Els 100 llenguatges de l’escola i l’infant – L'escola en construcció\nEls 100 llenguatges de l’escola i l’infant\nfebrer 10, 2018 febrer 13, 2018 Guillem Riba\nLes persones som diferents les unes de les altres, però la diversitat i el potencial humà no es queda aquí, no només som diferents entre nosaltres, com ens recorda Sutton-Smith, també «som diferents dins de nosaltres mateixos: som criatures multívoques1». El que som i serem cadascú de nosaltres no està predeterminat ni pot ser predit per molta ciència psicològica que intenti dilucidar l’essència de la nostra psique i els camins del nostre desenvolupament. Com a individus tenim al nostre abast un ampli horitzó de possibilitats d’existència, de Jos possibles. Davant qualsevol situació disposem d’un ventall immens de possibles maneres de respondre i, per tant, de ser. En paraules de William James: «la ment és, en tots els seus estadis, un teatre de possibilitats simultànies». Dins nostre estan en major o menor mesura totes les personalitats, totes les conductes possibles. Tots hem viscut situacions on hem explotat amb ira i còlera, però també d’altres on hem gaudit de la calma i la serenitat, tothom alguna vegada ens hem sentit coratjosos, envejosos, tristos, alegres…, o hem actuat com a dominadors, submisos, excèntrics, inútils, perseguits i perseguidors. Com veiem, la nostra personalitat és plural.\nMolts factors influeixen en el tipus de respostes que donem al que ens passa, factors que acaben condicionant el Jo que anem construint al llarg de la vida. Massa vegades les persones ens veiem arrossegades per tots aquests condicionants, acabem soltant el timó que guia la nostra vida i oblidem que al fi i al cap allò que més pot determinar el que som i fem és la nostra pròpia voluntat. Aquí és on l’escola més pot incidir en l’empoderament dels homes i dones del futur. Empoderar-se és agafar les regnes del propi destí a través de la presa de decisions conscients sobre allò que ens afecta i, d’una manera encara més profunda, és escollir allò que som i volem arribar a ser. Però per poder decidir cal abans ser conscients que tenim la possibilitat de fer les coses de forma diferent a com ho havíem fet fins ara, ajudar a prendre consciència sobre aquesta realitat és el millor regal que l’escola pot donar als més menuts. Aquell infant a qui digueren i assumí que era tímid i que, degut a aquesta creença limitadora, es bloqueja en parlar davant un grup nombrós de persones, podrà perfectament acabar sent un gran orador i, fins i tot, gaudir de parlar en públic si es creu capaç i s’esforça per superar aquesta suposada timidesa. El mateix passarà amb qualsevol altra etiqueta assumida per l’individu que en el present pot condicionar les seves accions, però que amb consciència, voluntat i esforç, ben segur podrà acabar sent superada.\nHi haurà també una part de la personalitat condicionada, que no determinada, per factors biològics heretats. El temperament de cadascú podrà dificultar la modificació d’alguns trets de la nostra personalitat, però amb convicció i un bon acompanyament és molt difícil posar límits a un ésser humà. L’escola hauria de ser un espai privilegiat per desenvolupar tot el potencial dels xiquets i xiquetes, però massa vegades acaba sent precisament el contrari, un lloc on l’adaptació al sistema escolar acaba portant a l’èxit i la inadaptació al fracàs, per tant, un lloc on es bloqueja l’espontaneïtat i el ple desplegament de totes les meravelles que portem dins. Contràriament a això, l’escola s’ha d’erigir com un espai on cuidar i cultivar la creativitat i la diversitat, la «multivocalitat» o, utilitzant terminologia musical, la polifonia. Un lloc on cadascú pugui imaginar, utilitzar i escoltar diferents veus, diferents maneres de ser i actuar en el món, i així convertir les escoles en escenaris on els infants puguin explorar i entendre la diversitat d’existències possibles al seu abast.\nL’ infant té cent llengües, cent mans, cent pensaments. cent maneres de pensar de jugar i de parlar. Cent, sempre cent maneres d’escoltar, de sorprendre, d’estimar,\ncent alegries per cantar i comprendre, cent maneres de descobrir,\ncent maneres d’inventar, cent maneres de somiar.\nL’ infant té cent llengües (i encara cent, i cent, i cent) però li’n roben noranta-nou.\nL’ escola i la cultura li separen el cap del cos.\nLi diuen: de pensar sense mans i fer sense cap, d’escoltar i de no parlar, de comprendre sense joia, d’estimar i sorprendre’s només per Pasqua i per Nadal.\nLi diuen: de descobrir el món que ja existeix i de cent li’n roben noranta-nou.\nLi diuen que el joc i la feina, la realitat i la fantasia, la ciència i la imaginació, el cel i la terra,\nla raó i els somnis, són coses que no van plegades.\nLi diuen en definitiva que el cent no existeix.\nL’ infant diu: Però el cent existeix.\n1La paraula «multívoc» és pròpia de la llengua anglesa i significa: amb diferents significats o amb diferents veus. La «multivocalitat» pot ser aplicada als espais socials, entenent-los com a llocs on diferents actors poden expressar veus diverses, però també a persones, entenent que el que som i fem no està escrit i, per tant, davant una situació donada podem actuar de moltes maneres diferents.\nPrevious postLa fusta i l’anglès no acaben de lligar\nNext postArticle “L’escola en construcció” a Guix\n2 pensaments sobre “Els 100 llenguatges de l’escola i l’infant”\nfebrer 13, 2018 a les 8:53 pm\nGràcies per aquests escrits que en forma de petites (alhora profundes) reflexions m’ajuden a constriur la persona que vull ser. Gràcies per dir als 4 vents que hem de fer una societat empoderada!\nfebrer 13, 2018 a les 11:34 pm\nGràcies a tu pels ànims! Salut!


No hi torno | Sils, com més serem més riurem\nArticles de l’Alfons Delgado\nNo hi torno (maig 2009)\nNo tornaré a visitar l’Estany un cap de setmana. No hi tornaré. Estic fart de discutir-me amb la resta de visitants que no compleixen amb el mínim civisme i sentit comú a l’hora de gaudir d’aquest espai natural PROTEGIT.\nSovint hi ha coneguts, amics i familiars que em demanen que els faci de guia a la zona, perquè tenen ganes de conèixer l’Estany o de tornar a repetir una experiència que els va entusiasmar. Ho sento però no. Fins i tot he deixat d’organitzar la sortida anual que feia a la zona.\nVisitar la zona en cap de setmana o festiu significa haver de veure com circulen vehicles a motor per on no poden circular, de veure com gent s’acosta fins arran d’aigua, pugen a la mota, s’endinsen caminant per on no poden fer-ho, criden, embruten i deixen anar els gossos lliurament. El darrer cop que hi vaig anar en cap de setmana ens va entrar un gos sense fermar, bordant i completament xop a l’aguait. Anava amb un grup de persones que s’havien dedicat a recollir flors, i no pas poques. Els vaig recriminar la seva actitud. En primera instància, una dona de mitjana edat em va dir que només havien deixat anar el gos per a que es refresqués a la llacuna i jugués una mica amb les ànecs (!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!), i que les flors eren tan maques que feia pena deixar-les on eren. Els vaig preguntar si sabien que es trobaven en un espai protegit i que hi havia una normativa a seguir. De seguida els seus acompanyants masculins es van veure en cor d’encarar-se’m, demanant que qui era jo per dir-los què havien de fer o que els demostrés que allò que feien estava prohibit. Sense donar-me dret a rèplica van girar cua encara renegant en veu alta i deixant anar improperis. Mentre la meva dona, la meva petita filla, espantada, i jo ens quedàvem allà, preguntant-nos fins a on arriba l’estupidesa humana.\nVan continuar fent la seva, seguint pel camí de la sèquia on van trobar un altre passejant amb el gos deslligat. Tots dos gossos van perseguint-se entrant a la sèquia i a la zona de pastura dels cavalls. Evidentment no hi va quedar cap ocell allà per on passaven aquests “visitants”.\nEn altres ocasions m’he enfrontat verbalment a altres personatges semblants, sempre amb educació i intentant fer pedagogia. Pràcticament mai he aconseguit alguna cosa positiva. En alguna ocasió, com quan vaig aturar cinc motoristes que circulaven amb motos de cross pel camí peatonal que envolat la llacuna, fins i tot vaig estar a punt de ser agredit físicament. Només la presència d’un veí de Sils que passejava per la zona va evitar que m’estomaquessin allà mateix. (soc molt tossut i orgullós i em costa d’arrencar a córrer tot i que tingui les de perdre).\nCal regular, informa i dirigir als visitants de l’Estany. L’Estany ha de ser un espai de lleure social, un espai obert a tothom, però també ha de ser respectat. Informar sobre què és pot fer i què no es pot fer, deixar clar que allò és un espai natural protegit per tal de conservar-ne els seus valors, i que no és un passeig amb una bassa amb ànecs on es pot fer allò que ens vingui amb gana. Potser caldrà la presència de informadors-vigilants que regulin les activitats no permeses durant aquests dies de màxima afluència. Vigilants contractats, personal de les administracions, voluntariat, … No ho sé. Però alguna cosa s’haurà de fer.\nJo n’estic fart. Fart, fart, fart. N’estic fins als collons. No visitaré l’Estany si no és en dies en que sé que no hi trobaré ningú. No vull tornar a casa amb mal de ventre.\nFont: L’estany de Sils, 4/05/09, bloc de l’Alfons Delgado-Garcia\nSabem reconèixer i respectar el que tenim? (agost 2008)\nVisito sovint l’Estany de Sils, en primer lloc perquè m’agrada passejar-hi, ho faig des de fa molts anys i trobo que és un dels millors indrets de la comarca per caminar tranquil·lament i gaudir de les sensacions que la Natura aporta als qui saben respectar-la. Un amic, ornitòleg anglès que viu a Girona, em comentà en una ocasió que visitar l’Estany i observar la fauna de l’indret li aporta una tranquil·litat i una sensació de relaxació que no troba en altres espais naturals que visita. L’Estany és una illa de Natura, una promesa de vida envoltada per paviment, asfalt i metall. Probablement sigui el fet de trobar aquest petit miracle verd i ocre en mig d’un territori tan degradat el que faci que visitar-lo ens aporti tantes sensacions positives.\nLes meves visites a l’Estany acostumen a ser en hores en que difícilment hi trobo gaire més gent. Els seguiments de fauna que duc a terme fan que les millors hores per espiar als éssers animats que sobreviuen a la zona siguin a primera hora del matí o a darrera hora de la tarda, sobretot en aquesta època, durant l’estiu, quan la calor fa que la fauna pròpia i la que està de pas s’aturi amb les darreres llums per tal de sadollar la sed acumulada durant la jornada.\nEn ocasions, però, les meves visites no tenen res a veure amb seguiments ni estan premeditades. Tinc necessitat de descansar la vista en un paisatge amable i no hi ha millor lloc que aquest per fer-ho. També és freqüent que amics, familiars o coneguts em demanin que els acompanyi i que els faci de guia de visita ambulant, cosa que faig de molt bon grat. Però és llavors quan les coincidències amb altres visitants són més probables. N’hi ha molts que visiten l’Estany amb tot el respecte que aquest espai i la resta d’usuaris es mereixen, però, malauradament, la majoria de vegades no és així. No hi ha cap mena de patró en aquesta mena de comportament, ho he vist fer a gent de totes les edats i condicions, des d’ornitòlegs poc respectuosos fins a mainada acompanyada pels seus pares.\nTothom de Sils, no només els que tenen responsabilitats en la gestió, han de ser conscients que l’Estany és un espai propi, una propietat de la que tothom n’és usufructuari sempre que se’l respecti. Tothom ha de procurar per l’espai i ha d’exigir als que en tenen responsabilitat però també als que en fan ús.\nPer aquest motiu, i amb tot la humilitat de la que soc capaç, m’agradaria demanar que entre tots procuréssim fer un ús adequat de l’espai i ajudéssim a preservar-lo. Cal canviar l’actitud de molta gent envers l’Estany, i tothom, des de les diferents administracions i fins a les empreses d’hosteleria i turisme i la població en general tenim el dret i el deure de fer saber que allò que és nostre o volem conservar de la millor manera possible, per a gaudi de tots.\n* L’Estany és un espai natural, no és un parc temàtic ni un jardí, per tant s’han d’evitar pertorbacions a la fauna i a la flora. Evitem sorolls i crits i mostrem respecte envers l’entorn i a les persones.\n* S’han de respectar els senyals i indicacions. Si un camí és prohibit el pas a vianants és per algun motiu, la majoria de vegades per evitar molèsties a la fauna resident, que, malgrat no la veiem, es troba amagada en la vegetació.\n* No hem de desviar-nos dels itineraris marcats, i sobretot no ens hem d’acostar als espais inundats, no hem de traspassar tanques i no hem de pujar al talús. Aquest comportament malmet la vegetació i provoca molèsties a la fauna.\n* Per observar la fauna no hi ha res millor que fer-ho des de l’interior dels aguaits, no hem de pujar al talús ni hem de col·locar-nos davant els aguaits.\n* Els gossos han d’anar sempre lligats, mai sense fermar. Un gos lliure és un depredador molest i així és percebut per la fauna i per la resta dels visitants.\n* Pels camins que envolten la llacuna principal i per la pista a la dreta de la sèquia és prohibida la circulació en vehicles motoritzats, excepte els que estiguin expressament autoritzats.\n* Qualsevol desperfecte en el mobiliari de l’espai o qualsevol infracció observada ha de ser posada en coneixement de les autoritats competents de manera immediata. Les bretolades no hi tenen cabuda i han de ser denunciades.\n* La brutícia a l’Estany és brutícia a casa nostra.\nEntre tots, i amb el recolzament imprescindible de la gent de Sils, aconseguirem que l’Estany cada cop més sigui reconegut com un espai natural emblemàtic i admirat arreu, alhora que en podrem gaudir més i millor.\nFont: Alfons Delgado, al seu bloc\n« Joan Oliveras, artista local Nina, 9M (TPS, maig juny 09) »\nLNC (20:39:56) :\nUn excel.lent article, Alfons. Estem a un poble on no es feliciten les grans iniciatives com la teva. Perdona’ns.\nAnonymous (23:11:27) :\nAlfons, a mi no m’has de perdonar res. Compte que no et manipulin. Enhorabona per la feina.\nAnonimus dixit (23:58:43) :\nÉs una llàstima veure que les actituds incíviques no es poden erradicar del nostre país, i sense anar gaire lluny, passat El Pertús, veiem un altre tipus de conciència envers el medi ambient.\nA qui pertoca vetllar, i sancionar si s’escau, en aquest espai protegit?\nCos de vigilància de Sils, forestals, voluntaris,…? És evident que potser falta aquest control i repressió sense el qual alguns expressen la seva mala o nul·la educació.


El meandre de Flix | EbreActiu.cat, revista digital per a la gent activa | Terres de l'Ebre...\nEn aquesta ocasió us proposem una ruta, apta per a tothom, que ressegueix l’exterior del meandre de Flix, aprofitant el pont de l’embassament i el pas de barca per a creuar el riu, passejant per dins del bosc de ribera sense perdre de vista en cap moment el riu Ebre i el Castell Nou.\nEtiquetes rutes, flix, ribera ebre, rutes familiars, rutes urbanes, senderisme\nA aquestes alçades de la vida ja sabreu que "un meandre és un revolt pronunciat en un curs d'aigua" i segurament ja sabreu que un dels més coneguts del riu Ebre al seu pas per Catalunya és el de Flix, a la comarca de la Ribera d'Ebre. Doncs bé, en aquesta ocasió us proposem una ruta, apta per a tothom, que justament ressegueix l'exterior de tot el meandre de Flix, aprofitant el pont de l'embassament i el pas de barca per a creuar el riu. Per acabar pujarem al castell de Flix.\nLa ruta és circular pel que podeu fer-la en el sentit que vulgueu i començar-la on us vingui de gust. Nosaltres per temes d'accés i a aparcament la comencem al mateix poble de Flix al passeig de l'Ebre just on està el pas de barca, que és un servei municipal gratuït.\nPassem a la riba esquerra de l'Ebre tranquil·lament gairebé sense adonar-nos, en tocar terra seguim uns 10 metres fins que trobem, a l'esquerra, el camí de l'Aumaec, una pista ampla que va paral·lela al riu a la vora del bosc de ribera que ens acompanyarà la meitat del recorregut. Al cap d'1 Km la pista ja no és transitable per a vehicles a motor i es converteix amb un sender bastant ample, sense gaire desnivell i amb una barana de fusta en els llocs més "complicats". Salvarem el riu de la Cana, afluent de l'Ebre, per una passarel·la de fusta (3,6 Km) i després d'una brevíssima pujada arribarem al mirador del meandre, punt obligatori de parada. A partir d'aquí, deixem el bosc de ribera; el camí es perd una mica però no presenta cap dificultat ja que no hem de perdre de vista el riu que seguim portant i el castell a la nostra esquerra i, la dreta, la carretera C-233 que porta a la Palma d'Ebre, Bovera, La Granadella, ...\nPassarem a tocar de la planta depuradora d'aigua (4,5 Km) on hi ha un niu de cigonyes (aixequeu la vista sinó us pot passar desapercebut) i enfilem cap al pont del pantà de Flix. En creuar el riu comença la part urbana de la ruta, girem immediatament a l'esquerra i al cap d'uns pocs metres tornem a girar a l'esquerra per a seguir pel passeig que va entre el carrer i el riu, passant per una antiga resclosa del riu. Girem fort a la dreta per a deixar el camí que va per l'interior del meandre i sortim al carrer Costa del Graner. En trobar el carrer de la Misericòrdia (6,5 Km) podem optar per seguir a la dreta cap al centre urbà o a l'esquerra per arribar fins al Castell (val la pena arribar-si; només són 1,2 Km entre pujar i baixar; les vistes són magnífiques i el "Castell Nou" és visita obligatòria que es va a Flix).\nSi opteu per arribar al Castell heu de passar pel pont sobre l'avinguda de Circumval·lació i per la vora del cementiri; un camí de terra us portarà fins a la mateixa porta del "Castell Nou" construït al 1874 i que rep aquest nom per a diferenciar-lo de la fortalesa sarraïna, que ja es va construir sobre una talaia d'època ibera, va destruir-se durant la Guerra de Successió (s. XVIII) sobre els fonaments de la qual es va aixecar el castell de planta triangular. Quan esteu davant del castell us imaginareu la importància de la seva ubicació ja que, junt amb els de Mequinensa i Miravet, en un dels més importants de la zona i ha estat escenari de diversos episodis bèl·lics com les les Carlines, la Guerra Civil, la dels Segadors, i la de successió...\nJa de baixada pel mateix camí que es ha portat al Castell, en arribar al carrer de la Misericòrdia gireu a l'esquerra i pels carrers estrets del centre urbà arribareu fins a la plaça de l'Església on està l'ajuntament, l'església de Església de l'Assumpció de Nostra Senyora i un gran freixe (Fraxinus Angustifolia, arbre que és el símbol principal de la vila). Seguim tot recte per l'avinguda Catalunya en direcció al riu on acabarem la ruta. Si voleu, abans d'arribar al final, quan creueu l'avinguda de la Llum a l'esquerra podreu veure de fora (des de 2004 s'estan fent-hi treballs arqueològics) el molí d'Oriol, un antic molí de premses de biga i lliura documentat al segle XVIII\nTipus: ruta a peu / ruta familiar\nDistància: 8,3 Km\nMés imatges: àlbum de la ruta del meandre de Flix.\nTrack de la ruta "el meandre de Flix":


Marisol Fernández: “el PP aplica una política d’acomiadaments inhumana i injusta” - IniciativaVerds\nArrel de la web > Informa’t! > Notícies > Marisol Fernández: “el PP aplica una política d’acomiadaments inhumana i (...)\nMarisol Fernández: “el PP aplica una política d’acomiadaments inhumana i injusta”\nLa coalició MÉS per Palma, a través de la representant dins el Consell d’Administració de l’empresa pública, Marisol Fernández, va denunciar ahir durant la reunió d’EMAYA la injustícia que s’està produint amb l’acomiadament de dues persones a causa de les baixes laborals per malaltia.\nLa regidora de MÉS per Palma considera que aquests acomiadaments “són especialment greus perquè els dur a terme l’Administració Pública acollint-se als condicionants d’una Reforma Laboral inhumana i antisocial que vulnera tots els drets laborals adquirits en els darrers 30 anys". A més, assegura que aquesta mesura “sols serveix per exercir una pressió psicològica damunt tots els treballadors que pateixin algun tipus de malaltia”.\nMarisol Fernández assegura que el president d’EMAYA i regidor de Medi Ambient, Andreu Garau, oblida que és un gestor públic i no el president d’una empresa privada que acomiada persones segons un criteri de productivitat totalment pervers, tal i com permet la Reforma Laboral.\nEls dos acomiadaments han estat justificats pel departament de Relacions Laborals d’EMAYA segons els criteris d’absentisme que preveu la Reforma Laboral. En un cas, perquè en el període de dos mesos s’ha comptabilitzat una abstenció superior al 20% de les jornades laborals. I en segon cas, es tracta d’una treballadora que en un període de quatre mesos discontinus ha superat l’anomenat llindar del 25% de les jornades hàbils. En aquest segon, és especialment pervers l’acomiadament perquè aquest llindar se supera per un dia més del que preveu la llei. És a dir que en quatre mesos discontinus va faltar 22 dies hàbils, mentre el llindar del 25% se situa en 21 dies.\n“És molt greu l’actuació inhumana i la política d’acomiadament del PP de Cort que ignora intencionadament que la causa de les baixes d’aquestes dues persones es basa en un problema de malaltia”. La regidora de MÉS per Palma assegura que aquesta és la constatació de la vulneració de tots els drets laborals gràcies a la Reforma Laboral perversa del PP que només ha servit per facilitar els acomiadaments i fer créixer les llistes d’aturats.\n“Aquests casos representen un avís d’amenaça a tots els treballadors públics de l’Ajuntament de Palma davant una possible sol·licitud de baixa justificada, encara que sigui per malaltia. Els treballadors públics més vulnerables, les dones o aquelles persones amb malalties greus estan amenaçades”. Fernández assegura que aquesta política laboral del PP va en detriment de la productivitat i les condicions laborals dels treballadors públics, sobretot per aquelles persones més vulnerables. Però també suposa un mal exemple de cara al sector empresarial privat.


#termedelasetmana: trastorn primari del son | TERMCAT\nUn dels molts beneficis que comportaria un canvi d'hàbits horaris és que ens permetria dormir més. Els estudis assenyalen que a Catalunya dormim de mitjana entre una i dues hores menys que a la majoria de països, i aquesta diferència pot arribar a les deu hores de menys setmanals en el cas dels adolescents.\nEl terme que destaquem fa referència precisament a una de les conseqüències que aquesta pèrdua d'hores de son pot arribar a comportar, i designa concretament el trastorn caracteritzat per una alteració persistent o recurrent en la qualitat i la quantitat del son, no atribuïble a cap malaltia física o trastorn mental ni induït per substàncies. Potser val la pena recordar que en aquest context, el son és masculí (i en altres exemples com ara “la qualitat del son”, “un bon son”, “l'estudi del son”, “un son reparador”); en canvi, es fa servir en femení quan es refereix a les ganes de dormir (“tinc molta son”, “la son el fa posar de mal humor”).\nAl marge d'evitar trastorns de la salut com el que avui destaquem, avançar l'horari de certes activitats tindrà avantatges també en l'àmbit educatiu, laboral, comercial, d'oci... Sembla que hi ha prou raons per anar impulsant iniciatives que permetin fer efectiu el canvi!


MANDY MOORE: CRÍTICA DE L'ÀLBUM DE SILVER LANDINGS - NOTÍCIES\nDesembarcaments de Plata\nEl nou àlbum de l’antiga estrella del pop adolescent explora qui et converteixes quan la vida que t’envolta i n’has de construir un de nou a partir de les ruïnes de l’últim.\nPlay Track Quinze -Mandy MooreVia SoundCloud\nA principis de la dècada passada, Mandy Moore va començar a treballar en el seu setè àlbum amb el seu marit Ryan Adams. Mai es va materialitzar. Moore va dir que ella i Adams van escriure cançons juntes que Adams mai va programar l'hora de gravar. Suposadament li va impedir intentar contractar altres productors per ajudar a completar el disc i li diria que no era un músic real perquè no podia tocar cap instrument. No va acabar el disc i la seva carrera musical es va aturar; escrivia, treballava, però no passava res. Els anys es van empassar. Moore i Adams es van divorciar el 2016 i aquell any es va unir al repartiment del drama romàntic que va saltar el temps Som nosaltres . A mesura que l’èxit del programa va créixer astronòmicament, la música de Moore semblava reduir-se fins a un punt igualment llunyà al retrovisor.\nel port esportiu i els diamants\nOn van el nostre jo passat? Com podem començar de nou, quan ha passat tant de temps i el món que ens envolta s’ha esborrat del reconeixement? Aquestes són les preguntes que agiten com la pols per l’aire del setè àlbum de Moore i el primer en gairebé 11 anys, Desembarcaments de Plata . Va abandonar el material que va escriure amb Adams i, en canvi, va coescriure totes les cançons del disc amb Taylor Goldsmith de Dawes, amb qui es va casar el 2018. També va portar el productor Mike Viola, que dirigia el seu anterior disc, el 2009 Amanda Leigh. Envoltar-se d’aquesta família musical adoptada dóna a l’àlbum una sensació de calidesa i seguretat domèstiques. Però les lletres de Moore parlen des d’un lloc més trontollat; no pot experimentar la seguretat del moment present sense veure-la també xocar amb la inseguretat del següent.\nAllà és on la troba el senzill principal de l’àlbum, Quan no estava veient. On era quan baixava això? Moore sospira. Potser dormint / Potser fora de la ciutat. Les vides potencials que podria haver viscut parpellegen per la seva ment: Com puc començar a refer els passos que encara no he fet? Moore capta aquesta sensació encallada i desencarnada amb una notable economia i claredat, i la música sona tan plena d’ombres com ella. La meva versió preferida de mi va desaparèixer / A través de dies més llargs i anys més curts: si no canta ni actua, Moore sembla preguntar-se, en canvi, es manté ancorada per sempre al segon actual, a qui, o què, li sobra?\nSi hi ha un tema compartit entre les cançons de Desembarcaments de Plata , és en qui et converteixes quan la vida que t’envolta es desfà i n’has de construir una de nova a partir de les ruïnes de l’última. Mai no se centra directament en el dany, sinó en els primers passos provisionals que es fan després, quan en qualsevol moment se sent com si el terreny s’esmicolés sota de tu. Easy Target, coescrit amb l’antic membre de Death Cab per a Cutie Chris Walla, podria ser una seqüela de When I Was’t Watching tot i que la precedeix a la llista de pistes, Moore intentant tornar al món amb tota la seva vulnerabilitat intacta. A través de tot el soroll, canta, sortint de nou en un membre, els instruments brillant al seu voltant com en una cançó de Fleetwood Mac.\ngat de poder - moon pix\nTot l'àlbum sona com Fleetwood Mac, o almenys va descendir dels mateixos estudis de Los Angeles dels anys 70 que incubaven discos de la mateixa manera nítids de Jackson Browne i The Eagles, marbres de so vidre amb núvols de tempesta de color que remolinaven al seu interior. Les guitarres s’ondulen, els òrgans aboquen a l’orella. El tambor de puntada és una implosió suau. La gravació és tan clara que es pot sentir com les cordes de la guitarra acústica cruixen com les frontisses de les portes mentre els dits es desplacen sobre elles en Forgiveness, com més s’acosta el disc a expressar amargor. Ella volia ser prou bona per a tu, canta, fins que no em va ser prou bona. La cançó es mou pacientment sota ella mentre el seu ressentiment s’espessa lentament durant quatre minuts.\nPerò, de la mateixa manera que el passat té una manera d’aclarir fins a quin punt algú us ha fet mal, pot fer que els vostres sentiments envers altres parts de la vostra vida siguin més enredats i desenfocats. A Fifteen, Moore intenta examinar la primera carrera adolescent-pop que va deixar poc a poc. Quan va debutar el 1999 amb el senzill Candy, Moore va entrar al cosmos adolescent-pop al costat de Britney Spears, Jessica Simpson i Christina Aguilera. La seva vida va canviar molt ràpidament. Prom perdut / Graduació perduda / No hi ha cap universitat a la tardor, canta, com si tant anhelés i no s’imaginés tenir la vida normal que no va arribar a viure. A la carretera amb un grup de nens cantant per a la gent de el centre comercial. La qualitat desconcertant d’aquests detalls resultaria cínica i avergonyida d’aquesta fase de la seva vida si no semblava que sentís també afecte per la seva pròpia ingenuïtat: sense penediments, amb algunes excepcions / Cada gir equivocat era la direcció correcta. Si alguna cosa Fifteen encarna el veritable propòsit de la nova música de Moore: estendre la mà cap enrere a través del temps per estimar-se i perdonar-se.\nd'angelo i l'avantguarda\nràbia contra la portada de l'àlbum de la màquina\ntove lo blue lips cançons


La Panxeta: 2015\nNova vida, nova etapa\nPer fi la meva primera entrada al blog, perdoneu pel retràs... han estat uns mesos molt estressants, buscant nous productes, proveïdors... però ara que per fi disposo de temps!\nDes de petita, sempre m'han agradat els nens.\nTenia molt clar que en un futur seria mestre, era la meva passió, la meva vocació.\nFinalment vaig aconseguir el meu somni, vaig ser mestre en una llar d'infants durant més d'11 anys.\nCircumstàncies de la vida van fer que hagues de fer un petit parèntesis amb la meva professió.\nPerò la vida m'ha ensenyat que "mai es pot dir mai", s'hi m'haguessen preguntat si algun dia tindria una botiga hagues dit que no.\nAra fa un temps, una amiga meva hem va comentar que La Panxeta es traspassava, i hem va dir, "Perquè no l'agafes?"\nEl projecte hem va agradar de seguida, la botiga estava relacionada amb la meva professió i la meva passió des de petita. I bé, aquí estic després de molt pensar...\nSóc la nova propietària de La Panxeta!\nAmb moltes ganes de poder oferir assessorament i els meus anys d'experiència a les mares en aquests moments tan bonics.\nPublicat per Unknown a 23:56 1 comentari:\nJa fa uns quants dies que us vaig dir que buscava nova propietària per La Panxeta perquè jo tenia un altre projecte entre mans... Doncs bé, la nova propietària arribarà el dia 1 d'Agost i jo marxaré per dedicar-me al meu nou projecte.\nAquests anys amb vosaltres, a La Panxeta, han estat meravellosos, he après tant i tant de totes i cada una de vosaltres! I dels vostres bebès, els nostres grans mestres! I gràcies a les vostres experiències i necessitats jo he anat creixent com a persona i formant-me com a professional de la maternitat i la criança. Aquest camí no ha fet res més que començar, juntes hem fet les primeres passes i estic segura que els nostres camins es seguiran creuant. Ens retrobarem i compartirem els canvis. Hem viscut tantes coses plegades!!!\nDesfilada hivern 2013 i estiu 2014\nI sé que algunes de vosaltres voleu saber què faré, i com que allò que es promet s'ha de complir i us vaig dir que us ho explicaria, aquí teniu el resum de la meva nova etapa:\nDurant un temps, no sé quant -això ho dirà el mateix projecte- marxaré a viatjar per Europa, per diferents païssos, amb la intenció de veure i aprendre com es treballa la maternitat i la criança a nivell europeu. Sovint se'ns diu que "què bé tot el que ve de fora", però durant aquests anys de formació, he pogut conèixer gent relacionada amb el món de la maternitat i la criança de França, d'Anglaterra, de Suècia, etc i hi ha coses que semblen meravelloses i altres que les tenim millor aquí! Així doncs, el que vull fer és aprendre molt i molt de com es treballa en diferents llocs per tal d'agafar el millor de cada un i poder oferir-vos-ho en un futur no molt llunyà. Vull fer una formació exahustiva en l'acompanyament familiar, des de la concepció i l'embaràs, passant pel puerperi, la lactància, els primers mesos, les crisis familiars quan arriba un nou membre, la pèrdua d'un fill, etc, fins arribar a la criança dels infants fins als 6 anys o més. Si bé és cert que ja tinc formació en tots aquests àmbits, m'interessa aprofundir i aprendre coses i maneres noves de fer, per tal de poder transmetre-les a les famílies i que, poc a poc, una visió més àmplia del món pugui anar creixent, donant eines per tal que cadascú pugui triar el camí que cregui millor per a la seva família.\nÉs per això que, d'aquí uns mesos, no ens veurem tant sovint per Sant Celoni, però sempre que necessiteu alguna cosa em seguireu trobant!\nI podreu seguir la meva aventura a través del blog: elviajedemimaternidad.blogspot.com i posar-vos en contacte amb mi al mail: elviajedemimaternidad@gmail.com\nPer ara us dic "fins aviat" i sé que seguireu sent moltes les que passeu per aquesta nova etapa de La Panxeta. Per la meva part, espero seguir trobant-vos i retrobant-nos en aquest camí de la maternitat i la criança i, ja ho sabeu, us podeu posar en contacte amb mi sempre que vulgueu!!!!\nEsteu totes (i tots) convidats a la Festa de Comiat que farem el dijous 30 de Juliol de 18 a 20h. Us espero!!!!!!\nLa Panxeta des dels inicis...\nEl dia 1 de Desembre de 2012 La Panxeta va obrir les portes per primer cop. Ja fa gairebé dos anys i mig que caminem junts. En aquest temps hem compartit moltes vivències, hem conegut molta gent preciosa, hem vist moltes panxetes i hem donat la benvinguda a molts i molts bebès. Alguns d'aquests bebès van venir per primer cop dins la panxa de la seva mama i ara ja són germans/es grans! Quantes coses que han anat passant!!!!\nLa Panxeta és per a mi molt més que una botiga o un centre, és l'espai on puc fer allò que m'agrada, allò pel que m'he format i pel que segueixo formant-me cada dia, és la meva segona llar, és el lloc des d'on us dono suport, us escolto, us ajudo quan puc i és el lloc que vosaltres feu créixer i expandir-se!\nAra, però, la vida em té preparada una gran sorpresa, un nou repte i uns quants kilòmetres pel mig. Un nou projecte de vida em portarà a una bona distància d'aquí i aquest fet fa impossible que pugui seguir al capdavant de La Panxeta.\nHa arribat el moment que hi hagi un relleu, que una altra persona s'assegui darrera el taulell de La Panxeta i faci aquesta feina tan preciosa i meravellosa. Encara no sabem qui serà l'afortunada (o l'afortunat), potser ets tu? La Panxeta busca nou propietari, algú que tingui ganes de viure la maternitat i la criança amb il·lusió, amb respecte, amb entusiasme, amb amor, descobrint la vida dia a dia, algú amb ganes de treballar i fer créixer aquest projecte, amb esperit de superació, amb idees noves i amb empenta. Algú que vulgui un canvi per aquest estiu!\nDeixaré La Panxeta amb l'enyorança del qui deixa que un fill marxi de casa, amb un punt de melancolia, amb la tristor d'acomiadar-me de moltes famílies que formen part de la meva vida, però sabent que m'esperen nous horitzons i que les xarxes ens ajudaran a estar connectats amb totes i cada una de vosaltres, sabent que no deixaré de treballar per i amb vosaltres, que els nous projectes no tenen fronteres i que seguirem en contacte virtualment! I, evidentment, m'encantarà veure-us sempre que passi per aquí!\nM'agradaria que m'ajudessis a difondre aquest missatge perquè segur que hi ha algú desitjant engegar un projecte tan bonic com La Panxeta i només ens cal trobar-nos, conèixer-nos! I així La Panxeta tindrà nou propietari i podrà seguir en peu per a tu.\nDoules... qui som? què fem? o l'altra cara de l' "informedoulas"\nAquests dies ha sortit un informe sobre les doules #informedoulas, un informe en el que titlla a les doules d'un munt de coses que no són.\nL'he llegit i rellegit i he trobat, com a mínim, un argument per desmuntar cada una de les acusacions que es fan, però no, no vull entrar en aquest joc, no vull que ningú pensi si jo sóc o no sóc una "d'aquestes", prefereixo explicar qui som les doules i què fem i, després, cadascú que es faci la seva pròpia opinió, que jo crec que tots som suficientment intel·ligents com per poder pensar per nosaltres mateixos...\nQui som les doules?\nDoncs som persones que acompanyem les mares i també els pares en el seu camí de la maternitat i la criança, durant l'embaràs, el part i el post-part. Ens hem format i informat, no de manera reglada ja que, encara, no hi ha estudis reglats, però sí que hem estudiat molt per a poder oferir el millor de nosaltres mateixes i dels coneixements veraços que existeixen avui en dia. Generalment som mares, però també hi ha dones que no han estat mai mares i alguns homes.\nUna Doula és aquella mà que et treu els cabells de la cara quan tu estàs tenint una contracció i la teva parella està aguantant el pes del teu cos amb els seus braços. Una Doula és com una fada sense vareta, que gairebé ni la veus però que està allà i t'ajuda quan la necessites, sovint, sense que ni tan sols l'hagis de cridar.\nI com que de vegades és més senzill definir qui ets descartant el que no ets... les doules:\n- NO som personal sanitari, ni llevadores, ni ginecòlegs, ni infermeres, ni pediatres, etcètera.\n- NO som terapeutes, ni naturòpates, ni psicòlegs, ni fisioterapeutes, ni res de tot això!\n- NO som la substituta de la parella, mare, amiga, etcètera.\n- NO som les que prenem decisions en nom de la família\n- NO som magues, ni gurús, ni bruixes\nAixí doncs, què fem?\nSí, això és tot, acompanyem.\nRespectem les decisions que la mare (i el pare si s'escau) pren. Que vol una cessàrea programada? Ok, cap problema. Que vol un part a casa? Ok, cap problema. Que vol tenir un coro rociero mentre pareix? Ok, cap problema. Sí, cap problema al que la mare decideixi! perquè nosaltres l'acompanyarem en la seva decisió!\nI arribat aquest punt, no puc sinó preguntar-me què passa amb el col·legi d'enfermería que ha fet l'informe? Quin perill veu en les doules? Doncs jo ho tinc molt clar, nosaltres tenim informació i la donem SI ens la demanen. A quantes mares se'ls ha informat de què és un Hamilton? I a quantes se'ls hi ha fet un sense dir-ho? A quantes se les ha informat dels riscos i beneficis d'una epidural? A quantes se'ls ha programat una cesàrea a la setmana 38 perquè l'infant estava de natges a la setmana 36? I un llarg etcètera...\nI és que la informació és poder i les dones amb informació tenen poder de decisió i això, no interessa!\nQuè fàcil és tenir a una dona embarassada que a tot digui que sí només perquè ho diu el personal sanitari! Però si aquesta dona qüestiona o pregunta el per què d'un procediment i aquest procediment no és necessari i la dona no l'accepta i això fa que, enlloc de parir en dues hores en trigui dotze i això equival a més estona atenent a aquella dona i... en fi, que si no sortim de l'hospital amb la rapidessa que sortim del supermercat, no interessem! Els processos naturals i no intervinguts poden ser ràpids o lents. El problema sorgeix quan algú els vol accelerar sense informar a la mare. I informar vol dir explicar-li tot, els beneficis i els riscos, no només allò que sabem que farà que la mare ens digui que si, que endavant amb el que sigui, no amics meus, informar té la seva part positiva i la seva negativa i si una mare ben informada dels beneficis i dels riscos pren una decisió que no és la que el personal sanitari desitjaria, doncs mala sort! És la seva decisió i s'ha de respectar! I aquest deu ser el punt que molesta de les doules... que respectem decisions ben informades!!!! I tot sigui dit, de vegades nosaltres faríem just el contrari que la mare en qüestió, però ho respectem!\nI com és que cada vegada hi ha més doules? Doncs és ben senzill, perquè la sanitat pública i privada del nostre país no arriba a tot. Sí, hi ha hagut retallades, però abans ja no arribaven a tot! La dona necessita recolzament emocional quan el necessita, no quan té programada una visita amb una setmana d'antelació i això pot ser un diumenge al matí o un dimecres a les 11 de la nit i la llevadora o el pediatra segurament no estaran disponibles... la doula SÍ. La doula t'atendrà el dia que ho necessitis quan ho necessitis, t'acompanyarà, t'escoltarà, et visitarà, et mirarà als ulls i t'ajudarà a creure en tu mateixa...\nI sí, jo sóc DOULA, no sóc caníval, ni pertanyo a cap secta, ni sóc bruixa, ni intrusa, ni manipulo voluntats, ni sóc llevadora (ni frustrada ni sense frustrar), sóc DOULA i acompanyo l'embaràs, el part i el post-part perquè aquesta etapa de la teva vida sigui meravellosa i la gaudeixis amb tranquil·litat i plenitud.\nI sigui dit de pas, si vols que t'acompanyi en la teva maternitat, només cal que contactis amb mi a través de La Panxeta:\nCtra. Vella, 77. Sant Celoni\nFaré tot el possible per tal que tinguis un embaràs, part i post-part el més semblant al que tu desitges i t'ajudaré en tot el procés sempre que em necessitis i quan em necessitis.\nHistòria d'un Doulatge\n5 de Desembre de 2014: Fa dos anys que vaig obrir La Panxeta i inauguro l'exposició de la Violeta Valdor "Embarazadas" a la sala gran de La Panxeta en conmemoració d'aquests dos anys. Vénen algunes dones amb els seus fills, alguna parella embarassada, familiars i amics i, entre tots ells, vénen la M i l'I. La M està embarassada de 5-6 mesos i m'explica que li encanta aquest centre, que ja des d'abans d'estar embarassada, tenia molt clar que quan estés esperant un bebè vindria per aquí. Això m'agrada! Estem una estona parlant i parlant, m'explica altres parts de la seva família i li pregunto com s'imagina el seu part i què vol... ella no ho té clar, o sí, o no sap si sí o si no... Hi ha dubtes, hi ha mites, hi ha la incertessa de qualsevol dona embarassada que desitja que el seu part sigui ben bonic i donar una rebuda meravellosa a la seva filla a aquest món. M'encanten com a parella, connectem molt ràpid i aleshores sento la necessitat d'oferir-me com a la seva doula. Els explico que estic fent un curs per ser doula, que ja he acompanyat altres mames i papes durant el seu embaràs i durant el post part, però que m'agradaria acompanyar-los també durant el procés de part si ells volen. Doula? què és això? Ets llevadora? No, no sóc llevadora, no sóc cap mena de professional mèdic, sóc una acompanyant de la maternitat,... en parlem, ells escolten, pregunten, posem en comú idees, a ells els sembla molt bé i accepten, estan contents i jo també. Ara comença el nostre trajecte junts!\nDurant aquests mesos d'espera ens escrivim correus i whatsapps, xerrem per telèfon alguna vegada i ens veiem un parell de cops. L'A tenia data prevista de naixement a principis de Març. Vam acordar veure'ns dilluns passat, just el dia que feia la setmana 37.\nDilluns 9 de Febrer de 2015: Així doncs, dilluns passat els visito. Embaràs de 37 setmanes. Feia pocs dies que havien demanat una derivació a un hospital que els donés "bones vibracions" i van decidir que l'A naixeria a la Maternitat de Barcelona. Quan arribo la M i l'I estan molt tranquils, la M està gaudint de la seva baixa i de l'embaràs. Seiem i la gata no para de miolar... "no sabem què li passa! no ho fa mai això!" em diuen... ai ai ai... els animals acostumen a detectar quan una femella està a punt de parir... serà això? Ho deixo passar quan m'expliquen que han estat uns dies fora i la gata s'ha quedat sola...també pot ser això!\n"Molt bé, en una setmana justa tindré el mòbil engegat dia i nit, em podeu trucar a l'hora que sigui, estaré pendent 24 hores de vosaltres, etcètera" Evidentment, durant aquesta setmana seguiríem en contacte.\nEstic emocionada, en 7 dies justos començaré la meva primera "guàrdia" per acompanyar-los durant el part... haig d'acabar la meva "doula bag", em falten algunes cosetes d'última hora i penso en anar a comprar-les l'endemà a la tarda. En un mes aproximadament coneixerem l'A!\nDimarts 10 de Febrer de 2015: Em desperto a les 07:05 com tots els dies i engego el mòbil... un whatsapp de la M a les 05:29 "Maria, em dóna la sensació que he pogut trencat aigües" Cooooom???? Mare meva!!!! Ja??? Val, dos segons per acabar de despertar-me i som-hi! L'I també m'ha escrit, decideixo escriure-li a ell i que m'expliqui com està la M. Estan bé, tranquils, aigües clares, la M està un xic neguitosa perquè no sent que l'A es bellugui però volen descansar. Genial!\nPerò... que jo encara haig d'acabar la bossa!!!! Molt bé, llista de la compra! Envio al meu home a buscar el que em falta, jo a treballar i a esperar que la M i l'I em diguin quan volen que hi vagi. Si no hi ha contraccions i la M està tranquila i descansant, jo només haig d'esperar... Esperar i estar nerviosa! Caram, estic més nerviosa que les dues vegades que jo em vaig posar de part! Estic jo més nerviosa que ells!!! Ostres, aquesta incertessa de no saber com està evolucionant, de no saber com es senten a cada segon, de no veure què està passant, en definitiva, de NO SABER, m'està matant!!!\nParlem per whatsapp. Ella ha anat al metge a buscar la baixa i l'han tranquil·litzat... Bé! Parlem per telèfon, m'explica, l'escolto es queda tranquila, va perdent aigua però no té contraccions, l'I està descansant i a ella li ve de gust anar a dormir una estona. Perfecte! Jo a treballar i a passar nervis... Ostres, com es poden passar tants nervis? Parlo amb les meves companyes doules, quina sort que en tinc d'elles! Les hores es porten millor i la distenció i els riures ajuden a passar els nervis!!!!\nSurto de treballar a les 13:00 i ens truquem. Estan intranquils. La M no sent a l'A... no nota que es bellugui... gaire... si, una mica sí, però estarien més tranquils si algun metge o llevadora els digués que està bé. Genial, per sort tenim un CAP i un hospital aquí mateix, així que poden anar-hi i que vegin que tot està ok. Jo també pateixo, l'A ha d'estar bé però també tinc moments de dubte, i si no la sent gens? Confio en que tot està anant bé... Volen acabar de dinar, dutxa i cap a escoltar el batec de l'A. Penso que, per molt que diguin que estan nerviosos, si no estan corrents és que ells també saben que està anant bé, confio en el seu instint de pares. Jo sí que estic nerviosa!!!! Si fos per mi ja hauria sortit corrents a veure quina cara fa la M! però espero, espero i confio. Al Cap no hi ha llevadora ni gine... Caram! No anem bé... A l'hospital li diuen que li poden obrir una fitxa i veure si troben un gine que li pugui fer un tacte, però que escoltar si el bebè està bé, que això no ho faran i a veure si troben algú que pugui fer-li en aquell moment que... en fi, que se la treuen de sobre i l'envien a l'hospital on hagi de parir... Mare meva! M'ho expliquen i em diuen que volen anar cap a Maternitat, que així es quedaran tranquils, que segueix sense contraccions, potser unes poquetes en tot el dia, però res intens, que creuen que encara tenen per molta estona, que quan estiguin a Maternitat i els diguin com està l'A m'avisen perquè jo també hi vagi...\nEstic indignada pel servei mèdic tan patètic que tenim aquí! De veritat que no hi ha un gine o una llevadora que puguin escoltar un bebè? En fi, no sé com funciona la sanitat, però crec que no deu costar gaire escoltar el batec d'una criatura al ventre de sa mare... o potser si... en fi...\nEstic emocionada... m'acaben de dir que quan estiguin allà m'avisaran perquè hi vagi... uau! ja? Val, estic preparada! Puc fer-ho! De fet, no hauria de fer res de res, així que puc no fer res! Puc acompanyar-los, puc seguir acompanyant-los! Els he estat acompanyant des de les 7 del matí, no físicament, però sí que ens hem escrit i hem parlat, així que ara podré fer-ho cara a cara. La M i l'I ho estan fent meravellosament bé!\nEspero... espero... el seu viatge fins allà... espero... ja deuen ser-hi... espero... caram quins nervis!!! espero... què els deuen haver dit?... espero... com estaran ells i l'A?... espero... segur que tot està anant bé... espero... un whatsapp de l'I!!!!! que tot està bé, que ha començat a tenir algunes contraccions durant el trajecte cap a Maternitat i que ara en té algunes més i més seguides. Els portaran a l'habitació... "Vines quan vulguis". Surto ja!!!!!!!!!!!!\nEstic amb els nens al parc, al costat de casa, així que puc sortir ja mateix... això sí que són nervis, molts nervis! Tinc 45 minuts per calmar-me. Se'm faran eterns... espero no trobar massa cues... són les 16:55, hora punta a Barcelona... segur que anirà bé, segur que no trobaré massa cotxes... segur que em deixaran entrar amb ells quan arribi, segur que... Segur que tot serà com hagi de ser!!!!!\nTrajecte perfecte, aparco, entro a Maternitat i... "Hola, vinc a acompanyar la M que ha vingut de part, em podeu dir a quina habitació està?" Una dona des de l'altre costat del taulell i per sobre d'unes ulleres d'aquestes per veure-hi de prop em diu mirant-me de dalt a baix "com dius? si està a sala de dilatació o sala de parts no et pensis pas que entraràs" ... plof! M'acaben d'estampar la realitat a la cara... Trec el millor dels somriures i li dic "No dona! només és per veure-la si està a l'habitació" i segueixo somrient mentre espero el número d'habitació. Pujo però no hi ha ningú. Les noies del mostrador de planta em comenten que li han assignat habitació però que està a sala de dilatació o sala de parts. "Pots esperar a la sala d'espera de la planta 0"\nM'assec en una d'aquelles cadires i envio whatsapp a la M i a l'I però no els reben. No deuen tenir cobertura... No sé res d'ells des de que l'I m'ha dit que tot estava correcte i que ja podia anar-hi... estarà bé la M? com portarà les contraccions? Ella volia un part natural... com estarà gestionant el dolor? i l'I? com estarà veient a la M? i l'A? quin part voldrà? Només desitjo que estiguin bé, que tot estigui anant com ells voldrien, que estiguin contents i feliços i... vull entrar!!!! Sí, m'encantaria ser-hi! Però també penso que és bona senyal que no estiguin mirant el mòbil ni pendents de la meva arribada, això deu voler dir que tot està anant bé... quina manera de passar nervis!!!!!!!!! Quantes hores passaré a la sala d'espera? quan voldrà sortir l'A? Podré ajudar-los encara que sigui per whatsapp? Són les 18:30, em preparo per una tarda i nit llargues...\n18:50... Surt l'I dient que ja ha nascut l'A!!!!! Estic al·lucinant! 20 minuts d'espera? Està molt content, tot ha anat molt bé, ràpid, M i A estan bé, part natural, no han tingut ni temps de posar-li una via. L'I irradia felicitat. Estic contenta!!!! Conec a la família i esperem que la pugin a planta. Conec l'A, és preciosa i petitona. Són gairebé les 20h i a les 21h s'acaba l'horari de visites. Estan tots bé, l'A s'ha agafat bé al pit. Estic emocionada!\nNo he estat físicament durant el procés de part, no he vist la cara de la M durant aquestes hores, no he pogut respirar l'oxitocina que desprenia ella. Tinc un regust agredolç... Estic més que feliç per la M, l'I i l'A que han tingut un part genial i meravellós, però alhora m'hauria agradat estar amb ells físicament una estoneta. Marxo cap a casa. Ha estat un dia intens. Pensava que no dormiria a casa i sí que ho faré. Millor! Pel camí puc anar assimilant tot el que ha passat durant aquest dia que se m'ha fer llarg i curt alhora. Sí, els he acompanyant en el seu part, clar que els he acompanyat! He estat la primera en rebre la notícia que la M havia trencat aigües i els he estat acompanyant durant tota l'estona a través del telèfon! Es clar que els he fet de doula! Els havia fet de doula fins el dilluns i els he fet de doula durant tot el dimarts! I tant! l'A va decidir néixer ràpid i nosaltres vam poder estar comunicats durant tot el dia.\nLa M i l'A estan bé i ara només queda fer-la créixer, al seu ritme, com ella vulgui!\nDimecres 11 de Febrer de 2015: Avui estic totalment esgotada. Ahir l'adrenalina va estar pels núvols dins meu, totalment disparada! i avui en noto les conseqüències. Estic molt cansada!\nSembla mentida com vaig passar molts més nervis en el part de la M que en els meus! Sembla mentida com puc estar tan i tan cansada. Sembla mentida com puc estar tan i tan feliç!!!!!\nI sí, definitivament, m'encanta ser DOULA! M'encanta acompanyar l'embaràs, el part i el post-part. M'encanta la maternitat i la criança i sé que això és el que sóc. Ahir va consolidar-se una Doula. Ahir vaig re-néixer jo!\nM'agradaria molt donar les gràcies a...\nLa M i a l'I per haver posat la seva confiança en mi i donar-me l'oportunitat d'acompanyar-los en la seva p/maternitat.\nA l'A per haver-me deixat fer de Doula a través del telèfon i ensenyar-me a esperar i esperar.\nAl meu home i als meus fills per aguantar els meus nervis i recolzar-me, cada un a la seva manera, en aquesta "aventura"\nA les companyes doules de Mare Meva, per estar amb mi tot el dia.\nA la Júlia pel seu suport.\nÉs hora de banyar-se!\nFa uns dies, una parella de futurs pares, em preguntaven quan es podia banyar al nadó després de néixer. És una preocupació habitual. Vivim en una cultura en la que la dutxa ha de ser diària i els infants fan un bany tots els vespres, però és necessari? i anant més enllà... és bona tanta "higiene"?\nDoncs bé, el cert és que no cal banyar als nadons només acaben de néixer. El vèrnix que els envolta els ajuda a reconèixer a la mare, la pell del nadó la reabsorveix, amb la qual cosa es sospita que podria nodrir-la i hidratar-la i a més a més, els ajuda a mantenir la temperatura corporal.\nEn aquest video podeu veure l'explicació de la dermatòloga Àngela Hernández:\nI quan ja els podem banyar, com ho hem de fer?\nDoncs una de les millors opcions són les banyeres Shantala*, unes banyeres anticòlics amb forma de galleda que ajuden al bebè a sentir-se recollits, com quan estaven dins la panxa de la mama. Aquí podeu veure un exemple:\nCaldria utilitzar productes el més naturals possibles, ja que la seva pell és molt delicada i volem evitar futures dermatitis i alèrgies. No és necessari banyar-los amb sabó cada dia, és més, convindria no fer-ho quan són molt petits. Les esponges Karawan* són esponges naturals certificades que garanteixen la qualitat del producte i són especialment suaus. Després del bany cal eixugar-los correctament, sobretot en els plecs per evitar vermellors i aplicar la crema hidratant. Els productes Urtekram* en són una bona opció ja que tenen la certificació orgànica ecocert i disposen de sabons i cremes per a bebès i adults.\nI què fem quan són més grans i volen jugar?\nDoncs el bany és un moment ideal per a la complicitat p/mares i fills/es ja que és una estona relaxant i es pot aprofitar per jugar amb els nostres infants. La marca Xkko* ha ideat unes manyoples de bany que també són titelles i que compleixen a la perfecció els requisits d'adults i petits. Juguem amb el pirata, la sirena, l'ànec, el gatet... i després ens rentem perfectament!\n*Tots aquests productes els pots trobar a La Panxeta\nDoules... qui som? què fem? o l'altra cara de l' "...


Rubí acomiada els dos veïns que van perdre la vida a l’atemptat de Barcelona - Ajuntament de Rubí\nRubí acomiada els dos veïns que van perdre la vida a l’atemptat de Barcelona\nRubí acomiada els dos veïns que van perdre la vida a l’atemptat de Barcelona Prop d’un miler de persones s’han aplegat a la missa funeral celebrada aquest dilluns a l’església de Sant Pere https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/rubi-acomiada-dels-dos-veins-que-van-perdre-la-vida-a-l2019atemptat-de-barcelona https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/rubi-acomiada-dels-dos-veins-que-van-perdre-la-vida-a-l2019atemptat-de-barcelona/@@images/image/preview\nProp d’un miler de persones s’han aplegat a la missa funeral celebrada aquest dilluns a l’església de Sant Pere\nEl funeral ha tingut lloc a l’església de Sant Pere (foto: Localpres)\nAl voltant d’un miler de persones s’han aplegat aquest dilluns a l’església de Sant Pere i la plaça del Doctor Guardiet per donar l’últim adéu a les dues víctimes rubinenques de l’atemptat de Barcelona. La cerimònia, oficiada pel bisbe de Terrassa, Josep Àngel Saiz Meneses, ha comptat amb l’assistència de diverses autoritats, entre les quals hi havia l’alcaldessa de la ciutat, Ana María Martínez; diversos membres de l’equip de govern i de la resta de grups municipals; el conseller de la Presidència i portaveu del Govern, Jordi Turull; el conseller de Justícia, Carles Mundó; el delegat del Govern a Barcelona, Miguel Ángel Escobar; l'alcalde de Llimiana, Josep Terré; i el segon tinent d’alcaldia de l’Ajuntament de Barcelona, Jaume Collboni.\nLa ciutadania ha mostrat un cop més la seva solidaritat amb la família dels dos rubinencs morts a l’atemptat de dijous, a qui han dedicat emotius aplaudiments en diversos moments de l’ofici.\nEl proper 20 de setembre, la mateixa església de Sant Pere acollirà una missa de sufragi pels difunts.\nLa Junta de Portaveus de l’Ajuntament de Rubí ha acordat convocar un Ple extraordinari aquest dilluns a les 19 h en què s’aprovarà una resolució de condemna als atemptats ocorreguts a Barcelona i Cambrils, així com la convocatòria d’una concentració de repulsa al terrorisme i de suport a les víctimes el proper dijous a partir de les 19 h.\nCoincidint amb la convocatòria d’aquest sessió, les autoritats locals escriuran el seu missatge de solidaritat amb la família afectada en un llibre de condol que també es posarà a disposició de la ciutadania a partir d’aquest dimarts al matí.\nRecordem que tots els grups municipals també van acordar allargar el dol oficial pels atemptats durant set dies. Des de divendres, les banderes del consistori onegen a mig pal i mostren crespons negres en record de les víctimes.


estranger europa Treballar a l'estranger Idiomes art pràctiques a l'estranger cultura formació ocupacional cooperació premis mobilitat europea ofertes de treball a l'estranger cursos ocupació habitatge estudiants formació Santa Coloma de Gramenet lloguer L'Hospitalet de Llobregat Voluntariat a l'estranger feina universitat treball Estudiar a l'estranger emprenedoria ofertes de treball beques casal estiu ajuts solidaritat educació pràctiques participar recerca voluntariat concurs Badalona tallers\nPQPI Auxiliar de muntatge i manteniment de sistemes microinformàtics (L'Hospitalet) | Preinscripció fins el 17 de maig\nTemàtica activitat del calendari: Inscripcions PQPI 20 13\nDel dilluns 6 de maig de 2013 al divendres 17 de maig de 2013\nEl Departament d’Educació ha obert el període de preinscripció als Programes de Qualificació Professional Inicial (PQPI). A través d'aquest enllaç us hem explicat tot el que cal saber sobre aquest tipus de formació (calendari, programa...).\nSi sou de L'Hospitalet de Llobregat o voltants i esteu interessats/des en realitzar un PQPI d'Auxiliar de muntatge i manteniment de sistemes microinformàtics, heu de saber que aquesta formació tindrà lloc a l'Institut Provençana (Codi: PQPIC1E). S'ofereixen 17 places.\nEs tracta d’una formació adreçada a joves entre 16 i 21 anys que no han obtingut el títol de Graduat en ESO; els permet reenganxar-se a la formació, aprendre una professió i incrementa les seves possibilitats d’accedir al mercat laboral (es realitzen pràctiques en empreses).\nLocalització i contacte Institut Provençana\nCarrer de Sant Pius X, 8\nTelèfon: 933 38 25 53\nInformació addicional: http://www.ies-provensana.com\nData del document: 7.05.2013