar (encara més) els serveis socials a #Badalona. Ho expliquem en aquesta notícia al web d’ERC.\n👮🏻♀Policies que treuen llaços grocs en horari labora. ERC demana a l’alcalde Pastor que expliqui si la Guàrdia Urbana té instruccions de retirar llaços grocs de la via pública.\n✊🏻 Aquests dies s’ha complert un any de l’#1o i el #3o… En aquest apunt, #elmeu1o hi trobareu un repàs de fotografies. En aquest altre enllaç, anècdotes d’altres membres de la secció local. I si us ve de gust i us interessa, al voltant de les diferents estratègies de l’independentisme he recuperat algunes reflexions aquí.\n🚑 Al voltant de Can Ruti es van consolidant equipaments de primeríssim nivell, una oportunitat per #Badalona i el seu posicionament internacional. Avui es fa la inauguració formal de l’Institut de Recerca contra la Leucèmia Josep Carreras. Ens en felicitem. Per cert, les descoberta a Can Ruti no paren. En aquest enllaç podeu estar al cas de les darreres notícies.\n📻 Aquest matí he participat en la tertúlia del programa Badalona Matí. Això ha estat el més destacat:\n☑ A favor de continuar el pla pilot contra sòlids platges.\n☑ A favor de passeig pacificat i amb calendari urbanització.\n☑ A favor d’acord més exigent AGBAR i de reforçar llei pobresa energètica.\n☑ A favor protegir Turó de l’Enric. I el PSC #Badalona?\nAquí un resum i en aquest altre enllaç el podcast per descarregar.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Badalona és un poble? i s'ha etiquetat en panorama local per oriol_llado. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Les Falles de Burriana homenatjaran les seues màximes representants\nEl dimarts 10 i el dimecres 11, les falles de Borriana homenatjaran Elena Pastor i Júlia López com a màximes representants de les Falles 2020\nLes Falles 2020 es troben molt a prop i el món faller es prepara per a retre pleitesia a les seues màximes representants, Elena Pastor i Julia López, com a Reina Fallera major i Reina Fallera infantil, respectivament.\nElena i Julia gaudiran d'un homenatge brillant i ple d'emoció, en la qual com reines falleres de Burriana rebran en forma de versos i poemes, l'afecte de la comunitat fallera i de les comissions que, una a una, desfilaran per l'escenari del teatre per a lloar les seues qualitats i les bondats del seu regnat.\nEl món faller de Burriana celebrarà aquests actes dimarts a les 22 hores i dimecres a les 19 hores al teatre Payà amb les representants de les festes de Sant Josep, en un moment ple d'emocions, sorpreses i paraules boniques. En el mateix acte de dimarts, es realitzarà un homenatge faller a Quino Puig Safont, pels seus més de trenta anys dedicats a la crítica fallera.\nCal recordar que la Junta Local Fallera de Burriana va ratificar per amplíssima majoria la proposta presentada per la Falla la Mercè, el Club 53 i Don Bosco en la qual se sol·licitava retre l'homenatge faller a Quino Puig, per una vida dedicada a les falles, a la seua crítica i a la seua dignificació.\nQuino Puig va pertànyer entre els anys 80 i 90 del segle passat a la comissió de la Falla Chicharro i des de principis dels 90 va iniciar una carrera com a guionista i crític que encara continua en l'actualitat. Durant tot aquest temps ha realitzat prop de 600 crítiques per a falles i fogueres.


El PSOE comarcal condemna les pintades a la casa de l'alcalde de Vilamarxant\nDes de la directiva socialista del Camp de Túria lamenten que els actes afecten tercers que no tenen activitat política ni pública\nL'executiva comarcal del PSPV-PSOE del Camp de Túria ha condemnat "amb fermesa" els actes vandàlics produïts a l'habitatge particular i familiar de l'alcalde del municipi de Vilamarxant, Jesús Montesinos.\n"Aquests actes, no són nous, i atempten contra la vida privada i a tercers que no tenen cap activitat política ni pública", han asseverat des de la directiva comarcal socialista des d'on han fet extensiva la seua condemna i "rebuig total a la violència, que atempta contra els valors democràtics del respecte, la tolerància, la convivència i la llibertat".\nCom ja informàrem ahir a este mitjà els vàndals van ruixar d'oli de motor la façana de la casa del primer edil de la població. La Policia Local es va personar en el lloc dels fets, va prendre fotografies i va realitzar el pertinent informe del succeït.\nDes de la corporació municipal també es van condemnar estes conductes "que llastimen la convivència dels habitants de Vilamarxant i que lesionen l'esperit democràtic de qualsevol govern legalment triat".


L'establiment, que es va popularitzar arran de la polèmica que hi va haver amb la presidenta del Govern, no ha resistit a la crisi que viu el sector\nEntrada del Hat Bar. Isaac Buj\nPalmaEl Hat Bar, que es va popularitzar arran del polèmic episodi que va viure la presidenta del Govern, Francina Armengol, ha tancat les portes a causa de la crisi que viu el sector per les restriccions derivades de la pandèmia del covid-19, segons ha informat l'agència Efe. Aquest dilluns migdia s'hi ha produït el desnonament que va ordenar un jutjat de Palma i, mentre la Policia Judicial el supervisava, hi han anat quatre veïns per veure què passava.\nAlguns han lamentat el tancament, però d'altres se n'han alegrat perquè així acaben els vespres d'insomni pel "desgavell i renou que feien fins ben entrada la matinada". Un d'ells ha explicat a l'agència Efe que el propietari de l'establiment va haver de pagar, segons li va assegurar ell mateix, una multa de 7.000 euros per l'incident amb la presidenta i que, a partir d'aquell moment, va perdre molta clientela.\nUn altre ha explicat que Armengol viu a la zona i que, des d'aquell vespre dels fets, no l'han tornada a veure passejant amb el seu ca pel carrer del Sant Esperit, on només resisteixen a la crisi una botiga de menjar per endur, una altra de fotos i la sauna Spartacus. D'aquesta manera, el Hat Bar se suma a la llista dels locals que han hagut de tancar després de 13 mesos de pandèmia i restriccions.\nCal recordar que el passat 22 d'octubre el diari Última Hora va publicar que a les 2 h la nit del 6 al 7 d'octubre varen veure la dirigent socialista defora del bar, que varen sancionar per excedir l'horari d'obertura fins a la 1 h. Aleshores, les restriccions del Govern per contenir l'expansió del virus establien que el toc de queda començava a la 1 h de la matinada. Però l'acta de la Policia Local estava signada a les 2.30 h, fet que en principi demostrava que la presidenta va incomplir la normativa.\nTot i això, la versió de l'Executiu autonòmic sempre ha estat que Armengol hi va ser fins "al voltant de la una". En un comunicat oficial, el Govern va explicar que la presidenta havia assistit a un sopar de feina i que després va anar a un altre local amb part dels seus acompanyants. "En el moment de sortir, el director general de Comunicació es va acubar per la medicació que rebia des d'aquella mateixa setmana per ansietat laboral", i la presidenta i els acompanyants varen esperar que es recuperàs. Segons aquesta versió, aquest fet explicava que encara fossin davant l'establiment quan hi va arribar la Policia Local, avisada pels veïns, cap a les dues.\nhat bar coronavirus


EL SOMNI DE LA DEESSA TERRA: de setembre 2014\nPublicat per Manel Jovani a 11:02 Cap comentari:\nEl mes de setembre és per Catalunya un mes important, sobretot per la celebració de la seva Diada nacional el dia 11. Però també hi ha una data especial, que hores d'ara passa més desaparcebuda a nivell general però que gosa de certa rellevància en àmbits més locals. Ens referim al dia 8 de setembre, en que es celebra el dia de les Mares de Déu trobades (en el caledari catòlic es coneix com al Nativitat de la Mare de Déu) i en el que es celebren multitud de romiatges, processons i aplecs a santuaris en que, segons les llegendes, va aparèixer una Mare de Déu.\n1. Santuari de la Mare de Déu de la Roca (Montroig del Camp). Fotografia de l'autor del bloc\nLa Mare de Déu de la Roca va ser trobada a la cova de la Patou. la muntanya on es va instal·lar el seu santuari era antigament tinguda com a lloc sagrat amb molta seguretat.\nTal i com ja he comentat en altres entrades d'aquest bloc, només a Catalunya estem parlant de més de sis-centes imatge de Mares de Déu trobades. Fins i tot en alguns pobles i ciutats es celebra la seva Festa Major, remarcant la importància que en el seu moment va tenir la seva devoció. Alguns exemples els trobem a Berga, on coincideix la festa amb la gala del santuari de la Mare de Déu de Queralt, el de la Mare de Déu del Tura en que es celebra la Festa Major d'Olot, a Solsona on la Festa Major coincideix amb la de la Mare de Déu del Claustre o també a Montblanc i la seva Mare de Déu de la Serra. També és la Festa Nacional d'Andorra, en que els actes principals tenen al lloc al voltant de la seva Mare de Déu trobada, la MDD de Meritxell, patrona oficial des de 1873.\nPerò el que ens interessa es poder trascendir d'aquestes celebracions i devocions els elements que les lliguen amb els cultes anteriors a la Mare Terra. Per poder percebre aquests vincles ens fixarem en un primer moment en els elements comuns de les llegendes i tradicions de les aparicions de les Verges i després ho veurem reflectit en el cas concret de la Mare de Déu de Queralt. Tal com comprovarem, a vegades hi ha algun altre element particular que reflecteix la singularitat de l'advocació i que ens pot indicar alguna relació específica amb el culte pagà anterior.\n2. Dolmen anomenat Bressol de la Mare de Déu, Correà (Berguedà)\nAlgunes aparicions de imatges de la Mare de Déu mostren una clara evidència de la cristianització sobre cultes pagans anteriors. La Mare de Déu dels Torrens, a Correà (Berguedà) va ser trobada dins d'un dolmen neolític. Dolmen al que les creences populars atorguen poders curatius, és a dir que encara segueix mostrant caràcter sagrat. Amb l'aparició de la imatge cristiana s'aconseguia desviar els "fidels" cap al temple que es construia, on es dipositava la imatge de la Verge.\nTal com faig esment en el meu treball La Deessa Mare i les empremtes de la seva cristianització, el fenomen de les Verges trobades és el que millor fonamenta la continuació en el culte cristià del paper que tenien les deesses mare en l'univers religiós europeu. L'aparició d'aquestes imatges per tota la geografia de la Península Ibèrica ens indica l'elevada quantitat de llocs, més o menys apartats dels nuclis urbans i rurals, on els vilatans seguien mantenint la visió sagrada de l'enclavament o d'algun fenomen natural.\nElements comuns dels relats de les Verges trobades\nMoltes imatges diu la tradició que van ser trobades per pastors. El pastor, a nivell simbòlic té una implicació amb la saviesa intuïtiva i experimental. També, i això és el més important, el paredre de Cibeles era el pastor Atis. Si això li afegim que algunes imatges van ser trobades en pins obtenim els tres elements principals de la simbologia de la Mater Deorum: la Gran Mare, el pi i el pastor.\nSegons els llegendes, les que no van ser trobades per pastors, van aparèixer gràcies a la intervenció de toros i bous. Sovint les narracions llegendàries inclouen el binomi de bou i pastor. El bou s'escapa del pastor, el brau s'acosta a una roca o arbre i rasca el terra o el llepa, etc. D'aquesta manera trobem de nou la figura de la deessa Cibeles, ja que Atis era representat com a arbre o toro. El deu toro, a més, a l'antiguitat era una de les epifanies del fill de la Deessa Mare.\nLa gran majoria de les imatges van ser trobades en coves, abrics rocosos, pedres i roques que havien estat sagrades (algunes fins i tot són megàlits neolítics), fonts, deus d'aigua, arbres, muntanyes... Les narracions destaquen sovint en el mateix lloc de la troballa tres o quatre elements comuns; l'arbre, la cova, la font i el betil. En els santuaris actuals encara avui en dia podem trobar alguns d'aquests elements que ja eren sagrats abans de l'Edat Mitjana.\n3. Quadre de Nostra Senyora de l'Arbre Sec, del belga Petrus Cristus (s. XV)\nEl fenomen de les aparicions en arbres i altres indrets de la Mare Terra que antigament eren sagrats no és únic de Catalunya i Espanya. En aquest quadre d'el artista belga Petrus Cristus, del segle XV es representa a una Verge apareguda en un arbre sec.\nLes Verges trobades solen ser "reticents" a ser traslladades a temples cristians de les rodalies per tal de poder mantenir-se en el seu indret original, allà on ha estat trobada. La tradició afirma així que és la "voluntat" de la Mare de Déu que li aixequin allà mateix un santuari. Ho "aconsegueixen" tornant a aparèixer en el mateix lloc (tres vegades consecutives és el més comú) o perquè no s'aconsegueix traslladar-la perquè el seu pes esdevé insostenible. Una justificació oportuna perquè es pugui cristianitzar el culte pagà existent a priori en el mateix indret.\nAnem a veure com es cumpleixen aquestes element en l'exemple de la Mare de Déu de Queralt, a la comarca del Berguedà.\nLa Mare de Déu de Queralt i l'oreneta d'Isis\nLa tradició sobre la troballa de la Mare de Déu de Queralt, així com la ubicació del seu santuari, a 1200 metres i presidint la ciutat de Berga, és un exemple paradigmàtic sobre la cristianització d'un culte anterior a la Terra. La pròpia muntanya, lloc per excel·lencia des de temps prehistòrics com a residència de les divinitats, o la cova on diu la tradició que va aparèixer la Verge són dels elements comuns dels que hem parlat abans. Els dos restants, el bou i el pastor també treuen el cap en la llegenda de l'aparició, ja que segons aquesta la imatge va ser trobada per un bou al peu d'un cirerer florit (l'arbre sagrat també el trobem en aquest exemple paradigmàtic, en aquest cas florit fora d'època el que es una clara referència a la fertilitat de Deessa Terra). El pastor el va beure agenollat davant de la cova i va trobar la imatge. La va embolicar en una manta i se la va emportar a casa, però la Verge va tornar a aparèixer repetides vegades a la cova, on van haver de construir un santuari, per "satisfer" a la Mare de Déu.\n4. Santuari de la mare de Déu de Queralt, Berga.\nUn punt singular de la Mare de Déu de Queralt, però, es l'oreneta que porta la Verge en la seva ma dreta.\n5. Imatge gòtica amb trets romànics, de la Mare de Déu de Queralt\nL'oreneta es un símbol que pels creients d'aquesta Verge fa referència a la seva seu encimbellada a 1200 metres d'alçada, però no podem obviar que era un dels símbols d'altres deesses mares conegudes en tota la Mediterrània.Per la deessa Isis era una au que li estava consagrada i també era una de les víctimes que se li consagraven a la deessa Venus, com era també una au sagrada per la deessa sumèria Inanna. També hem de tenir present, tal com afirma Marija Gimbutas en la seva obra "El lenguaje de la diosa", que una de les representacions de la Deessa en la prehistòria era en forma d'ocell, prenent a vegades la l'aspecte de diverses aus; grua, cigne, oca, mussol, colom o oreneta. Podeu consultar la següent entrada sobre la deessa ocell en el Neolític.\nL'oreneta a més, és l'ocell símbol de Queralt però és també un símbol que per diverses cultures ha estat identificat amb el retorn de la primavera i, per la mateixa similitud amb els ritus de fecunditat. En aquest mateix sentit, la deessa Isis es transforma en oreneta per la nit, recargolant-se al voltant del sepulcre d'Osiris i queixant-se amb crits llastimosos fins el retorn del sol. Símbol del perpetu retorn i anunci de la resurrecció. En una làpida de la necròpolis de Tebas es pot observar la deessa oreneta al costat de diverses ofrenes.\n6. Estela de la necròpolis de Tebas amb la Deessa Oreneta\n1. Santuari de la Mare de Déu de la Roca. Fotografia de l'autor del bloc\n2. Dolmen anomenat Bressol de la Mare de Déu, Correà\nPublicat per Manel Jovani a 23:02 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: mare de deu trobada\nLa muntanya sagrada de "El Cardón" i la Verge "del Tanquito" (Fuerteventura, Illes Canàries). (The sacred mountain of Cardon and the Virgin of Tanquito)\nSovint, quan es reuneixen diverses característiques en el territori podem trobar algun santuari cristià apartat (diguis ermita, església o fins i tot catedral) que s'ha construït per continuar el culte que antigament retien les gents de les rodalies a la Mare Natura en aquell mateix indret. La conjunció típica es correspon amb una muntanya (que és considerada sagrada des de temps immemorials i que es perpetua gràcies a llegendes i tradicions màgiques), una cova, i una font d'aigües amb propietats miraculoses.\n1. La mole pètria volcànica de la muntanya de El Cardón. Fotografia de l'autor del blog.Afegeix la llegenda\nL'advocació del temple es correspon moltes vegades amb la de la Mare de Déu, amb el nom corresponent del localisme. Altres és algun dels nombrosos sants dels santoral cristià. En ocasions tenim constància que ha estat la mateixa Església qui ha promogut l'edificació del temple cristià, potser per poder vehicular un culte que abans era pagà. En d'altres casos és la mateixa gent de viles i cases properes qui fa l'esforç de mantenir el culte gràcies a alguna tradició miraculosa. Aquest darrer cas és el que avui explicarem; el de la muntanya sagrada de El Cardón, a uns tres o quatre quilòmetres del poble del mateix nom, a la part meridional de la verge illa canària de Fuerteventura i la relativament recent construcció d'un petit santuari dedicat a una Verge apareguda no fa tants anys i que gosa actualment de gran veneració per la gent de la seva illa canària i d'altres de la resta d'illes del mateix arxipèlag. Aquesta veneració és una mostra més de que la força d'alguns dels paratges de la Deessa Terra segueixen vius encara en els nostres temps i concentren la veneració de moltes persones, sovint amb la imatge de la Mare de Déu.\n2. Muntanya de Tindaya, al nord de Fuerteventura. El lloc més sagrat dels majos, antics pobladors de la illa de Fuerteventura. Foto de l'autor del bloc\nLes muntanyes eren llocs sagrats pels antics pobladors de les Illes Canàries. En el cas de Fuerteventura aquests aborígens eren coneguts, abans de la conquesta d'aquestes terres pel regne de Castella, com a "majos". D'aquí prové el gentilici dels actuals habitants de la illa: "majoreros". La muntanya sagrada per excel·lència dels majos era la de Tindaya, al nord de la illa. Hi ha gravats alguns petroglifs que demostren la seva sacralitat pels antics habitants. Diuen que eren espais màgics pel seu enllaç entre el Cel i la Mare Terra.\nLa illa de Fuerteventura conserva encara com molts espais verges i agrestos. Destaca però la seva gran aridesa i la magnitud dels seus paratges desèrtics i pelats, que amb el contrast de les aigües turquesa de les aigües desperten l'admiració dels que ho contemplen. Aigües que es troben en abundància en les seves platges i penyassegats, però que són bens escassos en les seves planúries i muntanyes ermes. No es d'estranyar doncs, que en aquells indrets on l'aigua aflora de forma més o menys puntual fossin considerats fins i tot com a fets i llocs sobrenaturals.\n3. Dues imatges del camí que condueix a la muntanya de El Cardón i al santuari de la Virgen del Tanquito. Fotografia de Manel Jovani\nLes tradicions locals ens aporten les dades oportunes per considerar l'antiga sacralitat del lloc. Una llegenda parla de que en una de les seves coves descansen les restes de Mahan, un dels antics gegants que poblaven la illa i que es van enfrontar als conqueridors castellans fins que aquests li van donar mort.\nAltre cosa és la tradició que parla sobre l'aparició de la Virgen del Tanquito, que rep aquest nom precisament per la seva relació amb l'aigua. El "tanquito", tal com diu el seu nom, prové d'un petit tanc d'aigua que s'omple de forma prodigiosa per les acumulacions d'humitat que porten els vents alisis fins la muntanya del Cardón i que gràcies a les vetes de les pedres conflueix fins a un únic lloc.\n4. Petita bassa d'aigua natural, que dona nom a el "tanquito". Foto de l'autor del bloc.\nAquesta petita bassa d'aigua que podeu observar, que es mantenia fresca a finals de d'agost quan la vaig visitar, no es gran cosa en qualsevol paratge relativament humit. Però és una autèntica joia en un paratge agrest i àrid com el de la muntanya del Cardón, on només creixen cactus i arbustos de petites dimensions.\nTal com podeu observar en la següent fotografia, en la que es distingeix un punt blanc, que es correspon amb un dels rètols que indiquen la proximitat del petit santuari (a la part central, banda dreta), l'aridesa del paratge és considerable. Això no li retreu certa màgia, tot el contrari.\n5. Pic del Cardón i camí que porta al santuari de la Verge del Tanquito. Foto de l'autor del bloc.\nQuan arribem al santuari de la Verge del Tanquito es poden observar diferents indrets destacats.\n6. Arribada al santuari de la Virgen del Tanquito\nSi arribem al santuari de la Verge del Tanquito, des de l'accés de la muntanya del Cardón, trobem en primer lloc la cova santuari de la Verge, que segons la tradició no és el lloc on va aparèixer. En aquesta petita cova santuari (número 1) és guarda una rèplica de la talla d'aquesta Mare de Déu, que actualment està col·locada en la petita església del poble de El Cardón (a uns 4,5 quilòmetres del santuari). També, tal com veurem en la imatge inferior, es dipositen diversos exvots, documents amb poemes, promeses i agraïments, com petites imatges de sants i Mares de Déu, que donen fe de la gran devoció a la Verge i, per descomptat, la devoció a aquest indret natural (ja que la imatge està dipositada tot l'any, excepte els dies del romiatge en l'església municipal, entre maig i juny. En aquest romiatge els romeus celebren la festa en el mateix santuari, on tenen un forn i diverses graelles per fer l'àpat festiu. Aquest lloc està assenyalat en la imatge 6 amb el número 4).\n7. Entrada al santuari de la Verge. La porta sempre està oberta. Foto de l'autor del bloc.\n8. Accés a la cova santuari. Foto de l'autor del bloc.\n9. Interior del santuari amb diversa imatgeria religiosa. Al centre una còpia de terracotta de la Verge del Tanquito. Fotografia de l'autor del bloc.\n10. Paret dreta del santuari. Fotografia de l'autor del bloc.\n11. Fragment de poema\n12 . Agraïment per la victòria del mundial de futbol de Sudàfrica\nA la paret de la banda dreta de la cova santuari hi ha una lleixa amb multitud de llibretes amb agraïments i peticions a la Verge. En unes taules de fusta els peregrins poden fer les anotacions.\nLes mostres de devoció són molt diverses, des de poemes dedicats a la Verge (que com passa amb Els Goigs ens indiquen també sovint els elements sagrats anteriors; en aquest cas la cova i l'aigua miraculosa) fins a agraïments realment sorprenents a la Verge com pot ser la victòria de la selecció espanyola de futbol al mundial de Sudàfrica.\nPerò la tradició de la Verge del Tanquito no prové d'un altre lloc que no sigui la mina que van construir a principis del segle XX les gents de les rodalies per obtenir més aigua de les pedres. En aquesta mina una de les dones va distingir la silueta de la Verge en una de les parets i a partir d'això, a part de la recerca de l'aigua, des d'aquell moment es va consolidar el culte a la Verge del Tanquito. Una mostra més que ens indica que dins dels imaginaris col·lectius es segueixen associant les profunditats tel·lúriques amb la Mare Terra. L'any 1981 la gent del poble va encarregar la talla de la Mare de Déu que és la que es conserva a l'ermita del poble i que es puja en romiatge cada any entre finals de maig i principis de juny.\n13. entrada a la mina d'aigua que es va construir a principis del s. XX. Foto de l'autor del bloc.\nEntrada actual a la mina on es va visualitzar a les parets la imatge de la Verge del Tanquito.\nEs correspon amb el número 3 de la fotografia número 6.\n14. Interior de la mina. Fotografia de l'autor del bloc.\nTal com ja hem explicat, la talla de la Verge del tanquito es conserva a l'esglesia del poble del Cardón, que podeu observar en la següent imatge.\n15. Ermita de la Virgen del Tanquito, al poble de Cardón, Fuerteventura. Foto de l'autor del bloc.\nPublicat per Manel Jovani a 11:47 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: aigua, cova, muntanya, Virgen del Tanquito


Hotel Bergjuwel Neustift im Stubaital Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nStubaitalstrasse 50, Neustift im Stubaital, Neustift im Stubaital, Àustria, 6167 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hotel Bergjuwel?\nMés informació sobre Hotel Bergjuwel\nAl visitar Neustift im Stubaital, vosté es sentirà com a casa a Hotel Bergjuwel, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 15.00 Km. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hotel Bergjuwel és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, calefacció, servei de despertador per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent sauna, piscina coberta, spa, massatge, sauna. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hotel Bergjuwel.\nTots els tipus de viatgers (123)Parelles (59)Viatgers en solitari (10)Famílies amb infants petits (34)Famílies amb infants grans (1)Grups (19)


Un nou gos resulta ferit de gravetat en ingerir carn amb agulles a Calafell\nEl Marley després de ser operat.\nClínica Veterinaria Calafell Els Masos\nLa radiografia que confirma que l'animal havia ingerit agulles.\nLes agulles extretes durant l'operació.\nLes agulles extretes en l'operació.\nEl Marley va ingerir la carn al carrer.\nL'animal ha hagut de ser operat i els veterinaris han extret múltiples agulles del seu interior\nActualitzada 23/11/2016 a les 17:26\nUn nou gos ha resultat ferit a Calafell en ingerir carn al carrer que contenia agulles amagades al seu interior. Diari Més avançava aquest dilluns el cas de la Leyva, que estava ferida de gravetat per haver menjar una salsitxa a la plaça del Mil·lenari a Segur de Calafell amb objectes punxants.\nEl nou cas té com a protagonista el Marley, un gos d'aigua portuguès de vuit anys que ha hagut de ser operat d'urgència després d'haver consumit carn amb agulles al carrer. La clínica veterinària que ha dut a terme l'operació, la Clínica Veterinaria Calafell Els Masos, explica que la seva propietària, la Carrie Jeziorny, va portar l'animal a la clínica perquè no es trobava gaire bé «i tenia el dubte de si havia consumit algun aliment al carrer».\nEls veterinaris van procedir a realitzar les proves pertinents. D'aquesta manera, les radiografies van confirmar que el gos tenia al seu interior agulles com les d'altres casos que s'han fet públics a la zona. Els veterinaris van optar per operar l'animal «per prevenir possibles problemes», tot i que expliquen que en alguns casos aquests objectes poden ser expulsats amb els excrements amb dietes amb molta fibra, però les analítiques van confirmar un «augment de glòbuls blancs, fet que podia indicar una possible infecció».\nTal com va fer la propietària de la Leyva en el seu moment, des de la clínica també s'han denunciat els fets als cossos de seguretat, i es mostren oberts a ajudar els altres gossos que es trobin en la mateixa situació que la Leyva i el Marley.\nPasseig solidari per denunciar els danys que han patit tres gossos en ingerir carn amb agulles a Calafell\nUna gossa resulta ferida en menjar carn amb agulles a una plaça de Calafell


La Casa di Alice Villa San Secondo Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 3 allotjaments a Villa San Secondo.\nVia Cesare Battisti 21, Villa San Secondo, Villa San Secondo, Itàlia, 14020 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Villa San Secondo, no busqui més enllà de La Casa di Alice. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl La Casa di Alice, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, aparcacotxes, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen camp de golf (a 3 km), spa, massatge, pistes de tennis, equitació estan dissenyades per escapar i relaxar-se. La Casa di Alice és una elecció inteligents per a viatgers a Villa San Secondo, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nAllotjaments a Villa San Secondo\nVilla San Secondo Pensions


xàtiva; punts de vista: Exaltació\n«Aquests dies, la unidad de destino en lo universal es materialitza en forma de pallasso (ofenent, de pas, aquest honorable ofici circense) o de guàrdia civil, bigotut i amb tricorni, o de torero... Apareixen a la pantalla individus grollers amb aspecte d’embriacs que saluden (l’amiga, la mare o ves a saber qui) mentre parlen pel mòbil. ¿No hauria de constituir un ultratge al sagrat emblema de la nació l’ús infame que fan de la seua bandera (com a capa, com a capot o com a manil) aquests energúmens? Què en pensaran els summes pontífexs del nacionalisme espanyol? I què em dius dels numerets de Manolo el del Bombo? No, definitivament no puc suportar l’actual alteració hormonal de l’Espanya eterna», proclama de forma emfàtica Rocabuix, esgrimint el comandament a distància. «Si t’exaltes molt, et pujarà la tensió i encara tindrem un disgust. No hauries d’estar tanta estona davant del televisor», mormola Eiximona.


Convocatòria de l’acte d’adjudicació de places vacants pel curs 2017-2018 de professionals d’atenció educativa i de suport a la docència ~ Personal Laboral\nConvocatòria de l’acte d’adjudicació de places vacants pel curs 2017-2018 de professionals d’atenció educativa i de suport a la docència\n27.7.17 . Tema: adjudicació de vacants , Educació especial , educació especial laborals , integrador social , TEI , TEIs , vacants\nEl Departament convoca les categories professionals següents:\nEducador/a d’educació especial en centres públics (llocs vacants)\nTècnic/a especialista en educació infantil (llocs vacants)\nIntegrador/a social (llocs vacants)\nL’acte d’adjudicació es farà els dies:\n29 d’agost de 2017, a la sala d’actes del Departament d’Ensenyament (Via Augusta, 202-226, de Barcelona),\n10 hores, per a la categoria de tècnic/a especialista d’educació infantil\n13 hores, per a la categoria d’integrador/a social.\nPer a la categoria d’educador/a d’educació especial, en diverses sessions entre les 10 hores i les 15 h.\nRestem a l’espera que el Departament, pròximament pengi la llista amb la distribució horària concreta, per ordre de puntuació a la borsa de treball, d’acord amb la llista definitiva d’admesos de la borsa de treball de personal laboral per a cobrir places vacants i substitucions.\nPer qüestions de capacitat de la sala, només podran assistir-hi les persones convocades, sense acompanyants.\nEl nombre de persones convocades a l’acte d’adjudicació és superior al nombre de llocs objecte d’adjudicació en previsió que no totes les persones convocades s’hi presentin. Per tant, no totes les persones citades podran optar als llocs convocats.\nLes persones convocades que no assisteixin a l’acte d’adjudicació i siguin cridades per a l’adjudicació d’un lloc de treball, s’entén que rebutgen una oferta de contractació, de manera que se situaran en la darrera posició del bloc i categoria corresponent.\nNo obstant això, en el cas de tenir algun motiu de suspensió, cal comunicar-lo i acreditar-lo en el servei territorial corresponent amb la finalitat de no perdre el número d’ordre a la borsa.\nNo es considerarà rebuig d’una oferta als efectes del punt anterior, pel que fa al personal amb contracte d’interinitat o de substitució vigent convocat a l’acte.\nLes persones que obtinguin una plaça d’una categoria professional en l’acte d’adjudicació no podran presentar-se a l’adjudicació de les altres categories.\nConsulteu la normativa de la Borsa de treball\nDonat el nombre de places vacants per aquest proper curs des del Comitè Intercentres hem instat al Departament a realitzar un acte públic d’adjudicació de vacants per tal de garantir la transparència i la igualtat d’oportunitats de les persones de la borsa que vulguin o hagin de participar.\nCategoria: adjudicació de vacants , Educació especial , educació especial laborals , integrador social , TEI , TEIs , vacants


L’EMT celebra el 8M amb una campanya on es dóna visibilitat al treball de les dones conductores d’autobús – Ajuntament de Palma – Mobilitat\nDesideria San Nicolás, Pilar Jiménez, Consuelo Medina, Susana Caballero, Corpus Domínguez, Patricia Montoya i Raquel Jiménez protagonitzen la campanya\nFerrer: “Volem posar de manifest que a l’EMT també hi ha conductores, posar el focus en la seva feina”\nPalma, 27 de febrer de 2019.- L’Empresa Municipal de Transports de Palma (EMT) ha presentat la tercera fase de la campanya “Persones que acompanyen persones”, que té com a objectiu apropar la figura del conductor d’autobús a la ciutadania. En aquesta ocasió es centra en les dones conductores amb l’objectiu de donar visibilitat en aquest col·lectiu i celebrar el 8 de març, Dia Internacional de la Dona, i fer-les protagonistes del transport públic de la ciutat.\nEl regidor de Mobilitat i president de l’EMT, Joan Ferrer, ha destacat que amb aquesta acció allò que es cerca és “sumar-mos als actes del 8 de març” i “posar de manifest que a l’EMT també hi ha conductores”. “Són poquetes, només 23 d’una plantilla de 550 xofers, un percentatge molt petit”, ha explicat Ferrer. “Malauradament és un col·lectiu molt masculinitzat, existeix un estereotip grandíssim que costa molt llevar-se. Per desgràcia, encara hi ha persones que, en el segle XXI, es sorprenen que una dona condueixi. No hauria de ser així, per això posam el focus en la seva feina”, segons Ferrer. Per al regidor, “la igualtat de dones i homes és objectiu transversal de l’equip de govern, hi lluitam des de les diverses àrees, també des de Mobilitat”.\nLa primera dona que va iniciar la seva tasca com a conductora de l’EMT al juliol de 1988 va ser Desideria San Nicolás, que tenia aleshores 26 anys. “Va ser una pionera i qui va obrir el camí. En aquella època devia ser molt més difícil del que és ara aconseguir-ho, va combatre i rompre l’estereotip”, ha dit Ferrer. La segona dona que va començar a treballar en l’EMT i primera a jubilar-se en l’empresa, forma part d’aquesta campanya, Pilar Jiménez. Consuelo Medina, Susana Caballero, Corpus Domínguez, Patricia Montoya i Raquel Jiménez protagonitzen també la campanya, que es composa de trasseres d’autobús.


Prosèrpina o la simbologia botànica en l'obra de Dante Rossetti | Espores\nBritànic d’origen italià, el poeta i pintor Dante Gabriel Rossetti (1828-1882) va ser el líder de la Germandat Prerafaelita, un moviment artístic que es va caracteritzar, entre altres coses, per utilitzar l’element botànic per a representar conceptes de manera intuïtiva.\nA l’esquerra, autoretrat de Rossetti datat el 1847. / WikiArt. A la dreta, Rossetti segons un retrat pintat per George Frederick Watts (c. 1871). / WikiArt\nA l’esquerra, Elizabeth Siddal (“Lizzie” per als amics) retratada el 1854 pel seu marit. / WikiArt. De salut fràgil i tendències depressives, Elizabeth moriria el 1862 per sobredosi (pel que sembla, intencionada) de làudan. Sentint-se culpable per la mort de la seua esposa, i poc temps després de perdre-la, Rossetti va començar a pintar la inquietant Beata Beatrix (1880), a la dreta, la seua obra mestra. Un quadre que immortalitzaria Lizzie i en què va representar una flor blanca de cascall (Papaver somniferum L., Papaveraceae) per a simbolitzar el preparat amb el qual aquesta es va suïcidar. / WikiArt\nEn la imatge, Papaver somniferum (var. blanca). / Philmarin – Wikimedia\nPel que sembla, va ser la infelicitat conjugal la que va portar Jane a convertir-se en amant de Rossetti, amb qui mantindria una relació que, iniciada el 1869, duraria diverses dècades. Durant aquest temps, la senyora de Morris no sols ajudaria l’artista a suportar la greu depressió que el va torturar des de la mort de la seua esposa fins al final dels seus dies sinó que també va passar a ser la seua musa i model favorita, posant per a molts dels seus quadres. Entre aquests, per a Proserpina.\nEn la imatge de l’esquerra apareix Jane Morris (Rossetti, 1869-1870). / WikiArt. A la dreta, retrat de l’arquitecte, dissenyador i escriptor William Morris (Frederick Hollyer, c. 1887). / Wikimedia Commons\nAnomenada Persèfone pels grecs, Prosèrpina és la protagonista del mite clàssic que explica el naixement de les estacions. Segons aquest, quan es trobava recollint flors en les prades d’Enna, a Sicília, la deessa va ser raptada per Plutó, déu de l’inframón i dels morts, qui se la va emportar al seu regne per a casar-se amb ella. Captiva i enyorant la seua vida sobre la terra, Prosèrpina va menjar quan estava a l’Hades uns pocs grans d’una magrana, desconeixent que qui provava els aliments de l’inframón quedava per sempre encadenat a ell. No obstant això, i gràcies a la intervenció de Júpiter, Plutó va permetre que a partir de llavors la seua recent esposa passara part de l’any en el món dels vius, al costat de Ceres, la seua mare i deessa del cereal i de l’agricultura. Aquesta, feliç per tornar a veure a la seua filla, fa que les plantes florisquen i fructifiquen.\nPertanyent a la família de les litràcies, el magraner (Punica granatum L.) és un arbust o arbret, amb nombroses branques normalment espinoses i fulles caduques, brillants pel feix i una mica dures. Les seues cridaneres flors són roges. Cultivat des de l’antiguitat amb finalitats ornamentals, alimentàries i medicinals, el magraner és originari d’Àsia, estenent-se des de Turquia fins a l’Afganistà; i va ser introduïda en la conca mediterrània pels cartaginesos. / DOP Granada Mollar de Elche – Wikimedia\nEl nom científic d’aquesta planta, que deriva de les paraules llatines punicus, -a, -um = cartaginés, púnic i granatus, -a, -um = magraner, abundant en grans o llavors, és en al·lusió als grans que formen el seu fruit. / Adrian Cerón – Wikimedia\nA més de mare de Prosèrpina, Ceres (Demèter per als grecs) era la deessa romana dels cultius i els cereals, plantes de la família de les poàcies que se sembren pel seu fruit (gra) i el nom del qual deriva del d’aquesta divinitat. En la imatge, Ceres (Osmar Schindler, 1900-1903). / Wikimedia Commons\nLes Prosèrpines de Rossetti\nGran coneixedor de la mitologia grecollatina, Rossetti va prendre la història de Prosèrpina com a base per al seu quadre homònim. Una obra que el mateix Rossetti va descriure en el text datat el 1878 que, recollit per Sharp en el seu estudi de 1882, traduïm a continuació:\n“La figura representa a Prosèrpina com a emperatriu de l’Hades . . . La deessa es troba en un ombrívol corredor del seu palau, amb el fruit fatal a la seua mà. En la paret que està darrere d’ella es reflecteix la llum procedent d’alguna entrada que, sobtadament oberta, comunica per un moment l’inframón amb el món superior. Immersa en els seus pensaments, Prosèrpina dona una ullada furtiva a aquesta. El cremador d’encens que apareix [a la cantonada inferior esquerra del quadre] és un atribut diví. La branca d’heura del fons [un afegit decoratiu al sonet escrit en la cartel·la] pot ser presa com un símbol del record perdurable”.\nDalt, a l’esquerra, il·lustració del magraner i els seus fruits en Gottorfer Codex (Hans-Simon Holtzbecker, 1649-1659). / Wikimedia. A la dreta, il·lustració de l’heura en Flora Londinensis (William Curtis, 1777). / BHL\nPròpies de llocs ombrívols i moltes vegades cultivades, les heures (Hedera spp., del llatí clàssic edera, -ae = la heura, paraula que ve de l’indogermànic ghed- = agafar) són plantes enfiladisses de la família de les araliàcies, que poden trobar-se a Europa, Àsia i nord d’Àfrica. Presenten fulles perennes, brillants i més aviat dures. D’aquestes, les que naixen de les branques amb flors (aquestes són verdes) poden ser des d’ovalades fins arredonides; les altres, tenen forma palmada. El fruit de les heures té la grandària aproximada d’un pésol, és carnós, negre quant madura i, com la resta de la planta, tòxic. / Alexphoto – Freepik\nJane Morris també és la model del quadre La Pia de’ Tolomei pintat per Rossetti entre 1868 i 1880. / Spencer Museum of Art, University of Kansas – Wikimedia\nAlgun temps després d’escriure el citat poema, Rossetti compondria un altre desconsolat sonet amb el mateix títol i tema, però en anglés:\n“Woe’s me for thee, unhappy Proserpine!”.\nEncara que poques d’elles estan completes, existeixen almenys huit versions a l’oli de Proserpina, cosa que ens permet fer-nos una idea de l’interés de Rossetti per aquesta composició pictòrica, que tenia una gran importància emocional per a ell. I és que, el pintor va codificar en ella els detalls de la complicada relació triangular en la qual estava implicat. De fet, la raó d’utilitzar Jane com a model per a la deessa de l’inframón es va deure al fet que la identificava amb aquesta perquè, igual que Prosèrpina, va ser una esposa infeliç condemnada a una existència fosca al costat d’un marit al qual no estimava. D’ací, l’expressió trista de la divinitat i el fet que mostre una magrana oberta, símbol botànic que, en aquest context, fa referència a la captivitat a la qual la va condemnar un matrimoni infeliç que la forçava a romandre en un món fosc, del qual només podia escapar durant els curts períodes de llibertat en els quals vivia amb el seu amant.\nart DanteRossetti heura magrana pintura Proserpina\n10 jul. 2019 | Beatriz T. Álvarez


COLLA XAPOUTOT: de setembre 2010\nDissabte queden en Jaume, en Josep, en Ramon i en Ricard per fer una via a Montserrat. L'escollida és el monòlit groc, a l'Esperó d'Olesa, via que ja feia temps que estava a la llista de les pendents, ejem, ejem...\nDoncs aquí en Ricard ens en fa cinc cèntims\n4art.llarg --6a. està ben assegurada encara que entre xapa i xapa s´ha d´escalar sobre tot abans de la R , on trobem els passos més fins.\n5è. llarg---6a. mantingut com el primer però els passos finets són a les primeres xapes, després es deixa fer.\n6è. llarg ---6a+ la dificultat està per poder superar la panxa , però hi ha presa per tibar, la resta més tranquil.\n7è llarg --- V força assequible però la entrada a la R t´ho has de mirar una mica\nDoncs una altra al sarró, però de segur que hi tornarem, ja que hi ha gent que continua tenint-la pendent... jejejeje.\nSalut a tothom, i comenseu a passar pel sol, que la cosa ja fa un tomb!!!!!!!!!!!!\nPublicat per llembresku a 21:19 3 comentaris:\nPublicat per llembresku a 21:59 2 comentaris:\nUna altra de les escapadetes de les vacances va ser per anar a una via que en Ramon ja feia temps que ens deia: " és una clàssica de les que s'han de fer!!! ". Així doncs agafem amb en Dani, l'Isabel, en Ramon, un servidor, carretera i manta, i al vespre ens presentem a Gourette. El paisatge és preciós. Només pensar en l'escalada de demà en aquest paratge ja ens fa passar la nit amb aquell pessigolleig a la panxa que no ens deixa dormir tranquils.\nBé, en Ramon amb la seva esterilla portàtil sí que va dormir tranquil...\nL'endemà ens despertem amb un dia radiant. Amb una horeta ens posem a peu de via. L'aproximació la fem pel GR10 que surt del poble, i un cop a sota la paret ens enfilem fins arribar-hi.\nLa via es troba totalment equipada amb parabolts, i realment és una disfrutada de les que es recorden per sempre. Els primers dos llargs, pujen per unes plaques i uns ressalts ( el primer en tendència a l'esquerra, i el segon ja recte amunt ), per anar a buscar descaradament la fisura que ratlla en diagonal de dalt a baix la paret.\nUn cop a la fisura, ens venen tres llargs impresionants. Sembla que aquesta paret s'hagi fet espressament per a ser escalada. Festival de bones regletes, que ens fan disfrutar de valent a cada pas.\nDe fet la fisura no la toquem per res, tota la via puja per la placa de la dreta.\nA mida que anem pujant, ens adonem perquè en Ramon tenia tantes ganes de venir.\nDe totes maneres hi ha algun tram amb la roca una mica dubtosa, però a nosaltres no ens va saltar res. I és que tens regletes per triar i remenar!!!! Al llarg de la via, trobem forces R que no varem fer. Nosaltres portavem la ressenya d'en Luichy i ens va anar perfecte.\nUn cop a l'aresta, ens queda un llarg que comença per una fisura molt vertical, passes a l'altre costat d'aresta amb un pati de collons, i ja recte amunt fins al cim passant-nos una R penjada, i fent-la ja al pla del cim.\nUn cop a dalt, ens quedem bocabadats del pati que tenim a banda i banda. Ens felicitem, i ara toca el descens, que el fem per un corriolet que mica a mica baixa amb alguna desgrimpadeta inclosa.\nL'aresta sud, queda pendent per quan tornem... Realment ha de ser impressionant i adrenalínica!!!!!\nEn definitiva, una gran via, molt, però que molt disfrutona, i en un gran paratge. Llàstima que ens quedi tan lluny!!!! Gràcies a en Ramon, ja l'hem fet, i la borrem de la llista. De baixada amb el cotxe, un gran dinar, i una millor celebració amb una gran companyia. I és que després d'un gran desgast, no hi ha res com una bona hidratació... jejeje\nPublicat per llembresku a 22:34 3 comentaris:\nPublicat per llembresku a 22:08 1 comentari:


La junta militar de Birmània concedeix l'amnistia a més de 23.000 presos\nPublicat 12/02/2021 07:38CET\nLa junta militar de Birmània, que dirigeix el país després del cop d'estat del passat 1 de febrer, ha declarat aquest divendres l'amnistia per més de 23.000 presos, amb motiu del Dia de la Unió.\nAixí ho ha confirmat el diari estatal 'Global New Light of Myanmar', que ha recollit un decret emès pel cap de l'Exèrcit, el general Min Aung Hlaing.\n"Com que la República de la Unió de Birmània està construint un nou Estat democràtic de la pau, el desenvolupament i la disciplina, per motius humanitaris i de compassió, per convertir reclusos en ciutadans decents i complaure el públic, el Consell d'Administració de l'Estat (...) remet la pena de 23.314 presos", recull el decret.\nA més, afegeix que es concedeix amnistia a aquests presos a condició que, si tornen a delinquir, hagin de complir la nova pena i la resta de la condemna anterior.\nL'amnistia afecta els condemnats abans del 31 de gener d'aquest any. El decret també preveu altres beneficis per als presos, com la commutació de la pena de mort per la cadena perpètua i les reduccions de llargs terminis de presó. A més dels presos birmans, el decret també atorga l'amnistia a 55 presos estrangers addicionals.\nL'Exèrcit de Birmània va assumir el poder l'1 de febrer després de detenir els principals dirigents polítics del país, i a continuació va declarar l'estat d'emergència durant un any.\nEl cop va arribar després de les tensions arran de les eleccions generals de novembre, respecte de les quals tant l'oposició com l'Exèrcit han alertat de possibles irregularitats, tot i que sense presentar-ne proves. Els ciutadans s'han manifestat als carrers per condemnar el cop, en protestes que han estat durament reprimides.


Nou medalles d’or, 14 de plata i quatre de bronze en la millor actuació del CN Tàrraco a Catalunya | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nNou medalles d’or, 14 de plata i quatre de bronze en la millor actuació del CN Tàrraco a Catalunya\nEls medallistes del CN Tàrraco\nEls Màsters del Club Natació Tàrraco han realitzat aquest cap de setmana la millor participació de la seva història a uns Campionats de Catalunya.\nL’equip format per 15 nedadors ha aconseguit un total de 27 medalles: 9 d’or, 14 de plata i 4 de bronze i ha estat\npremiat per ser el setè equip amb més participants del campionat que ha comptat amb 56 clubs i 480 esportistes.\nEntre tots els èxits cal destacar, el rècord d’Espanya aconseguit per Sylvia Fontana a la categoria +55 al 50m esquena amb una marca de 38.39 i el rècord de Catalunya al 200 esquena amb un temps de 3:00.76.\nEl CN Tàrraco ha brillat també als relleus on, per primera vegada, ha obtingut una medalla d’or en aquesta modalitat. Va ser al 4×50 lliures femení (categoria+240 anys) amb l’equip format per Marisa Petite, Claustre Duran, Ana Krohnert i Sylvia Fontana superant al CN Sabadell amb un temps de 3:00.43.\nA més, es van aconseguir dos bronzes als relleus 4×50 estils masculí a la categoria +200 (Marc Vela, Manuel Valdés, Ferran Tortosa i Toni PérezPortabella) amb un temps de 2:19.21 i al 4×100 lliures mixtes categoria +160 amb Gemma Zapater, Albert Bové, Claustre Duran i Toni Pérez-Portabella amb un temps de 4’39.\nAl relleu 4×50 lliures +200 anys es va quedar en 5a posició amb un temps de 2:15.22 amb l’equip format per Marc Vela, Rafa Llátser, Albert Mascarell i Àngel Palau.