'Inquisició i Decadència' va ser presentat a Berga - Institut Nova Història\nARTICLES » 18-04-2022 | PROJECTE DE LES LLETRES CATALANES (SEGLE D'OR)\n'Inquisició i Decadència' va ser presentat a Berga\nTercer videu: [7':05] Jordi Bilbeny.-: Aleshores, per què Inquisició i Decadència? El cert és que el llibre va sortir sense voler. Jo, per explicar que En Colom era català, no podia explicar-ho perquè sí i prou. Havia d'explicar-ho des del context en què es genera la falsificació de la nostra història: i és que hi ha una censura d'estat, una censura legal. Perquè si fos il·legal, les institucions catalanes i els polítics catalans -el virrei, un marquès o un comte, el lloctinent general o el capità general- haurien mogut gran enrenou per denunciar-la. En realitat, sí que es va denunciant, per bé que relativament i moderadament. Es va fent a les corts catalanes un any i un altre any. Es va denunciant la feina dels inquisidors, els quals són criticats perquè se sobrepassen en les seves tasques. Havien de dedicar-se a revisar temes sobre l'estricta índole de l'ortodòxia catòlica, però en canvi ho maneguen i ho potinegen tot. I els reis no diuen res. Per tant, la tasca de la censura i de la Inquisició era legal, legítima. No es podia deslegitimar nomès perquè no agradava, I això és un entramat que va creixent en els segles. Potser sí que al començament la censura retocava només llibres de la fe, de la literatura espiritual o llibres de mística. Finalment, però, acaba tocant temes com la medicina, la història, la ciència i la literatura. Alguns textos diuen: -espavileu-vos perquè estan desapareixent les nostres obres, els nostres tresors, que si badem no en quedarà res! I és aquí on entra la qüestió colombina[...]. En Colom no desapareix de la història perquè sí. Desapareix perquè hi ha un consens per fer-lo desaparèixer[...]-\nDe la mateixa manera que ara són els polítics i les elits catalanes les responsables del bloqueig total a la independència, fa 100, 300 i 500 anys també era així. Les nostres elits polítiques fa molt de temps que han estat infiltrades pel Deep State, obeeixen ordes d'algú altre superior.\nLa societat catalana és de les més manipulades a Europa des de fa segles. Per això fa segles que hem perdut l'estat propi. Qui manipula des de fa segles?: L'estat profund: la càbala= la inquisició és una de les seues branques més poderoses, encara activa avui dia.


Tants Nadals | El Culturista\nA la plaça de Catalunya el cinema i la música en viu s’uneixen per transportar-nos a diversos espais i moments. Als vespres, a la plaça Catalunya, Tants Nadals farà un recorregut per les Barcelones del passat amb cinema i música en directe. Un túnel del temps amb la cineasta Núria G. Lorang i la formació musical Seward, amplificada per intèrprets del Conservatori Superior del Liceu.\nTrenta minuts de viatge pel fred, la neu, Nadal, els àpats, els llums, els carrers, els tions, els torrons, les cartes i els regals. Un mirall analògic, musical, domèstic i cinematogràfic de la nostra ciutat entre els anys 1929 i 1989.


Descobrir les Garrigues mòbil en mà | Notícies | SomGarrigues\nDivendres, 15 de de novembre de 2013 - Les Borges Blanques\nDescobrir les Garrigues mòbil en mà\nLa recol·lecció de l'oliva, una de les activitats programades.\n"Instagramers" són els usuaris de l'aplicació fotogràfica "Instagram" per a telèfons mòbils, que permet afegir filtres i efectes varis a les imatges i compartir-les. Es tracta d'una de les aplicacions més esteses i ja són habituals les trobades d'"instagramers" -o Igers-, algunes de les quals serveixen per a promocionar un territori o esdeveniment.\nAmb aquesta intenció, el Patronat de Turisme de la Diputació de Lleida ha organitzat pel diumenge 1 de desembre una sortida per la comarca de les Garrigues. En col·laboració amb el Consell Regulador de la DOP Oli Les Garrigues, el Consell Comarcal, la Cooperativa Sant Isidre i Igers Lleida, la proposta consta d'un programa complet de cap de setmana per "conèixer un dels millors olis del món, que dóna sabor a la millor cuina de la dieta mediterrània".\nEl programa inclou activitats gastronòmiques i culturals, com l'Espai Macià de les Borges, àpat de la Mostra Gastronòmica, oferta d'allotjament, visita d'un camp d’oliveres per veure la recol·lecció d’olives, visita a les instal·lacions de la cooperativa Sant Isidre de les Borges, taller d’oli aromàtic, tast d’oli i visita Parc Temàtic de l’Oli.\nConsulta les bases en aquest enllaç. Les millors imatges seran seleccionades per a diverses exposicions del territori.\nInstawalks a l'Albagés i Arbeca\nEl celler Clos Pons, de l'Albagés, ja va dur a terme una iniciativa similar el passat 26 d'octubre. En aquella ocasió, es va dir "Instawalk" i consistia en una passejada per la ruta del celler, un aperitiu al mas i visita i tast de vins. Pocs dies abans, el 12 d'octubre, estava prevista una altra Instawalk a Arbeca, organitzada per l'Ajuntament i que incloïa visita als Vilars, al celler Vinya els Vilars, tast de vi, visita al castell i al nucli històric del poble i tast d'oli, però que finalment va ser suspesa.


Tissot PR100 Sport Chic dona T1019101112100 Esfera Mare Perla Negra\n> Rellotgeria>TISSOT>Tissot T-Lady>Tissot PR100 Sport Chic dona T1019101112100 Esfera Mare Perla blau\nTissot PR100 Sport Chic dona T1019101112100 Esfera Mare Perla blau\nSens dubte la família PR100 és una de les més reeixides de Tissot. Aquest rellotge de dona troba l'equilibri entre un rellotge clàssic amb un diàmetre de caixa d'acer 36mm d'acord amb els models més actuals. La seva esfera blava mare perla amb índexs i finestra de calendari a les 6 i el seu braçalet d'acer t'encantaran.\nEstalvieu 62,10 €\nEl rellotge és resistent a l'aigua a 10 bar i té el vidre de safir resistent a les ratllades.\nEl seu moviment és de quars Swiss Made i té una garantia oficial de 2 anys.\ncol·lecció: PR 100\nDiàmetre: Ø 36.00 mm


Blog de muntanya: d’agost 2012\nDes d'abans de l'estiu, en Joan ens havia proposat fer un bivac al mateix cim del Puigmal; l'activitat estava programada per a la setmana passada, en plena onada de calor, però es va haver d'ajornar per aquesta setmana amb la mala sort que el temps ha canviat radicalment i avui les previsions eren de fred i forta tramuntana. Potser per això, i perquè la gent té força seny, han desertat molts dels que avui ens havien d'acompanyar en aquesta freda aventura. Finalment només hem quedat els quatre irreductibles que a darrera hora de la tarda deixàvem el cotxe al coll de Fontalba, decidits a pujar el Puigmal i muntar-hi un bivac. Quan hem obert la porta del cotxe ens ha sorprès una ventada d'aire gelat que ens ha fet veure clarament que el bivac no seria la plàcida nit a la llum dels estels que havíem programat. Sort que havíem llegit les previsions del temps i anàvem preparats per a tot, amb el sac de plomes, la jaqueta gruixuda, els guants i la gorra de llana. Amb les últimes llums hem anat pujant, gaudint de l'espectacle del capvespre des d'aquest mirador privilegiat. A mitja pujada, quan ja l'ambient era força fosc, ha sortit la lluna plena, radiant, que ens ha il·luminat el camí fins al cim, de manera que no hem hagut d'encendre els frontals. Al cim el vent era molt fort, de manera que sense perdre un instant hem buscat un lloc per muntar el bivac. Un muret de pedres a pocs metres del cim ens ha donat una protecció mínima per no estar a ple vent i allà ens hem instal·lat. Ja dintre del sac, hem preparat una beguda calenta amb el fogonet mentre sopàvem i després hem acabat d'instal·lar el bivac. Portàvem una manta tèrmica d'alumini plastificat que ens hem posat per sobre per millorar l'aïllament tèrmic però ha durat només dos minuts perquè el vent l'ha esquinçat pel mig i en pocs minuts l'ha trencat a trossos. Hem renunciat a la manta tèrmica i ens hem disposat a dormir o, si més no, a passar la nit. Al cap d'un parell d'hores he tret el cap del sac per beure una mica d'aigua i m'he trobat amb la sorpresa que el contingut de la cantimplora estava gelat... realment feia molt fred.\nEtiquetes: 2000, bivac, muntanya, Núria\nEn el refugi d'Estós sí que són matiners: a les sis del matí ens han servit l'esmorzar i a dos quarts de set ja sortíem pel caminet del Port de Gías quan encara estava clarejant. L'objectiu era el Gourgs Blancs però també pensàvem completar la jornada fent algun altre dels molts cims que l'envolten. Abans de sortir, el meteoròleg de guàrdia de la colla ens ha informat que les previsions del temps eren immillorables, que faria molta calor i que seria un dia d'aquells de "sol i mosques". Fins i tot ens ha donat una dada numèrica per concretar i ratificar les informacions qualitatives: segons els diversos serveis meteorològics consultats, la probabilitat de precipitacions era del 0%. Quan encara no portàvem cinc minuts de camí, ha començat a ploure. Ha estat un xàfec curt però intens, que ens ha obligat a treure les capelines i ha inspirat diversos comentaris -irreproduïbles en un blog tan seriós com aquest- sobre les previsions del nostre home del temps. Després d'una breu parada al costat del llac de Gías, hem arribat al coll del mateix nom; bufava un aire fred i el cel tenia un aspecte estrany, amb nuvolades negres amb aspecte de tempesta imminent i grans clarianes. Com que encara no havíem arribat tots al coll i feia fred, hem decidit aprofitar el temps fent els pics de Clarabide, que des d'aquí són a tocar. En pocs minuts hem pujat al Clarabide Oriental (3.012 m) i després al Clarabide Central (3.020 m). Amb dos cims a la butxaca, hem retornat al coll on ens hem retrobat tota la colla i hem iniciat el plat fort de la jornada, el Gourgs Blancs. Aquest cim no té cap via fàcil però nosaltres l'hem atacat per la via normal de la cara sud que, tot i no ser fàcil, es pot fer sense corda i sense massa complicacions si es troba l'itinerari correcte. Des del coll de Gias hem pujat una mica per la pedrera que baixa de la cresta oest i després, seguint les fites, hem iniciat un llarg flanquejament a la dreta per sobre dels espadats que cauen a la vall de Gías. Després, quan ja estàvem a sota mateix del cim, hem iniciat la pujada final per una canal àmplia que ens ha portat fins al Gourgs Blancs (3.129 m) un cim que ja coneixia des del juliol de 1975. Aquesta part final no era difícil però s'havia d'anar amb compte perquè calia ajudar-se amb les mans per superar alguns passos de grimpada. Finalment hem arribat tots a dalt (en dos torns) i hem pogut gaudir del gran panorama que ofereix aquest cim. El dia no era gaire clar i les muntanyes més llunyanes quedaven difuminades per la calitja però la visió del gran nombre de cims propers, dominats pel Posets, era espectacular. També teníem una gran visió de les valls franceses, especialment de la vall d'Oo i al fons vèiem també la silueta de l'Aneto. Com és normal, la baixada és més difícil que la pujada però hem baixat tots sense problemes; en un pas hem posat una corda de seguretat però ben aviat ha estat tota la colla de retorn a casa, no sense abans gaudir d'una petita pedregada que no estava en el guió de la sortida.\nTambé tenim la panoràmica circular que hem fet des del cim:\nEtiquetes: 3000, Estós, muntanya, track, vídeo\nPer segona vegada en aquesta temporada, hem pujat al refugi d'Estós, a la vall del mateix nom. Aquesta vegada érem una bona colla, 12 persones, i l'objectiu era fer el pic de Gourgs Blancs. Les previsions del temps indicaven una onada de calor però nosaltres pensàvem que a la muntanya sempre fa fresca. Poc abans d'arribar a Benasc ens hem aturar a dinar a l'àrea de picnic que hi ha a l'entrada del poble de El Run i el termòmetre marcava 38 graus. El dinar a ple sol ha estat com fer una visita turística a l'infern però hem sobreviscut i hem seguit el viatje fins a Benasc, on ens hem trobat tota la colla i hem pujat fins a l'aparcament situat a l'entrada de la Vall d'Estós. Allà el termòmetre seguia marcant 38 graus, de manera que sense perdre temps hem iniciat el camí cap al refugi. Bona part del camí va per l'ombra, de manera que la calor no era tan forta i hem aconseguit arribar, sense deshidratar-nos, a la font de Corones, on hem begut i ens hem remullat abans de seguir el camí. En el temps previst, 2 hores i mitja, hem arribat al refugi i ens hi hem instal·lat; la calor aquí ja era molt més suportable i fins i tot corria un airet de muntanya que ens ha revifat una mica abans del sopar. Una vegada més hem entès perquè no hi ha cap refugi que tingui una estrella Michelin; el menú ha estat senzill: consomé, cigrons amb algun indici dispers de xoriço, mandonguilles i succedani de iogurt. Després hem anat a dormir aviat, ja que demà ens espera una bona jornada de muntanya.\nAvui hem fet una matinal barranquista per les refrescants aigües del riu de Núria. Aquest descens ja l'havíem fet ara fa sis anys, el setembre de 2006; en aquella ocasió vam fer el descens des del punt més alt, la represa, però ens va quedar per fer un petit tram amb dos ràpels, al final de tot. Avui hem volgut completar el descens fent aquest petit sector final però com que volíem tornar aviat a casa hem començat en el Pont del Cremal deixant de banda el sector inicial. Malgrat tot, ha estat un magnífic descens, especialment pel ràpel gran del que hem gaudit novament en un entorn espectacular. Avui el cabal era perfecte, suficient perquè el riu estigués viu i les cascades baixessin amb un bon nivell però sense el perill que en aquest barranc representen les aigües crescudes. Hem fet tot el descens sense cap problema i hem arribat al gran ràpel de l'extraplom, equipat amb uns passamans i alguns agafadors metàl·lics, que ens han portat amb un flanquejament vertiginós fins a la instal·lació del ràpel, molt segura com totes les d'aquestes Gorges. El descens d'aquest ràpel justifica per si sol tot el descens; l'indret per on baixa és realment magnífic: extraplomat, amb una cascada caient al costat i amb un profund gorg de recepció. Al peu d'aquest ràpel hem esmorzat una mica abans de completar el descens. Hem trobat el caminet per on vam sortir la darrera vegada pensant que ja havíem acabat i hem baixat per un petit caos de roques fins trobar els dos ràpels finals, fàcils però amb cascada remulladora, i finalment hem acabat agafant un caminet que ens ha portat de tornada a la Central de Daió, punt de partida.\nAvui no tenim àlbum de fotos però sí una pel·lícula amb les escenes més interessants del descens de les Gorges de Núria:\nEtiquetes: barranc, Núria, vídeo


SUBVENCIONS A PROGRAMES I PROJECTES DE COOPERACIÓ INTERNACIONAL AL DESENROTLLAMENT\nLa Diputació de València covoca estes ajudes dirigides a Organizacions No Gubernamentals per a la Cooperació Internacional.\nBASES / DOCUMENTACIÓ / RESOLUCIÓ\nSUBVENCIONS A PROJECTES I ACTIVITATS DE SENSIBILIZACIÓ SOCIAL I/O EDUCACIÓ AL DESENROTLLAMENT EN LA PROVÍNCIA DE VALÈNCIA\nLa Diputació de València convoca les ajudes per a la realització de projectes de sensibilizació social i/o educació per al desentrollament (EpD), en el àmbit de la província de València, dirigides a Organizacions No Gubernamentals.\nTermini de presentació fins el 7 de novembre de 2017.\nBASES ASSISTÈNCIA TÈCNICA EN ORGANIZACIÓ I DESCRIPCIÓ DE ARXIUS MUNICIPALS\nLa Diputació de València en colaboració amb la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esports, oferix als Ajuntaments de municipis de la provìncia de menys de 10.000 habitants, que no conten en arxiver, l'asistència tècnica per a l'organizació i descripció de arxius municipals.\nBASES / ORDE D'ACTUACIONS\nLa Diputació de València convoca les Ajudes Contra la Pobresa Energètica per als ajuntaments de la província de València.\nBASES / RESOLUCIÓ\nTermini de sol.licitud fins el 18 de juliol de 2016.\nBASES DE LA TROBADA DE FOLKLORE DE VALÈNCIA I PROVÍNCIA 2016\nLa Diputació de València publica les bases de la Trobada de Folklore per a València i la seua província.\nTermini de sol.licitud fins l'1 d'agost de 2016.\nBEQUES DE PRÀCTIQUES I INVESTIGACIÓ DE L'ÀREA DE CULTURA\nL'Àrea de Cultura de la Diputació de València convoca 21 beques de pràctiques i investigació.\nTermini de sol.licitud fins el 30 de juliol de 2016.\nLlistat d'admesos i exclosos / Llistat definitiu\nBEQUES DE PRÀCTIQUES I RECERCA DE LA INSTITUCIÓ ALFONS EL MAGNÀNIM\nLa Institució Alfons el Magnànim-Centre Valencià d'Estudis i d'Investicació, convoca dos beques de pràctiques i recerca.\nCONVENI PER A LA MILLORA DE LA ACCESIBILITAT DEL PORTAL CORPORATIU\nLa Diputació de València ha publicat el conveni de millora de la accesibilitat al portal corporativu al que es poden adherir el ajuntaments de la província de València.\nAJUDES PER A ORDINADORS DE SOBRETAULA\nLa Diputació de València convoca les ajudes per a ordinadors de sobretaula als ajuntaments, mancomunitates i entitates locals de la província de València.\nTermini de sol.licitud fins el 28 de juliol de 2016.\nAJUDES A PROJECTES ARTÍSTICS "ALFONS ROIG"\nLa Diputació de València preten amb les ajudes Alfons Roig incidir especificament en la formació dels artistes de la nostra província perquè aconseguisquen un nivell artístic de primer ordre, permetent la seua formació tant a Espanya con en l'estranger.\nTermini de sol.licitud fins el 29 de juliol de 2016.


Ens alegra comprovar que Quim Monzó, un dels millors narradors en català i gran columnista, a només dos mesos del nostre naixement, coneix l’existència de Pirates de Catalunya. En efecte, en un article publicat ahir a La Vanguardia i titulat «Por el arco del triunfo», Monzó, després d’ironitzar sobre el caràcter heroic de Julian Assange i sobre la popularitat que ha obtingut Wikileaks en la premsa durant els darrers dies, acaba interrogant-se sobre si és convenient o no que alguns dominis .cat actuïn com a miralls de Wikileaks, i cita http://wikileaks.pirata.cat com a exemple.\nEn primer lloc, un aclariment de tipus tècnic: en el web de Pirates de Catalunya no hi ha ni un sol bit del contingut de Wikileaks, nosaltres no hem fet un mirall de Wikileaks. En realitat, l’adreça que esmenta Monzó (http://wikileaks.pirata.cat) és un subdomini que apunta a un servidor de Wikileaks; en paraules senzilles, no és més que un enllaç a un altre lloc web. Aquests detalls, gràcies a la manera de treballar dels servidors DNS, passen totalment desapercebuts als usuaris no experts, però tenen una gran importància, ja que defineixen un món sense fronteres (Internet, la xarxa) al qual sovint costa habituar-se.


PETITES LLIÇONS PER MILLORAR EL VOCABULARI. L’ADJECTIVACIÓ | PARAULES\nPETITES LLIÇONS PER MILLORAR EL VOCABULARI. L’ADJECTIVACIÓ\nTenir un repertori de vocabulari ric i divers permet pensar i expressar-se amb major precisió. Per això, un dels objectius per millorar l’expressió oral i escrita dels alumnes és potenciar i incrementar l’aprenentatge de vocabulari.\nEl model lingüístic del docent (la precisió i riquesa lèxica que utilitza en la seva interacció diària amb els alumnes), la lectura, l’observació del món i escoltar són recursos eficients per millorar el vocabulari.\nD’entre tot el vocabulari per aprendre els adjectius tenen un paper determinant, ja que precisen el significat dels noms, enriqueixen les expressions i les milloren.\nL’adjectivació és un recurs lingüístic que amplia, concreta o embelleix el llenguatge, i és un dels elements que defineixen la manera i l’estil d’escriptura. Utilitzar-ne molts o pocs no és el més important, si que ho és, en canvi, saber quins adjectius són els més idonis en cada context, la quantitat i la col•locació. Tenir en compte aquests aspectes determinarà la qualitat dels escrits.\nMireu què opinava Josep Pla:\n“… Adjectivar els substantius, posar darrera un substantiu l’adjectiu que li correspon, no es pot fer a la babalà, a si l’encerto l’endevino, frívolament. S’ha d’haver observat i meditat prèviament.”\n“L’adjectiu ha de ser, en primer lloc, intel•ligible i clar i després, si és possible, precís”.\n“És gairebé segur que la feina més difícil de l’ofici d’escriure és l’adjectivació.\nL’article d’una frase és immutable: el masculí, el femení, el neutre. El substantiu, potser encara més. Però després, si del que es tracta és de formular algun paper literari, la frase s’ha d’adjectivar. Adjectivar és complicat i difícil. Implica moltes coses: observació, memòria, coneixements, paciència…”\nEl text descriptiu, a vegades com a part d’un altre text (narratiu o expositiu), és el que permet l’ús d’adjectius. Aquí teniu dues propostes publicades en aquest bloc, per treballar aquesta tipologia textual:\nRecursos per al a creació de personatges\nThis entry was posted in Didàctica de la llengua, Proposta d'activitats and tagged adjectivació, descripció, text descriptiu, vocabulari on 6 abril 2015 by mbertr28.\n← SALÓ DEL CÒMIC CLÀSSICS DE LA LITERATURA CATALANA PER AQUESTA PRIMAVERA. ELS OCELLS AMICS, DE JOSEP MARIA DE SAGARRA →\nOne thought on “PETITES LLIÇONS PER MILLORAR EL VOCABULARI. L’ADJECTIVACIÓ”\nPingback: PETITES LLIÇONS PER MILLORAR EL VOCABULA...\nS'obri la porta / Se abre la puerta / The door opens\nPrimavera: tornen el nius d'ocells / Primavera: vuelven los nidos de pájaros / Spring: bird nests return


La meitat de les denúncies de la policia local d’Amposta, per vulnerar normes anticovid – Marfanta\nUn vehicle de la policia local d'Amposta. // AJUNTAMENT D'AMPOSTA.\nLa vulneració de les normes de seguretat contra la covid-19 va ser el motiu del 49,37% de les denúncies interposades per la policia local d’Amposta al llarg del passat 2020. Segons consta en la memòria del cos, a la qual ha tingut accés l’ACN, els casos relacionats amb la pandèmia van ser 710, d’un total de 1.438 actes que van comportar denúncia. Els principals motius de sanció en aquest àmbit van ser no portar la mascareta i incomplir les restriccions de mobilitat. Al llarg d’aquest any passat, la policia local va efectuar un total de 8.865 serveis, principalment relacionats amb qüestions de seguretat ciutadana -3.659 i un 37,65%- i trànsit -1.931.\nDe la mateixa manera que altres cossos policials en l’àmbit local o municipal, la policia local d’Amposta ha vist com la irrupció de la pandèmia ha modificat substancialment la seva activitat habitual. “Les mesures de restricció per evitar la propagació de la covid-19 han centrat pràcticament el 50% del treballs i els recursos de la policia”, ha reconegut el mateix inspector en cap del cos, Josep Massana. Una situació, ha assegurat, que es pot fer extensible a la resta de forces policials de Catalunya.\nSegons ha remarcat el mateix Massana, entre un 80 i 90% de les denúncies relacionades amb les mesures per aturar la covid-19 ho han estat per incomplir l’obligatorietat d’ús de la mascareta així com per infringir les restriccions de mobilitat imposades des de mitjan març de l’any passat, amb els diversos confinaments municipals i comarcals així com el toc de queda en vigor.\nAl llarg de 2020, la policia local va aixecar en total 1.710 actes, de les quals 272 corresponen a altres fets que no han suposat la imposició de sancions administratives. Les elaborades pels agents en relació amb els incompliments de les mesures de seguretat sanitària i de les restriccions imposades per aturar la pandèmia –que en tots els casos han comportat sanció- han suposat un 41,52% del total.\nEn segon lloc, per ordre de magnitud, se situen les relatives a infraccions de l’ordenança municipal de policia i bon govern per consum o tinença de drogues a la via pública, amb 225 actes –un 13,16% de les actes totals- que van suposar denúncia. “Des de fa alguns anys una de les prioritats que tenim és minimitzar al màxim el tràfic i el consum i tinença d’estupefaents a la ciutat”, ha apuntat Massana.\nLa memòria també recull denúncies per altres comportaments incívics: entre d’altres, 95 casos per dipositar deixalles fora dels contenidors així com 22 per orinar o defecar a la via pública.\nTags: AmpostaCoronavirusMontsiàPolicia LocalSalutSocietat\nEl projecte de l'escola de Remolins per donar una segona vida a bicicletes en desús\nSalut implanta la prescripció infermera a les Terres de l'Ebre


L’Ajuntament convoca també la beca Igual’Art, dotada amb 2.000 euros\nFins el 21 de setembre, una setmana abans del termini de l'any passat, els aspirants poden lliurar els treballs dels Premis Ciutat d'Igualada. Les novetats d'aquesta edició, entre d'altres, són més protagonisme pel piano en el Premi Paquita Madriguera i més dotació pel que fa al Premi de Poesia.\nS'han presentat les bases de la nova convocatòria dels Premis Ciutat d'Igualada, que enguany arriben a la seva 23a edició i que seran novament un element de promoció i incentiu a la creació i la recerca en diferents àmbits; tant l'artístic, com el cultural i el social. Les novetats que avançava el regidor Pere Camps són -a més de la consolidació dels homenatges a títol pòstum- la seva obertura a les entitats culturals de la ciutat, per tal que puguin proposar candidatures de reconeixement a la trajectòria cultural, educativa, intel·lectual o social de la capital de l'Anoia. El canvi més rellevant, però, es trobarà al Premi de Composició Musical Paquita Madriguera, que modifica la composició per a conjunt instrumental, per centrar-se en els àmbits que la pianista, compositora i intèrpret Paquita Madriguera va conrear al llarg de la seva carrera musical.\nOptaran al premi obres composades per a les formacions següents: piano o guitarra solistes, veu amb piano o guitarra, trio de veu piano i guitarra. S'estableix una única categoria de participació, per a obres d'una durada màxima de 7 minuts, composades per a piano, amb llibertat d'estil i de nivell de dificultat mitjana. De manera prioritària es valorarà, a més de la qualitat artística, que la dificultat de l'obra sigui adequada per poder ser interpretada per l'alumnat d'Escoles de Música i de Conservatoris de Grau Professional. Aquest aspecte facilitarà també la seva estrena, durant l'acte de lliurament dels Premis Ciutat d'Igualada.\nCom el guardó en honor a Paquita Madriguera, les diferents categories volen servir d'homenatge i memòria de diferents igualadins significats: el Premi d'Art Digital Jaume Graells; el de Compromís Social i Cívic Mossèn Josep Còdol; el de Disseny Gaspar Camps; el de Fotografia Procopi Llucià; el d'Investigació Jaume Caresmar; el de Poesia Joan Llacuna i el de Recerca Dr. Joan Mercader.\nEl Premi de Poesia, 1.500 euros\nEnguany, el Premi de Poesia Joan Llacuna incrementa la seva dotació i arriba als 1.500 euros i la publicació de l'obra a Viena Edicions. El Premi de Disseny Gaspar Camps, que\ndedica cada edició a una especificitat del món del disseny, en aquesta edició 2018 s'obre a aquelles obres de disseny en moda, joieria i complements acabades i fetes\npúbliques del 26 de setembre de 2015 fins al 28 de setembre de 2018. La resta de premis mantenen les seves característiques habituals que es poden trobar en les bases resumides de totes les convocatòries, la informació de les quals es trobarà properament de forma ampliada a la web de l'Ajuntament d'Igualada, www.igualada.cat.\nEl termini general de presentació dels treballs s'avança una setmana i finalitza el dia 21 de setembre de 2017, a excepció dels premis de Recerca i Investigació, que tenen una temporalitat biennal, com el cas del Premi de Recerca Doctor Joan Mercader, el termini del qual no serà fins al 28 de setembre, atès que la convocatòria es va fer l'any passat. Els treballs que concorren al Premi d'Investigació Jaume Caresmar tenen un termini de presentació fins el 20 de setembre de l'any 2019. El veredicte i el lliurament dels premis es durà a terme, com és tradicional, el diumenge, dia 18 de novembre de 2018, al Teatre Municipal l'Ateneu.\nEls guardons són possibles gràcies a la implicació de totes les persones que formen part dels diferents jurats, entitats i empreses com CEINA i la Fundació Sant Crist d'Igualada, que patrocinen els premis d'Art Digital Jaume Graells i de Compromís Social i Cívic Mossèn Josep Còdol, respectivament. Cal destacar també el suport organitzatiu de l'Agrupació Fotogràfica d'Igualada (AFI), de l'Ateneu Igualadí, de l'entitat disseny=igualada i del Centre d'Estudis Comarcals d'Igualada (CECI). També fan possible els premis els diferents equipaments municipals com l'Escola Municipal d'Art Gaspar Camps i l'Escola Conservatori Municipal de Música d'Igualada. Una convocatòria transversal que serveix per potenciar i reconèixer la imaginació, la creativitat, la recerca i les propostes de caràcter social.\nNova convocatòria de l'ajut Igual'ART\nA fi d'estimular la creació artística en l'àmbit local, el departament de Promoció Cultural de l'Ajuntament obre també la convocatòria 2018/19 de l'Igual'ART, el concurs de projectes d'arts visuals inèdits en qualsevol de les seves disciplines: pintura, escultura, dibuix o gravat, fotografia, videoart o la combinació de qualsevol d'elles. No s'acceptaran projectes que ja estiguin executats completament, però tampoc idees sense cap element realitzat prèviament ni projecte ben definit. El candidat haurà de poder demostrar que la seva idea és executable, ja sigui com a responsable d'un projecte de comissariat o a títol individual o bé agrupat en un col·lectiu. L'ajut està dotat amb 2.000 euros i poden optar-hi comissaris i artistes a títol individual o col·lectiu, de més de 18 anys i residents en un municipi de la Mancomunitat de la Conca d'Òdena, que presentin una proposta de creació d'acord amb les bases, la qual es pugui desenvolupar en alguna de les sales disponibles del departament de Promoció Cultural, tot i que no es descarta la proposta d'accions fora d'aquests espais.\nEl termini de presentació finalitza el 21 de setembre de 2018. El veredicte del jurat es farà públic a finals del mes d'octubre i el formaran un representant de l'Escola Municipal d'Art i Disseny Gaspar Camps, un representant de l'entitat disseny=igualada, dos vocals especialitzats en el món de l'art i un representant del departament de Promoció Cultural.\nL'últim projecte guanyador, INSTANTS de Núria Riba i Jordi Torrecilla, es materialitzarà els dies del Rec.0, del 9 al 12 de maig, amb la producció d'un mural en directe d'homenatge als Moixiganguers d'Igualada, en una façana del c/ Santa Anna, cantonada amb c/ Sant Faust. Durant la consecució del mural quedarà tot el procés enregistrat en forma de timelapse i posteriorment se'n farà la projecció en bucle a La Sala Municipal d'Exposicions, juntament amb les altres obres. La imatge de les convocatòries d'enguany és obra de Nana Gorgojo, de l'estudi igualadí Instint Estratègia Digital.\nEls Premis Ciutat d'Igualada es lliuraran amb un reconeixement a Magí Puig i Jaume Farrés\n1 Un odenenc de 36 anys mor en un xoc frontal a la C-15 7780 lectures\n4 Junts pacta amb el PSC i entra al govern de Vilanova del Camí 1737 lectures


Robots que ploren\n10 de de març del 2021. 23:57\nHi ha una polèmica que es centra en la discussió sobre els sentiments i la consciència que, en un futur (proper), tindran els robots. Comença per la pròpia etimologia de la paraula (‘robota’, com els va batejar Karel Čapek en txec, vol dir ‘esclau’) i per les famoses lleis d’Asimov, i acaba, per ara, amb novel·les com la de Kazuo Ishiguro–‘La Klara i el sol’– en la qual es planteja una pregunta que presidirà els nostres propers debats ètics. «¿Fins a quin punt podem dir que la Klara té sentiments o que només els aprèn a reconèixer i entén com funcionen?», diu l'escriptor.\nUn diàleg que es va fer a Girona l'any 2018 i que ara és a punt de publicar-se va enfrontar les idees d’un expert en ciències de la computació –Ulises Cortés– i d’un filòsof –Joan Manuel del Pozo– entorn de la intel·ligència artificial. El pensador va formular aquesta pregunta: «¿Podeu fer màquines que plorin?», i la resposta de l’enginyer va ser: «Encara no, però temps al temps». La discussió es va establir sobre l’emergència de la consciència robòtica, plantejada com una simple mimesi imitativa o com un estadi superior d’evolució moral. Encara sembla ciència-ficció, però estem a prop de viure-ho.


Sabadell tornarà a córrer contra el càncer el 12 de febrer | Ràdio Sabadell\nSabadell tornarà a córrer contra el càncer el 12 de febrer\nLa cursa "Corro contra el càncer" va sumar més de 3.000 assistents l'any passat - © Arxiu Ràdio Sabadell\n11.01.2017 14:36 Radio Sabadell\nEls organitzadors de la cursa solidària “Corro contra el càncer” volen igualar els 3.000 corredors de l'any passat en aquesta sisena edició.\nLa cursa solidària Corro contra el càncer arriba a la seva sisena edició el pròxim 12 de febrer amb un doble objectiu: donar visibilitat a la malaltia i recaptar fons per a la seva investigació. El certamen repeteix pràcticament el mateix recorregut que l'any passat, amb sortida a la Creu Alta, arran de la bona valoració feta pels participants. D'aquesta manera, els organitzadors esperen igualar els 3.000 corredors registrats en l'edició anterior i els 20.000 euros recaptats.\nCorro contra el càncer, nascuda fa sis anys per una de les víctimes de la malaltia, Lluís Domingo, vol sensibilitzar la població sobre aquesta patologia que afecta un gruix molt important de la societat. Segons el mateix Domingo, encara és necessari parlar de càncer: “Avui en dia encara és un tabú. Espanta, és una malaltia mortal en molts casos i afecta a moltíssima gent, tant a joves com a grans. Cal que en parlem per entendre què és i com afecta les nostres vides”. En aquest mateix sentit s'ha posicionat l'alcalde de Sabadell, Juli Fernández, que veu la cursa com una manera de “fer un reconeixement públic als malalts i a totes les seves famílies, que s'enfronten a una patologia que és duríssima”. L'altre gran objectiu de Corro contra el càncer és recaptar fons per a la investigació de la malaltia. “Tots els diners que es recullen a la cursa, juntament amb els diners que es recullen la resta de l'any, es dediquen a les beques d'investigació a hospitals d'arreu de l'Estat”, ha explicat la presidenta de l'Associació Espanyola contra el Càncer a Sabadell, Teresa Maria Girbau.\nLes inscripcions de la cursa s'han obert avui mateix al portal web de la iniciativa i es podran fer també de forma presencial els dies 28 de gener i 4 i 11 de febrer a Cal Balsach. Cada inscrit farà una aportació de 7 euros, 5 dels quals es destinaran a l'Associació Espanyola contra el Càncer i els dos restants serviran per assumir el cost de l'organitzador de l'acte. Segons Domingo, la cursa està oberta a persones de totes les edats i condicions, que podran recórrer els 5 quilòmetres de trajecte caminant o corrent.\nTeresa Maria Girbau


El grau de satisfacció de viure a València arriba a 8.6, el més alt del mandat de la Nau | Valencia Extra\nL’alcalde de València i candidat de Compromís per València a revalidar l’Alcaldia, Joan Ribó, ha destacat que el grau de satisfacció de viure a València és el més alt de tot el mandat, ja que ha arribat a una nota de 8,6 en l’infobaròmetre municipal publicat ahir per l’Ajuntament de València.\n“El Govern municipal continua aprovant, com ha fet durant tot el mandat, en gestió, amb un 5,4. Si comparem amb la Generalitat, la nota és d’un 5,2; i amb el Govern espanyol, la nota és d’un 4,2. A més, aproven pràcticament tots els servicis públics municipals (un total de 17), on destaquem cultura festiva amb un 7,1; el Palau de la Música amb un 6,9 i mercats municipals amb un 6,9 també”.\nNomés hi ha un que no supera el cinc, l’aparcament públic, amb 4,4. En eixe sentit Ribó ha anunciat que s’estan tramitant els projectes de vuit solars perquè es puguen endreçar i habilitar com a vuit aparcaments públics gratuïts repartits pels barris de València.\nD’altra banda, Ribó ha destacat que “el 90% de la població aprova la gestió actual de Servicis Socials i que, també, prop del 90% aprova la gestió de l’EMT. Per últim, els puntis millor valorats en els barris de la ciutat són la tranquil·litat, veïnat, varietat de servicis i bones comunicacions”.\nPel que fa a les preocupacions, “la primera i de forma molt destacada és el tema de l’atur. En açò cal dir que l’enquesta de l’INE del primer trimestre feta publica hui mateix diu que la Comunitat Valenciana és la que més ha abaixat l’atur, amb 6.800 persones. Si fem una equiparació amb les persones que viuen a València, això significa un descens de més de 1.000 aturats aproximadament, per tant és una bona notícia. Sabem que queda molt treball encara per davant, però anem ben encaminats”.\nRibó ha agraït a la ciutadania que valore de manera positiva el “treball intens” que s’està fent des del govern municipal “per millorar la qualitat de vida dels valencians i valencianes i de tots i cadascun dels nostres barris i districtes”.


Daniel López: "En 10 dies veurem els efectes de les interaccions de Setmana Santa"\nEls indicadors de la Covid19 a la ciutat tornen a estar a l’alça amb 326 casos confirmats, amb un risc de rebrot del 283 i una velocitat de propagació de l’1’25. A Catalunya, en canvi l’Rt continua a la baixa i cauen la incidència i els risc de rebrot. A l’espai de l’Entrevista parlem amb Daniel López, investigador del grup BIOCOM\nEn total són 326 els nous casos confirmats al llarg d’aquesta setmana a la ciutat. Pel que fa al risc de rebrot augmenta i ha passat del 165, de fa set dies, als 283 actuals. Pel que fa a la Rt, o velocitat de contagi, arriba als 1,25 per sobre dels 1,07 que marcava fa una setmana. L’índex de positivitat es situa en el 9,87\nA la resta de Catalunya, la velocitat de propagació de la Covid-19 a, l'Rt, continua per quart dia consecutiu a la baixa i passa d'1,11 a 0,99, mentre el risc de rebrot cau a 233 (-36), segons el darrer balanç del Departament de Salut. En paral•lel, la incidència a 14 dies també baixa i passa de 242,76 a 234,38.\nPel que fa a les hospitalitzacions, a l’Hospital de Bellvitge confirma al llarg de la darrera setmana de 32 ingressats a la unitat convencions Covid, 21 a la unitat de semicrítics i 20 a les UCI’s.\nEn quan a les vacunacions a L’Hospitalet, en l’última setmana arriben a les 32.555 en primera dosi, amb un 12,09% de la població, i a 14.128 en segona dosi, que suposa un 5,2%\nDaniel López: “en una setmana o 10 dies veurem els efectes de les interaccions de la Setmana Santa”\nL’investigador del grup BIOCOM, Daniel López, s’ha referit, durant l’entrevista a l’Informatiu, a la situació actual de les dades epidemiològiques i afirma que “durant els dies festius hi ha menys diagnòstics però la pandèmia segueix progressant i en una setmana o 10 dies veurem quins són els efectes de les interaccions durant la Setmana Santa”\nUna de les qüestions que preocupa als experts és l’alt percentatge de positius dels TAR, Tests d’antígens ràpids. López assegura que “ens indiquen una acceleració de l’epidèmia i si es perd el control, caldrà prendre mesures ràpidament”\nSegons Daniel López, “la quarta onada és el resultat de la variant britànica però també del relaxament de polítics i de la població”


Sant Jordi està en perill | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nSant Jordi està en perill\nEls herois estan revolucionats! Com és que Sant Jordi té una Diada i ells no? No és prou important despertar una princesa, salvar una nena de les urpes d’un llop o rescatar les teves filles del ventre d’una bèstia? Si per tenir una Diada cal matar un Drac…ja cal que comenci a córrer!!\nSant Jordi està en perill amb la Glòria Arrufat.\nHo organitza: Biblioteca P. Gual i Pujadas


La desocupació a l'agost baixa a les Illes i Catalunya, però puja al País Valencià\nLa desocupació a l’agost baixa a les Illes i Catalunya, però puja al País Valencià\nEnguany les dades d'agost han estat millors del que és habitual\nAgost acostuma a ser un mes dolent per a l’ocupació pel final de la campanya d’estiu, però enguany les dades han estat millors que la mitjana registrada entre 2009 i 2019. El territori del país amb millors dades són les Illes, on l’agost s’ha acabat amb 48.599 persones registrades com a desocupats, un 34,11% menys que el mateix mes de 2020. L’afiliació a la seguretat social va arribar a 552.221 treballadors, un 7,58% més que l’any passat.\nAmb nombres absoluts, la desocupació a les Illes s’ha reduït en 25.154 persones respecte de l’agost de 2020. Si es compara amb el mes anterior, la desocupació s’ha reduït en 4.236 persones, un 8,02%, una dada que també suposa la caiguda més grossa intermensual del país.\nA Catalunya, la desocupació es va reduir un 4,21% respecte al juliol i un 18,62% menys en comparació amb el mes d’agost de 2020. En total, el mes s’ha acabat amb 391.128 desocupats, 17.186 menys que al mes anterior i 89.514 que fa un any.\nMalgrat la reducció de l’atur, la contractació a Catalunya a l’agost va caure. Durant l’agost es van signar 201.580 contractes, un 30,3% menys que el juliol (-87.718 en termes absoluts). En comparació amb el mateix període de l’exercici anterior, però, es va registrar un increment del 35% (+52.310 en valors absoluts).\nAl País Valencià, en canvi, la desocupació ha crescut en 6.606 persones, un 1,56% més que al juliol. En acabar l’agost, la xifra de desocupats ha estat de 429.574 persones. Tot i que creix respecte al mes passat, hi ha 11.134 desocupats menys que l’agost de 2020, una baixada del 2,53%.\nA l’agost es van formalitzar 129.957 contractes, 55.255 menys que al juliol (-29’83%). Si es compara amb agost de 2020, són 27.688 contractes més i una pujada del 27,07%.


Arcanou Les Arcs França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLocated in Les Arcs sur Argens, Les Nouradons, Les Arcs, França, 83460 - Veure al mapa\nMés informació sobre Arcanou\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Les Arcs, no busqui més enllà de Arcanou. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Arcanou asseguren una estada plaentera als seus clients. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara piscina privada, calefacció, balcó/terrassa, insonorització, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent piscina exterior, jardí. Arcanou és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Les Arcs.


Compromís regala més de mil senyeres per a penjar als balcons el 9 d’Octubre - Infoguiavalencia.com\nNotícies de València » Festes » 9 d'Octubre » Compromís regala més de mil senyeres per a penjar als balcons el 9 d’Octubre\nLa formació valencianista Compromís per València ha iniciat la campanya #SenyeraAlBalcó i regala més de mil Senyeres per a penjar als balcons el 9 d’Octubre.\nTota aquella persona que vullga una Senyera només ha de demanar-la omplint un formulari que es troba a les xarxes de la formació valencianista i en l’enllaç https://valencia.compromis.net/senyera/. A casa de les persones que hagen omplit eixe formulari rebran a casa la Senyera i una carta de l’alcalde, Joan Ribó.\nPrecisament, Ribó ha dit que “Compromís per València ha decidit tornar a animar als valencians i valencianes a celebrar el dia del nostre poble a través dels seus balcons, com una forma de reivindicar els valors de la democràcia i del respecte que representen els nostres símbols, al mateix temps que reivindiquem un tracte just a nivell de finançament o en les infraestructures, com un servici de Rodalies digne, per exemple”.\nL’acalde ha afegit que “La campanya busca reforçar l’autoestima de la ciutadania valenciana i de poder mostrar l’orgull de ser d’una terra d’acollida que defensa valors com la diversitat, la sostenibilitat i els consensos. A més, a València estem orgullosos de ser d’una ciutat que serà Capital Mundial del Disseny en 2022 o que albergarà la pròxima edició dels premis Goya”.\nFinalment, dir que estes més de mil senyeres que regala Compromís pel 9 d’Octubre són totalment gratuïtes. L’objectiu de la campanya és “celebrar la festa del poble valencià també des de les nostres cases, exhibint la Senyera als balcons de la ciutat”.


Un somni per als meus fills - LlibresDigitals.cat\nInici > Botiga > Ebooks > Un somni per als meus fills\nAmpliar Títol: Un somni per als meus fills\nAutor: Joan Laporta i Estruch\n«Vaig ser educat en el catalanisme i en el barcelonisme». Aquesta és la filosofia essencial de Joan Laporta, president del Barça, una manera de ser, de fer i de pensar que ens mostra sense complexos. La seva trajectòria vital, el Barça i Catalunya són els temes principals d'un llibre valent i ambiciós.\nLaporta reconeix, en primera persona, el pes del seu pare o d'Armand Carabén en la seva manera d'entendre el món. Explica com la fidelitat, la lleialtat i el sentit de la responsabilitat són els valors que el guien, i afronta, sense el·ludir polèmiques, els anys convulsos i exitosos que ha viscut al FC Barcelona. Durant el seu mandat, el Barça més catalanista s'ha convertit alhora en el més universal i solidari.\nDe manera clara i directa, Joan Laporta exposa els seus reptes per al futur immediat i la voluntat de treballar perquè Catalunya esdevingui una nació lliure i sobirana amb estat propi. És el somni que vol fer realitat per als seus fills.\nAmazon 11.35 € Kindle Comprar\nAmpliar Nom: Joan Laporta i Estruch\nNascut a Barcelona el 1962, és advocat, fundador i titular del bufet Laporta & Arbós Advocats Associats. El 15 de juny del 2003 va ser escollit president del FC Barcelona, càrrec que va renovar l'estiu del 2006. En set anys al capdavant de l'entitat, el primer equip de futbol ha assolit dues Lligues de Campions, tres campionats de Lliga, una Copa del Rei, un Mundial de Clubs i una Supercopa d'Europa, entre d'altres títols, als quals cal sumar els èxits de les seccions de l'entitat. Com a president del Barça Laporta ha aconseguit que el Barça sigui avui un abanderat a favor de la pau, la solidaritat, la democràcia i les llibertats individuals i col·lectives. Amb la divisa Més que un club al món' el FC Barcelona ha signat diversos acords de col·laboració amb l'Unicef, la Unesco o l'Acnur i ha impulsat els centres XICS (Xarxa Internacional de Centres Solidaris) que la Fundació del Barça ha desenvolupat en diversos continents.


Per la costa de Pulpí\nCastell de San Juan de los Terreros\nEl Castell de San Juan de los Terreros es construeix cap a 1.764 per a substituir a una primitiva torre de guaita. Segons ens descriu Enrique Silva Ramírez en el seu llibre "Algunes dades per a la Història de Pulpí", el castell “està col·locat sobre una muntanyeta força elevada i escarpada, mirant al mar; descobreix cap a llevant el Castell d'Aguilas, el primer del regne de Múrcia, estenent la vista fins a les muntanyes de Cartagena i per ponent descobreix fins a la taula de Roldán; al peu de la muntanya defensa dues petites cales en les quals els enemics barbarescos desembarquen amb freqüència”.\nCastell de San Juan de los Terreros. Fot: Gonçal Vicens Bordes\nDescobreix cap a llevant el Castell d'Aguilas, el primer del regne de Múrcia, estenent la vista fins a les muntanyes de Cartagena. Fot: Gonçal Vicens Bordes\nMirador San Juan de los Terreros. Fot: Gonçal Vicens Bordes\nDistant de la terra com un tret de fusell es troba un penyal, d'origen volcànic, que anomenen Isla de las Palomas o Isla Negra, on es cria una important colònia de gavines i altres aus marines i que ha estat declarat monument natural.\nIsla de las Palomas o Isla Negra. Fot: Gonçal Vicens Bordes\nLa geoda de Jaravía\nMolt a prop de la Serra Almagrera, a Pilar de Jaravía, hi va haver diverses mines de ferro. A la següent foto podem observar el castellet d'una d'elles, anomenada Mina Rica.\nCastellet de Mina Rica. Fot: Gonçal Vicens Bordes\nEl Arteal. Foto: Club Senderista Lorca\nEl castellet és una estructura en la qual s'allotja la maquinària per pujar i baixar la gàbia amb persones i minerals a la mina. El mineral que s'extreia aquí era la siderita. No gaire lluny d'aquest lloc es troba un poblat miner, anomenat El Arteal. Aquí vivien els miners amb les seves famílies.\nPilar de Jaravía. Fot: Gonçal Vicens Bordes\nErmita de Pilar de Jaravía i, al fons, San Juan de los Terreros. Fot: Gonçal Vicens Bordes\nL'anomenada geoda de Jaravía és una geoda gegant trobada a les rodalies de la localitat de Pulpí (província d'Almeria) pel Grup mineralogista de Madrid al desembre de 1999.\nEs tracta de una de les geodes més gran del món documentada fins a la data, un autèntic fenomen a escala mundial, tant per les seves dimensions com la transparència i perfecció dels cristalls de guix que entapissen el seu interior, que arriben fins a 2 m de longitud.\nOcupa un volum buit de 10,7 m³ (8 m de llarg, per 1,8 m d'ample, per 1,7 m d'alt) i està situada a 50 m de profunditat a la mina de plom de Pilar de Jaravía, en la Serra del Aguilón, al terme municipal de Pulpí, coincidint amb el nivell del mar, i a 3 km de la línia de costa. Té forma d'embut, amb la part més estreta en forma de L.\nEl monstre marí de Villaricos (Almería)\nA l'agost de 2013, uns estiuejants van trobar les restes d'un estrany animal, suposadament marí, sobre la sorra de la platja de Luís Siret * a Villaricos (Almería). Es trobava en avançat estat de descomposició però s'apreciaven perfectament un parell de portentosos banyes i llargs bigotis.\nEl monstre marí d'Almeria, tal com el van trobar uns estiuejants. Fotografia: ABC-Andalusia\nL'Associació en Defensa de la Fauna Marina va començar una investigació per intentar esbrinar quin tipus d'animal i va identificar al es tractava d'un Peje Guineu, un tauró Alopias superciliosus.\nNo obstant això, "els amics de la conspiració" paral·lelament van començar amb les especulacions i a difondre les més absurdes de les teories, posant en entredit a l'associació, dient entre altres coses, que quan esbrinessin del que es tractés, mai ho exposarien perquè a "alguns" no els interessa que la resta de mortals sapiguem la veritat de les coses.\nEl negoci de la conspiració ha de donar molts diners per permetre'ls tenir temps per buscar explicacions absurdes al que, en molts casos, ni tan sols les necessita. Els elements més confusos foren els de la part de darrere, que semblaven un parell de sabates separades del cos –els suports de l’aleta cabdal- i les "banyes", que en realitat, resultaren ser els escàpols coracoides, que donen suport a les aletes pectorals.\n* Luís Siret s’instal·là a Cuevas del Almanzora (província d'Almeria) amb 21 anys i el seu diploma d'enginyer de mines en mà, per reunir-se amb el seu germà Enric, enginyer de mines també, que ja treballava en les explotacions de galena argentífera de Serra Almagrera des de feia més de dos anys. Durant cinquanta anys, amb l'ajut del seu germà els sis primers anys, i del seu excavador, Pedro Flores, Siret va investigar jaciments paleolítics, neolítics, calcolítics i del bronze de tota la província d’Almería.\nMisteris de Fort Bravo\nMadinat Almariyyat: Almería\nPer la costa del Maresme


picalapica: Els dictats\nFa dos anys que vaig engegar una inciativa amb els alumnes de cicle superior que consisteix en dedicar una sessió setmanal (una setmana de català i l'altra de castellà) a realitzar un dictat amb la següent estructura:\n1.- Llegim el text col.lectivament\n2.- El preparem a nivell de paraules amb dificultats, lletrejant paraules, etc\n3.- El dictem de manera tradicional.\n4.- Per parelles se'l corregeixen.\n5.- Cadascú recupera la seva llibreta i fa un buidat de les faltes que ha realitzat, classificant-les segons les categories d'una graella (accents, b-v, h, j-g...)\n6.- A l'ordinador de la classe omplim un full de càlcul amb les faltes de cadascú desglossades segons les categories que he esmentat anteriorment i que ens acaba donant el total de faltes de la classe.\n7.- L'objectiu al llarg del curs es anar fent baixar aquest nombre total de faltes de la classe, de manera que els alumnes que en fan molt poques o cap vagin ajudant els que en fan més areduir el seu nombre de faltes per millorar el del conjunt de la classe.\nUN altre dia us puc explicar el que té de bo i de dolent aquest mètode però, d'entrada, què us sembla?\nPublicat per Eladi Martínez a 11:15 ((•)) Escolta aquest post\nJo també faig classes a tercer cicle i m'ha agradat molt l'estructura de feina amb els dictats. Normalment faig el mateix fins al quart punt, però no se m'havia acudit fer els punts 5 i 6, així que m'ho apunto!\n02 de juliol, 2009 20:50\nRecordo amb molta alegria els dictats.Jo era bona amb ortografia i això feia que destaqués tot sovint,també ens ho corregia el company del costat,però tot el demès hagués fet que encara m'hagués agradat més.Em sembla original,i amb un punt de competitivitat col.lectiu molt interessant.Si fos,profe,també m'ho apuntava,però sempre pot ser un recurs per ajudar al Jofre en els seus estudis....gràcies.\n05 d’agost, 2009 01:46


Joan Dausà incorpora a la popular Aina Clotet al concert que oferirà al festival Acústica - SIESTV\n17 ag. 2015 Joan Dausà incorpora a la popular Aina Clotet al concert que oferirà al festival Acústica\nEl proper divendres 28 d’agost a la plaça Gala Dalí\nPosted at 19:39h in Cultura, Música by siestv\nCom ja es va anunciar a la roda de premsa del festival, Joan Dausà farà un repàs als seus grans èxits en format acústic. La novetat és que la popular actriu Aina Clotet col·laborarà en aquest concert recitant textos de Salvador Dalí, creant així un espectacle únic i irrepetible.\nDalí és un personatge universal i inspirador, que traspua de manera molt intensa a la població de Cadaqués, punt de trobada entre Dausà i Clotet i que ha inspirat aquesta col·laboració. No és la primera vegada que Clotet apareix en l’univers de Dausà. Ja els vàrem poder veure junts al vídeo-àlbum dirigit per Dani de la Orden que va servir per presentar el disc On seràs demà? (2014). Les entrades per aquest concert es poden comprar a festivalacustica.cat, l’aforament és limitat.\nacústica, figueres, Joan Dausà, Xavi Pascual


Escriure en l'aire: febrero 2016\nEl Pacte de les Muntanyes. Tàctiques, estratègies, fanfàrries i enterradors.\nFa molts, molts segles que Esopo relatava en una de les seues rondalles que unes muntanyes emetien potents senyals com de part, baluerns que a tots van espantar; el gran estrèpit va acabar de sobte i les muntanyes van parir un petit ratolí. Des de llavors, la referència al Part de les Muntanyes ha sigut utilitzada per a descriure aquells esdeveniments que s'anuncien com una cosa molt més grandiosa o extraordinària del que finalment són.\nLa batalla per la investidura de Pedro Sánchez i per la formació d'un govern raonable encara no ha acabat, i hem viscut una representació a bombo i plateret de la signatura d'un acord entre els socialistes i Ciutadans. Segons sembla pel conegut fins ara, el tal acord ben mereix ser qualificat com el Pacte de les Muntanyes.\nA pesar que la ciutadania ha de mantenir la calma perquè queda encara molta tela que tallar, caldrà reconèixer que el trist espectacle d'aquestes setmanes no convida, precisament, a l'esperança. No concita optimisme, clar, si més no, entre els qui consideren que el Partit Popular ha de passar a l'oposició per a intentar regenerar-se de la pandèmia de corrupció que el té prostrat, i que Mariano Rajoy és un cadàver polític que exigeix sepultura.\nAmb molta trompeteria s'ha signat aquest pacte entre el PSOE i Ciutadans; una aliança que suma tan sols 130 diputats. Una xifra notablement insuficient per a investir Pedro Sánchez, així que no diguem per mantenir un govern. Els dos líders signataris han parlat d'un horitzó de reformes constitucionals amb una lleugeresa que ha aconseguit irritar a propis i estranys, tenint en compte que amb els suports que entre tots dos reuneixen no hi ha absolutament res que es puga reformar.\nPot dir-se, per tant, que després de dos mesos d'anades i tornades, de declaracions altisonants dels uns i els altres, d'amenaces i desqualificacions, de reptes i apostes, d’indicis i regatejos; amb tanta algaravia, tant de tambor batent, tantes línies roges pertot arreu, tant de soroll mediàtic, les muntanyes han parit un ratolí.\nEl més preocupant no és, no obstant això, que hagen passat dos mesos llargs des de les eleccions; ni que l'amenaça de nous comicis siga vista cada vegada més com una cosa indesitjable però inevitable; ni que els diversos partits s'alternen a aparèixer com a cavallers altius o com a donzelles ofeses, segons els convinga; ni que no s'atenguen els greus problemes que reclamen solucions urgents; ni que els signants del Pacte s'enganyen entre si i enganyen als ciutadans; ni que altres forces convocades a pactar s'alcen airades quan ―en realitat― no els queda més que aguantar en taula fins a l'últim minut, fins que la convocatòria d'eleccions siga un fet. No, el més preocupant és constatar que els grans partits estan tenallats pel tacticisme resultant d'una estratègia ―potser― inconfessable.\nLa responsabilitat del PSOE és màxima, i ho és perquè el vot majoritari dels ciutadans ha evidenciat clarament el desig de desplaçar Rajoy i al PP. Aquest compromís dels socialistes, juntament amb ser la força política amb més vots entre els opositors a l’austericidi autoritari del PP de la legislatura passada, hauria d'obligar-los a liderar eixe canvi d'orientació en la política espanyola. Liderar-lo però des de la consciència que ja no són la gran força de l'esquerra, sinó un partit més, que si avui compta amb uns pocs milers de vots més que Podem i els seus aliats regionals això pot canviar en cosa de mesos.\nTanmateix, no se sap amb certesa què és el que vol el PSOE. S'especula si el que pretén és un govern reformista ma non troppo presidit per ell mentre que minoria majoritària, o si l'objectiu estratègic real [i ara com ara inconfessable] és constituir una Gran Coalició amb C’s i amb “un altre” Partit Popular sense Rajoy [i amb un altre secretari general que no siga Sánchez]. Fins i tot, com escrivia l'altre dia García-Abadillo, poguera ser que l'objectiu final fóra un govern PSOE-C’s amb independents que comptaren amb la vènia del PP.\nQuan diem que no està clar què és allò que el PSOE pretén, quina és realment la seua estratègia, caldria definir què és el PSOE o, almenys, fer explícites quantes corrents diferents i fins i tot enfrontades hi ha al si d'aquest partit. Sens dubte aquesta és una de les raons de tantes tàctiques ―fins i tot molt contradictòries― que persegueixen objectius parcials, menys essencials que aconseguir la investidura de Sánchez o la constitució d'un govern. Quan sapiguem el resultat de tot el procés, quan cristal·litze la vertadera estratègia del sector dominant del PSOE [que no és el de Pedro Sánchez, això sembla evident], comprendrem millor les tàctiques d'ofensiva, les tàctiques de replegament, les mitges veritats, els contes per a xiquets que ara com ara transmeten des del madrileny carrer de Ferraz.\nEl Pacte de les Muntanyes ha sigut un d'aquells contes infantils, més enllà de les fanfàrries, pel que es diu, pel que no es diu i per la diferent lectura que d'ell fan els signants. La derogació de la reforma laboral o de la llei de seguretat ciutadana de Rajoy són dues qüestions polèmiques. Sánchez diu que sí es derogaran; Rivera diu que no, que es reformaran. La desaparició o no de les diputacions és un altre assumpte que li dóna pintoresquisme a l'acord signat. El que sí està clar és que tots dos partits confirmen emfàticament la grapejada unitat d'Espanya i s'oposen a qualsevol consulta a Catalunya; és a dir que estan d'acord en no fer res, que l'assumpte continue podrint-se.\nArribats a aquest punt, les preguntes són moltes. Quina és la posició del Partit Socialista entorn d'aquests temes? Sembla raonable que abans de negociar amb ningú sobre alguna cosa tinguera clar què és el que, com a partit, voldria. Prenguem el cas de les diputacions, encara que siga un tema menor.\nL'anunci de la seua supressió ha deslligat moviments sediciosos interns. Alguns presidents de diputació han votat que no a l'acord per això. De debò? Un acord anunciat per Sánchez amb trompes wagnerianes, qualificat d'històric, és rebutjat per distingits dirigents per l'assumpte [menor] de les diputacions. Destacats barons no es pronuncien, i no diuen si han votat sí o no. Estan de broma? Són aquests moments per a petiteses d'aquest estil? És aquest comportament mesquí i mancat de claredat l'apropiat per a un partit que aspira a liderar una nova etapa de govern?\nPel que fa al tema català, l'establert en el Pacte de les Muntanyes és que res de res. De debò esperen a Ferraz que el PSC vaja a eleccions amb eixe llast? Volen enfonsar-lo amb eixa pesada motxilla, inacceptable en Catalunya, a l'esquena?\nExcepte que l'estratègia del corrent dominant del PSOE siga anar a una triple aliança amb el PP [explícita o implícita] i C’s, les tàctiques canviants vistes fins ara aboquen no solament al fracàs de Sánchez, sinó al suïcidi del PSOE. Si el PSOE es recolza en el PP, ja siga de forma activa o passiva, haurà segellat la seua data de defunció. Sembla evident que al PSOE li sobren patriotes de partit que poden resultar a mig termini els enterradors de la formació política.\nTot s’hi val, aquesta és la consigna. Acusa, difama, menteix; embruta, aquest és l'objectiu.\nNo és casual, ans al contrari, que en un país amb una taxa de desocupació del 25 per cent, amb un govern en funcions i en precari des de fa dos mesos, amb el partit que el sustenta acusat de ser una organització criminal, i amb tantes altres transcendentals qüestions obertes, no és casual dic que bona part dels mitjans de comunicació vulguen tindre a l'opinió pública pendent del judici a Rita Maestre.\nEs tracta d'una jove dirigent de Podem que fa anys, quan era estudiant, es va quedar en roba interior en la capella de la Universitat Complutense de Madrid i va proferir consignes de gènere i contràries a l'existència d'un espai confessional en el campus universitari. No, no és casual. Forma part d'una operació muntada, coordinada, dirigida i amplificada per aquells encarregats d'ocultar tant els altíssims costos socials de la crisi, com la incapacitat del màxim dirigent conservador per a formar govern, encallat com està el seu partit en el pantà de la corrupció.\nMadrid ha sigut últimament l'escenari central d'aquesta operació de camuflatge general en la qual, a més, hi ha hagut una altra particular d'assetjament i enderrocament contra la jutgessa emèrita Manuela Carmena, alcaldessa de la capital d'Espanya al capdavant d'una candidatura recolzada per Podemos [Ahora Madrid]. Manuela Carmena, militant del PCE fins a 1981, va ser cofundadora del despatx laboralista en el qual es va produir la Matança d'Atocha de 1977, i ha sigut i és una persona d'extraordinari prestigi polític i ètic, a la qual el Partit Popular ha posat setge com els nazis a Stalingrad. L'han difamat, amenaçat, insultat, caricaturitzat, ofès i maltractat de paraula, obra i omissió. Com no han pogut amb ella ni amb la seua imatge i el seu prestigi, intenten desgastar-la atacant als seus col·laboradors.\nAra és Rita Maestre, la xica acusada d'ofensa als sentiments catòlics. Fa un parell de setmanes van ser dos titellaires d'intel·ligència política discutible, com abans ho van ser els responsables de les vestidures dels reis mags en la cavalcada del 5 de gener, com abans un l’autor d’un uns tweets d'humor negre de molt mal gust, escrits anys arrere per un regidor. No importa. Tot s’hi val, aquesta és la consigna. Acusa, difama, menteix, embruta, aquest és l'objectiu. Des d'un partit que en quatre anys ha vist com són imputats centenars dels seus dirigents i militants [amb bastants ja en presó] per suborn, malversació, corrupció generalitzada i finançament il·legal del partit amb xifres de milions d'euros, ara s'utilitza qualsevol acusació contra els altres partits per tangencial, banal o nímia que aquesta siga. Un exemple: el PP ha acusat formalment a l'alcalde de Saragossa d'haver gastat 15 euros en un article d’higiene personal per a tenir-lo disponible en el seu despatx.\nNo és que la resta de l'arc polític espanyol siga precisament exemplar, que no són poca cosa la trama de la dreta nacionalista a Catalunya o el cas dels ERE en l'Andalusia governada pel PSOE, però el que sabem de la corrupció en el Partit Popular bat tots els records.\nLa dreta espanyola sempre ha sigut molt conseqüent amb la seua concepció del món. El natural per a ells és posseir el poder, i el govern clar. Necessiten mantenir el poder econòmic, el govern polític i l'hegemonia moral. El primer perquè −per als confrares conservadors− està en la naturalesa de les coses que els que tenen [capital i patrimoni] són els que han demostrat ser superiors; el segon com a conseqüència del primer: si es té el poder econòmic no es pot caure en la ximpleria de renunciar de bon grat a dirigir la política, això és a la forma d'organitzar la vida en societat; el tercer, perquè si s'admet que es comence a qüestionar les grans veritats administrades pels poderosos i pels clergues afins el més probable és que s'acabe qüestionant tota la resta: primer les regles de la reaccionària moral catòlica hispànica, després el poder polític i, finalment, la mateixa propietat privada. Una propietat entesa no solament des de l'economia, sinó com a forma de mantenir un ordre social com Déu mana.\nLa situació actual té més que alterada a aquesta dreta que sempre s'ha oposat per les bones o per les males a tot el que he cregut que podia arribar a qüestionar aquell escenari virtuós. Després dels últims quatre anys exercint de manera patrimonial el poder des de Madrid, ofegada en el pantà de la corrupció que ha convertit al més potent dels seus partits polítics ―anomenat Partit Popular, la qual cosa no deixa de resultar sarcàstica― en una associació criminal [segons es diu en un acte processal recent], imposant els seus interessos, la seua ideologia i la seua inacceptable concepció de la democràcia, ara la dreta política tradicional se sent acorralada i sola.\nComandada per un personatge com Mariano Rajoy [a qui està previst que declaren persona non grata en la seua pròpia ciutat, la qual cosa ja dóna una idea de les virtuts del cavaller], no ha vacil·lat a aplicar una política econòmica i social de cirurgia major sense anestèsia [com deia C.S. Menem de la seua fa dècades] sense tremolar-li el pols, i sense mostrar ni tan sols aquelles dosis mínimes de caritat cristiana que els van ensenyar de menuts en la catequesis. A més, amb l'excusa de la crisi i de la necessitat d'ajustar a la baixa tot allò públic, han legislat en solitari i contra l'opinió de tots els altres partits en matèria laboral, fiscal, educativa, judicial, sanitària i fins i tot han revertit drets fonamentals amb l'aprovació d'una llei que castiga amb penes de presó la més lleu de les dissidències.\nAra, aquesta dreta corcada per la corrupció, tòxica i contaminant, està aïllada, sola, repudiada per tots. Rajoy ha sigut incapaç de concitar el menor suport a la seua investidura, ningú vol saber res d'ell ni de la seua quadrilla, la seua extensa i molt poc honorable direcció nacional del partit. La seua única esperança és que el candidat socialista fracasse en el seu intent de formar govern, i que açò obligue a noves eleccions en les quals trobe una segona oportunitat per a ell i la seua gent.\nMentrestant, el Partit Popular és una caldera a pressió. Els escàndols de corrupció, els processos judicials i la pèrdua d'espais de poder comencen a tenir efectes devastadors entre la seua parròquia. Les peticions de condemna estan soltant les llengües d'aquells que es veuen en el perill d'entrar a la presó, i ningú sap el que pot passar demà o passat demà al voltant del descobriment de nous casos, de noves proves, de més registres de la policia, de més imputacions. Com ja no es pot mantenir la que va ser la doctrina oficial: eren casos aïllats que en absolut implicaven al partit, sinó que eren delinqüents que s'havia aprofitat de la seua traïció, ara la consigna a defensar a qualsevol preu és: tots roben, tots tenen la corrupció dins de casa. Tots [els partits] som, per tant, igual de culpables.\nÉs una fugida cap al davant, a la desesperada. Però el resultat no serà el que voldrien. S'han depassat totes les línies del que podria ser acceptable. La dreta espanyola que el Partit Popular representa haurà de regenerar-se, reinventar-se, netejar-se, depurar-se. I això només podrà fer-ho en l'oposició. No podrà ser d'una altra forma. Els partits que han patit aquests últims anys la seua hegemonia haurien de ser capaces de facilitar-los eixa retirada a l'oposició. Seria el millor per a tots.\nRajoy, la insuportable levitat d'un anti-líder que va nàixer i va morir a València.\nMariano Rajoy va nàixer i va morir políticament a València. Va arribar al congrés de 2008 del PP sol i aïllat, menystingut per la vella guàrdia del partit, devots d'Aznar, comandats per Esperanza Aguirre. Contra tot pronòstic, va eixir vencedor, i ho va aconseguir gràcies al suport sense límits del llavors pletòric PP valencià, comandat per Rita Barberà i Francisco Camps. Vuit anys després, Camps està en l'ostracisme amenaçat per negres núvols jurídics, Barberà està a l'espera d'un suplicatori per a ser processada, el grup municipal de l'Ajuntament de la capital té 50 imputats, entre ells tots els regidors menys un, s'ha nomenat una gestora, nombrosos dirigents estan en la presó o ad portas, i la direcció regional li demana a la central de Madrid que els permeta un congrés extraordinari i, fins i tot, canviar-li el nom al partit! El PP valencià, corcat per la corrupció, està sent la puntilla per al president de govern en funcions.\nNo és cap secret com va ser que Mariano Rajoy es va convertir en president del govern d'Espanya. La primera raó és que es tracta d'un home ―registrador de la propietat de professió― que té com a característica política més notable saber-no-fer-res. Ser capaç de deixar podrir-se els problemes amb tal de no prendre una decisió, de no definir-se, de no comprometre's. La segona és que José María Aznar el va designar com a successor, per alguna raó estranya i obscura, de la qual fa molt que es penedeix amargament. La tercera i última és que en les eleccions de 2011, després de la gestió dels primers anys de la crisi per part de Zapatero, si el Pato Donald haguera encapçalat la llista del PP també haguera arribat a La Moncloa.\nPassats dos mesos des de les eleccions del 20D, Mariano Rajoy és un cadàver polític insepult, un home petrificat, patèticament incapaç d'assumir que el seu temps ha acabat. Aquest senyor de Pontevedra, com ell mateix es defineix, segueix sent el cap de cartell del gran partit de la dreta espanyola perquè aquesta organització és tan jeràrquica, tan vertical, tan militaritzada, que el secretari general controla tots els ressorts de poder intern i pot fulminar a qualsevol que s'atrevisca a qüestionar-lo.\nMariano Rajoy actua com un líder, sense ser-ho. No és un líder reconegut, no és un home amb aquell lideratge natural que han de tenir els alts responsables partidaris. Al contrari, Mariano Rajoy és l’anti líder per excel·lència. No genera confiança, no transmet seguretat, no compareix en els moments difícils, no fa sentir la seua veu en la refrega partidària, no té discurs, és un home sense recursos oratoris, és incapaç de respondre amb agilitat a les preguntes del debat polític, necessita llegir qualsevol intervenció pública, per banal que aquesta siga; al contrari, és balbucejant, insegur, maldestre i la seua covardia li ha portat a fugir dels periodistes per la porta de darrere del Congrés o a comparèixer en una roda de premsa parapetat darrere d'una pantalla de plasma. El seu llenguatge no verbal i la seua gestualitat el delaten, mou nerviosament les cames, se li tanca l'ull esquerre [diuen que quan vol mentir aparentant aplom], trau la barbeta mentre es menja els llavis i, de sobte, sembla un vell desdentat. A més, les seues ficades de pota són ja motiu de burles i objecte d'acudits populars. L'última ha sigut de vergonya per a propis i estranys: va ignorar de forma impresentable la mà estesa del candidat socialista Pedro Sánchez a l'inici d'una reunió entre tots dos.\nLes seues evidents limitacions de tot tipus estan arreplegades en anecdotaris de domini públic; dins els quals destaquen els recolzaments verbals o escrits a coreligionaris que més tard han resultat ser delinqüents amb pena de presó. Entre les simples ficades de pota cal recordar un parell de perles: "Espanya és una gran nació, els espanyols molt espanyols i molts espanyols”, o aquella altra de "És l'alcalde el que vol que siguen els veïns l'alcalde". Entre els suports que li perseguiran fins als inferns de la seua decadència, algunes més. 1) “Luis. Ho entenc. Sigues fort. Demà et cride. Una abraçada”, que li va escriure per SMS a Luis Bárcenas en 2013 [el tresorer, avui en la presó], quan va esclatar l'escàndol de la comptabilitat B del Partit Popular; 2) paraules dirigides a Alfonso Rus en 2007, llavors president de la Diputació de València, avui processat per diversos delictes que li portaran segurament a presidi: "Jo et vull Alfonso, cony! (…) Vull que sàpies que els teus èxits els considere els meus èxits”; 3) paraules dedicades a Jaume Matas en 2004, exministre d'Aznar, llavors president de Balears i actualment processat en diversos casos per corrupció, que ja ha estat en la presó i tornarà: “Anem a intentar fer a Espanya el que Jaume i tots vosaltres heu fet a Balears”; 4) i fi del repertori, quan referint-se a Carlos Fabra en 2008, llavors president de la diputació de Castelló i avui en la presó, va dir: "és un ciutadà i un polític exemplar" [per al PP i per als habitants de la ciutat].\nRajoy no és un líder, és l'antítesi d'un líder, però és un president que no ha dubtat a plegar-se dòcilment a les exigències de la Troica europea. En els seus quatre anys de govern ha imposat una política antisocial duríssima que ha generat atur, pobresa, desigualtat i una tremenda reculada de l'Estat de Benestar que serà molt difícil recuperar. Rajoy ha sigut el campió dels austèrics, aquesta nova categoria que no arreplega el diccionari que han fet de l'austeritat la Paraula del Déu Mercat. Els costos de la crisi han recaigut sobre els més vulnerables, mentre que les grans fortunes, les grans empreses, els bancs i els amics polítics s'han beneficiat de la política de retallades i retallades de Mariano Rajoy i els seus ministres sense cor.\nParadoxalment, el càstig electoral el 20 de desembre passat, tot i ser fortíssim, va mantenir al PP com a força més votada. L'enfonsament del Partit Socialista, incapaç d'oferir una alternativa política convincent, i la consolidació de Podemos [i els seus aliats] i Ciudadanos, han conformat un Parlament en el qual són imprescindibles els pactes. Ningú, ningú en el seu judici, vol ni pot asseure's a pactar amb Mariano Rajoy. Més enllà de la seua gestió antisocial de la crisi, més enllà de les seues limitacions verbals, més enllà de les seues ficades de pota, més enllà dels seus errors en aplaudir a delinqüents que s'han fet famosos, és la corrupció sistèmica que corroeix al Partit Popular, imputat per “organització criminal i associació il·lícita”, la que l’ha convertit en un empestat del que ningú vol saber res.\nLa delegació valenciana del PP ha esclatat feta miquetes. Després del desastre electoral de maig de 2015, en les municipals i autonòmiques, va vindre el dur revés de desembre passat. El PP ja havia perdut el Consell de la Generalitat i els ajuntaments més importants del País. Rita Barberà, la millor alcaldessa d'Espanya segons Rajoy, avui atrinxerada en el Senat, no s'atreveix a aparèixer per Madrid; el seu partit li demana explicacions de forma explícita, i li prega que es marxe per la porta falsa de forma implícita.\nQue el Partit Popular valencià haja sol·licitat formalment permís a Gènova 13 per a canviar-li el nom a l'organització regional per a poder re fundar-se, dóna idea de fins a quin punt la corrupció ha corroït els murs de càrrega de la que era la potent maquinària partidària, d'aquella que va elevar a Rajoy als altars. Aquells murs ara derruïts, com castigats per artilleria pesada, han sepultat a Mariano Rajoy. El cavaller està mort. Tots ho saben, fins a ell ho sap. Potser, no obstant açò, fidel als seus principis, encara creu que si no fa res, si es limita a repetir la lletania que o ell o el caos, tot haja sigut un malson. Però no és així. Rajoy, després de llarga i penosa malaltia, va morir definitivament a València. Ningú plora per ell.\nPublicado por Joan del Alcàzar en 12:38 No hay comentarios:\nQuo vadis, Pablo? Dues ànimes o simplement estils diferents en Podemos?\nSí, on va Pablo Iglesias i la direcció de Podemos? Després de l'indiscutible èxit de la candidatura [especialment on apareixia en coalició amb uns altres] en les eleccions del 20D ―triomf indiscutible encara que complex de gestionar― semblava evident que el partit morat anava a centrar-se en els tres problemes que havia identificat com a centrals: afrontar amb fermesa la reversió dels estralls de la política antisocial del PP, acabar amb i castigar la corrupció sistèmica i abordar amb decisió el problema territorial, que desborda el marc de la Constitució del 78.\nPrompte va començar el foc de morter contra els de Podemos. El de morter, el de míssils terra-terra i els bombardejos amb napalm, tant des de la Brunete Mediàtica, com des del PP i, també, des de la fracció més espanyolista i reaccionària del PSOE. D'igual manera, primerencament van començar les provocacions, les desqualificacions, fins i tot els insults, cap als diputats novells. L'acte de constitució del Parlament va ser poc edificant per part de quasi tots. Podemos, que és qui avui ens interessa, es va equivocar en la posada en escena, com va venir a reconèixer després, donant-li una cobertura d'amable i discreta ombra al momificat Rajoy, a la presència d'un diputat comissionista delictiu del PP i al cridaner repartiment de llocs en la Mesa del Congrés. El PSOE es va quedar amb la presidència, sí, però el PP i Ciudadanos es van repartir el panell de control, deixant Podemos a la intempèrie. Amb molta rapidesa es van veure els dos efectes primers: el rebuig de la Mesa a la constitució dels grups parlamentaris de les coalicions de València, Catalunya i Galícia; i la distribució dels escons, que va relegar a Podemos poc menys que a la graderia alta, a general dempeus, com una forma d'humiliar-los i, paral·lelament, d'ocultar-los als ulls de les càmeres i, pel mateix preu, dels espectadors del quefer parlamentari.\nLa diputada Carolina Bescansa, número tres de la formació, preguntada sobre si havien pagat la quintada, va respondre: “Ens ha sorprès la facilitat amb la qual PSOE, PP i Ciudadanos es van posar d'acord per a donar-li la majoria a PP i C’s a canvi d'una butaca per a Patxi López quan existia una alternativa. És cert que es tracta d'un baptisme fort”. I tan fort!\nNo obstant això, més fort resulta que sa senyoria se sorprenga per la gramàtica parda parlamentària. Després de la seua confessió, no se sap què resulta més preocupant: que evidenciara com són de novells els nous parlamentaris o què, molt pitjor, no avalue bé amb qui s'està jugant els diners en la Carrera de San Jerónimo. Les preguntes següents estan cantades: quantes sorpreses els esperen? Són realment tan novicis davant les dinàmiques partidàries? Quantes males passades pot jugar-los d'ara endavant eixa barreja de inexperiència i petulància?\nPodemos està utilitzant una tàctica que ―sense prejutjar ara si serà o no encertada quant al resultat final― resulta molt irritant. Que les seues formes molesten als altres partits està descomptat, i respon a unes pautes noves que no són les convencionals pel que fa a la sociabilitat partidària. Allò preocupant és que irrite i genere desafecció entre els seus votants o, com a mínim, en una part sensible d'aquests.\nIglesias va donar un gran colp d'efecte quan li va anunciar al Cap de l'Estat i als mitjans que anava a proposar-li a Pedro Sánchez un govern PSOE-Podemos-IU ―amb ell de vicepresident―, abans que el propi líder socialista ho sabera. ¿Va ser una jugada mestra de la nova política o va ser una ofensa innecessària, resultat d'un error de càlcul, d'un passar-se de frenada? Sí, com en determinats cercles s'afirma, Podemos ja ha decidit que vol anar a eleccions, potser va ser un bon colp d'electoralisme. Si, contràriament, com s'afirma en altres ambients, va ser una decisió poc meditada d'una direcció partidària que no controla els temps tan bé com ells es creuen, va ser un greu error que pot resultar-los car.\nQuè hi ha darrere d'aquesta supèrbia i permanent ganes de brega, d'aquest paper d’emprenyat perdonavides permanentment enfadat amb tots, maniqueu a més a més, amb el qual Iglesias es prodiga en cada compareixença? Això no solament no ajuda a treballar en positiu per a abordar la superació de la difícil situació en la qual Podemos i les seues coalicions haurien de ser peça clau, sinó que allunya qualsevol possibilitat d'enteniment entre ells i el PSOE de Sánchez.\nTots dos, Iglesias i el líder socialista, es llancen la mateixa idea com un bumerang: els seus votants respectius no entendrien que ells no s'entengueren. Doncs per mal camí anem. Aquesta tensió extrema entre ambdues forces parlamentàries està resultant clarament perjudicial per als interessos que tots dos diuen defensar. Sánchez ha pres la iniciativa, ha entrat en contacte amb Albert Rivera i entre els dos, amb habilitat, han empentat Iglesias al racó fosc. La rèplica d'aquest ha sigut un ultimàtum a Sánchez: ha de renunciar a negociar amb Ciutadans. Què ha obtingut a canvi d'aquest colp arriscat? Aparentment res. Pèrdua de credibilitat, potser.\nMolt més intel·ligent ha sigut, per contra, la posició d'Alberto Garzón i Izquierda Unida. També la de Mònica Oltra i Compromís. Domènech, el català, es queixa ja de falta d'independència mentre Ada Colau anuncia un nou partit, i les Marees gallegues donen símptomes d'incomoditat.\nPodemos està jugant amb sil·logismes simples, segons els quals ells són els únics que poden assegurar un govern de canvi real a Espanya. Semblen oblidar el nombre de diputats que tenen i, a més, la geometria i l'aritmètica variable del seu propi grup parlamentari.\nAmb tot, no és això el més important. Aquest exclusivisme, aquest essencialisme no va a ser fàcilment digerible per l'electorat més exigent que recolza a la formació morada, i que sent radical-democràtic no deixa de ser possibilista. Podríem estar a les portes d'un error fatal que l'esquerra més enllà del PSOE ha repetit històricament: confondre als votants amb els seus militants. A la majoria dels electors progressistes ―ja siguen més o menys radical-democràtics― no els importa si el PSOE, Podemos, Compromís, Esquerra Unida o la resta de formacions a les quals confien el seu vot tenen més o menys parcel·les de poder, sinó si el nou govern que pogueren conformar comença a enfrontar i a resoldre els greus problemes creats o engrandits per quatre anys de majoria autoritària del PP i per la incompetència de Rajoy.\nAixò és el més important. Quasi la mateixa gent que va votar pel PSOE va votar per Podemos més els seus aliats o Confluències, i entre tots dos electorats hi ha ―sumant als qui ho van fer per IU― onze milions de vots que esperen que es prenguen decisions de convergència o de col·laboració que permeten imaginar que es va a revertir la política selvàtica, insolidària, autoritària i cleptòmana d’allò que en diuen el marianismo. Això és el que realment importa. Per això seria necessari que callara Susana Díaz, que els anomenats barons deixaren treballar a Sánchez, i que Iglesias canviara la seua [aparent?] convicció que solament amb ell als comandaments es pot eixir positivament de la situació.\nCaldrà veure quantes ànimes té Podemos. D'entrada, d'estils ―vistos i comprovats― almenys dos. Relegat afortunadament a la rebotiga Juan Carlos Monedero, sempre aspre i malcarat, contrasten les formes d'Iglesias [i alguns del seu cercle més íntim] i les d’Íñigo Errejón. No li falta contundència al segon, però les seues formes sempre són més empàtiques que les del seu amic, qui amb massa assiduïtat recorda la intransigència pròpia del que creu detentar la patent de la línia correcta. Ignore si aquests dos estils responen a la clàssica divisió entre falcons i coloms, duros i blans, fundis [de fonamentalistes] i realos [de realistes] segons vam aprendre de Die Grünen. En qualsevol cas i a l'espera de confirmar o rebutjar la hipòtesi de les dues ànimes, la veritat és que hi ha un estil que suma i un altre que resta.\nMolt s'ha parlat de replicar a Madrid l'anomenada Via Valenciana, a la qual Mònica Oltra es referia en la seua reunió amb Pedro Sánchez com a representant de Compromís. Una diferència evident entre el Podem valencià i el que lidera Pablo Iglesias és que en el d'Antonio Montiel, Fabiola Meco, Rubén Martínez o Ángela Ballester les formes són de les que sumen, no de les que tracen línies roges o caven trinxeres.\nEl partit morat hauria de ―si és que ha de fer prevaldre els interessos del seu electorat per sobre els [hipotètics] del partit [associats a una nova consulta electoral]― relaxar les seues formes sense cedir en els seus principis que, tot siga dit, no són universals. La correlació de forces no li permet jugar al tot o res. Haurien de facilitar i cooperar per a iniciar una legislatura curta, una legislatura que revertira la corba creixent de la desigualtat i dinamitzara l'ocupació; que enviara al PP a l'oposició a purgar els seus greus delictes de corrupció i a rejovenir-se; i que començara a donar passos sensibles a favor d’un nou encaix territorial. Just tot el contrari del que han sigut els últims quatre llargs, infausts i desgraciats anys en els quals el timó ha estat en les mans del president més inepte de la història recent d'Europa.\nPublicado por Joan del Alcàzar en 20:51 No hay comentarios:\nEl Pacte de les Muntanyes. Tàctiques, estratègies,...\nTot s’hi val, aquesta és la consigna. Acusa, difam...\nRajoy, la insuportable levitat d'un anti-líder que...\nQuo vadis, Pablo? Dues ànimes o simplement estils ...


Sondes de pressió d'alta precisió sèrie 36XiW CTD: mesurament de nivell, conductivitat i temperatura - Catsensors\nLes sondes de pressió d'alta precisió sèrie 36XiW CTD mesuren el nivell, la conductivitat i la temperatura. I amb les noves versions CTD (conductivitat, temperatura, profunditat) d'alta precisió Sèrie 36XiW CTD per a profunditats de fins a 300 metres, KELLER AG ofereix una solució de mesurament de pressió altament integrada i completa per a la gestió de l'aigua. Les sondes multiusos tenen un diàmetre de 22 mm, la qual cosa les fa adequades per a tots els tubs de sondeig amb un diàmetre nominal de 1" o més.\nLa conductivitat és crucial com a valor de procés estàndard\nLa conductivitat de l'aigua és una mesura de puresa, per la qual cosa és un important mesurament del procés en l'aigua i el clavegueram, així com en la indústria farmacèutica i de begudes. Els canvis en la conductivitat són un clar indicador de contaminació, per exemple amb partícules o sals (clorurs, nitrats, etc.). Els valors típics es troben entre ≈ 50 ms/cm (aigua salada) i ≈ 0,5 ms/cm (aigua potable).\nKELLER subministra sondes de conductivitat combinades amb sondes de nivell basades en els sensors de pressió que fabrica. Aquests sistemes de mesurament integrats són ideals per a controlar l'ingrés d'aigua de mar, llots o fertilitzants en les aigües subterrànies, rius i llacs, o per a realitzar observacions de treball relacionades amb projectes de construcció o contaminació localitzada de l'aigua. Les sondes de nivell CTD Sèrie 36XiW CTD estan disponibles amb una robusta carcassa d'acer inoxidable 316L o altres materials, si és necessari, per a una major compatibilitat química.\nMesurament de nivell: una competència fonamental\nKELLER AG für Druckmesstechnik ha estat durant molt de temps un proveïdor líder de sondes de nivell sense manteniment per a observacions a profunditats de fins a 300 metres i amb el mòdul GSM opcional per a accés remot a les dades. Amb toleràncies de mesurament de nivell de +/- 0,02% FE, l'àmplia gamma de Keller abasta des de registradors de dades amb sensors de pressió relativa convencionals fins sondes de nivell amb dos sondes de pressió absoluta aïllades que compensen les desviacions de la pressió ambiental elèctricament o mitjançant programari. La sèrie 36XiW CTD amb sensor de temperatura i conductivitat integrat ja està disponible.\nSonda de conductivitat amb sis elèctrodes\nEn línia amb els estàndards de qualitat suïssos per a sensors de pressió, els transmissors de mesurament de nivell 36XiW CTD estan equipats amb sensors de conductivitat d'alta precisió. Els robustos elèctrodes de platí tenen juntes redundants per a garantir una estanquitat a l'aigua i l'alta pressió. Per a mesurar la conductivitat, els quatre rangs de mesurament de 0...200 μS/cm, 0...2 ms/cm, 0...20 ms/cm i 0...200 ms / cm, amb una precisió de mesurament de ± 2,5%, es poden utilitzar. Atès que la conductivitat de l'aigua depèn en gran manera de la temperatura, un sensor Pt1000 mesura la temperatura del mitjà directament entre els elèctrodes amb un grau de precisió de 0,1 ° C, la qual cosa garanteix que la conductivitat mesurada estigui estandarditzada amb precisió per a la temperatura de referència de + 25 ° C.\nProgramari de mesurament per al monitoratge a llarg termini\nEl programari gratuït CCS30 de Keller pot utilitzar-se per a visualitzar i registrar la pressió, la temperatura i la conductivitat. Una característica particularment notable és la capacitat de mostrar gràficament les corbes de nivell compensades per la pressió atmosfèrica, al mateix temps que les corbes de conductivitat i temperatura\nEtiquetes: Nivell , Temperatura , Conductivitat , Keller , Sondes