pel·lícula de lego, la\nLego Movie, La\nLa pel·lícula Lego és una pel·lícula d’animació amb figures populars de Lego, com Batman, Superman, Gandalf i Superwoman. La pel·lícula tracta d’una batalla èpica entre el bé i el mal.\nComença amb el malvat Lord Business (expressat per Will Ferrell) amb la intenció de dominar l’univers Lego amb el seu pla de congelar totes les peces de Lego amb la seva mortal substància Kragle. El mestre constructor Lord Vitruvius (Morgan Freeman) sap que si pot trobar la 'Peça de Resistència' podrà evitar que Kragle destrueixi el món Lego. Però després que es perdi la “Peça de Resistència”, té una visió: un dia un home de cara groga, “l’Especial”, el trobarà i derrotarà Lord Business.\nMentrestant, en el món actual de Lego, un home corrent de Lego anomenat Emmet (Chris Pratt) ensopega sense embuts amb la 'Peça de Resistència' un dia a la feina. El mestre constructor Wyldstyle (Elizabeth Banks) observa Emmet amb la peça de resistència i suposa que és l’especial que va veure Lord Vitruvi en la seva visió: l’home destinat a salvar-los. Wyldstyle i Lord Vitruvius creuen que Emmet pot derrotar el maligne Lord Business i els seus seguidors, liderats per Bad Cop (Liam Neeson), abans que destruissin totes les terres del Lego.\nBé versus mal; relacions familiars; alguna referència a la tortura\nLa pel·lícula Lego té molta violència, tot i que tot es fa amb peces Lego. Per exemple:\nUn home de Lego és expulsat d'un penya-segat i cau a través d'un túnel amb punxes.\nUna peça Lego està amenaçada de ser fosa en una màquina.\nEn un tret de pistola Lego, es disparen peces i cauen a terra.\nLes terres de Lego són destruïdes i les peces de Lego es desmunten.\nHi ha referències a màquines de tortura en què es llegeix la ment dels homes de Lego per obtenir instruccions de construcció.\nEls pares d'un home de Lego estan glaçats per superglue al seu davant.\nUn home de Lego es llança diverses vegades contra una finestra de vidre.\nUn home Lego té la cara fregada amb un eliminació d'esmalt.\nUn noi de la vida real es troba a Emmet, però a Emmet no li fa mal.\nUn tauró Lego mossega un home Lego.\nEl Senyor Vitruvi mor. Un fantasma de Lego el substitueix.\nEmmet cau d’un gran edifici Lego per un forat fosc. Sembla que faltava després d'això.\nLa pel·lícula Lego mostra certa nuesa parcial, incloent-hi diverses referències a un saló de jocs de 'Pantless Man'. Es mostra una peça Lego sense cap pantaló i una audiència que riu de l’home.\nLa pel·lícula Lego és una promoció per a la marca Lego. Lego mostrat al llarg de la pel·lícula inclou Lego de temàtica més antiga i el nou Lego, que es pot comprar.\nLa pel·lícula Lego té un llenguatge gruixut que els nens poden copiar.\nLa pel·lícula Lego és una pel·lícula d’animació que es basa en i promou les joguines de construcció de Lego. Pot ser que tingueu preocupacions sobre aquesta promoció evident d’una marca per als vostres fills.\nTot i que els nens molt petits reconeixeran probablement les joguines de Lego, és probable que trobin la trama desinteressant o confusa. Els nens més petits també poden estar molestos en veure personatges preferits de la pel·lícula ferits o destruïts. També hi ha una escena tensa que implica un noi humà i el seu pare exigent, així com referències a la tortura. Per tant, la pel·lícula no és recomanable per a menors de cinc anys, i es recomana una orientació parental per a nens de 5-8 anys.\nEl missatge principal d'aquesta pel·lícula és que tothom és especial si només creuen en ells mateixos i en les seves pròpies habilitats especials. Els valors d'aquesta pel·lícula que podríeu reforçar amb els vostres fills inclouen lleialtat i amistat.\nSi tens fills grans que ho veuen La pel·lícula Lego, es podria parlar de per què el pare dóna més importància a la perfecció de la construcció de Lego que a jugar amb el seu fill. Quina lliçó aprèn el pare (i Lord Business) al final?


Eduard Colldecarrera | dimarts, 13 de març del 2018, a les 13.37\nEls restaurants, servei a domicili i menjar per emportar són les tres opcions que més han augmentat la demanda en l’últim mig any. En el cas del servei a domicili i el menjar per emportar, els consumidors els valoren per la seva rapidesa, les bones ofertes i el menjar de qualitat i són els més joves els que més consumeixen aquestes opcions.\nEls barcelonins aproven amb un 7,3 l’oferta de restauració\nDe l’informe també se’n desprèn que els barcelonins puntuen amb un 7,3 la restauració. Més de la meitat dels enquestats consideren que l’oferta està per sobre d’altres països europeus.\nPel que fa a l’hora d’escollir on menjar, el boca-orella és l’opció preferida. La meitat dels enquestats (49,5 %) escolta les opinions i recomanacions de coneguts, mentre que el 35,2 % dels barcelonins utilitzen internet per informar-se. La resta trien quan passen per davant del establiments o ja saben on volen anar.\nL’estudi, que analitza els hàbits de comportament i les tendències de costum a Barcelona, s’ha fet amb una mostra de 937 residents d’entre 18 i 75 anys. Aquests s’han dividit en tres grups: boomers (nascuts entre 1946 i 1964), la generació X (nascuts entre 1965 i 1980) i els mil·lenistes (nascuts entre 1981 i 2000). La intenció és fer una radiografia de la restauració a Catalunya per saber quines accions emprendre d’ara en endavant.\nEl president del Gremi de Restauració de Barcelona, Pere Chias, explica que abans els consumidors es gastaven més quan sortien a menjar fora. De manera que per arribar als mateixos ingressos, els establiments han d’atreure més clients. Per això, Chias conclou que s’han de centralitzar esforços en cobrir la demanda dels més joves: “És un sector que viatja molt, que compara molt i que té un criteri importantíssim”, raona.


Fonamentant les bases d'una lluita anticapitalista contra la monogàmia - Indymedia Barcelona\nFonamentant les bases d'una lluita anticapitalista contra la monogàmia\nCorreu-e: difonlaidea@gmail.com\t 16 gen 2011\ndescarregar text en format pdf(maquetat per ser imprès en format dina-5): http://difonlaidea.files.wordpress.com/2011/01/fonamentant-les-bases-dun\nCONCEPTUALITZANT POLÍTICAMENT LA MONOGÀMIA\nÉs difícil prendre consciència d’una opressió que patim, si ni tan sols tenim un mot per anomenar-la.\nD’aquí sorgeix la necessitat de posar nom a una opressió determinada per tal de poder concebre-la, visibilitzar-la i confrontar-la políticament.\nAnteriorment a lluites polítiques com el feminisme i l’alliberament gai i lèsbic, el masclisme i l’homofòbia eren termes desconeguts o ignorats per la major part de la població. Van ser aquestes lluites que varen omplir de nous significats aquestes paraules, al mateix temps que les popularitzaven, estenent la consciència sobre les problemàtiques socials que confrontaven.\nLes lluites requereixen símbols i paraules per assenyalar o anomenar de forma sintetitzada allò que pretenen combatre. En realitat, definir adequadament allò que combatem no és gens fàcil, és molt complexe i requereix de llargues explicacions—de fet, aquesta és la intenció d’aquest text. Per això resulta molt útil utilitzar un símbol o paraula que ens estalviï aquesta enfarfegosa tasca cada cop que en fem menció. Sospesant diverses opcions, el terme monogàmia m’ha semblat el menys dolent2.\nA nivell acadèmic, la monogàmia ha sigut estudiada a bastament des de molts diversos àmbits, com ara la biologia, la psicologia, la sociologia o la història, els quals han desenvolupat la seva pròpia definició del terme monogàmia. Aquí el que m’interessa és utilitzar aquest terme per fins polítics, exposant allò que és cultural i, per tant, modificable; per això el redefineixo de la següent manera:\nLa monogàmia és un model de relacions ideal i hegemònic en l’imaginari col·lectiu d’una societat basat en un pacte explícit o implícit d’exclusivitat sexual entre dues persones. Històricament, la monogàmia ha sigut inherent a un sistema d’organització social patriarcal en el qual compleix la funció de constituir projectes econòmics estables i per tota la vida, per tal de reproduir i criar fills legítims a qui transmetre l’estatus social i la propietat privada, a fi de reproduir l’ordre i jerarquia social existent. Paral·lelament a l’auge de l’estat i mercat capitalista, la monogàmia perd gradualment la seva funció econòmica i familiar, i passa a complir una funció de satisfacció afectiva i sexual dels individus d’acord amb l’ideal d’amor romàntic, deslligant-se del seu caràcter vitalici3.\nAixí doncs, la monogàmia no és un mer model de relacions afectivo-sexuals, ja que no és una opció més entre d’altres, sinó que és el model hegemònic, en el qual ens veiem forçades4 a encaixar.\nQuan parlem de masclisme no ens referim únicament a aquells individus del sexe masculí que reprodueixen actituds masclistes, sinó a tota la cultura masclista en què vivim. De la mateixa manera, caldria entendre que quan parlem de monogàmia, no ens referim únicament a aquells individus que mantenen relacions monògames, sinó que ens referim a la cultura monògama en la qual estem immerses i que ens afecta a totes, tan si mantenim relacions monògames com si no. Com que això pot no quedar gaire clar en un principi, val la pena aclarir reiteradament que quan diem monogàmia, ens referim a la cultura monògama imperant en la nostra societat, d’acord amb la definició política que he exposat prèviament.\nEn la nostra cultura tendim a parlar sobre les nostres relacions més íntimes únicament amb els amics o amants més íntims. Generalment es considera que les relacions afectivo-sexuals pertanyen a la vida privada dels individus i, per tant, són quelcom que forma part de la lliure elecció de cada individu. Tots els efectes negatius que produeix la cultura monògama són tractats com a problemes personals i, per justificar-ho, tot sovint s’al·lega una manca de maduresa emocional, o que no s’ha trobat la persona idònia per construir una sòlida relació de parella. Hi ha una extensa varietat de llibres d’autoajuda i terapeutes que intenten solucionar els problemes que patim en les nostres relacions afectivo-sexuals, però que mai qüestionen la base sobre la qual es sustenten, la cultura monògama. Ans al contrari, ens ofereixen fórmules per adaptar-nos-hi millor, descartant qualsevol alternativa possible. Fins i tot entre els col·lectius antipatriarcals s’infravalora o s’ignora per complet la rellevància que té la monogàmia com a peça fonamental en el sistema patriarcal en què vivim.\nLa meva intenció és col·locar la monogàmia al mateix nivell que el masclisme i la homofòbia, com a tercer gran pilar que sustenta el patriarcat. Si fins al dia d’avui aquest pilar ha restat tan desapercebut, sospito que es deu, entre altres causes, a que no és possible vertebrar una lluita identitària en base a un subjecte oprimit que qüestioni la monogàmia, tal i com ha succeït amb la resta de lluites.\nExisteix la tendència a identificar com a opressores aquelles persones que exerceixen rols dominants o autoritaris, i com a oprimides les que reprodueixen rols de submissió. Sota aquest punt de vista, semblaria que la monogàmia—a diferència del masclisme o la homofòbia—no comporta opressió, ja que no planteja relacions de dominació entre dominants i dominats; però cal ser conscients que l’opressió també rau en l’imperatiu social d’haver de complir un rol determinat—malgrat sigui un rol dominant i privilegiat—, tenint en compte que el defecte en el compliment del rol adjudicat pot ser motiu d’exclusió social. En la monogàmia, com en les altres opressions d’origen patriarcal, no hi ha opressors ni oprimits, totes complim ambdós rols indistintament. Així doncs, la solució no radica en bastir una lluita identitària i victimista en base a un subjecte oprimit en lluita contra els seus opressors, sinó en rebutjar els nostres rols com a perpetuadores d’aquest ordre social i ajuntar-nos per construir alternatives.\nJa fa molts anys que es van engegar les lluites feministes i d’alliberament sexual a Occident, iniciades per col·lectius activistes de base que van estendre aquestes lluites socialment, i que van aconseguir que les seves reivindicacions fossin assimilades per les altes institucions i plasmades en les seves lleis. Així, ens trobem en què el masclisme i la homofòbia cada cop tenen menys acceptació social. Ja no es pot defensar obertament que la dona es sotmeti als designis del seu marit, ja no és acceptable la repressió sexual que suposa viure dins un armari. La homofòbia i el masclisme s’han deslegitimat socialment i, per tant, són políticament incorrectes, ja no tenen lloc de forma directa i conscient en els mass media (amb algunes clares excepcions com ara la publicitat) o les institucions oficials. A la mínima relliscada en les declaracions de qualsevol cara pública, apareixen irades “raholes” denunciant-ho, i com que això perjudica la seva imatge, cuiden prou de sospesar les seves paraules escrupolosament abans de pronunciar-les. Això no significa ni de bon tros que el masclisme i la homofòbia tinguin els dies comptats, ja que segueixen ben presents al carrer i als patis dels instituts (per posar només dos exemples!) però aquest és el primer i fonamental pas vers la seva eradicació.\nLa repressió, problemes psicològics, violència… que produeix el masclisme i la homofòbia són rebutjats categòricament per sexòlegs, experts en polítiques de gènere, articulistes i tertulians varis. En contraposició, aquestes mateixes problemàtiques però, amb la monogàmia com a causa, segueixen plenament normalitzades i acceptades en qualsevol àmbit i expressió cultural de la nostra societat. Quan una parella monògama passa per una “crisi” o es trenca, és possible que un o ambdós membres de la parella visquin drames emocionals i trastorns psicològics que s’accepten de forma natural com a conseqüència lògica i intrínseca de l’amor. La repressió que suposa l’exclusivitat sexual fomentada per la cultura monògama, no és tan sols acceptada acríticament, sinó que fins i tot és motiu d’exaltació com a símbol de fidelitat5. En aquesta cultura tampoc és estrany elogiar la gelosia sexual o fins i tot el sentiment de possessivitat, identificats com a mostres d’amor.\nL’actual cultura monògama lligada a l’ideal d’amor romàntic promou alguns sentiments de caire negatiu que sovint s’entremesclen i es retroalimenten. El primer de tots i més fonamental és la gelosia. La gelosia és un sentiment de recel o ràbia, que experimentem instintivament des de ben petites, quan ens sentim desposseïdes per algú altre d’una persona que estimem o desitgem. En la nostra cultura monògama, sentim gelosia cada cop que percebem que algun intrús pot desposseir-nos de la nostra parella (o bé del nostre projecte de parella, quan ni tan sols hem tirat els trastos a algú que ens atrau!). En el cas que la teva parella conegui una persona amb qui comparteixi afecte i atracció sexual, haurà d’escollir entre aquesta persona o tu. No es contempla la possibilitat de mantenir ambdues relacions al mateix temps. Per això ens sentim tan geloses si descobrim (o ens imaginem!) que la nostra parella té un amant. Aquest amant esdevé una potencial amenaça per a la continuïtat de la nostra relació de parella.\nEn tercer lloc, tenim la baixa autoestima. Tal sentiment no té res d’estrany ja que l’amor romàntic es basa en un mite: la idea de que una sola persona pot satisfer totes les necessitats sexuals i afectives d’una altra persona per tota la vida. A partir d’aquí, és fàcil infravalorar-se, ja que ningú és perfecte per la seva parella, no existeixen les mitges taronges ni els prínceps blaus; ningú mai podrà ser prou bo per la seva parella. Mai podrem complir les expectatives que ens marca l’ideal romàntic. Sentim frustració quan no es compleixen les nombroses expectatives que ens marca l’ideal monògam i romàntic sobre les nostres relacions afectivo-sexuals. Cada cop és més difícil que es compleixin ja que la lògica del capital ens fa cada cop més individualistes, consumistes i hedonistes. Cada cop tenim menys necessitat de mantenir una relació de parella per tal de sustentar-nos econòmicament. En aquest nou panorama, les relacions afectivo-sexuals esdevenen productes de consum de usar i tirar—busquem rotllo i quan el trobem, ens en desfem tan bon punt s’esvaeix l’estat passional d’enamorament o després d’algun polvet, i retornem al punt inicial a cercar una altra persona-producte per consumir.\nAfortunadament, les gelosies, les inseguretats, la baixa autoestima i les frustracions no són sentiments insuperables. Som capaces de treballar sobre aquests sentiments per tal d’eradicar-los. Som capaces de construir un nou imaginari col·lectiu en què l’amor i el sexe no són productes exclusius ni excloents, sinó que és possible i saludable compartir-los, arrasant definitivament la possessivitat tan arrelada en les nostres relacions més íntimes. Així totes hi sortim guanyant, ja que en general totes ens sentim millor compartint que no pas sentint-nos geloses o amb por a que algú ens usurpi allò que considerem nostre.\nNo és cap casualitat que la immensa majoria de feminicidis siguin comesos pels marits, ex-marits, parelles i ex-parelles de les víctimes. Tampoc és casualitat que la majoria de morts tinguin lloc quan la dona exposa de forma definitiva la seva ferma voluntat de separació a la seva parella o marit.\nDe totes les conseqüències negatives de la monogàmia, públicament només es rebutgen aquelles més tràgiques: allò que els mitjans encabeixen en un gran sac genèric anomenat violència de gènere, violència domèstica o violència masclista, segons la moda del moment. Això sí, mai mencionen ni fan cap referència a la monogàmia. Si bé no es dubta en assenyalar el masclisme com a arrel i causa estructural d’aquesta violència, utilitzar la monogàmia en aquests mateixos termes és quelcom inaudit. Així doncs, es parla de problemes personals de gelosia, possessivitat, dependència afectiva o baixa autoestima dels agressors, com si aquests elements no tinguessin connexió entre si i pertanyessin a experiències particulars i aïllades.\nLa violència en les relacions monògames no és una excepció a la regla. En tota relació de parella hi roman una violència latent, que pot desencadenar-se quan algun dels seus membres intueix o adverteix l’incompliment d’alguna part de l’implícit contracte que comporta la monogàmia i l’ideal d’amor romàntic, encara que sigui una minúscula clàusula amb lletra molt petita, indiferentment de la classe social, nacionalitat o orientació sexual dels contraents6. Actualment, degut al model de monogàmia successiva, el potencial més gran de violència rau en el trencament de les relacions.\nLa parella ofereix un marc ideal per al desenvolupament de la violència: la mútua dependència econòmica i afectiva promou la tolerància al maltracte rebut, ja que no es pot no estimar la persona de qui es depèn. Aquest sotmetiment emocional mutu fa els seus membres vulnerables i potencialment explotables, ofereix carta blanca per maltractar, i una extraordinària capacitat per suportar i perdonar els maltractes.\nIdentificar i denunciar les arrels d’una violència és el primer pas vers la seva superació; mentre no fem aquest pas, cap programa institucional d’ajuda a les dones maltractades reduirà significativament l’índex de morts i maltractaments.\nPer què seguir limitant el nostre afecte, el nostre suport i el nostre sexe a una sola persona? La cultura de la monogàmia converteix l’afecte, el suport i el sexe en béns escassos i exclusius (com si fossin luxes!), però en realitat són béns renovables i inesgotables. A mesura que abandonem la cultura de la monogàmia serem capaces d’expandir-los i així fer-los molt més abundants i a l’abast de tothom, al mateix temps que enterrem les gelosies i pors pròpies de la monogàmia.\nEls antics arguments biologistes, que justificaven la monogàmia per tal de garantir el futur de la nostra espècie, ja no tenen sentit avui en dia. La monogàmia, i la respectiva família patriarcal, no és l’únic model possible de subsistència econòmica i de criança, cada cop apareixen més models possibles i diversos que desbanquen els més tradicionals. És cert que els casaments i els consultoris matrimonials són negocis que s’alimenten de i fomenten la monogàmia, però les discoteques o els portals de contactes d’Internet que promouen relacions no-monògames, són tan o més lucratius. És cert que la família i els amics ens pressionen perquè tinguem relacions monògames, però la vida sexual i afectiva dels individus, en ser cada cop més independent de l’esfera econòmica, passa a pertànyer a un àmbit més privat i menys sofert a la pressió social.\nAixí doncs, ja no hi ha arguments purament racionals que sustentin i donin sentit a la monogàmia; en el millor dels casos és absurda i en el pitjor acaba amb vides. Allò que manté realment viva la monogàmia són els nostres sentiments i emocions conformats per l’entorn cultural en el qual hem crescut. No és fàcil aturar aquesta inèrcia emocional, ja que fins i tot en el cas que fóssim plenament conscients de tots els avantatges que obtindríem tenint relacions no-monògames, els nostres sentiments podrien ser més forts que aquests pensaments racionals i acabar determinant les nostres decisions. Per posar un exemple: el gran sentiment d’inseguretat o gelosia que em genera no tenir una parella monògama em pot conduir a rebutjar categòricament qualsevol altre model de relació.\nAixí, moltes persones justifiquen la seva preferència per les relacions monògames adduint que són geloses i que els “fa mal” que la seva parella “estigui” amb algú altre. En una societat amb una cultura monògama, la gent sentirà gelosia quan la relació amb la seva parella “perilli”, de la mateixa manera que en una societat amb una cultura homòfoba, la gent sentirà odi vers les persones que duguin a terme pràctiques homosexuals. Si ens sembla lògic que el sentiment d’odi vers la homosexualitat no justifica ni legitima la homofòbia, també ens hauria de semblar lògic que el sentiment de gelosia propi de la cultura monògama no justifica ni legitima la monogàmia.\nNo existeix el determinisme emocional; les persones som capaces d’educar-nos i créixer emocionalment, cultivant els sentiments positius (alegria, confiança, amor) i rebutjant els negatius (gelosia, por, baixa autoestima, odi ) en les nostres relacions personals. Els nostres sentiments estan condicionats en gran mesura per la cultura en la qual estem immerses i poden ser manipulats pels poders fàctics a través del seu sistema propagandístic (educació, mass media…), per tal que serveixin als seus propis interessos. Això és força evident amb els sentiments d’inseguretat o por, els quals són manipulats per promoure el consumisme o el suport a intervencions militars. No és cap casualitat que la població occidental tingui més por dels lladres, okupes i terroristes que no pas d’accidents de tràfic o del diòxid de carboni que emetem diàriament. Aquestes pors són producte de campanyes perfectament orquestrades per polítics i mass media. Llavors, per què els sentiments que sentim en les nostres relacions personals haurien de ser més “purs”, impermeables a la cultura i la manipulació?\nPotser el més gran inconvenient a l’hora de superar la monogàmia és la incapacitat d’imaginar altres models de relacions afectives i sexuals. És lògic, ja que pràcticament no tenim altres referents; portem tota la vida consumint productes culturals que professen una clara apologia de la monogàmia, des dels contes i dibuixos animats infantils fins al cinema d’autor més underground. Per altra banda, les alternatives conegudes no són especialment atractives: en la joventut s’està imposant un nou model basat en el consum de sexe; tothom coneix la poligàmia o el frustrat intent d’amor lliure dels hippies; hi haurà qui ja hagi sentit parlar del poliamor o de tantes desastroses parelles obertes… La solució a la monogàmia no és establir un nou model de relacions afectives i sexuals que sigui políticament correcte, desqualificant aquells que segueixen tenint relacions monògames. Tan bon punt s’imposés socialment aquest nou model, apareixerien nous inadaptats que voldrien trencar-lo. Cap model universal es pot adaptar a les necessitats individuals de totes les persones, l’ideal seria l’absència de models establerts que normativitzin com ens hem de relacionar. Però això no significa l’acceptació acrítica de qualsevol tipus de relació: no volem relacions que siguin possessives, ni coercitives, ni tancades (això significa: no forçosament exclusives); en definitiva, NO monògames. No tenim un model ideal de relacions, però sí que tenim un ideal pel qual lluitar: volem construir unes relacions que siguin més lliures, conscients, responsables i saludables. Les denomino relacions obertes perquè no estan tancades a res, la seva única màxima és el respecte i desig mutu.\nDEL PATRIARCAT AL CAPITALISME\nEls models de relacions afectivo-sexuals són determinats en gran mesura pel context econòmic en el qual es desenvolupen. Una prova és que amb l’actual crisi econòmica, ha baixat l’índex de divorcis, ja que ara no resulta tan fàcil independitzar-se econòmicament de la parella.\nDurant el transcurs d’unes poques generacions, el context econòmic s’ha vist alterat dràsticament i això ha produït una pronunciada esquerda cultural entre una generació que va ser socialitzada en una cultura patriarcal i rural i una nova generació que s’està socialitzant en una cultura plenament capitalista i urbana. Si bé els nostres avis depenien de la família i d’allò que els donava la terra per subsistir, els joves del segle XXI depenen de l’estat-mercat i el que els dóna el petroli per subsistir. Si els avis han conegut una sola parella sexual en tota la seva vida, els joves en perden el compte; els avis no podien tenir més d’una parella sexual perquè sinó això hagués ensorrat la família, mentre que els joves no poden tenir gaires relacions ni activitats desmercantilitzades o desinstitucionalitzades, perquè això ensorraria l’estat i el mercat. Per això, les relacions i activitats dels joves estan cada cop més mediatitzades per mitjans tecnològics mercantilitzats (mòbils, ordinadors, Internet, energia nuclear…) i més localitzades en espais institucionals o mercantils (en habitatges de compra, lloguer o hipoteca, en centres educatius, comercials o penitenciaris, en empreses com bars, botigues, restaurants o puticlubs…).\nVenim d’un món patriarcal i ens dirigim a un món totalment capitalista on el nou pare estat-mercat es relaciona directament amb els seus fills individus, desfent-se de qualsevol intermediari (família, església, comunitat…) que pugui obstaculitzar el seu complet domini.\nDE L’ACTIVISME A L’ANTICAPITALISME\nLes lluites o moviments emancipatoris parcials (sindicalisme, feminisme, ecologisme… ), altrament anomenats “activisme”, ens ofereixen uns marcs teòrics i pràctics limitats que, inevitablement, fomenten la desconnexió—o encara pitjor: la confrontació—entre ells. Si el nostre ideal és una emancipació personal i col·lectiva integral (no parcial) hauríem de transcendir els límits d’aquests marcs, cercant una perspectiva global que tingui en compte totes les lluites, ajustant la nostra quotidianitat a aquesta perspectiva; a això ho anomeno anticapitalisme7. No es tracta de reemplaçar l’activisme per l’anticapitalisme, sinó de sumar-los. Així, la lluita contra la monogàmia s’hauria d’entendre com una lluita inseparable de l’anticapitalisme—altrament, podríem estar servint als interessos del capital en la destrucció d’estructures de dominació que operin al seu marge i l’obstaculitzin, com ho són la monogàmia i la respectiva família patriarcal.\nPerquè l’anticapitalisme sigui real, són necessaris alguns requisits fonamentals: per començar, no pot ser únicament una ideologia, una estètica o una afició per algunes hores de “temps lliure”; també hauria de ser una pràctica coherent que es reflecteixi en tots els àmbits de les nostres vides (l’alimentació, l’habitatge, la tecnologia, les relacions…). Hauria de ser un moviment de base i horitzontal, sense avantguardes ni paternalismes, és a dir, un moviment que neixi en l’individu i que s’estengui gradualment en l’escala grupal8—no podem pretendre canviar la societat si no som capaces de canviar les nostres pròpies vides! Això significa organitzar-se en comunitats sostenibles allà on el capitalisme té menys força: en territoris abandonats i allunyats dels seus centres de poder, les urbs; on sigui possible créixer convidant i ajudant a establir-se noves comunitats. No és possible ensorrar el capitalisme des de dintre seu sense ensorrar-te a tu mateixa—no es pot no estimar el sistema del qual es depèn9. Tan sols des dels seus marges, en les terres més aspres i inservibles per al capital, és possible construir l’autonomia i organitzar la resistència necessàries per fer front a l’actual ordre vigent.\n1 No m’estendré en argumentar el perquè de la imperiosa necessitat de superar el capitalisme, ja que tal argumentació ha sigut a bastament desenvolupada i és fàcilment accessible. Em limito a exposar la noció que el capitalisme promou relacions competitives i de dominació. Genera una societat contrària al sistema de valors llibertat-consciència-responsabilitat i això per si sol, al meu entendre, és raó suficient per combatre’l.\n2 Les alternatives “matrimoni”, “parella” o “família” generen molta més confusió, tot i així però, cal ser conscients de les problemàtiques que planteja el terme “monogàmia”.\nSocialment, no existeix una idea clara i comuna sobre el seu significat (sobretot perquè no és una paraula d’ús comú). Tanmateix, si féssim una enquesta, segurament obtindríem que la gent entén la paraula monogàmia com a sinònim de relació de parella. Això provoca que molta gent que té relacions de parella se senti atacada personalment quan algú qüestiona la monogàmia, ja que s’identifica amb allò que entén per monogàmia.\nTambé és molt recurrent considerar monogàmia i poligàmia com a una dicotomia, entenent que només hi ha aquests dos models de relacions afectivo-sexuals possibles, i que si rebutgem la monogàmia significa estar a favor de la poligàmia. Cal aclarir que monogàmia i poligàmia no són més que dos models concrets de relacions, entre molts d’altres.\n4 Tenint en compte la recurrent polèmica i desacord referent a la correcció política en l’ús del gènere en els plurals, amb arguments polítics o linguístics igualment convincents defensant tant l´ús del gènere femení com del masculí i que no es pot fer feliç del tot a tothom, en aquest text empro el femení en els plurals en 1a persona (referint-me a persones) i el masculí en els plurals en 3a persona.\n6 No es pot al·legar al masclisme per explicar la violència en les relacions de parella homosexuals (potser exceptuant algunes parelles que adopten rols de gènere marcadament diferenciats), la qual cosa demostra que el seu origen es troba en la naturalesa del model de relacions monògames i que aquesta violència monògama pot operar al marge del masclisme.\n7 On vegis “anticapitalisme” llegeix “comunisme”, “socialisme”, “anarquisme” o qualsevol altre terme d’ideologia emancipatòria anticapitalista que aspiri a una societat sense estat i que sigui del teu gust.\n8 Per escala grupal entenc l’escala que va d’allò individual fins allò internacional, passant per diversos graus intermedis, que bé es podrien anomenar: domèstic, local, municipal, comarcal o nacional.\nAquest text no és original ni definitiu, invito a tothom a col·laborar en la seva elaboració exposant crítiques constructives (assenyalant errors, mancançes, idees que no s’entenen o generen confusió… ) o bé aportant noves idees i així poder-lo refer i reeditar per tal de complir de la millor manera possible els objectius exposats en el primer paràgraf.\nEm podeu contactar escrivint-me a difonlaidea ARROBA gmail.com\nRe: Fonamentant les bases d'una lluita anticapitalista contra la monogàmia\nper Sara\t 16 gen 2011\nPutos enfermos mentales, si quereis poligamia os podeis ir a vivir a Afganistan.\nper :)\t 17 gen 2011\nMolt interessant i bon text, moltes gràcies per compartir-lo!\nper .\t 17 gen 2011\nMolta frustració personal no resolta veig jo aquí.\nper Un\t 17 gen 2011\nBé està bé que textos com aquests que sols són soroll de fons en un context de lluita,q ue sols distreuen de les veritables lluites... siguin ignorats pel 99,999% de la gent mentre desperten nul interes en ningú que no sigui el popi autor que es respon a si mateix en el segon post.\nAixò és menys que infantilisme, ultraesquerranisme buit... A la Chacon segur que li agradaria.\nper a txupar-la\t 17 gen 2011\nCalleu la boca, trolls de merda! les veritables lluites que són, doblar el salari mínim per tal que els subnormals "proletaris" puguin comprar-se un cotxe més gran?\nAquest text toca un tema gairebé totalment ignorat per la única filosofia revolucionària que existeix, l'anarquisme, i a més ho fa de forma molt encertada... Així que jo també vull aprofitar per felicitar l'autor/a, segueix escribint company!\nper kill matxitos\t 17 gen 2011\nBoníssim, segueix així :)\nEls comentaris matxitos són una bona senyal, has ferit a l'enemic\nper home...\t 17 gen 2011\n"Aquest text toca un tema gairebé totalment ignorat per la única filosofia revolucionària que existeix, l'anarquisme"\nHome, que tu els ignoris no significa que no existeixin textos i m´´es textos sobre el tema, ves un dia a l'Ateneu Enciclop``edic i pregunta. Lllegeix a l'Emile Armand, per exemple. I dir que l'anarquisme ´´es l'´´unica filosofia revolucion``aria que existeix em sembla, m´´es enll``a de que sigui o no cert (que no ho ´´es), un gest marcapaquet totalment improcedent.


Gabriel es dirigeix a Puigdemont: "Tens l'oportunitat de començar un nou camí"\nMinuto a Minuto — EN DIRECTE | El Parlament debat la investidura de Carles Puigdemont\nGabriel es dirigeix a Puigdemont: “Tens l'oportunitat de començar un nou camí”\n10 enero 2016 - 21:10 h\nAnna Gabriel (CUP) ha aprofitat la seva intervenció en el debat d'investidura per dirigir-se a Carles Puigdemont, a qui votaran com a president de la Generalitat. "Tens l'oportunitat de començar un nou camí", li ha traslladat Gabriel, que ha afegit que espera que sigui més "plural" i que inicï un procés constituent de ruptura amb l'Estat espanyol.\nGabriel també s'ha dirigit a Puigdemont per encoratjar-lo a afrontar "el repte de guanyar la base social que tan necessitem", és a dir, els suports necessaris que situïn l'independentisme per sobre del 50%.\nMés enllà del full de ruta sobiranista, Gabriel ha volgut recordar algunes de les urgències que es viuen a Catalunya, entre elles la lluita contra la violència de gènere o el "rescat social".\n23:10 h, 10 de enero de 2016\nPuigdemont ha estat investit 2 hores i 13 minuts abans que finalitzés el termini\nInvestidura en temps de descompte. El nou president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha estat investit 2 hores i 13 minuts abans que finalitzés el termini marcat en l'Estatut perquè el Parlament votés a un president. D'haver-se arribat a aquesta mitjanit sense un president, Artur Mas hauria d'haver signat aquest dilluns el decret de convocatòria d'uns nous comicis el sis de març.\n22:55 h, 10 de enero de 2016\n"Visca Catalunya lliure", les primeres paraules de Puigdemont en ser investit\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha acabat les seves primeres paraules a la cambra catalana després de ser investit amb un "Visca Catalunya lliure!". Puigdemont ha agraït de nou a l'expresident Artur Mas la seva tasca en aquests mesos de negociacions, i també ha donat les gràcies als seus col·laboradors a l'ajuntament de Girona i a la seva família.\nPuigdemont ha saludat Anna Gabriel (CUP), Artur Mas, Oriol Junqueras i alguns consellers després de ser investit. La Càmera ha acabat el ple d'investidura cantant 'Els Segadors'.\nCarles Puigdemont és investit president de Catalunya amb 68 vots a favor\nCarles Puigdemont és investitut president de Catalunya amb 70 vots favorables, 62 provinents de Junts pel Sí i 8 de la CUP. El fins ara alcalde de Girona substitueix Artur Mas al capdavant de la Generalitat. La seva investidura s'ha culminat en una votació pública i oberta que ha començat poc després de les 21.30 h.\nEls diputats que s'han abstingut han estat Gabriela Serra i Josep Manel Busqueta.\nEn contra hi han votat els diputats de Ciutadans, PSC, Catalunya Sí que es Pot i PP.\nComença la votació per crida per investir Carles Puigdemont\nAcaba el debat d'investidura i comença la votació per investir Carles Puigdemont com a president de la Generalitat. La presidenta del Parlament, Carme Forcadell, anuncia la votació "pública i per crida", i s'iniciarà per ordre alfabètic a partir del cognom d'un diputat que serà escollit per sorteig que ha resultat ser Carmen de Rivera (Ciutadans).\nS'espera que Puigdemont sigui investit amb els 62 vots de junts pel sí i 8 de la CUP.\nAlbiol diu a Puigdemont que els independentistes no tenen majoria a la societat catalana\nEl líder del PP al Parlament, Xavier García Albiol, ha dit a Carles Puigdemont que els partits independentistes tenen majoria al Parlament però no a la societat catalana, en referència al 48% dels vots obtinguts per JxSí i la CUP el 27- S. "No parli en nom de tots els catalans", ha demanat Albiol al candidat de JxSí.\nAlbiol, en el seu torn final de rèplica, ha reiterat la seva rotunda oposició a l'"inici del procés de divisió de la societat catalana" que, segons el popular, pretén dur a terme Puigdemont.\n22:26 h, 10 de enero de 2016\nRabell reivindica que a Espanya "cada vegada més gent" defensa el dret a decidir\nEl president del grup de Catalunya Sí que es Pot, Lluís Rabell, ha reivindicat al Parlament que "cada vegada més gent" defensa "el dret a decidir fora de Catalunya". Això es deu, segons Rabell, al paper de plataformes polítiques emergents com En Comú Podem, que han aconseguit col·locar el referèndum en el programa de Podemos.\n"Si algú vol la independència hauria d'entendre que per assolir-la és necessari recolzar-se en tota aquella gent que fins i tot estant-hi en contra defensa el dret a decidir", ha reblat Rabell. "Estic convençut que no s'ho creuen", ha afegit, referint-se a la voluntat de Junts pel Sí i la CUP de culminar el procés d'indepencència de forma unilateral.\n22:22 h, 10 de enero de 2016\nIceta creu que el Parlament va reconèixer l'autoritat del Constitucional amb el seu recurs a la suspensió de la declaració del 9-N\nEl líder del PSC, Miquel Iceta, ha considerat que els sobiranistes van incomplir la declaració sobiranista del passat 9 de novembre, que rebutjava l'autoritat del Constitucional, amb el recurs del Parlament a l'alt tribunal a la suspensió de la declaració.\n"Un 48% és una cita molt important però insuficient per saltar la paret", ha conclòs Iceta el seu torn de rèplica a Carles Puigdemont.\n22:16 h, 10 de enero de 2016\nArrimadas a Puigdemont: "No em donarà lliçons de condemna del franquisme"\nEn el seu torn de rèplica, Arrimadas ha volgut respondre a l'al·legat antifeixista llançat per Puigdemont. "No em donarà lliçons de condemna del franquisme", ha dit abans d'afirmar que en la seva família hi ha represaliats pel franquisme. "Per això no permetré que cap governant es cregui per sobre de les lleis democràtica", ha reblat.\n"No tinc temps de seguir el seu Twitter", ha respost Arrimadas a la recomanació de Puigdemont perquè la líder de l'oposició "aixequi la vista" de Twitter. Així mateix, Arrimadas ha tornat a criticar que Puigdemont no hagi parlat de corrupció.\n22:05 h, 10 de enero de 2016\nPuigdemont agraeix el suport de la CUP: "Coincidim en moltes coses"\nCarles Puigdemont ha dedicat uns minuts a agrair el suport de la CUP, que li concedirà 8 vots per a investir-lo president de la Generalitat. "Coincidim en moltes coses i estic convençut que ens trobarem quan haguem de parlar del procés constituent o de mesures d'emergència social". "El procés constituent serà una colossal participació ciutadana per decidir la Constitució", ha afegit, convençut de que aquesta serà celebrada fins i tot pels qui no siguin partidaris de la independència.\nPuigdemont respon amb un al·legat antifeixista a les crítiques d'Arrimadas i Albiol\nCarles Puigdemont ha replicat a l'oposició que els encoratja a que, malgrat no ser independentistes, donin suport al seu Govern en les "mesures socials". "Allò que permet avançar a la gent", ha proclamat. Aquesta ha estat la seva única valoració global de la intervenció dels grups de l'oposició abans d'iniciar la resposta un per un als partits.\nA Arrimadas i Albiol els ha recomanat "aixecar la vista de Twitter" i els ha criticat amb duresa que es referissin a unes declaracions seves en les quals citava el periodista gironí Carles Rahola, que afirmava que "els invasors seran expulsats de Catalunya". Puigdemont ha recordat als Ciutadans i PP que calia contextualitzar la cita d'un periodista que va ser afusellat durant el franquisme, fet que li ha valgut un llarg aplaudiment de JxS, Catalunya Sí que es Pot i la CUP\nTurull elogia Mas i crida a eixamplar "per tots els costats" la base independentista\nEl portaveu parlamentari de Junts pel Sí, Jordi Turull (CDC), ha convertit part del discurs de la candidatura de l'independentisme transversal en un elogi a Artur Mas. "El gest d'ahir va ser ingent i gegantí", ha dit Turull en referència a la renúncia de Mas a mantenir-se en la Generalitat, de qui ha considerat que "tenia tot el dret del món" a seguir com a president. Turull ha definit el pas al costat de Mas com "un dels gestos més importants de la història del país". Els diputats de JxSí han dedicat una ovació a Mas.\nSense citar-la, Turull ha recordat a la CUP la necessitat d'eixamplar "per tots els costats" la base independentista (els anticapitalistes consideren que s'arribarà al 50% dels vots per l'esquerra). Així mateix, Turull ha assegurat que els tres mesos de negociació "no ens han agradat", però que s'ha acabat posant "per sobre de tot" el mandat democràtic del 27-S.\n21:32 h, 10 de enero de 2016\nGirona segueix la investidura a la plaça del Vi\nUnes 500 persones s'han reunit per seguir a la plaça del Vi de Girona la investidura com a president de la Generalitat del que fins ara havia estat l'alcalde de la seva localitat, Carles Puigdemont. L'ajuntament de Girona està situat en aquesta plaça.\n21:20 h, 10 de enero de 2016\nRajoy i Sánchez conversen per telèfon per unir postures davant del Procés independentista\nPedro Sánchez i Rajoy han conversat per telèfon per unir postures contra el Procés independentista. El president del Govern central i el líder del PSOE han coincidit en el seu rebuig frontal a la possibilitat que el nou Govern català impulsi el procés independentista i el full de ruta per separar Catalunya d'Espanya. Fonts coneixedores de la conversa han assenyalat a eldiario.es que els dos mandataris s'han mostrat divergents en la solució que cadascú planteja com a resposta a la secessió.\n21:10 h, 10 de enero de 2016\n21:02 h, 10 de enero de 2016\nAnna Gabriel anuncia 8 vots a favor de Puigdemont i 2 abstencions\nAnna Gabriel ha anunciat que la CUP emetrà 8 vots a favor de Carles Puigdemont i 2 abstencions per tirar endavant la legislatura i, a la vegada, "expressar la necessària diferència" que assegura que els separa de Junts pel Sí. Ha valorat l'acord expressant que "no és de vencedors i vençuts", en al·lusió "als qui volen enterrar la CUP".\nLa seva intervenció era de les més esperades després que durant la negociació hagi estat assenyalada per l'entorn de Convergència com una de les figures de la CUP més bel·ligerants contr Artur Mas.\nAlbiol: "No podem tenir esperances en algú [Puigdemont] que qualifica l'Estat espanyol com una claveguera"\nEl líder del PP, Xavier García Albiol, ha finalitzat la seva intervenció pujant el to del seu discurs contra Carles Puigdemont: "No podem tenir esperances en algú que qualifica a l'Estat espanyol com una claveguera", ha afirmat Albiol, en referència a un tuit del futur president de la Generalitat en què va criticar l'informe policial que vinculava Artur Mas amb comptes corrents opacs a Liechtenstein.\n"No permetrem que vostè iniciï cap procés de ruptura amb la resta d'Espanya", ha reiterat Albiol, que ha demanat un govern espanyol "fort i estable" per "fer front al desafiament independentista". En aquest sentit, ha aprofitat el seu discurs per demanar als diputats del PSC que treballin per a la consecució de l'executiu estatal.\n20:47 h, 10 de enero de 2016\nAlbiol creu que Artur Mas i la CUP "s'han humiliat mútuament"\nEl líder del PP al Parlament, Xavier García Albiol, ha considerat que Artur Mas i la CUP "s'han humiliat mútuament" amb l'acord per a la investidura. Així mateix, ha retret a Junts pel Sí haver escollit "la companyia de viatge" de la CUP per al procés sobiranista, i ha titllat Artur Mas com "el gran culpable" de l'actual situació.\nAlbiol ha advertit a Carles Puigdemont que "ni ell ni ningú" poden iniciar un procés de ruptura de Catalunya amb la resta d'Espanya. També ha criticat que el ple d'investidura d'aquest diumenge sigui "un debat exprés", i ha considerat el d'avui com un dels dies "més tristos" de la història de Catalunya.\n20:43 h, 10 de enero de 2016\nRajoy compareix a les 20.30 h a La Moncloa\nEl president del Govern, Mariano Rajoy, parlarà a partir de dos quarts de vuit de la tarda al Palau de la Moncloa per respondre a la investidura de Carles Puigdemont. La Secretaria d'Estat de Comunicació acaba de convocar a una compareixença en la qual s'espera que contesti als plans independentistes expressats pel candidat a la presidència de la Generalitat durant el ple d'investidura.\n20:29 h, 10 de enero de 2016\nRabell critica que la CUP recolzi la investidura de Puigdemont "a canvi de fum"\nRabell ha lamentat que la CUP es presti a investir Carles Puigdemont "a canvi de res, a canvi de fum". El president del grup parlamentari de Catalunya Sí que es Pot es mostra convençut que "no hi haurà desconnexió, perquè no hi ha legitimitat democràtica ni prou percentatge de ciutadania". A la CUP els ha criticat que "ni tan sols" hagin aconseguit col·locar en l'acord amb Junts pel Sí "la retirada de les acusacions contra els activistes socials que estan processats en causes penals".\nActe seguit Rabell ha passat a reivindicar el paper de "les forces emergents" que han aparegut amb força en les darreres eleccions i "els Ajuntaments del canvi", en al·lusió als consistoris comandats per Ada Colau o Manuela Carmena. També ha demanat al Govern que avanci cap a un "pla de rescat ciutadà" i que "combati intensament la corrupció i el frau".\n20:21 h, 10 de enero de 2016\nLluís Rabell: "Portem molt temps parlant del procés i sacrificant-ho tot en el seu nom"\nLluís Rabell, portaveu de Catalunya Sí que es Pot, ha ha criticant els tres mesos d'inacció del Govern atès el bloqueig de la investidura. "Portem molt temps parlant del procés i sacrificant-ho tot en el seu nom", ha expressat.\nCom minuts abans ha afirmat Iceta, Rabell ha recordat als parlamentaris que "el plebiscit del 27-S no es va guanyar", en referència a que les formacions independentistes es van quedar en el 48% dels vots.\nEl portaveu de Catalunya Sí que es Pot ha lamentat també que en el seu discurs Puigdemont s'hagi oblidat de qüestions com el combat contra la violència de gènere o els drets de les persones gais i lesbianes.


[Video] Nou servei de préstec de bicicletes elèctriques a Ontinyent - TV Digital Ontinyent\n13 maig 2021 - 6:21 h\nInici Medi Ambient Nou servei de préstec de bicicletes elèctriques a Ontinyent\n[Video] Nou servei de préstec de bicicletes elèctriques a Ontinyent\nAquest matí s’ha presentat el nou servei de préstec de bicicletes d’Ontinyent que esta actiu des de hui mateix.\nPer poder utilitzar-lo, cal enregistrar-se al web www.ontibici.com , i s’activara el servei en un plaç de temps entre 1 i 2 dies laborals. Una vegada activat el compte, l’usuari podrà reservar una bicicleta 10 minuts abans del seu inici, per a que el sistema la reserve. Quan l’usuari arribe a recollir-la, haurà d’identificar-se amb l’app i podrà començar a utilitzar-la.\nD’aquesta manera, es fica en marxa un servei que permetrà moure’s durant 30 minuts de forma gratuïta per la ciutat. A més es podrà seguir utilitzant en trams de 30 minuts per un mòdic preu de 50 cèntims.\nTot i que el servei ara mateix es troba en proves, ja disposa d’un total de 14 punts d’entrega i recollida de les bicicletes. A més a més, els primers 30 usuaris en registrar-se podrà gaudir de forma gratuïta durant els primers 30 dies.\nArticle anteriorGeneralitat destina 496.000 € per a la millora dels polígons d’Ontinyent\nArticle següentObert el termini perquè les entitats esportives opten a subvencions municipals


LA BONA CONFITURA: de juny 2013\nM’assec en un banc de la plaça, de paviment dur en origen, però humanitzat per milers de petjades de tota mida, forma i color. Al meu costat, un avi contempla les anades i vingudes de la gent, els grups que riuen o discuteixen, els nens que empaiten una pilota. De cop, sense deixar de mirar endavant, comença a parlar. Sembla que no s’adreci a ningú. O potser a tothom.\n“Les persones voluminoses no ho tenen fàcil a la vida. Han de triar entre anar atropellant la resta de la gent o bé demanar disculpes contínuament per les seves desmesurades dimensions. Per a les de cos menut tampoc no és senzill. O bé adopten una posició bel·ligerant per defensar el seu espai vital, o bé s’habituen a encongir-se encara més per mirar de passar desapercebudes. Semblaria que les persones de mida mitjana són les qui haurien de tenir una existència més còmode. Però la seva dificultat es doble: d’una banda, han d’estar sempre pendents de no deixar-se envestir pels grans; de l’altra, han de maldar per no intimidar amb la seva presència les persones més petites. Per sort, sense donar-hi tantes voltes, tots anem tirant”.\nEn acabat, s’aixeca i es fon amb naturalitat entre la multitud de cossos. M’espero uns segons i faig el mateix, mirant de no topar amb ningú.\nMicrorelat finalista del VII Premi Literari de Narrativa Breu Districte V (2011).\nAquell dia Manuel Galicia no es va incorporar al lloc de treball. Poc abans d’arribar al passeig de la Reforma els cotxes que li obrien pas van frenar tan bruscament que el conductor de la pesera que el portava no va poder evitar la col·lisió. De resultes de l’impacte, aquest treballador de l’arxiu històric de la ciutat va sortir disparat pels aires –a través del vidre davanter del microbús– i va caure estès als peus d’un cosí de Moctezuma II.\nFeia una bona estona que una nombrosa dotació d’operaris municipals treballava en les tasques de recol·locació de l’efígie del rei asteca Cuauhtémoc, a la cruïlla entre l’avinguda Insurgentes i el passeig de la Reforma.\nDes del terra, i amb una de les celles partides per tres cantons, Manuel Galicia es mirà el monument i, mentre rebia els primers auxilis, arribà a la conclusió que sempre que aquell monarca s’instal·lava en l’antiga Tenochtitlán –tal i com havia fet en el segle XVI per defensar-la dels espanyols– hi corria irremeiablement la sang.\nMicrorelat inclòs al recull “Micromèxics” (Brosquil Edicions, 2007)\nPublicat per Jordi Masó a 20:04 Cap comentari:\nMICROCONTE PER A NENS BIPOLARS (Un microrelat de David Arnau)\nUn dia et lleves fart de ser tu i decideixes pellgirar-te. T’esbulles els cabells, et pintes un somriure a la cara i surts al carrer trepitjant fort. Dius “Bon dia!” amb veu de tenor i dónes la mà com si empunyessis una arma. Bromeges, piques l’ullet, rius escandalosament i mires el cul a les dones. Encomanes entusiasme. Sedueixes, arrases, triomfes.\nAl vespre, quan tornes a casa, has fet un munt d’amics nous, tens una amant italiana de vint anys i t’han nomenat cap de vendes d’una multinacional. Sopes, et dutxes, et pentines i, abans de ficar-te al llit, contemples al mirall aquella cara que no era la teva. Dins els llençols, la vella pell torna al seu lloc. Qui seràs, demà?\nLa il·lustració és un quadre de René Magritte.\nPublicat per Jordi Masó a 17:35 Cap comentari:\nSi mai aneu a Cavèrnoles, no deixeu de visitar Can Brull. A diferència de l’asèpsia que domina tants restaurants avui en dia, el client és rebut amb una olor de refregit que s’ha d’agrair a la deficient ventilació del local. El mosaic d’olors que s’ofereix al nouvingut, li permet endevinar el menú del dia només ensumant l’aire. És la flaire inconfusible del “menjar casolà de l’àvia” que anuncia el rètol de l’entrada. Si sou afortunats de trobar-hi lloc, us haureu d’obrir pas entre un amuntegament de taules i cadires que dóna fe de la voluntat de posar a l’abast de tothom les peculiaritats culinàries del xef (un atapeïment que algunes veus malignes atribueixen, absurdament, a interessos pecuniaris).\nUs adonareu que a Can Brull s’ha fet una aposta decidida per l’hule en detriment de les estovalles de cotó o de fil. Si teniu sort, us el trobareu encara humit de la baieta que ha netejat les restes del comensal anterior i que hi ha deixat un perfum a pluja, a llàgrimes, a balneari de tardor. Deliris poètics a banda, són ben conegudes les propietats antisèptiques de l’hule, i l’ús de tovallons de paper també obeeix al mateix afany higiènic.\nA Can Brull s’ha procurat disposar d’una sonorització adequada a la vitalitat de l’oferta gastronòmica. Per això el cambrer us recitarà els plats del dia esgargamellant-se per fer-se sentir per damunt del xivarri. Amb la declamació del cambrer, us arribarà també una olor viva d’aixella que anticipa una cuina feréstega, elaborada amb productes de la ruralia. En aquest mateix sentit, no són gratuïts els semicercles de ronya – perfectament delineats– que adornen les ungles dels cambrers, ni és casual la pel·lícula de suor que els amara el front, i que degoteja galtes avall quan fan moviments enèrgics: a Can Brull aquests detalls s’han planificat amb precisió d’orfebre.\nDevem a Pierre Grisey, reconegut crític de la “Guia Michelin”, el principi “desconfieu de les vaixelles massa netes”. A Can Brull aquesta màxima s’ha portat a l’excel·lència artística: una pàtina greixosa revesteix els coberts; els vasos, estampats de ditades, tendeixen a tons més opacs; les vores dels plats presenten restes resseques, dissenys multicolors en forma d’esquitx (una decoració que els restaurants més distingits ara malden per imitar).\nUn cop ben entaulats, prepareu-vos per assaborir un àpat irrepetible: els fregits se serveixen sobre un llit d’oli que n’accentua la diversitat de gustos; les amanides conserven l’exquisida fauna vermiforme (amb alguna sorpresa coleòptera ocasional); les beixamels i les cremes incorporen grumolls que esclaten a la boca amb una remembrança farinosa. Si sou gurmets inconformistes, crítics amb la uniformitat culinària actual, elogiareu l’audaç eixutesa de les carns, el regust agre dels peixos, l’atrevida insipidesa de les salses que banyen els guisats. Per postres, no us perdeu els pastissos, que sempre es deixen reposar una setmana perquè perdin aquella trista esponjositat i adquireixin consistència i una coloració verdosa ben atractiva.\nLes maneres dels cambrers, aparentment esquerps, malcarats, barroers, són, en realitat, una manifestació d’humilitat, de modèstia. Deixeu-los una propina generosa.\nMicrorelat guanyador d’un accèssit en el VII Concurs de Narrativa Gastronòmica de Manresa, 2013.\nPublicat per Jordi Masó a 19:21 1 comentari:\nEra l'aniversari de la seva filla i no sabia com dir-li que no tindria el regal que li havia demanat, no sabia com explicar-li que la Blancaneus tenia una vida estressant i buida, que el príncep ràpidament va deixar de ser un príncep blau i es va convertir en un marit avorrit, cansat i apàtic que la va carregar de fills; no sabia com fer-li entendre que la princesa bevia, bevia molt per fugir de la realitat, per intentar entendre què havia passat, quan la seva vida s'havia transformat en una rutina gris, i que feia un moment havia parlat amb ella pel watsap i que estava tan borratxa que no aniria a la festa. Primer li va dir que potser la Blancaneus arribaria tard i continuava esperant-la amb la corona posada. Encara no havia tastat res, ni un refresc, ni un tros de pastís, però els convidats no paraven de menjar, riure, saltar, cridar, no els importava massa la no arribada de la princesa. Li va prometre que la portaria, era la seva princesa favorita. Però estava borratxa, molt, estirada al terra de casa seva després d'haver vomitat diverses vegades, li havia dit. El príncep l'havia deixat a casa sola amb els nens, el gos, la roba bruta, la cuina buida, amb tot el caos una altra vegada i havia anat al bar amb els altres amics prínceps a veure el fútbol, es veu que feien un partit important. Quin desastre. Així que va pensar en una excusa millor per a la nena, alguna cosa que pogués entendre. Amor meu, ho sento però la Blancaneus no vindrà avui, la pobra s'ha mort.\nRaquel Casas Agustí (Vilanova i la Geltrú, 1974) és Llicenciada en Filologia Hispànica i Doctorada en Literatura Espanyola del s. XX. És professora de Llengua i Literatura a l’INS Montgròs de Sant Pere de Ribes. Ha rebut diversos premis literaris, sobretot de poesia. Ha publicat “Astrolabi” (El Cep i la Nansa, 2006), “Les randes del Paradís” (Editorial Moll, Premi Vila de Lloseta 2007), “Que no torni i altres contes” (Cossetània Edicions, 2oo8; Premi Tinet de Narrativa Curta 2007) i “La dona bilingüe” (Viena Edicions, 2008; premi Betúlia de Poesia de Badalona 2008). Podeu consultar el seu bloc personal: Llengua de gat.\nPublicat per Jordi Masó a 19:32 Cap comentari:\nDOLÇA VENJANÇA (Un microrelat de Josep M. Sansalvador)\nL'home assegut al pas de la porta, en el graó de pedra picada de l'entrada, sota un sol estival de justícia, fa hores que hi és. Aguanta, ferm. Fa hores que espera, però fa anys que decidí agafar-se al peu de la lletra el consell que li van donar: “La millor venjança és seure davant de casa i esperar a veure passar el cadàver del teu enemic”.\nPacífic, ha descartat qualsevol acció directa. Poc predisposat a l'enfrontament, sempre ha vist amb bons ulls la recomanació que li retornarà la pau interior sabent que el seu enemic és a l'altre barri. Així, ha passat la vida parant la galta, amb l'íntim convenciment de saber-se posseïdor de la veritat i confiant que el temps, àrbitre insubornable, acabarà per tornar-li la raó arrabassada tants anys enrere.\nL'home sap que l'instant que està esperant des de jove és pròxim a complir-se. Ara, però, se sent vell. La vida l'ha menat per camins sense retorn. La pell resseca, les mans ossudes maltractades per feines dures. Encara hi habita el desencís, la injustícia i les ganes de fer pagar el mal sofert. Tot això està a punt d'esborrar-se i se sent reconfortat veient com el moment és a punt d'arribar. Quanta raó tenien en aconsellar-li: “La venjança es pren freda, com el xampany”.\nAquest sol, aquesta calor, aquest foc que cau del cel: l'home s'alça del modest seient. S'eixuga la suor que li baixa del front, pòmuls avall. Recorda que fa dies ha posat al frigorífic una botella de vi escumós, per servir-la freda quan arribi l'hora. I l'ocasió ja és aquí. Mai més de la vida, com aquell dia, tindrà oportunitat més propícia per fruir d'una copa de xampany glaçat. Tantes hores al sol, tants anys patint, bé s’ho valen.\nAra és dins, a la cuina, i mentre descargola parsimoniosament el morrió de filferro de l’ampolla, pel carrer hi passa a moderadíssima velocitat un Mercedes fosc, immens, de la funerària.\nEl quadre és el Judy Kirouac (2009)\nJosep M. Sansalvador (Girona, 1965) ha cursat estudis empresarials i treballa en una caixa d’estalvis (és més de números que de lletres). Participa al web “Relats en Català” sota el pseudònim Siset Devesa, forma part del consell de redacció de la revista “Parlem de Sarrià”, de Sarrià de Ter, poble on resideix. Té cura del bloc De res, massa


Repòrter, octubre de 1993 | El preu de la doble via - Saül Gordillo\nDijous, 21 de gener de 2021 05:00 h\nLa comunicació a l'AIt Maresme a través del tren és una necessitat bàsica, com ho és disposar de la carretera N-ll i d'una variant. Ara bé, l'assumpte de la doble via des d'Arenys de Mar fins a Blanes és problemàtic perquè amb l'excusa que cal millorar el servei als cada cop més nombrosos usuaris de la línia es consolidarà una perillosa barrera entre els pobles i la platja. Les 42 persones mortes o ferides entre el 88 i el 92 en ser envestides pel tren al Maresme és un preu molt alt per mantenir el traçat actual. Sobretot quan hi ha obres més prioritarias que duplicar ia via, com augmentar la seguretat en el traçat posant tanques de protecció a tot el recorregut i eliminant al màxim els passos a nivell.\nA l'Alt Maresme hi ha 21 passos a nivell, 10 dels quals són a Tordera i tres no tenen barreres. El principal culpable d'això és Renfe, tot i que els ajuntaments són còmplices per no haver pressionat prou per aconseguir millores urgents. Aquí també entra tancar el traçat de la via perquè la gent tingui més difícil passar-hi. És cert que si la gent no utilitza els passos subterranis per creuar la via, serà difícil evitar més accidents, però cal ser escrupoloses en el compliment de les mesures de seguretat. Quan hi ha vides humanes en perill no val a badar. A més, si finalment es duplica la via a l'Alt Maresme però no se solucionen les greus deficiències de seguretat per als vianants i automobilistes, el perill s'haurà multiplicat perquè hi passaran més trens. Tots els usuaris volen més freqüència de pas de trens, però no a qualsevol preu: eliminar una part de molts passeigs marítims i la possible destrucció parcial de les roques de Sant Pol i Calella per poder eixamplar els túnels. A l'hora de proposar alternatives, els municipis no són unànimes: uns defensen el desviament per l'interior i altres el soterrament. Les dues opcions són cares i les administracions superiors no estan disposades a fer una inversió tan gran.\nLa balança en aquesta pugna està molt desequilibrada a favor de Renfe, Generalitat i Govern. La desunió dels ajuntaments, com va passar amb el conflicte de l'autopista, els perjudica en la consecució dels seus interessos. És evident que quan es tracta que els polítics locals defensin els interessos dels ciutadans en relació amb les grans obres d'infraestructura, les diferències partidistes i, fins i tot, personals entre líders o alcaldes d'una mateixa formació política els impedeixen adoptar una postura seriosa i de força, digna de ser tinguda en compte. Així, malgrat que tots volen treure de la costa la línia fèrria en superfície, amb la seva postura contribueixen indirectament perquè al 2000 tinguem doble via a qualsevol preu.\n(Editorial de la revista Repòrter, número 15, octubre de 1993, pàgina 5.)\nDimecres, 23 nov.


El paratge de Tudela, l'Espai Cap de Creus i el Palau de l'Abat estaran en funcionament per Setmana Santa - Món Sostenible\nEl Parc Natural del Cap de Creus del Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural obrirà el paratge de Tudela (carretera del Cadaqués al far del Cap de Creus), des del dijous 28 de març fins a l'1 d'abril, de 10 a 18 h. El visitant podrà estacionar el vehicle a la zona d'aparcament del paratge de Tudela i disposarà d'un servei d'informació dins de la mateixa zona.\nTambé podrà participar, prèvia reserva (972 19 31 91, 678 765 685 o [email protected]), de les visites guiades de descoberta i interpretació del medi natural, que es duran a terme els dies 29, 30 i 31 de març, a les 16 h. Les visites tenen un cost de 6 € per persona, en el cas dels adults, 5 € les persones pensionistes i són gratuïtes per als infants. Els ingressos que es puguin obtenir aniran íntegrament destinats al manteniment de l'espai.\nTot i les dificultats que comporta la situació econòmica actual, el parc natural ha decidit destinar molts esforços per tal d'oferir als visitants un servei d'atenció de qualitat, de tal manera que també mantindrà en funcionament els punts d'informació de l'Espai Cap de Creus (Far de Cap de Creus) i del Palau de l'Abat (Monestir de Sant Pere de Rodes) des del 23 de març fins a l'1 d'abril.


Personal investigador, Grup d'investigació GEOTEC: Geospatial Technologies Research Group\nEstar en possessió d'alguna de les titulacions següents: enginyeria tècnica o superior o llicenciatura en Informàtica o telecomunicacions, enginyeria civil, cartogràfica o topografia, màster en tecnologies geoespacials o màster en sistemes d'informació geogràfica o grau en informàtica o enginyeria o màster en alguna disciplina informàtica o geogràfica. En el cas de titulacions obtingudes en l'estranger cal estar en possessió de la credencial que acredite l'homologació d'aquestes o la credencial de reconeixement per a l'exercici professional regulat en virtut del Reial decret 1837/2008, de 8 de novembre.\nQui obtinga l'adjudicació del lloc de treball oferit haurà d'acreditar almenys el permís de treball i de residència, en el moment de la contractació.\n- Ser espanyol/a o nacional d'un Estat membre de la Unió Europea o nacional d'aquells estats a què, en virtut de tractats internacionals celebrats per la Comunitat Europea i ratificats per Espanya, s'aplique la lliure circulació de treballadors, en els termes en què aquesta es troba definida en el Tractat constitutiu de la Comunitat Europea. Així mateix, es podran presentar aspirants amb nacionalitat diferent de la mencionada anteriorment i únicament serà necessari complir els requisits establits en la normativa vigent.\n- Tindre complits setze anys.\n- No patir malaltia ni estar afectat/ada per limitació física o psíquica que siga incompatible amb l'exercici de les corresponents funcions.\n- No haver sigut separat/ada mitjançant expedient disciplinari del servei de qualsevol de les administracions públiques, ni trobar-se inhabilitat/ada per a l'exercici de les funcions públiques. Les persones aspirants la nacionalitat de què no siga l'espanyola hauran d'acreditar, igualment, no estar incurses a sanció disciplinària o condemna penal que impedisca, al seu estat, l'accés a la funció pública.\nTORN LLIURE. Contractació laboral temporal.\nEmplenament sol·licitud, formalitzada d'acord amb el model que s'adjunta en l'annex I\nA la sol·licitud s'haurà d'afegir la documentació següent:\nEn l'apartat Codi de la sol·licitud haurà de figurar el número 16707.\nNo cal la compulsa dels documents que es presenten fotocopiats. És prou la declaració jurada de la persona interessada sobre l'autenticitat d'aquests, així com les seues dades que figuren en la sol·licitud, sense perjuí que en qualsevol moment la comissió o la universitat puga requerir a les persones aspirants que acrediten la veracitat de les circumstàncies i els documents aportats que hagen sigut objecte de valoració.\nLes persones aspirants que no posseïsquen la nacionalitat espanyola i tinguen dret a participar hauran de presentar fotocòpia del document que acredite la seua nacionalitat i, si és el cas, els documents que acrediten el vincle de parentiu i el fet de viure a expenses o estar a càrrec del nacional d'un altre estat amb què tinguen el dit vincle. Així mateix, hauran de presentar una declaració jurada o promesa d'aquest que no està separat de dret del seu cònjuge i, si és el cas, del fet que l'aspirant viu a costa seu o està a càrrec seu.\nEn el Registre General de la Universitat Jaume I o per qualsevol dels procediments establits en l'article 38 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre (que es manté en vigor en aplicació del penúltim paràgraf de la disposició derogatòria única de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques).\nLes sol·licituds presentades en les oficines de correus hauran de complir el procediment establit en l'article 205.3 del Reglament dels serveis de correus. Les sol·licituds s'han de presentar en un sobre obert perquè l'empleat/ada estampe el segell de dates en la part superior esquerra, en el que haurà de figurar amb claredat el nom de l'oficina i la data. De no fer-ho així, es considerarà presentada en la data d'entrada en el registre general d'esta universitat.


Consell de direcció - UPC Universitat Politècnica de Catalunya\nConsell de direcció https://barcelonatech-upc.eu/ca/la-upc/govern-i-representacio/consell-de-direccio /++theme++homeupc/assets/images/logomark.png\nEstà format per diferents òrgans unipersonals generals (vicerectors i vicerectores, el secretari o secretària general, el o la gerent o gerenta i delegats i delegades del rector o rectora) i el o la cap de gabinet del rector. Assisteixen el rector o rectora en les seves funcions.\nVicerector d'Infraestructures i Arquitectura\nVicerector d'Avaluació i Qualitat\nCap del Gabinet del Rector\nPromoció, avaluació i seguiment de projectes (H2020, FP9...).\nPromoció, avaluació i seguiment de grups de recerca de la UPC.\nBeques d'iniciació a la recerca (coordinat amb el vicerector de Política de Personal Docent i Investigador).\nCampus d'excel·lència i altres projectes específics.\nAjuts a la recerca.\nPersonal de recerca eventual.\nRelacions amb centres de recerca CERCA.\nLuca Pelà (Ferrara, 1981) és doctor en Anàlisi Estructural per la UPC i doctor en Ciències de l’Enginyeria Civil per la Universitat de Ferrara (2009). Professor agregat del Departament d’Enginyeria Civil i Ambiental (DECA), està vinculat des de 2011 a l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria de Camins, Canals i Ports de Barcelona (ETSECCPB). Forma part del grup de recerca en Anàlisi i Tecnologia d’Estructures i Materials (ATEM) de la UPC.\nLa seva trajectòria investigadora, basada en gran manera en la combinació i integració de tècniques experimentals i computacionals en l’enginyeria estructural, s’ha orientat principalment cap a la seguretat sísmica de les estructures en obra de fàbrica de maó i pedra, així com cap a la inspecció, l’anàlisi i la restauració de les construccions històriques del patrimoni cultural. Ha publicat 44 articles en revistes científiques indexades i 40 en actes de congressos, i ha dirigit 5 tesis doctorals. Ha participat en 19 projectes de recerca finançats en convocatòries competitives nacionals i europees, així com en nombrosos contractes de transferència de tecnologia a empreses privades i entitats públiques, i ha contribuït a estudis relatius a l’anàlisi i conservació de construccions patrimonials (inclosos dos llocs inscrits com a patrimoni mundial de la UNESCO).\nHa estat subdirector del Departament d’Enginyeria de la Construcció des de 2014 fins a l’octubre de 2015, l’any de la seva integració en el DECA, amb la responsabilitat de les infraestructures i del laboratori de tecnologia d’estructures i materials de construcció.\nImpuls de la presència internacional de la UPC.\nRepresentació a les xarxes internacionals.\nMobilitat internacional (coordinació amb el gerent, el vicerector de Política de Personal Docent i Investigador i la vicerectora de Docència i Estudiantat).\nDobles diplomes i títols conjunts (coordinat amb el vicerector de Política Acadèmica).\nComunitats de coneixement i innovació (KIC) (coordinat amb el vicerector de Política Científica).\nPromoció internacional de graus, màsters i doctorat (coordinat amb el vicerector de Política Acadèmica).\nDoctor en Ciències Químiques per la Universitat de Barcelona (1982). Catedràtic del Departament d'Enginyeria Química i adscrit a l’ETSEIB des de 1984. Ha estat postdoc a la University of Manchester Institut of Science and Technology (UMIST) i al Max-Planck Institut fur Physik de Munich. També ha estat visiting scientist als IBM Laboratories a Kingston, Nova York i senior researcher al Molecular Research Institute a Palo Alto a Califòrnia.\nÉs responsable de la línia de recerca d’enginyeria molecular dedicada al disseny molecular assistit per ordinador i la modelització molecular. La seva tasca de recerca es reflecteix en més de 170 articles en revistes dels JCR. Ha col·laborat amb diverses empreses del sector farmacèutic i ha participat en la creació de dues empreses: Crystax Pharmaceuticals i Allynki Pharmaceuticals.\nVa ser sots-director de Relacions Internacionals de l’ETSEIB durant el període 1999-2002. De 2002 a 2006 va ser vice-rector de Doctorat, Recerca i Relacions internacionals. Ha participat en diversos projectes europeus sobre garantia de la qualitat en l’ensenyament de l’enginyeria i el foment del sentit emprenedor.\nPromoció del doctorat industrial (coordinat amb el vicerector de Política Científica).\nEntitats vinculades de recerca i transferència de tecnologia.\nCoordinació amb el delegat del rector per a la Innovació i el Desenvolupament.\nJordi Berenguer enginyer de Telecomunicació (1984) per l’ETSETB i doctor enginyer de Telecomunicació (1988) per la UPC. Des del gener de 1992 és catedràtic d’escola universitària del Departament de Teoria del Senyal i Comunicacions (TSC), vinculat a la llavors anomenada Escola Universitària Politècnica del Baix Llobregat (EUPBL), l’actual Escola d’Enginyeria de Telecomunicació i Aeroespacial de Castelldefels (EETAC).\nCom a investigador forma part del Grup de Recerca en Components i Sistemes per a les Comunicacions (CSC). La seva activitat se centra en el disseny de circuits i subsistemes passius i actius de RF i microones, i en les radioajudes i els sistemes radioelèctrics de navegació aèria. És autor i coautor de diversos llibres de temàtica docent i de divulgació de la telecomunicació, i de diversos articles tècnics i científics en revistes i congressos de l’àmbit de les RF i les microones.\nHa estat sotsdirector de laboratoris de l’EUPBL (1992-2000), delegat del rector al Campus del Baix Llobregat (2006-2008) i director de l’EETAC (2008-2014), així com membre del Consell de Govern de la UPC (2008-2013). També ha format part del patronat i de la comissió delegada de la Fundació I2Cat (2003-2006), i ha estat membre dels consells d’administració del Parc Mediterrani de la Tecnologia. (2006-2013) i d’UPCnet (2011-2014). Del juny de 2000 al desembre de 2003 va ser director de Projectes de la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació de la Generalitat de Catalunya.\nPolítica i estratègies:\nImplantacio de la perspectiva de gènere\nSostenibilitat: emergència climàtica\nAtenció a la diversitat (coordinat amb la vicerectora de Docència i Estudiantat)\nPromoció de vocacions STEAM – gènere (coordinat amb la vicerectora de Docència i Estudiantat).\nGemma Fargas Ribas (Manresa, 1973) és doctora en Ciència i Enginyeria de Materials per la UPC i llicenciada en Química per la Universitat de Barcelona. Vinculada a la UPC des de 1999, imparteix docència a l’Escola d’Enginyeria de Barcelona Est (EEBE) del Campus Diagonal-Besòs (CDB) com a professora agregada del Departament de Ciència del Materials i Enginyeria Metal·lúrgica. És coordinadora d’assignatures de grau i màster de l’EEBE i del programa de màster universitari Erasmus Mundus en Ciència i Enginyeria de Materials Avançats, AMASE (Erasmus Mundus master's degree in Advanced Materials Science and Engineering).\nCom a investigadora, forma part del grup de recerca (SGR) Centre d'Integritat Estructural, Micromecànica i Fiabilitat dels Materials (CIEFMA) de la UPC. La seva activitat se centra en l’estudi de la correlació entre microestructura i propietats mecàniques, i a la resistència a la corrosió i el desgast d’acers inoxidables avançats, materials ceràmics amb base de zircònia i materials compostos de matriu inorgànica. És autora o coautora de 47 articles en revistes indexades i 64 publicacions en congressos nacionals i internacionals. Des del setembre de 2017 és coordinadora per part de la UPC del projecte europeu Additive Manufacturing Initiative for Transnational Innovation in Europe, AMITIE.\nHa estat sotsdirectora de Recerca, Empresa, Transferència i Mobilitat a l’Escola Universitària d’Enginyeria Tècnica Industrial de Barcelona (EUETIB) durant el període 2015-2017. Des de l’any 2017 fins al febrer de 2019 ha estat sotsdirectora de Mobilitat, Empresa i Promoció de l’EEBE.\nEstratègies d'inversió en comunicacions, hardware i software.\nCoordinació dels desenvolupaments institucionals de software.\nRelacions amb UPCnet i IThinkUPC.\nRecursos de suport a l'aprenentatge i a les biblioteques.\nÉs llicenciat en Informàtica (1988) per la Facultat d’Informàtica de Barcelona (FIB) i doctor en Informàtica (1992) per la UPC. Vinculat a la UPC des de 1988, és professor titular d’universitat al Departament d’Arquitectura de Computadors i ha impartit docència a la Facultat d’Informàtica de Barcelona (FIB), l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria de Telecomunicació de Barcelona (ETSETB) i l’Escola Politècnica Superior d’Enginyeria de Vilanova i la Geltrú (EPSEVG).\nRealitza la seva activitat de recerca en el Grup de Computació d’Altes Prestacions (CAP). Els seus temes d’interès són microarquitectura, jerarquia de memòries, compiladors per a arquitectures d’altes prestacions, processadors gràfics (GPU) i aplicacions paral·leles en GPU. També ha desenvolupat una activitat important en educació, sostenibilitat, ètica i compromís social aplicada als estudis d’informàtica.\nPromoció i accés:\nPromoció de vocacions STEAM\nPromoció dels graus i màsters (coordinat amb el Vicerector de Política Acadèmica)\nAccés a la universitat i acollida\nPolítica de gènere de l'estudiantat (coordinat amb la vicerectora de Responsabilitat Social i Igualtat)\nPlans d'acció tutorial i mentories\nConvenis de cooperació educativa – pràctiques en empreses\nMobilitat d'estudiantat (coordinat amb el vicerector de Política Internacional)\nCoordinació de la política lingüística\nRecursos de suport a l'aprenentatge i a les biblioteques (coordinat amb el vicerector de Transformació Digital)\nAjuts situacions sobrevingudes i beques salari\nUPC Alumni i aules de la gent gran.\nTitulada en Enginyeria Industrial (1997) i Enginyeria Tècnica Industrial per la UPC (1995) i doctora per la mateixa universitat (2010). Núria Garrido és professora agregada del Departament de Màquines i Motors Tèrmics (2010) i del Departament d’Enginyeria Química (1998-2010). Ha estat vinculada, des del 1998 fins al 2016, a l’Escola d’Enginyeria de Terrassa (EET) i, des de la fusió de les escoles de Terrassa fins a l’actualitat, a l’Escola Superior d’Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa (ESEIAAT).\nCom a investigadora forma part del grup de recerca SUMMLab de la UPC. El seu àmbit de coneixement comprèn l’enginyeria tèrmica i la transmissió de calor aplicada a l’eficiència i la certificació energètica en edificis, i l’ús d’eines de simulació, així com l’anàlisi del cicle de vida (ACV). Ha dirigit tres tesis doctorals, ha rebut 6 premis o reconeixements, ha publicat 15 articles en revistes JCR, ha participat en 33 congressos i 7 projectes competitius, i ha redactat 3 capítols de llibre.\nHa estat sotsdirectora d’Entorn, Societat i Comunicació de l’Escola d’Enginyeria de Terrassa (EET) (2010-2015) i delegada del rector per a l’àrea de Promoció, Empresa, Recerca i Internacionalització de l’ESEIAAT (2015-2016).\nPlanificació i programació d'estudis de grau i màster.\nEstructura acadèmica de la UPC.\nEncàrrec acadèmic (coordinat amb el vicerector de Política de Personal Docent i Investigador).\nSeguiment i acreditació de titulacions de grau i màster (coordinat amb el Vicerector d'Avaluació i Qualitat).\nPromoció dels graus i màsters (coordinat amb la vicerectora de Docència i Estudiantat).\nDobles titulacions (coordinat amb el vicerector de Política Internacional).\nEscola de Doctorat (coordinat amb el vicerector d'Avaluació i Qualitat i el vicerector de Política Científica):\nPlanificació i programació de programes de doctorat\nSeguiment i acreditació de programes de doctorat\nRacionalització de l'oferta\nProfessor titular del Departament d’Enginyeria de Projectes i de la Construcció (EPC), i doctor en Enginyeria Ambiental per la Universitat Politècnica de Catalunya (1989). Està vinculat, des de 1996, a l’Escola Superior d’Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa (ESEIAAT), on desenvolupa la seva activitat docent. A més imparteix docència a l’Escola Tècnica Superior d'Enginyers de Camins, Canals i Ports de Barcelona (ETSECCPB) i a l’Institut Universitari de Recerca en Ciència i Tecnologies de la Sostenibilitat (ISUPC).\nCom a investigador forma part del Grup de Recerca i Innovació de la Construcció (GRIC). La seva activitat de recerca se centra en els àmbits de la modelització de la qualitat de l’aire, de la gestió ambiental i de l’avaluació ambiental en l’entorn dels sistemes constructius.\nHa estat sotsdirector de programes especials de l’ESEIAAT (2003-2004), sotsdirector acadèmic d’aquesta mateixa escola (2004-2007), sotsdirector (2009-2012) i director (2012-2015) del Departament de Projectes d’Enginyeria i director del Departament d’Enginyeria de Projectes i de la Construcció (2015-2017). També ha estat director adjunt del Departament de Ciències de la Terra del BSC-CNS (2007-2014).\nImpuls a l'àmbit de l'arquitectura.\nCatedràtic d’universitat, Estanislau Roca és doctor arquitecte per la UPC (1993) i està vinculat a l’ETSAB, on és professor responsable d’assignatures de grau i postgrau. Ha estat convidat com a docent en una vintena d’universitats internacionals de prestigi. Ha obtingut el Premi a la Qualitat en la Docència Universitària de la UPC (2011) i la distinció Jaume Vicens Vives. És avaluador internacional de docència des de 2015. Durant tres dècades, ha format part dels tribunals de projectes de fi de carrera a l’ETSAB i, des de 2012, com a president.\nÉs professor investigador del programa de doctorat d’Urbanisme de la UPC, distingit amb la Menció d’Excel.lència (MEE 2011-0730). Ha dirigit set tesis doctorals cum laude, entre les quals hi ha Urban corners in the territory, que va merèixer un premi extraordinari de doctorat. L’any 1996, va obtenir el Premi triennal de recerca Lluís Domènech i Montaner i, l’any 1995, la medalla d’honor Europa Nostra. És autor d’una quinzena de llibres de recerca i de més d’un centenar d’articles científics, capítols de llibre i treballs presentats a congressos internacionals, i reviewer de diverses revistes indexades.\nHa estat director del Departament d’Urbanisme i Ordenació del Territori de la UPC.\nIndicadors de qualitat: acadèmics, de recerca i de ràquings.\nAvaluació del PDI.\nCentres adscrits: CITM, EAE i EUNCET.\nRelació amb l'Institut de Ciències de l'Educació (coordinat amb el vicerector de Política de Personal Docent i Investigador).\nRelació amb la Fundació Politècnica de Catalunya.\nRègim de dedicació: avaluació del professorat.\nTitulat en Enginyeria de Telecomunicació per la UPC (1992) i doctor per la mateixa universitat (1996). Santiago Silvestre està vinculat des de 1992 a l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria de Telecomunicació de Barcelona (ETSETB), on és professor Titular d’Universitat, i al Departament d’Enginyeria Electrònica. També ha estat vinculat a l’EUPBL (actual EETAC), i a l’ETSEIB.\nCom a investigador forma part del Grup de Recerca en Micro i Nanotecnologies (MNT). La seva activitat de recerca està centrada en l’àmbit de l’energia solar fotovoltaica. És autor o coautor de més de 45 articles en revistes indexades i més de 60 publicacions en congressos, tant d’àmbit nacional com internacional, i 11 llibres i capítols de llibre. Ha dirigit 4 tesis doctorals i és coautor de 5 patents. Membre de la International Solar Energy Society (ISES) i Senior Member de l’IEEE (2006). És membre del comitè editorial de diverses revistes internacionals del seu àmbit i ha estat editor associat de la revista indexada Photovoltaic Solar Energy Engineering Journalde l’ASME.\nHa estat sotsdirector d’Estudis Semipresencials i NTIC de l’ETSETB (2000-2006). També ha estat director del Departament d’Enginyeria Electrònica i president del Consell del Patronat del Departament d’Enginyeria Electrònica (2014-2017).\nPlanificació i plantilles\nRègim de dedicació:\nMiquel Soriano (Barcelona, 1967) és catedràtic d’universitat del Departament d’Enginyeria Telemàtica, adscrit a l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria de Telecomunicació de Barcelona (ETSETB), i és doctor enginyer de Telecomunicacions (1996). Ha impartit docència a l’ETSETB, a l’Escola Universitària Politècnica del Baix Llobregat (actualment, Escola d’Enginyeria de Telecomunicació i Aeroespacial de Castelldefels, EETAC), a l’Escola Politècnica d’Enginyeria de Vilanova i la Geltrú (EPSEVG) i a l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria Industrial de Barcelona (ETSEIB).\nDes del 2008 és coordinador adjunt de l’Agencia Nacional de Evaluación y Prospectiva (ANEP), en l’àrea de tecnologia electrònica i de les comunicacions, i s'encarrega de la subàrea d’enginyeria telemàtica. És autor o coautor de més de 40 articles en revistes indexades i més de 100 articles en congressos internacionals. Ha participat en 25 projectes de recerca competitius (europeus, estatals i autonòmics), dels quals ha estat responsable en 13 ocasions.\nTambé ha participat en més de 30 projectes de transferència de coneixement, de la majoria dels quals ha estat responsable, i ha dirigit 6 tesis doctorals.\nSecretària dels òrgans de govern i representació col·legiats.\nFedatària pública i custòdia d'actes i acords.\nCoordinació de la política de transparència.\nLlicenciada en Ciències Matemàtiques per la Universitat de Barcelona (UB) i doctora en Ciències Matemàtiques per la Universitat Politècnica de Catalunya · BarcelonaTech (UPC), Margarida Espona és professora titular d’universitat i ha estat docent, entre els anys 1987 i 1991, a l’Escola Politècnica Superior d’Enginyeria de Vilanova i la Geltrú (EPSEVG), any en què s’incorpora com a professora a l’Escola d’Enginyeria de Telecomunicació i Aeroespacial de Castelldefels (EETAC). Des de 2012 també participa en el màster universitari en Formació del Professorat d'Educació Secundària Obligatòria i Batxillerat, Formació Professional i Ensenyament d'Idiomes (especialitat de Matemàtiques).\nEn l’àmbit de la gestió, Espona ha estat sotsdirectora de Promoció d’Estudis i Nou Estudiantat a l’EETAC (2012-2016), cap de secció del Departament de Matemàtiques de la UPC durant el període 2009-2012 i secretària acadèmica de l’EETAC des del 1996 al 2007. També ha estat membre del Claustre Universitari de la UPC. Pel que fa a la seva activitat com a investigadora, Margarida Espona estudia es propietats algebraiques en relació amb la simetria i l’acoloriment dels grafs i les seves aplicacions com a models de xarxes d’interconnexió. Espona també ha coordinat tres projectes de divulgació científica en l’àmbit dels drons i la tecnologia aeroespacial en col·laboració amb Cosmocaixa: ‘50 anys de l’arribada a la Lluna. Un gran impuls d’avenços científics’, ‘Moonit’ i ‘Nit Jove, Nit dels Drons’.\nDirecció i gestió del personal d'administració i serveis dels recursos i els serveis administratius i econòmics\nPressupostos i finances\nAssistència al rector/a i a l'Equip de direcció en la presa de decisions.\nDirecció i coordinació de la comunicació interna i externa de la UPC.\nCoordinació de les relacions institucionals i el protocol del rector.\nSuport als processos de planificació estratègica i projectes institucionals de la UPC.\nSuport al Servei de Biblioteques, Publicacions i Arxius (coordinat amb el vicerector de Transformació Digital).\nCoordinació del projecte UPCArts.\nCarme Fenoll Clarabuch (Palafolls, 30 de maig de 1977) va ser cap del Servei de Biblioteques del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya des de 2012 fins al març de 2017. Diplomada en Biblioteconomia i Documentació per la Universitat de Barcelona, llicenciada en Documentació per la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), i màster en Gestió Cultural. La seva trajectòria professional ha estat molt vinculada a les biblioteques públiques, tasca que l'ha portada a veure al bibliotecari com aquell professional que té la missió de ser "el motor cultural del territori, que hauria de remoure les consciències dels usuaris". La transferència del coneixement a la societat és un dels seus temes d'interès.\nEs va iniciar a la Biblioteca de Pineda de Mar i Banyoles i, des de 2000 fins a 2012, va dirigir la Biblioteca de Palafrugell. Al llarg de la seva trajectòria com a bibliotecària ha engegat projectes com Arteca (préstec d'obres d'art), Bibsons, Bibliowikis (col·laboració amb la Viquipèdia), 10x10 (trobades d'editors amb els bibliotecaris) i Biblioteques amb DO. Ha publicat nombrosos articles vinculats al món de les biblioteques i la cultura. Té una àmplia experiència com a formadora, tant en format presencial com en format virtual. Ha participat en diversos projectes de caràcter internacional vinculats a la lifelong learning.\nL'Associació de Periodistes Culturals de Catalunya li atorgà el II Premi Ressenya 2016 com a reconeixement a "la bona predisposició que sempre ha mantingut vers la comunicació cultural i la dinamització del seu sector tenint en compte tots els seus agents, inclosos els periodistes". És patrona de la Fundació Jaume Bofill, de la Fundació Pallach i de la Fundació Biblioteca Social.


La triologia de Baztán | laurajuanola\n← “Mientras vivimos”\nDesembre 25, 2013 · 11:08 am\nLa triologia de Baztán\nS’han posat de moda les triologies. L’any passat el gran èxit va ser “Cinquanta ombres d’en Grey” i aquest any tot indica que ho serà la triologia de Baztán de la qual fins ara tenim dos títols: “El guardià invisible” i “El llegat dels ossos“. El tercer, encara no ha arribat.\nEstem parlant de novel·la policíaca a la vall de Baztán (Navarra) de la mà de l’autora Dolores Redondo. A la vall de Baztán hi ha pobles petits, que viuen a un altre ritme que a les ciutats i on la pau, la tranquil·litat i la tradició pesen molt. Amb un paisatge bucòlic de cases de pedra, a la vall encara creuen en bruixes i és la terra d’on és filla la inspectora Amaia Salazar, protagonista de la triologia, que afronta tres reptes: la ressolució dels assassinats que es produeixen a la vall, el seu passat amb una mare que la va maltractar i el masclisme d’alguns companys que no toleren que els mani una dona.\nPD. Aquestes novel·les són un bon regal de Nadal. La primera és “El guardià invisible”\nPD2. Si les llegiu us entraran unes ganes irrefrenables de visitar la vall de Baztán\nTagged as amaia salazar, dolores redondo, el guardià invisible, el llegat dels ossos, novel·la policíaca, triologia, vall de baztan


Juniors m.d. El Carme: Puente Viejo 2013, dia 2... Coneixent una miqueta Oz...\nPuente Viejo 2013, dia 2... Coneixent una miqueta Oz...\nBona vesprada a tots de nou! Els júniors del Carme seguim a Puente Viejo disfrutant de la natura i la fresqueta que fa pels matins!\nAhir per la nit, els educadors vam fer una xicoteta obreta de teatre introductòria al campament, on hem donat a conéixer als menuts alguns detalls de la història d'Oz. En ella, van aparéixer els coneguts espantaocells, l'home de llauna i el lleó covard, junt amb, com no, Dorothy i el seu estimat gosset Totó, sense oblidar-nos del mag d'Oz, la seua arribada al regne i les bruixes que habiten el lloc, tant bones com malvades. Va ser una vetllada d'allò més divertida, on tots, grans i menuts ens vam riure moltíssim i ens ho vam passar genial!\nAquest matí ens hem despertat a les 8'30 ben puntuals... ja que han sonat quatre pitades... el que vol dir... Simulacre!! Per als que no ho coneixeu, cada campament hem de realitzar, com a mínim, dos simulacres d'incendi, per saber com actuar en cas que se'n produïra algun, i aquest matí ha tocat el primer.\nI després del simulacre, hem desdijunat, hem ordenat les tendes, hem fet els serveis i hem esmorzat mentre passava el porquet i s'emportava tota la porqueria (cal dir que també s'ha emportat algun paquet de papes i gal·letes plenes de formiguetes...).\nI després de tot això, el joc del matí. Una activitat en la què hem anat buscant els diferents personatges d'Oz pels quatre grans regnes, per tal de conéixer-los millor, a ells i la seua història.\nEn estos moments, estem fent els tallers, després d'haver dinat un bon plateret de lentilles amb verduretes i xorisset i un iogurt de postre, i d'aci a uns moments, el joc de la vesprada... Els menuts no ho saben encara, però... ara els toca acabar de conéixer la història d'Oz, i a la nit serà el seu torn per fer diferents representacions teatrals sobre algunes d'aquestes històries... El resultat... demà el coneixereu!\nVos deixem amb algunes de les fotos del teatre d'ahir! Esperem que vos agraden!


El cas del fill dels Larios i el periodista valencià que desemmascara l’assassí, en ‘L’hora fosca’ - À Punt\nEl cas del fill dels Larios i el periodista valencià que desemmascara l’assassí, en ‘L’hora fosca’\nEl ‘true crime’ de la televisió d’À Punt és la cita de dimarts a la nit\nEl cas del fill dels Larios en ‘L’hora fosca’ / Departament de Comunicació\nL’hora fosca és el programa més esperat de les nits dels dimarts d’À Punt, a les 22 hores, pel seu estil narratiu cinematogràfic en què es mostren de prop les investigacions dels successos que han passat a la Comunitat Valenciana.\nEn aquest capítol, L’hora fosca tracta de prop el cas conegut com “el fill dels Larios”, de gener del 2017. Khalid Azzakhman era un home que hauria d’haver arreplegat les filles del col·legi al barri de Benicalap, però no s’hi va presentar. La seua dona Fatna li va telefonar de seguida, però no va rebre cap resposta. Era una situació estranya, ja que el seu marit no s’absentava mai sense comunicar-ho. Khalid comprava i venia telèfons mòbils, moltes vegades de procedència il·lícita, i acostumava a portar damunt bastants diners.\nAl cap de pocs dies, la seua família va posar una denúncia per la desaparició de Khalid i va contactar amb la premsa i diversos organismes internacionals. El grup d’homicidis de la Policia Nacional va obrir la investigació.\nDimarts les nits són de L'hora fosca\nPer casualitat, al cap d’un temps, el periodista del diari Levante-EMV, Ignacio Cabanes, va conéixer Javier mentre feia un reportatge sobre persones sense sostre. Li confessà que havia comés un delicte molt greu: havia matat un magribí.\nAixí arranca aquest cas que va ser resolt pel periodista valencià en guanyar-se la confiança de l’assassí durant setmanes amb trobades secretes en què es jugava la vida a cada moment. Javier és fill i nebot dels Larios, un cognom que feia por durant els anys huitanta, una família de mítics atracadors de bancs que mataren tres guàrdies civils a Bétera en un enfrontament.\nEl periodista Ignacio Cabanes va aconseguir que Javier Martínez, el fill del Larios, li confessara en una gravació de vídeo l'assassinat de Khalid, com ho va fer i per què: per a robar-li 1.400 euros i alguns telèfons mòbils.\nL’hora fosca mostrarà l’entrevista en què Javier es va delatar i l’actuació professional del periodista en trobades secretes en què es jugava la vida a cada instant.


Veure si la deixem\nContractar la Tarifa ONE d'Endesa és molt còmode. Pots iniciar la teva contractació des del nostre catàleg de productes, a través de campanyes o promocions, des del comparador de producte o des de la teva àrea privada “Mi Endesa”.\nInforma't dels productes i les ofertes que tenim, i selecciona l'opció que millor s'adapti a les teves necessitats.\nAccedeix al formulari de contractació online corresponent i omple els camps.\nSi durant el procés de contractació tens algun dubte o et falta alguna dada, pots desar un esborrany de la sol·licitud que podràs recuperar per finalitzar la contractació a través de l'eZone.\n“Les teves dades”: deixa que et coneguem per poder oferir-te el millor servei. Proporciona les teves dades personals i la teva adreça de correspondència.\nSi ja ets client d'Endesa, si ho desitges, podem recuperar les teves dades. D'aquesta forma, el procés de contractació online serà més senzill.\n“El teu subministrament”: en aquest pas, has d'indicar:\nQuina és la teva companyia Comercialitzadora.\nEl número de CUPS o l'adreça del punt de subministrament.\nSi no ets el titular del contracte, no passa res; per efectuar la contractació, nosaltres fem el canvi de titular.\nI per últim, en aquest pas també has d'escollir si vols la Discriminació Horària.\n“La teva potència”: selecciona la potència que millor s'ajusta a les teves necessitats. Si ho vols, posem a la teva disposició la nostra calculadora de potència.\n“El teu resum de comanda”: pots visualitzar un resum dels productes que estàs contractant.\n“Les teves dades de pagament”: afegeix el compte bancari on vulguis domiciliar el pagament de les teves factures. Si no tenim registrat el compte bancari que facilites, t'adjuntarem una ordre de domiciliació que has de retornar signada a través dels canals indicats.\n“La teva documentació”: T'informem en cas que hagis d'adjuntar el Certificat d'Eficiència Energètica (CIE). Si la teva instal·lació és nova o té una antiguitat superior als 20 anys, necessitem que ens enviïs una còpia (CIE) abans de 30 dies. En cas de no tenir la documentació necessària disponible en el moment, podràs enviar-la per e-mail o correu postal.\n“La teva confirmació”: es mostra el detall de totes les dades que has proporcionat. Pots dur a terme el seguiment de la teva contractació a través de “Mi Endesa” o\nQuan finalitzi la contractació, podràs consultar el detall de la sol·licitud que has realitzat, t'informarem del número de contracte i t'enviarem un e-mail a l'adreça de correu que ens has indicat, on et podràs descarregar les condicions particulars i generals.\nAmb la contractació online s'activa automàticament el servei de factura electrònica , i començaràs a gaudir de tots els seus avantatges. Si desitges conèixer-ne més, prem sobre la factura electrònica.