Consell de la Joventut de Barcelona Posicionament de #FrontComúVSAgbar: Prou abús de poder\nA Catalunya aquests darrers anys s’està disputant el futur de l’aigua. L’aigua és un element essencial per a la vida tal i com la coneixem, tant per les persones com pels ecosistemes. Per això observem amb certa inquietud els darrers esdeveniments que se sumen a una dinàmica de persecució dels actors socials que lluiten per protegir i tenir cura de l’aigua com a bé comú que és per assegurar la vida.\nL’aigua és un dret humà essencial per a la vida reconegut des l’any 2010 per les Nacions Unides. Els éssers humans no podem viure més de 3 dies sense aigua. L’emergència climàtica i el canvi global estan incrementant les afectacions sobre l’aigua amb un augment de la concentració de precipitacions, sequeres i disminució de l’aigua dolça disponibles. Amb aquesta perspectiva l’aigua es convertirà en un dels grans detonants de potencials conflictes i migracions climàtiques, i serà d’especial rellevància a la regió mediterrània, el que fa inqüestionable la seva gestió des de l’interès comú.\nA Catalunya, 3 de cada 4 habitants rebem l’aigua d’operadors pilotats per AGBAR. Això representa un monopoli de facto de la gestió de l’aigua, en mans d’un sol grup empresarial que ostenta la gestió del servei a la majoria de municipis mitjans i grans de Catalunya. El 100% d’Agbar pertany a la multinacional francesa SUEZ, recentment absorbida per l’altra gran multinacional francesa en el negoci de l’aigua, VEOLIA.\nSeguint aquesta lògica mercantilitzadora, el passat desembre l’aigua entrava a cotitzar al mercat de futurs de Wall Street. L’aigua com producte financer és un valor segur, que amb la perspectiva d’un augment de la demanda i la disminució de la disponibilitat, fa de l’aigua una aposta segura que ansien grans especuladors i inversors. Aquesta entrada als mercats financers és un pas més enllà en la mercantilització de l’aigua que lliga l’aigua només al seu valor econòmic i financer, i la deslliga de tota la seva resta de valors imprescindibles per a la vida humana i dels ecosistemes.\nMalgrat això, arreu del món fa anys que ha començat una onada remunicipalitzadora per recuperar la gestió i el control de l’aigua a mans públiques. Els objectius que persegueix la recuperació del control sobre l’aigua son una gestió més eficaç, transparent, democràtica, arrelada als municipis i amb objectius socials i ambientals, i no guiada pel lucre. A Catalunya, des de l’any 2010, 28 municipis han decidit recuperar la gestió de l’aigua. La majoria d’ells han estat portats als tribunals per AGBAR arran de la decisió democràtica d’aquests municipis de recuperar el control sobre l’aigua i revertir el servei de privat a públic, passant de gestió indirecta a directa.\nAquesta gran ofensiva judicial d’Agbar afecta a una quarantena de municipis i ens locals que han fet passos cap a una gestió directa, i s’encabeix en la cursa global per la mercantilització i financiarització de l’aigua. Aquest atac constitueix un clar abús de poder, on mitjançant el poder judicial, el poder mediàtic i sobretot el poder econòmic tracten que els seus interessos passin per sobre de l’interès del bé comú, de les decisions democràtiques dels ajuntaments i de la ciutadania que vol en un 80,6% una gestió pública. Un poder econòmic que prové dels costos il·legítims cobrats a la factura de l’aigua, com ara la publicitat, el cànon de coneixement, el manteniment dels comptadors, els litigis judicials per mantenir la gestió privada i operacions financeres en els mercats globals realitzades en la creació de l’empresa mixta metropolitana a l’Àrea Metropolitana de Barcelona. Alguns d’aquests costos poden arribar a suposar el 56% de la tarifa de l’aigua.\nDiferents moviments socials i organitzacions hem patit la judicialització, intimidació i difamació per part d’Agbar quan hem obert el debat sobre l’aigua i reclamat mesures socials que toquen els seus beneficis. La Iniciativa Ciutadana de l’Aigua a Barcelona, que van signar més de 25.000 barcelonines, ha estat portada als tribunals i bloquejada per 5 contenciosos administratius interposats per AGBAR i els seus lobbies. Agbar va portar l’APE a judici per demanar la condonació del deute de les famílies, condonació que finalment va accedir a donar després de denunciar 3 activistes de l’Aliança. Espies del sector privat es van infiltrar al moviment ciutadà per la remunicipalització de l’aigua a Barcelona, unes pràctiques que mai no van ser confirmades ni desmentides per part d’Agbar. L’últim episodi ha estat la campanya difamatòria que qüestiona el finançament rebut per part de les entitats que van donar suport a la consulta de l’aigua a Barcelona, i per la tasca social en la defensa de drets que desenvolupen.\nD’altra banda, entre el març del 2016 i el maig del 2018, Agbar va destinar més d’1,4 milions d’euros en publicitat, patrocinis o convenis només a TV3 i Catalunya Ràdio. La companyia va patrocinar diversos programes dels mitjans públics catalans, com ara la sèrie ‘Com si fos ahir’, ‘La TdP’ o ‘Joc de cartes’, entre d’altres. Les accions publicitàries es van intensificar també amb altres canals i mitjans privats, coincidint amb l’emergència de la consulta ciutadana sobre el model de gestió de l’aigua a Barcelona. Desconeixem a quant ascendeix la xifra total de despesa en publicitat que, a la fi, paguem la ciutadania amb els nostres rebuts. Per tot plegat, fem una crida a les organitzacions socials i ambientals de tots els àmbits a donar suport aquesta declaració per tal que els nostres governs prenguin totes les mesures necessàries per facilitar la gestió pública i democràtica de l’aigua i acabar amb l’abús de poder de les multinacionals que hi especulen i negocien.\nFederació d’Associacions Veïnals de Barcelona\nAlianza de Mareas y movimientos sociales\nXarxa Justícia Climàtica\nÀgora dels moviments socioambientals de la conca del Besòs\nAigua és Vida Girona\nAigua Pública Manlleu\nAssociació Cultural Nou Barris Taller d’ Idees\nAssociació de Municipis i Entitats per l’Aigua Pública (AMAP)\nAssociació de veïnes i veïns del barri Gòtic\nAssociació Institut de les Desigualtats\nAv Centre Castelldefels\nGirona pel Clima\nLa Marea Verde SAB\nLa Negreta del Gòtic\nLA PERA COMUNICACIÓ SCCL\nMoviment Residencias Catalunya\nMovimiento Pensionista XLA DIGNIDAD SOCIAL\nRebel·lió o Extinció Girona\nResistim al Gòtic\nSindicat co.bas comissions de base\nSOS Baix Llobregat i l’Hospitalet\nTaula de l’aigua de Vilamajor\nVolem l’Aigua Neta Clara i Nostra\nXarxa Socialisme 21\nCategories a: General Notícies CJB NP i Comunicats Secundària Newsletter Sostenibilitat


L'OMIC de L'H va resoldre el 2019 el 67 per cent dels casos tramitats a través de la mediació\nDiumenge, se celebra el Dia Mundial del Consumidor\nL'Oficina Municipal del Consumidor de la ciutat va atendre gairebé 8.000 persones al llarg del 2019 i va tramitat 2.700 expedients. El 67% dels casos es van resoldre a través de la mediació o per resolució de la Junta Arbitral de Consum. Les reclamacions més habituals tenen a veure amb les telecomunicacions.\nMediació entre les parts o la resolució de la Junta Arbitral de Consum. Aquesta és la feina que fa l'OMIC de L'Hospitalet que l'any passat va atendre més de 7.600 persones que van presentar les seves reclamacions respecte de temes com ara les telecomunicacions o els subministraments de la llar.\nEn concret, "dues de cada tres reclamacions han tingut una resolució favorable ja sigui per mediació o arbitratge", ha dit el director de l'OMIC, Llorenç Llerena, qui ha afegit que "la mitjana de tramitació és de 46 dies".\nUna de les preocupacions dels qui presenten una reclamació són els preus dels lloguers, la manca de renovació del contractes que finalitzen i la falta d'oferta de pisos a preus raonables. L'OMIC va ser creada el 1983 i la inauguració va anar a càrrec de llavors ministre de Sanitat, Ernest Lluch. (Veure entrevista amb Llorenç Llerena al programa Veïns de la TV de L'Hospitalet del 10 de març).


1 min. Barcelona 17/01/2012 10:10\n260x366 Una imatge recent de Carlos Pujol Una imatge recent de Carlos Pujol\nL'escriptor català Carlos Pujol, crític literari i històric membre del jurat del Premi Planeta, ha mort als 75 anys després de tota una vida dedicada a la literatura, ja sigui des del vessant creatiu com l'executiu, sense oblidar una aportació fonamental com a traductor.\nPujol era doctor en Filosofia i Lletres i durant 15 anys va ser professor de literatura francesa a la Universitat de Barcelona. Era crític de diaris com La Vanguardia i Abc des del 1969.\nHavia traduït poetes com Ronsard, Shakespeare, John Donne, Baudelaire, Verlaine, Emily Dickinson, Hopkins, Browning i Guido Gozzano, i va ser també el responsable de la versió castellana d' Incerta Glòria, de Joan Sales. A més de publicar més d'una dotzena de volums de poesia, Pujol també és responsable d'una obra assagística notable, entre la qual destaquen títols com 1900. Fin de siglo i El espejo romántico. Era membre del jurat del Premi Planeta des de l'any 1972.


Passeig per Burjassot on seguirem descobrint aquesta població.\nBrowse: Home / 2020 / maig / 10 / Poble de pous i de sitges (2)\nrondaller / 2 juny 2020 / Leave a comment / Itineraris urbans, València\nSegon passeig per Burjassot, a l’Horta Nord.\nA la primera part d’aquest passeig per Burjassot hem pujat fins a la plaça que ostenta el poder civil. Ara baixarem pel carrer paral·lel fins on mana el poder diví.\nDe l’Horta a Osona\nPrenem el tranquil carrer del Bisbe Muñoz. Francisco Muñoz Izquierdo va néixer a Burjassot el 1868. Després de fer la carrera sacerdotal, va ser secretari del bisbe, acompanyant-lo allà on anava. Va arribar a vicari general de Barcelona i finalment senador de la ‘província eclesiàstica’ de Barcelona. Com que parlava català, el Govern va pensar que seria el substitut ideal del bisbe Torras i Bages a la seu de Vic. A ell se li deu la designació de la Mare de Déu de la Gleva com a patrona de la diòcesi de Vic. Després d’exercir altres càrrecs importants, va decidir tornar a la seva vila natal.\nCalvari de carrer\nMentre camines per aquesta via, vés observant un seguit de rajoles que conformen el calvari o viacrucis. Hi ha quinze en tota la població i assenyalen els principals episodis (estacions) dels darrers moments de Jesús. Haurien d’haver-hi catorze, però la dotzena està repetida.\nHi ha de diferents estils i per tant, de diverses èpoques. El de la crucifixió sembla prou antic. De fet, l’habitatge on es troba és una casa de pagesos del segle XVII.\nAntigament hi havia un calvari als afores de la població, que posteriorment va ser refet en un altre indret. Pel que sembla, aquest altre tampoc va sortir massa ben parat pel vandalisme i finalment va quedar aquest més urbà, imagino que aprofitant algunes rajoles dels anteriors.\nViacrucis significa camí cap a la creu. Tradicionalment l’església catòlica realitza arreu processons per Setmana Santa, rememorant els fets de la Passió de Crist. A cada estació hi ha una aturada per a pregar. I si tot s’ha fet com Déu mana, en acabar s’han d’haver caminat 1.321 passes, que és la distància que la tradició assegura que separava el mont Calvari del pretori (lloc on Crist va ser jutjat).\nLlamps i tempestes\nAl mateix habitatge on trobem l’escena de la crucifixió, hi ha també un plafó de “rajoletes” amb Santa Bàrbara. Diuen les cròniques que aquesta senyora, que probablement mai va existir, va néixer al segle III en algun lloc de l’actual Turquia. La rocambolesca història explica que el seu pare la va tancar en una torre perquè no tingués contacte amb el cristianisme, però un dels tutors li va parlar i ella es convertí.\nEl seu pare, empipat com una mona, la va dur a judici i, després d’un seguit de turments, el mateix pare li va tallar el coll. Però la justícia divina va enviar un llamp que el va rostir allà mateix. Per aquest motiu és la patrona dels qui treballen amb explosius i protectora contra els llamps.\nLa relació d’aquesta santa amb Burjassot no em queda prou clara, ja que aquí no hi ha mineria, però alguna importància ha tingut i això és més que evident.\nArquitectes, barons i mariners\nPer exemple, l’església que tenim a pocs metres, va ser projectada al segle XVIII pel frare aragonès Francisco de Santa Bárbara. A més de religiós, era arquitecte i matemàtic. Pluriocupació que en diem ara.\nTenim també que la baronia de Santa Bàrbara, és un títol que a finals del segle XVIII es va concedir al capità de voluntaris, amb l’inacabable nom de Fèlix Joaquim Rodríguez de la Encina i Fernández de la Mesa. Aquest senyor tenia un important mas a Ontinyent (a uns vuitanta quilòmetres al sud d’aquí) i també un palauet a València. A més, els barons de Santa Bàrbara van ser els amos i senyors de Godella, el poble del costat i alguna cosa van tenir a veure amb la història del castell de Burjassot. Un carrer amb el nom del baró fa parcialment de frontera entre ambdues poblacions.\nPerò encara hi ha més. S’explica que al segle XVIII una embarcació francesa a la deriva es va salvar pel so d’una campana que la va guiar fins a terra. En saber que pertanyia a l’església de Burjassot, la tripulació va regalar un batall de plata per a la campana que porta el nom “Santa Bàrbara“. Posteriorment la campana va ser malmesa en diversos conflictes bèl·lics, un d’ells precisament pels seus compatriotes francesos.\nNo ens ha d’estranyar que una campana es dediqui a aquesta santa. De fet, al famós Miquelet, el campanar de la catedral de València, encara hi ha una inscripció del segle XV encomanant a Santa Bàrbara la protecció d’aquesta torre contra llamps i temporals. Però continuem amb el nostre passeig per Burjassot.\nDavant nostre tenim l’església d’estil renaixentista dedicada a Sant Miquel Arcàngel, gran protector de cristians, jueus, musulmans i fins i tot, de la policia. Caldria veure, en cas de conflicte, de part de qui es posaria.\nAquest és el tercer temple que es va construir a la població. Els altres dos eren molt a prop d’aquí i ja no queda ni el record. Data del segle XVIII, quan Burjassot era “propietat” del Col·legi Corpus Christi, que veurem tot seguit.\nResulten especialment interessants les pintures de la cúpula, però ara només ens fixarem en l’arrambador ceràmic de l’entrada. Probablement és d’una restauració actual, però sembla reproduir el que antigament devia existir. S’anomena de “punta de diamant“, per la figura en forma de piràmide truncada del centre. Aquest model és un dels molts dissenys renaixentistes que l’arquitecte italià Sebastiano Serlio va popularitzar al segle XV en diversos tractats que va publicar.\nLes formes recaragolades al voltant d’un oval es coneixen tècnicament com a “ferroneries“, ja que recorden els treballs en ferro renaixentistes. Aquest disseny de rajoles es va estendre arreu, especialment a Sevilla i rodalia, però també els artesans valencians el van fer seu als segles XVI i XVII. Va ser tan popular, que el mateix patró es va exportar a Portugal, on hi ha nombroses mostres.\nSeguim amb aquest passeig per Burjassot. A tocar de l’església, tenim el castell. En realitat, del primitiu edifici no en queda res. Clar, que tampoc era un castell, sinó la torre de defensa d’un mas -una alqueria- en temps dels musulmans. Al seu voltant es va anar configurant un petit nucli de cases. Davant el perill de revoltes i conflictes bèl·lics, el castell es fa ampliar i reforçar. Posteriors propietaris van reformar l’edifici, obligant els ciutadans a treballar de franc, a canvi de donar-los refugi en cas de perill.\nPassades les crisis, la construcció s’adequaria com a palau senyorial, que va tenir certa importància, ja que el rei Martí I s’hi hostatjà breument al segle XV.\nDiversos propietaris, reformes i ampliacions més tard ens porten al segle XVII, quan Burjassot va pertànyer a Joan de Ribera, conegut com “El Patriarca” a causa d’un càrrec honorífic que ostentava.\nMolts noms per a un lloc.\nRibera va estudiar a Salamanca i va ser bisbe de Badajoz, on no desaprofitava l’ocasió per predicar contra els protestants. Seguidament va ser nomenat arquebisbe i virrei de València, quan les coses divines i humanes eren una mateixa cosa.\nDes d’aquesta situació privilegiada, l’home no va parar de pressionar el rei fins a fer efectiva l’expulsió dels moriscs, que eren els musulmans que des dels temps dels Reis Catòlics, havien estat obligats a batejar-se si es volien quedar.\nL’incansable senyor Ribera va continuar fent de les seves. A més de crear l’orde de les Dominiques Descalces per fer la guitza a la de Teresa de Jesús, va fundar el col·legi Corpus Christi per a la formació de sacerdots, organisme que es convertiria en un referent de la Contrareforma a València.\nFinestres al palau.\nEn morir, va cedir les rendes i la jurisdicció civil i criminal del lloc al Reial Col·legi del Corpus Christi de València, que va exercir, representat pel seu rector, la plena jurisdicció fins a l’abolició dels senyorius.\nTornant al castell-palau, quan Ribera en va ser propietari, el va reformar profundament, a més de moblar-lo com corresponia al seu nivell. A més, la propietat incloïa un extens terreny, on va fer plantar una gran col·lecció de plantes autòctones i exòtiques i va incorporar animals de tota mena.\nDe mica en mica, el Col·legi del Corpus Christi anava quedant-se amb terrenys que els propietaris necessitaven vendre, al mateix temps que controlava l’activitat comercial de la població. Això va ser així fins a la desamortització de béns eclesiàstics del segle XIX. Finalment, la propietat va passar a mans de la riquíssima Carolina Álvarez, vídua d’un dels barons de Santa Bàrbara que hem vist abans i que dona nom al carrer.\nLa senyora, que no sabia quin destí donar a la seva riquesa, decideix convertir l’edifici en col·legi. Va establir que el centre donaria alberg i ajudarà en la seva carrera a estudiants amb pocs recursos, que rebrien, això si, una educació segons l’esperit del Patriarca Ribera.\nGuardià del col·legi.\nVida de serial\nPer veure millor la façana del col·legi, vés fins al carrer Mariana Pineda, on a més, veuràs una peculiar -i molt deteriorada- façana enrajolada. A principis del segle XIX, la vida plena d’entrebancs de Mariana Pineda és digne d’un serial televisiu. Filla il·legítima d’un important capità de vaixell de Granada, es va casar molt joveneta. Aviat va donar suport a la causa liberal contra Ferran VII. Però va ser descoberta, acusada de delicte de rebel·lió -tot això em resulta d’allò més familiar- i condemnada a mort. A partir d’aquell moment es convertí en un personatge llegendari.\nUn temps, un passat.\nDurant tot aquest passeig per Burjassot, para atenció als brancals de rajoles que decoren algunes portes. Aquesta moda va sorgir a finals del segle XIX entre la classe mitjana i mitjana-alta i ha acabat convertint-se en un element emblemàtic de la zona de L’Horta. Era un moment de bonança econòmica i la nova burgesia volia enriquir els seus habitatges i a més, fer pública la seva dignitat. Les fàbriques del sector s’adonaren d’aquesta nova tendència i crearen catàlegs específics per aquest ús.\nEns acostem a veure l’altre pou –el Pouet-, que apareix als poemes d’Estellés. Ens trobem al lloc on antigament hi havia la plaça Major. Probablement el seu origen es troba al segle XVI, quan sovint hi havia un pou per abastir d’aigua els ciutadans. L’extracció de l’aigua anava a càrrec d’una persona que es designava amb subhasta pública i cobrava pel seu servei. Als anys seixanta, l’apertura del carrer adjacent al trànsit, motivà el desmantellament del pou, que va ser refet una dècada més tard.\nCarota al Pouet.\nI així arribem al final d’aquest passeig per Burjassot. Naturalment que hi ha més a veure a Burjassot! Però ho deixo perquè ho descobreixis passejant pels seus històrics carrers.\nLas azulejerías de Burjassot: templersdeburjassot.wordpress.com\nFrancisco Muñoz: centred-estudislocalsdeburjassot.es – dbe.rah.es\nViacrucis: franciscanos.org – wikiwand.com\nVia Crucis de Burjassot: burjassotenfotos.com\nFrancisco de Santa Bárbara: xiloca.org\nInscripció al Miquelet: valentia.hypotheses.org\nEsglésia de Sant Miquel: riunet.upv.es – jdiezarnal.com\nEstudio sobre la iglesia de Sant Miquel Arcàngel, per L. Canet, M.I. Carrasco i altres\nCenefas de los azulejos portugueses…, per J. Collado\nAzulejería de Castilla y León, per M. Malo\nCastell de Burjassot: centred-estudislocalsdeburjassot.es – centred-estudislocalsdeburjassot.es\nCol·legi Corpus Christi: Dossier Burjassot ciutat universitària\nCarolina Álvarez: religionenlibertad.com – nouhorta.eu\nMariana Pineda: wikiwand.com\nEl Pouet: facebook.com/groups/burjantic\nEtiquetes: Burjassot, Calvari, Carolina Álvarez, Col·legi Corpus Christi, El Patriarca, Horta Nord, itinerari, Joan de Ribera, Mariana Pineda, Punta de diamant, rajoles, Santa Bàrbara, taulellets, taulells, València, via crucis\n← Poble de pous i de sitges (1)\nPareguts raonables →


Galeria d’imatges del Festival de Benvinguda | infouniversitat\nPosted by Redacció on 21 octubre 2015 in Música · 0 Comments\nREDACCIÓ. Fotos: Miguel Lorenzo. Concerts, cinema, exposicions, art públic o teatre. Són algunes de les activitats que estan tenint lloc durant la celebració del Festival de Benvinguda de la Universitat, una porta oberta perquè l’estudiantat conega l’oferta d’activitats culturals i socioculturals de la institució. Així, dijous dia 15 d’octubre es va realitzar a la Sala Noise el concert dels grups Aspencat i Ana Tijous. També Maria Rodés va fer el seu concert al Jardí Botànic divendres 16. La recaptació per l’entrada dels dos concerts es destina a Pobresa Zero. Podeu consultar la programació restant de concerts en el programa d’actes fent clic ací: . Les entrades es poden adquirir clicant ací.\nEntre les activitats del Festival de Benvinguda, també s’ha inclòs la participació en la Manifestació contra la Pobresa, la qual va tindre lloc dissabte 17 d’octubre des de la Plaça del Parterre de València, convocada per Pobresa Zero, i amb la participació de membres de la Universitat de València.\nEntre els actes realitzats també es pot visitar a Taronges la mostra Art Públic/Universitat Pública. XVIII Mostra d’Art Públic de Joves Creadors, un vídeo sobre la qual el podeu consultar fent clic ací.\nLa XX Mostra de Teatre Universitari, a la Sala Matilde Salvador del Centre Cultural La Nau, ha programat les obres Cru hivern, Homo politicus i Després de la pluja. La programació de teatre en valencià del Festival de Benvinguda incloïa l’obra Kòktel Molotov, del 15 al 18 d’octubre al Teatre el Micalet, una activitat organitzada pel Teatre Micalet amb la col·laboració del Servei de Política Lingüística.\nTags: Festival de Benvinguda\nPrevious Post Més de quatre-centes persones en la Gala de l’Esport de la Universitat de València Article següent José Manuel Pastor (degà de la Facultat d’Economia): “El meu objectiu fonamental és la inserció laboral dels nostres titulats”


Gilabert confia que no es farà el transvasament del Segre — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Gilabert confia que no es farà el transvasament del Segre\nGilabert confia que no es farà el transvasament del Segre\nEl president de la Diputació defensa la unitat d'acció del territori en la visita que ha fet a la Seu i a Prats i Sansor Els ramaders proposen que s'utilitzi la finca de Bonrepòs per millorar la qualitat de la raça bruna\nGilabert, a la Fira de Primavera\nEl president de la Diputació de Lleida, Jaume Gilabert, confia que el transvasament d’aigua del Segre cap a Barcelona no es durà a terme. Gilabert ha visitat aquest dissabte la Fira de Primavera de la Seu i, tot seguit, ha participat una trobada amb càrrecs públics i entitats del territori per fer palesa la unitat d’acció contra el projecte. Aquest acte s'ha fet al municipi on es vol fer la captació, Prats i Sansor.\nEn una entrevista per a RàdioSeu, Gilabert s'ha mostrat convençut que “tot sembla indicar que el transvasament del Segre està pràcticament descartat; jo diria que ho està del tot”. El dirigent provincial confia que el Govern espanyol mantindrà el seu criteri i no autoritzarà el projecte previst per la Generalitat.\nPer tot plegat, Jaume Gilabert considera que l’acte d’aquest dissabte tenia finalment “un to més positiu del que podiem esperar inicialment” i en destaca el gran nombre de representants polítics i socials que s’hi han adherit. “És sobretot un acte de reafirmació de la Declaració del Segre; és a dir, d’unitat del territori, de totes les institucions, de tots els partits i de tota la societat de les terres de Lleida”, afirma.\nAquest acte arribava poques hores després que el secretari d’organització del PSC, José Zaragoza, es reafirmés en les seves declaracions segons les quals les obres del transvasament cap a Barcelona començaran abans de deu dies, amb la intenció de pressionar el govern de Zapatero perquè no s’hi oposi un cop estigui feta la infraestructura. Sobre aquesta afirmació, Gilabert assegura: “Espero que les properes hores el Govern de Catalunya ens dóni una excel.lent notícia com seria que aquest inici d’obres es deixa no només aparcat sinó enterrat; i que no se’n parli més”.\nParal.lelament, en el transcurs de la fira ramadera, el sindicat JARC informa als assistents de la manifestació contra el transvasament que s’ha convocat per dissabte vinent a la ciutat de Lleida.\nDurant la visita a la Seu, Jaume Gilabert ha copsat algunes de les inquietuds dels ramaders, com ara la pèrdua de rendibilitat derivada de la inflació de preu del cereal. De la seva part, els representants de la raça bruna li han demanat que s’estudïi la possibilitat d’utilitzar la finca de desenvolupament de Bonrepòs per treballar en la millora qualitativa d’aquesta espècie. Gilabert es va mostrar obert a estudiar aquesta opció.\nLa Fira de Primavera inclou aquest diumenge la celebració del Concurs Català de Raça Frisona, al llarg del matí i del migdia al Pavelló Poliesportiu.


Tornabous fa una crida per ajudar a una jove veïna malalta de càncer | Ràdio Tàrrega\nTornabous fa una crida per ajudar a una jove veïna malalta de càncer\nTornabous ha fet una crida a través dels seus canals de difusió per ajudar a la Lavínia, una jove malalta de càncer. La noia, veïna de Tornabous, va ser diagnosticada amb un càncer molt greu, un melanoma de grau quatre. Un tumor molt agressiu que, immersos en plena pandèmia, no van poder diagnosticar ni tractar de forma immediata. Quan finalment la van poder operar, els resultats de la biòpsia van confirmar que era un tumor dolent i que és tractava del més agressiu i de ràpida propagació. La Lavinia va sotmetre's a una altra operació, en la qual li van extreure una glàndula de l'esquena. Aquesta glàndula va resultar estar infectada de càncer, i per aquest motiu, l'equip mèdic li va suggerir extreure la resta de glàndules de la cama dreta o bé sotmetre's a quimioteràpia. La Lavinia va decidir la primera opció ja que les possibilitats d'èxit de la intervenció eren força més elevades. Passats uns mesos de la intervenció, després de realitzar-se un TAC, com a proba de control, els resultats van mostrar que durant aquest període de temps el càncer havia seguit avançant, se li havia propagat al corrent sanguini i realitzat metàstasi als seus pulmons, als ossos del maluc i de l'esquena i a la gola.\nActualment, la Lavinia esta realitzant unes sessions d'immunoteràpia per reforçar el seu sistema immunitari, però ja li han avançat que els resultats no son favorables. Es en aquest moment quan li ofereixen sotmetre's a un tractament en una clinica privada a Tijuana, Mèxic (Hope 4 Cancer). El tractament en aquest centre suposa un elevat cost econòmic.\nPer tal de recaptar fons, s'han organitzat una sèrie d'activitats i accions solidàries fins al proper 24 d'octubre. Per una banda s'han instal·lat diverses caixes solidaries als establiments de la ciutat. Tots els veïns i veïnes de la població han rebut un sobre per poder dipositar l'ajut econòmic. el diumenge 24 d'octubre, es farà una caminada solidaria familiar per a totes les edats pel municipi que s'iniciarà a les 10 del matí al Polivalent de Tornabous. Al finalitzar, es menjarà coca amb xocolata i es farà un sorteig d'una cistella solidària amb productes locals.


L'Ajuntament i Metrovacesa col·laboren per a la recuperació urbanística de la zona de Vinyes Velles - Ajuntament de Montornès del Vallès\nPortada > Comunicació > Notícies > L'Ajuntament i Metrovacesa col·laboren per a la recuperació urbanística de la zona de Vinyes Velles\nL'Ajuntament i Metrovacesa col·laboren per a la recuperació urbanística de la zona de Vinyes Velles\nL'empresa acabarà la construcció dels habitatges que hi ha a mig fer a les avingudes de Barcelona i d'Ernest Lluch i cedirà al Consistori la finca del recinte firal que s'habilitarà definitivament com a aparcament públic.\nL'Ajuntament i l'empresa Metrovacesa han formalitzat un conveni segons el qual la finca de 7.718 m2 que hi ha entre les avingudes d'Ernest Lluch i de la Llibertat, esdevindrà propietat definitiva de l'Ajuntament el darrer trimestre de 2019, un cop acabada la construcció dels habitatges que van quedar a mig fer fa uns anys i que Metrovacesa reactivarà.\nLa primera llicencia d'aquesta construcció data de l'any 2006. Les obres de l'edifici d'Ernest Lluch i les de les cases adossades a tocar de l'avinguda de Barcelona es van aturar més tard.\nLa reactivació del projecte ha propiciat que l'Ajuntament hagi pogut assolir un objectiu perseguit des de fa temps: la cessió en propietat d'aquesta finca i el seu arranjament. A través de la signatura del conveni, l'empresa es compromet a adequar la parcel·la i l'Ajuntament a redactar el projecte per habilitar un aparcament públic. El document recull que Metrovacesa farà ús temporal d'un espai a la finca per instal·lar una caseta per a la comercialització dels habitatges i per dipositar-hi materials.\nUn cop condicionada la zona, és millorarà l'entorn i la seguretat viària, a més de la mobilitat al centre del poble.


L'editorialisme de la premsa de Barcelona durant la transició (1975-1978) - Obra Periodística, Hemeroteca Digital d'Autors - ( UPF )\n> Núm. 3 - Juny 2012 > Editorialismo de prensa (1975-1978)\nCitació recomanada Mauri, Marcel (2012). "L'editorialisme de la premsa de Barcelona durant la transició (1975-1978)". Obra Periodistica, 3. http://www.upf.edu/obraperiodistica/anuari-2012/editorialisme-premsa-transicio.html\nParaules clau: editorial, transició, La Vanguardia, Diario de Barcelona, Tele/eXpres, Mundo Diario, Avui, Correo Catalán, El Noticiero Universal, Solidaridad Nacional, La Prensa, Catalunya Express, El Periódico de Catalunya\nPresentació del tema/període\nLa transició a la democràcia (1975-1978) ha estat un dels períodes de més canvis per a la premsa catalana i espanyola de la història del periodisme recent. A l'adaptació a la nova situació política (el final del franquisme i l'inici de la democràcia) amb els canvis ideològics que això implicava en mitjans i periodistes, calia sumar-hi la crisi econòmica i de reconversió tecnològica que també va afectar de ple les empreses periodístiques i que va fer que d'11 capçaleres d'informació general que arriben a conviure als quioscos de Barcelona només n'acabin sobrevivint tres.\nDurant aquells anys, la premsa va viure diverses etapes i fenòmens concentrats en un breu lapse de temps. L'explosió de llibertat de facto que va significar la mort de Franco va anar seguida d'una etapa de creixement i expansió del periodisme amb l'aparició de nous diaris (com l'Avui o el Catalunya Express) i la consolidació dels ja existents com a líders d'opinió i actors polítics. Aquesta etapa de maduresa es viurà fins les eleccions legislatives de juny de 1977. A partir d'aquell moment, començarà un lent però continuat declivi del paper dels mitjans i de la confiança dels lectors cap a ells (que els mateixos diaris certificaran a les seves pàgines) que coincidirà amb la consolidació de la democràcia.\nEn aquesta transició periodística viscuda dins la transició democràtica, els canvis ideològics que experimenten els mitjans no només seran importants pel que signifiquen de transformació dins el sistema comunicatiu sinó que tindran una influència evident en els processos de canvis polítics generals que es van vivint. En aquest sentit, l'estudi de l'editorialisme de tota la premsa generalista de Barcelona en els tres anys esmentats permet fer una radiografia prou exhaustiva d'aquestes mutacions en la presa de posicions oficials de les empreses periodístiques. No debades, l'article editorial reflecteix millor que cap altra peça l'opinió que el diari adopta davant dels fets que van succeint. És el millor testimoni d'aquest canvi ideològic profund que els diaris de la capital catalana inicien poques hores després de la mort de Franco.\nPresentació de les publicacions\nDels 11 diaris que es publiquen a Barcelona durant aquells anys, el més veterà de tots, i degà de la premsa continental, era el Diario de Barcelona. Fundat el 1792, el vell Brusi entrava a la transició com un diari empresarialment inestable (entre 1974 i 1975 Godó i Artur Suqué es venien les accions a l'empresari Josep M. Santacreu) i amb una redacció jove i progressista, dirigida per Josep Pernau, que no encaixava amb el tarannà conservador del nou propietari. Els relleus a la direcció no faran més que agreujar la situació que acabarà provocant la sortida d'una trentena de periodistes del diari apel·lant la clàusula de consciència.\nEl Correo Catalán (1876-1985) comença la seva particular transició a finals dels 50, amb l'entrada d'Andreu Rosselló i Pàmies i Manuel Ibañez Escofet. Arribarà a ser el segon diari de la ciutat (després de La Vanguardia española) però la marxa d'Ibañez Escofet una dècada més tard i els canvis empresarials (amb l'entrada de Santacreu i de gent propera a Jordi Pujol a l'accionariat) faran que visqui la transició democràtica com un diari en declivi.\nLa Vanguardia española aconseguirà mantenir durant aquests anys el paper de diari líder de la premsa catalana. L'arribada, l'any 1969, d'Horacio Sáenz de Guerrero, comportarà l'entrada de col·laboradors de caire liberal (Baltasar Porcel, Ramon Trias Fargas, Joan Fuster...) que permetran que el rotatiu de la família Godó s'adapti als nous temps i mantingui la seva posició de lideratge des d'una posició liberal-conservadora.\nUn tarannà conservador compartit també pel vespertí El Noticiero Universal (1888-1985) que encara la transició amb canvis empresarials: la venda del diari a Josep Maria Porcioles, fill de l'exalcalde franquista de Barcelona. Altres relleus a la direcció i l'obertura en les col·laboracions permetran que el rotatiu assoleixi el seu rècord de vendes durant aquells anys.\nLa premsa falangista de Barcelona (Solidaridad Nacional, 1939-1979 i el vespertí La Prensa, 1941-1979) viurà la seva particular agonia en aquests anys. Malgrat l'intent de ressituar-se ideològicament (amb la significativa pèrdua del jou i les fletxes a la capçalera), els dos rotatius perdran els pocs lectors que tenien i, amb la desaparició del Movimiento Nacional, quedaran a mercè del govern de la UCD que decidirà prescindir-ne.\nTele/eXprés (1964-1980), primer diari privat que apareix a Barcelona després de la Guerra Civil, enceta la transició amb un relleu a la direcció: Ibañez Escofet, que l'havia convertit en el mitjà de moda entre els ambients universitaris i d'oposició al règim, és substituït per Pere-Oriol Costa que prestarà més atenció a la política. Aquest fet incomodarà tant al govern com al propietari, Godó, i provocarà inestabilitat en la direcció i redacció.\nMés polititzat serà Mundo Diario (1974-1980), rotatiu de Sebastià Auger molt popular entre el món obrer, universitari i dels barris per la seva ideologia d'esquerres propera al comunisme. Gràcies a la seva posició combativa, els anys de transició seran els de més vendes però a causa d'una estructura empresarial feble acabarà desapareixent.\nL' Avui (1976-2011) va néixer amb la singularitat de ser el primer diari en català després de la Guerra Civil i sota un esperit unitari de tot el catalanisme polític. Va començar amb unes vendes que s'acostaven als 100.000 exemplars però amb una estructura empresarial molt dèbil.\nMés breu va ser l'experiència del Catalunya Express (1976-1980), diari del Grup Mundo (de Sebastià Auger). Volia imitar els models populars-sensacionalistes de la premsa anglesa però amb més atenció a l'actualitat política. Les poques vendes, la manca de publicitat i l'enfonsament del grup van comportar la seva desaparició.\nEl final d'aquest període de transició (1978) coincidirà amb l'aparició d'un nou i molt exitós projecte periodístic: El Periódico de Catalunya. Amb una estructura empresarial sòlida i un model de premsa popular, el nou rotatiu no només aconseguirà fer-se ràpid un espai entre els lectors sinó que prendrà el relleu a la premsa progressista de Barcelona que anirà desapareixent.\nL'antologia de textos editorials seleccionats (un total d'onze: un per cada mitjà) permet fer una mirada doble a la transició periodística: per una banda, els canvis i les preses de posicions dels mitjans que es poden observar a través de la tria de diversos moments cabdals entre 1975 i 1978; i, per l'altra, una mirada de periodisme comparat a través de l'opinió expressada per tots i cadascun dels rotatius de Barcelona.\nLa posició àmpliament majoritària de la premsa de Barcelona davant la mort de Franco s'expressa perfectament amb ' Sentido previsor de Franco' (20/11/1975), un editorial del Diario de Barcelona que glossa de forma elogiosa la figura del dictador i apunta a la continuïtat del règim. A excepció de Mundo Diario (que des del mateix moment del decés ja demanarà que s'instauri la democràcia) la resta de mitjans seran molt prudents a l'hora de reclamar la fi de la dictadura.\nDos dies més tard, l'editorial ¿Ya empezamos? (22/11/1975), publicat per La Prensa, mostra com tan sols s'han necessitat 48 hores perquè la por comenci a esquerdar-se en alguns dels mitjans. El rotatiu falangista expressa en aquest article la visió crítica contra aquells diaris que demanen canvis en el règim quan Franco encara no està ni enterrat.\nUns canvis que es reclamen amb més o menys força segons el mitjà però de forma transversal després dels primers mesos de govern d'Arias Navarro. Tele/eXprés serà un dels diaris més crítics amb el ja expresident i el reformisme com es veurà a l'editorial ' La democracia hay que hacerla con los Demócratas' (3/7/1976). Un títol que ho diu tot.\nLa sensació que el procés de democratització va molt lent i és molt dèbil és el leit motiv de ' ¡A pactar, rápido!' (16/12/1976), un dels pocs editorials publicats per Catalunya Express. L'endemà del vot afirmatiu que de forma clara han donat els ciutadans al referèndum per a la Reforma Política, aquest rotatiu demanarà que no es perdi temps en pactar (govern i oposició) el camí que ha de dur a la democràcia.\nLa fragilitat del camí cap a la democràcia és un tema habitual en els editorials de la transició. A ' La hora de la sensatez' (15/04/1977), El Noticiero Universal mira de reforçar de forma positiva l'actitud d'acatament que l'exèrcit pren davant de la legalització del PCE. Decisió que els militars no comparteixen però que accepten per lleialtat al rei. Aquesta posició serà elogiada pel rotatiu.\nA ' El espíritu del 15 de julio' (15/6/1977), publicat a Solidaridad Nacional, s'observa el viratge ideològic que ha fet l'antiga premsa del Movimiento: de falangista a demòcrata. El diari posarà l'accent en què no es pot fer marxa enrere en la democratització però que tampoc es pot desmembrar Espanya.\nUn editorial que contrasta amb ' Si Franco Viviera ...' (15/06/1977), publicat el mateix dia pel combatiu Mundo Diario on demanarà clarament que es voti el que es vulgui mentre sigui un partit antifranquista.\nMesos més tard, el retorn de Tarradellas serà vist de forma entusiasta per tota la premsa. ' Confiança en el President' (22/10/1977), de l' Avui, és un exemple d'aquests elogis cap al polític. Tanmateix, el mateix text també amaga una crítica velada al president en demanar-li que renunciï al càrrec quan el Parlament de Catalunya així li ho demani.\nEntre l'aprovació a Corts de la Constitució i el referèndum, un intent fallit de cop d'Estat conegut com 'L'operació Galaxia', refreda els ànims. Des de La Vanguardia es publicarà l'editorial 'El mal trago del Gobierno' (22/11/1978) on s'instarà a sanejar les forces armades per treure'n aquells elements massa vinculats al franquisme.\nL'aprovació de la Constitució via referèndum tindrà una lectura positiva per part de tots els mitjans com a culminació del camí cap a la democràcia. Però també es podran llegir editorials amb matisos interessants. A ' El tiempo de la protesta toca a apoyo fin' (01/12/1978), El Correo Catalán instarà a posar punt i final a l'època de les queixes i les reivindicacions.\nEn canvi, a El peligro del desencanto (8/12/1978), El Periódico de Catalunya expressa el temor que l'assoliment de la democràcia no comporti també l'aflorament d'un sentiment de frustració per tots els somnis col·lectius no aconseguits.


Es posa en marxa la selectivitat al País Valencià, la Franja i les Illes\nEl País Valencià també avança al juliol la prova de recuperació que es feia al setembre\nEls alumnes de batxillerat del País Valencià, la Franja i les Illes fan avui, demà i despús-demà les proves de selectivitat. Es presenta com la darrera convocatòria, perquè la prova per a accedir a la universitat canviarà de format l’any vinent. Al Principat les proves es faran el 14, 15 i 16 d’aquest mes. Per una altra banda, al País Valencià les proves de recuperació que es feien tradicionalment al setembre s’avancen a principi de juliol.\nDes del 2010, la selectivitat s’estructura en dues parts. La fase general, on poden obtenir-se fins a deu punts de qualificació, és obligatòria. La fase específica, que permet d’obtenir quatre punts addicionals, té caràcter voluntari. S’hi pot presentar tothom, però és especialment indicada per als estudiants que volen accedir als estudis en què la demanda de places supera l’oferta i la nota de tall és elevada.


El 10 per cent de la superficie total cremada a Catalunya s’ha perdut a la demarcació | Diari de Tarragona\nLa Conca de Barberà: "Hay espacios que no podremos recuperar nunca más"\nCamp Medi ambient\nEls 85 incendis forestals declarats a les deu comarques han afectat 298 hectàrees, molt per damunt de les 22 de l’any passat però lluny de les 6.422 que es van consumir el 2019\n18/09/2021 08:17 | Actualizado a 18/09/2021 08:17\nColumna de fum provocada per l’incendi iniciat a Santa Coloma de Queralt. FOTO: ACN\nS’esperava una campanya forestal difícil i així ha estat. El gran incendi forestal de juliol a la Conca de Barberà i Anoia ha disparat les xifres de superfície cremada. Només aquest foc va arrasar 1.702 hectàrees cremades, de les quals 120,5 a la demarcació tarragonina: 48,5 al terme de Santa Coloma de Queralt, 70 a les Piles i dues a Pontils. Les xifres han convertit aquest foc en el pitjor, de lluny, de tota la temporada. Del total de superfície cremada a Catalunya fins el passat dia 12 –3.011 hectàrees–, un 10 per cent corresponent a la demarcació de Tarragona (298), tot i que en les deu comarques s’hi van declarar el 30 per cent dels focs –85, del total de 539 a Catalunya–. És el balanç donat ahir, tot i que els responsables asseguren que, tècnicament, la campanya forestal no ha acabat degut a la desestacionalització pel canvi climàtic.\nEl foc de Santa Coloma de Queralt del dia 24 de juliol va superar en alguns moments la capacitat d’extinció, amb velocitats de propagació que puntualment van arribar als sis km/h. La formació d’un pirocúmul va obligar a redistribuir efectius sobre el terreny i redissenyar l’estratègia d’atac. Aquest incendi, amb un potencial de 5.600 hectàrees, va poder ser controlat en arribar a les 1.702.\n‘Obertura’ de campanya\nPerò la Conca de Barberà és la que va obrir, d’una forma no oficial, la campanya amb l’incendi forestal declarat el diumenge 21 de març a Senan, on van cremar 41,44 hectàrees de vegetació. Va ser la primera mostra de la dificultat de la campanya. El règim de pluges fins a l’inici de l’estiu no va reduir la sequera acumulada i va comportant un inici de campanya amb un risc d’incendi considerable.\nA part de la Conca de Barberà, només hi han dues comarques que passin de les deu hectàrees cremades. Una és la Terra Alta, per l’incendi que va tenir lloc al terme de la Pobla de Massaluca el 12 d’agost, que va cremar 74,78 hectàrees. L’altra és el Tarragonès, on l’1 de febrer es van declarar tres incendis al terme de Constantí en una jornada de vents de més de 130 quilòmetres per hora. Els sinistres van afectar 8,64 hectàrees. Després, el 16 d’agost, al barri de Sant Salvador, un altre sinistre arrasà 6,5 hectàrees d’una zona boscosa a prop de la carretera N-240.\nEls Bombers de la Generalitat van treballat durant aquesta campanya a Catalunya en 2.254 serveis, dels quals, 624 han estat incendis de vegetació agrícola, 611 de vegetació forestal i 1.019 de vegetació urbana.\nComparant amb les dades de l’any 2019, atès que el 2020 va ser un any del tot inusual, «ens situem en la meitat d’hectàrees cremades. Si agafem la mitjana d’hectàrees dels darrers 15 anys (3.210 hectàrees de mitjana), estem lleugerament per sota», va explicar el conseller d’Interior, Joan Ignasi Elena.\n«Condicions molt adverses»\nSegons va recordar el conseller, aquest estiu Catalunya ha patit unes condicions meteorològiques molt adverses amb altes temperatures, forts vents o humitats relatives molt baixes i, concretament de l’10 al 17 d’agost, hi van haver les pitjors condicions dels darrers 20 anys. Davant d’aquesta situació, Bombers va desplegar un pla de resposta específic per la previsió de simultaneïtat de grans incendis forestals.\nEls agents rurals aquest estiu a Catalunya han activat el nivell 3 del Pla Alfa que restringeix l’accés a massissos forestals en un total de 29 jornades, mentre que en 4 dels darrers 10 anys no es va haver d’activar ni en una sola ocasió. En el cas de la demarcació, ha afectat la serralada del Montsant –que en els darrers anys ja es ve donant habitualment– i també la del Montmell-Marmellar.\nRefugio y sosiego desde la atalaya del pintoresco municipio de Forès\nTemplos modernistas del vino de principios del siglo XX\nLa URV reconeix dues doctores ebrenques per reduir el consum de sedants en dones


Hunters Halt Lessingham Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Lessingham, Lessingham, Regne Unit, NR12 - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Hunters Halt\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Lessingham, no busqui més enllà de Hunters Halt. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hunters Halt és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix aparcament de cotxes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa, rentadora a cada habitació. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hunters Halt.\nDescompte a Hunters Halt


Arxiu d'etiquetes: GRAVEDAD\n– 095 – Teatre – GRAVEDAD (🐌) – Sala Dau al Sec – 2018.11.30 (temp. 18/19 – espectacle. nº 074)\nGRAVEDAD (temp. 18/19 – espec. nº 074)\nEls Teatraires ens hem de felicitar, perquè aquesta setmana ha obert portes un nou espai escènic al barri del Poble Sec de Barcelona.\nEs tracta de DAU AL SEC, Arts Escèniques, projecte que encapçala la nostra amiga Mercè Managuerra, actriu, directora, productora teatral i pedagoga.\nUna sala que neix al barri del Poble Sec amb el propòsit de dinamitzar la reflexió, promoure l’agitació, el compromís amb la paraula i el diàleg sobre els conflictes socials, mitjançant la programació d’espectacles i la producció d’esdeveniments en l’àmbit de la cultura escènica.\nUn espai no concebut únicament per a fer-hi espectacles … “Volem ser una agenda escènica, més que només un teatre“.\nMercè Managuerra (Barcelona, 1950) va dirigir des dels seus inicis i durant 10 anys el teatre Akadèmia, i ara assumeix la direcció artística d’aquest nou espai acompanyada de Sylvie Lorente, amb una llarga experiència en el món de les arts escèniques.\nDAU AL SEC està situat al carrer Salvà 86-88, en un espai que es va construir el 1910 i va ser fàbrica de joguines, una pastisseria i un magatzem, fins als anys 80 que va ser adquirit per la companyia Vol Ras. Adquirit per la Mercè Managuerra l’any 2017, ha estat rehabilitat i aïllat acústicament i s’ha convertit en una sala amb una capacitat per a 89 espectadors.\nSegons llegim el nom de Dau al Sec, ha sorgit de la mateixa arquitectura de l’espai, que evoca un dau, i de la intenció de retre homenatge a una de les avantguardes més riques en imaginació i poesia que ha donat el nostre país. Un espai càlid i acollidor amb una magnífica sala on de ben segur podrem veure propostes interessants.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Alonso Abarzúa Vallejos, DAU AL SEC, GRAVEDAD, Sylvie Lorente, Thomas Richards el 2 de desembre de 2018 per Miquel Gascon.


Publicado por lola los dilluns, de novembre 26, 2007\nÉs un llibre aquest que potser s'està llegint ara més que mai. Per una part perquè els americans necessiten conèixer-se ells mateixos en la seva diferència amb els europeus i per altra perquè Tocqueville apunta sense beateria les febleses de la democràcia i els seus possibles futurs imperfectes. Vaig llegir no fa gaire el "American Vertigo" del Henri-Ley amb l'esperança de trobar-me amb un bon comentari del llibre de don Alexis. El que vaig descobrir és la diferència entre el geni i el comentador de moda.\n26 de novembre de 2007 a les 12:25\nHenri-Levy em sembla fluix, certament.\nNo m'estranya que llegeixin aquest llibre. Perquè, tot i que, algunes de les qüestions, ben segur, (fins i tot, jo ho noto) són desfasades (està escrit, per exemple, abans, uns trenta anys abans, de la guerra civil; tot i així ja posa el dit a la llaga en les causes que la desencadenaran, però no sembla preveure-la en absolut), el conjunt és una anàlisi tan lúcida i acurada, que hi trobes allò essencial que encara, ara, dóna alè a la societat americana.\nUn aristòcrata fascinat per la democràcia, per l'artifici fascinant que és la democràcia; recorda un nen desmuntant i tornant a muntar un mecano.\nI, hi vaig trobant l'Arendt, lectora de Tocqueville, fa com il.lusió.\n26 de novembre de 2007 a les 15:06\nEm sembla que l'Arendt té una frase que diu que EEUU es un país amb unes lleis magnífiques i una societat civil imperfecta. No ho diu aixís, pero es quelcom semblant.\nTocqueville, com Thoreau, Witman o Hawtorn, ens parlan d'alló que somniaren i ens resulta més facil la reflexió. Ells no hi son, nosaltres si.\n27 de novembre de 2007 a les 16:05\nL'Arendt diu sovint, Luis, que Usa està millor blindada contra el totalitarisme que pot sorgir d'una democràcia d'homes-massa. I, de moment, encara no l'he acabat, però Tocqueville em fa entendre per què és així.\nÉs allò cèlebre de el feixisme sempre plana sobre els EEUU, però acaba aterrant a Europa.\n28 de novembre de 2007 a les 1:31\nCosta imaginar-se a un americà fent-se aquesta pregunta: "Pourquoi ne serait-ce pas le fascisme qui accoucherait de l'Europe nouvelle?"\nCom que costa creure que es diguessin coses com aquesta a la nostra estimada Europa, continuo: "Que le monde occidental doive subir une révolution profonde, que certaines des valeurs exaspérés ou déviées dans le nazisme doivent y jouer leur rôle, c'est incontestable".\nL'autor en va ser ni més ni menys que Emmanuel Mounier, al 1941.\n29 de novembre de 2007 a les 5:08\nSempre he sospitat que Mounier era un cretí (pel boc gros, vinga).\nQuin segle, el XX, ple d'intel.lectuals de "a veure qui la diu més gruixida"!\nAcabo de llegir un text de Sacristán sobre la pobreta víctima Ulrike Meinhof, que déu n'hi do. Hi trobo una perla, però. En un congrés anarquista, poc després del maig del 68, la Federica Montseny (cal imaginar-se-la físicament i en acció), li etziba a Dani, el Roig: "Le sentarían bien un par de bofetadas".\n29 de novembre de 2007 a les 8:06\nHaha! Llàstima que no vagi passar a l'acció, perquè dues cleques de la Montseny, amb la seva córpora enèrgica (encara aquells anys), potser ens l'hauria fet un home de profit.\n29 de novembre de 2007 a les 12:04\nAi, Teresa... Tenim un humor semblant. Jo vaig pensar -era el que usaven a casa, oralment només. cal dir-ho- en "clatellot". Suposo que la Montseny li devia dir en francès, però ho acabava de llegir en castellà i no he trobat una bona traducció del verb (fred i despectiu en aquest cas) "sentar".\nBé, dues cleques o dos clatellots de la Montseny, haguessin deconstruït el xicot, i la reconstrucció, cas de produir-se, -o caixa o faixa- ben segur que hauria sigut a fi de bé.\n29 de novembre de 2007 a les 22:48


Frases de Antoni Morros, Facultat de Medicina (UAB)\nFrases mítiques de Antoni Morros, Facultat de Medicina (UAB)\n(abans d'explicar maxwell i tot allò)\nperqué què passa quan poseu l'olla a bullir (una olla normal eh)..es que a mi els exemples de la cuina són els que més m'agraden..doncs l'aigua quan bull ja la temperatura augmenta? buenu fa xup-xup, pels que no conegueu la cuina catalana us diré que és la cuina del xup-xup, i compte que set crema el suc...:S\nDes de la pell es desprèn calor cap a l’exterior. Si toqueu al company del costat (PERÒ AMB PRECAUCIÓ EH?) ho podreu comprovar.\n(intenta apartar el micro) és que em trobo massa a prop de... mi mateix\n¡Agua de la que moja! Porque claro, las moléculas, no mojan...\nBueno jo no se si les estacions especials serien un sistema aillat... no conec gaire el tema, jo no veig Star Trek i aquestes coses\nEl líquid és altament promiscu\n(un exemple de procès termodinàmic sense treball útil) una combustió espontània!..........sabeu lo que feia l'àvia amb el sucre no? allò de posar-li una planxa calenta a sobre i shhhhh quedava cremat, sense pasar-se és clar...però si es fa bé, queda boníssim!!!\n- aquest home i els seus exemples....xD -\n"en las distancias cortas es donde un átomo se la juega" (parlant de la distància d'enllaç...)\nL'aprenentatge és com les capes de pintura, la primera capa encara es veuen taques, la segona queda més bé, i la tercera és la millor. A vosaltres encara us queda la trecera per entendre el que us explico.\nSabeu el dit castellà: muerto el perro se acabó la rabia? Doncs aquí passa el mateix: muerta la diferencia de temperatura, muerto el calor.\n"La naturaleza viene por las rebajas"\n"Per a les variables no d'estat tot és possible, res és obligatori. Malauradament tots som variables d'estat i aquesta màxima queda en la utopia."\nOn es troba la diferència de temperatura? LA LLAMA! Tú mai has acostat la mà a una flama? Aquesta nit quan siguis a casa, obres el gas i poses el dit a la folama...ja veuràs la diferència de temperatura!!\nQui dubta encara que és la velocitat per a cada molècula? Imagineu-vos... a 37ºC la velocitat de les molècules és de 3600 km/h...quan de vegades notem alguna punxada a la pell és que una partícula deu haver xocat amb nosaltres a aquesta velocitat.\nEl líquid és altament promiscu. (i no parlem dels gasos!)\n(s'escolta al fons de la clase un soroll com de fuga de gas i els alumnes del fons miren a veure que és)"això deu ser algún soroll d'uns ferros, com que aquí al costat estan fent obres... però no us preocupeu, l'any passat també hi havia un problema informàtic amb l'ordinador i també ens despistava, però tot això ho fan perquè ens despistem de la clase que és el que més ens interessa...\nPara desfacer este entuerto... Dia 10/10/2006\n(mentres plovia a bots i barrals i ell apuntava al sostre amb el seu pal de fusta) Aquí hi ha un pararrayos?!\nAra ve una zona de turbulències, com diuen als avions, així que abróchense los cinturones!!\nQuan la distància entre dos àtoms és molt curta...es cuando un átomo se la juega.\nAl sistema homogeni, la velocitat de les partícules està barrejada, és a dir, aquí tenim camises, mitjons i...bocates!\nAnem a fer utopia!\nVa sisplau...oblideu tot el que havíem dit anteriorment...tingueu amnèsia!\nAra no depèn, ara si depèn!!!!\nPer favor, no rutina, RE-FLE-XIÓ!!!


Usuari Discussió:Microcell - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nHola Microcell! Sigueu benvingut/da a la Viquipèdia i al coneixement lliure. Us encoratgem especialment, abans de res, a visitar la introducció per a un començament fàcil en tres senzills passos . Si preferiu aprendre mitjançant un tutorial, podeu seguir el curset d'autoaprenentatge.\n--Pau Cabot · Discussió 16:13, 13 ago 2011 (CEST)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Usuari_Discussió:Microcell&oldid=19560898»\nDarrera modificació: 25 gen 2018 a les 21:00\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 gen 2018 a les 21:00.


El València no jugarà la Lliga de Campions\nEl València va perdre contra el Sevilla (4-3) i va quedar fora de la Lliga de Campions. La Reial Societat, que es va desfer del Deportivo (0-1), acaba la temporada en quarta posició i tindrà el premi de disputar la màxima competició europea el curs que ve amb el Barça, el Reial Madrid i l'Atlètic de Madrid. Els bascos en jugaran la fase prèvia.\nEls quatre gols de Negredo van condemnar un València perjudicat per les decisions arbitrals, amb una vermella injusta a Jonás i dos penals no xiulats a favor dels valencians. Al final del partit, el tècnic Ernesto Valverde va anunciar que la campanya vinent no serà el tècnic del club de Mestalla, un dels equips que haurà de jugar l'Europa League.


Des del Camí: 2020\nLa música travessa el temps del buit.\ndesfà l’espai en partícules minúscules\nen segments de llum obliqua,\nclarobscurs de paraules noves, mai dites.\nLes notes percudeixen en les cordes del pit,\ngronxen en els silencis de l’ànima,\ngerminen en l’absència del ser,\nfloreixen en la iridescència del desig.\nCadència de tristeses antigues,\npors soterrades, recances,\ngrumolls de sang aglevada.\nO, potser, senzillament,\nbeure aigua fresca d’una font petita,\ndeixar-se acaronar per una mà desconeguda,\nsentir com els pèls s’ericen.\nAbocar-se a l’abisme d’una aurora,\na la placidesa d’un capvespre,\ngronxar-se a la branca suspesa,\nabandonar-se en la tendresa.\nDespertar, viure, sentir, submergir-se\nen el somni d’una existència oblidada.\nVolen ocells daurats\nVolen ocells daurats,\nDe les branques,\nvolen per la carretera.\namb prou feines esteses,\nplomes xopes, cansades.\nFan un vol petit,\nminúscul, just per fer-se veure,\nnomés per fer-se notar\ndavant del cotxe.\nEl cotxe dibuixa revolts,\npercaçant ocells daurats\ndins la llum incerta.\nDins la boira intensa\nque s’ajeuen en la lassitud\nde la gent, quan torna a casa.\nDones d'aigua d'Alpens\nPintura de Teresa Giménez. Fotografia de Joan Iborra\nAquells dies de finals d’agost, a Alpens, hi va ploure a bots i barrals. Tot anava d’aigua! Els recs van sortir de mare, les fonts sobreeixien, els marges s’esllavissaven, les pedres queien ròssec avall, de tanta mullena. Els colors del bosc, (feia dies que estaven tristos i empolsinats) van quedar nets i polits, brillants com si fossin acabats de pintar, acabats de fer, amb una llum nova.\nVa ser aleshores quan les dones d’aigua, les goges de la muntanya, van sortir dels seus amagatalls, de les seves cases secretes.\nLa gent d’Alpens i també gent dels pobles veïns, s’havien aplegat a la fàbrica vella, sí, a la mateixa fàbrica on les seves mares, les àvies i les besàvies, s’hi havien passat hores i hores treballant, escarrassant-se per guanyar un sou sempre escàs, fent anar uns telers eixordadors i polsos que teixien els llençols de la vida.\nDoncs allà, a la fàbrica vella, aquell vespre, les dones d’aigua van explicar com era la seva vida, la seva història. Una a una, van anar parlant:\nLa dona d’aigua que es deia Rosa Mari, va dir:\nAls gorgs i a les torrentades, als llacs i a les fonts, hi viuen les dones d’aigua. Diuen que estan encantades” però no en són gens d’encantades, que estan vives i ben vives!\nLa dona d’aigua que es deia Filemon, va dir:\nLes dones d’aigua diuen sí a la vida, sí a la Terra! Són transparents, son aigua que brolla, cristal·lina. Son la saviesa de les coses senzilles, molt de cada dia, molt d’estar per casa.\nLa dona d’aigua que es deia Glòria, va dir:\nEls petons de les dones d’aigua són la cosa més dolça del món! Són tan tendres! Si mai reps el bes d’una dona d’aigua guarda’l molt endins del teu cor: et farà viure per sempre!\nLa dona d’aigua que es deia Montse R., va dir:\nHi ha dones d’aigua de tota mena: altes, baixes, primes, grasses, joves, velles... Però us puc assegurar una cosa: totes, totes, absolutament totes, són úniques i precioses!\nLa dona d’aigua que es deia Lluna, va dir:\nLes dones d’aigua no tenen por: “Por de què? – riuen – Som de la Terra i a la Terra ens quedarem. Som pols d’estrelles, vibracions, espurnes. Som aigua, onades.”\nLa dona d’aigua que es deia Miquel P., va dir:\nLes dones d’aigua, ballen a les nits. A l’hora de la calor, dormen. Quan el sol se’n va a la posta i quan el dia despunta, cullen rams de flors i herbes. Marinen i preparen tisanes, elixirs, remeis que curen els mals del cos i del cor. Les dones d’aigua ballen, a les nits.\nLa dona d’aigua que es deia Rosa G., va dir:\nA vegades ploren, les dones d’aigua. Quan ho fan, senten que es desfan. El seu cos d’aigua es desfà. Les llàgrimes, l’aigua, els corre fent petits rierols, fent grans torrentades, fent onades gegants. A vegades ploren, les dones d’aigua.\nLa dona d’aigua que es deia Daniela, va dir:\nEstimar és l’estat natural de les dones d’aigua. S’enamoren de tot i enamoren a tothom! Assaboreixen la vida a xarrups petits, pausats, amb tos els sentits.\nLa dona d’aigua que es deia Oleguer, va dir:\nLes dones d’aigua són molt seves, no es deixen entabanar. Saben de què va la vida, perquè son les mestresses de la Vida.\nLa dona d’aigua que es deia Montse C., va dir:\nA vegades, les dones d’aigua concentren tota la seva energia en fer créixer una única flor. La reguen, l’acaronen, li canten... Saben que aquella flor és la salvació.\nLa dona d’aigua que es deia Lena, va dir:\nLes dones d’aigua dibuixen portes. Portes a la paret, a les muntanyes, a l’aire. Les portes obren camins i esferes. Esferes daurades, verdes, de plata, blanques, violetes. Els camins porten cap a dins de les persones.\nLa dona d’aigua que es deia Joan C., va dir:\nLes dones d’aigua son aquí i son allà. Tenen el do de ser sempre on se les necessita. Acompanyen, guien, suggereixen sense fer-se veure, sense fer-se notar, insinuen, inspiren.\nLa dona d’aigua que es deia Joan I., va dir:\nLes dones d’aigua s’agafen de les mans les unes amb les altres: les mares amb les filles, les àvies amb les netes, les besàvies amb les besnétes. Fan una cadena que enllaça amb el temps del temps, amb el fons de la història, amb l’infinit! És una cadena que encercla tot l’Univers.\nLa dona d’aigua que es deia Montse M., va dir:\nLes dones d’aigua viuen amb nosaltres. Són aquí, al poble, van i vénen pels carrers, per les botigues, per les cases. Van i vénen pels horts, pels camins de la muntanya i pels camins de la vall. Les dones d’aigua, són aquí, entre nosaltres.\nLa dona d’aigua que es deia Miquel E., va dir:\nLes dones d’aigua, a vegades, tenen set: quan fa temps que no plou, quan els núvols són prims com el paper de fumar i el sol esquerda la crosta de la terra i la crosta de la pell. Aleshores, les dones d’aigua s’asseuen, amb la tristesa a la falda i canten cançons de bressol.\nQuan les dones d’aigua surten a estendre la roba, per un cantó riuen i per l’altre ploren. Plorar i riure són cares d’un mateix viatge. El viatge de la Roca, el viatge de l’Aigua.\nDesprés, les dones d’aigua van llegir poemes, van cantar cançons, la dona d’aigua que es deia Fredy va tocar la trompeta, la que es deia Teresa va fer un dibuix preciós i la dona d'aigua que es deia Lluís va fer un munt de fotografies!\nLa gent d’Alpens es va emocionar molt i molt i, des d’aquell dia, la gent es va saber una mica més unida, més poble, una mica millor. I va guardar el record d’aquell dia al fons dels seu cor.\nles fotos les podeu veure aquí...


CRISTIANISME | Corpus Christi, festivitat religiosa i popular | Oficina d'Afers Religiosos\nCRISTIANISME | Corpus Christi, festivitat religiosa i popular\nEl Corpus Christi (en llatí ‘cos de Crist’) és una festa de l’Església catòlica destinada a venerar l’eucaristia. És una festa del calendari litúrgic que té lloc el dijous següent a l’octava de Pentecosta. Aquesta festa, d’origen medieval i instituïda pel papa Urbà IV l’any 1262, havia de servir a l’Església per venerar públicament el sagrament de l’eucaristia i exaltar la doctrina del cos de Crist enfront dels que la negaven. Va ser sobretot a partir del 1316 que es va estendre per tota la cristiandat, arran d’una butlla del papa Joan XXII. D’aquesta manera, es va estendre per tot Europa, on amb el pas del temps va guanyar importància. A partir d’aquell moment es va generalitzar a Europa, i encara al segle XXI, sis segles després, és un esdeveniment religiós, social, cultural i festiu de gran transcendència.\nL’Ajuntament de Barcelona ja fa molts anys que va decidir recuperar la festivitat de Corpus, una de les festes més antigues i lluïdes de la ciutat. I ho va fer a partir de dos dels aspectes més populars i participatius de la festa, que són fruit de l’herència col·lectiva dels barcelonins i les barcelonines: l’ou com balla i la processó.\nL’ou com balla és una de les celebracions més singulars de Barcelona, que ha distingit la diada de Corpus des de l’any 1637. L’ou com balla consisteix a fer ballar un ou buit damunt el brollador d’aigua d’una font la peanya de la qual s’ha guarnit amb abundants flors i plantes. S’ha identificat aquesta imatge amb la figura de l’eucaristia en el moment de l’elevació, però les al·lusions de l’ou a la fertilitat i la plenitud i el fet que aquest costum tingui lloc justament per Corpus poden suggerir altres interpretacions i lectures. La tradició, tan senzilla com misteriosa, desperta passions entre els estudiosos, que discuteixen encara avui sobre l’origen i el significat de l’ou com balla. Per alguns és una metàfora del cicle de la vida i una referència al temps i al moviment continu. D’altres el veuen com un simple joc d’entreteniment propi de l’edat mitjana. Sigui com sigui, i encara que potser només es tracti d’un simple joc, el cert és que aquesta tradició ja tenia lloc a la Catedral de Barcelona l’any 1440. Més enllà de la discussió sobre els orígens, el que sí que és cert és que la tradició ha arrelat a Catalunya, l’únic lloc del món on actualment es fa ballar l’ou. Aquesta celebració ja forma part de l’imaginari col·lectiu de Barcelona.\nLa processó, celebrada a Barcelona des del 1320, ha tingut una significació molt important per a la ciutat i la ciutadania. Barcelona i Girona van ser les segones ciutats del món que van celebrar el Corpus Chirsti amb una processó. Les processons de Corpus són l’antecedent de les actuals cercaviles de moltes festes majors de pobles i ciutats. La processó és un patrimoni cultural immaterial de la ciutat, i durant segles va ser la veritable festa major de la ciutat. En el vessant festiu, ha estat l’origen de molts balls i elements d’imatgeria festiva: els gegants, els capgrossos, el bestiari i altres danses i entremesos, que avui dia formen part de la cultura tradicional més arrelada. Des del 1992 l’Ajuntament de Barcelona organitza aquest seguici brillant i festiu, que s’afegeix a la processó dels fidels —que precedeix— i que surt després de la missa de Corpus seguint la custòdia amb el santíssim sagrament al tron del rei Martí. Habitualment la processó té lloc el diumenge següent a la festivitat de Corpus. Els diversos elements surten del pati de l’Ajuntament acompanyats de música i seguint un ordre estricte. Després de les presentacions i els balls de rigor, la processó festiva comença i circula pel carrer del Bisbe amunt fins a arribar al pla de la Seu. Allà el seguici eclesiàstic s’uneix a la processó festiva.\nUna altra de les expressions característiques de Corpus són les enramades o catifes de flors. Són obres d’art naturals, belles i efímeres. Unes obres que serien trepitjades per la processó de Corpus i el seguici festiu o per la cercavila substitutòria. No obstant això, antigament eren respectades per tots els participants de la processó, a excepció dels que portaven la custòdia, que eren l’essència del Corpus. Barcelona s’engalana amb catifes florals, ja que en els darrers anys les catifes florals s’estan recuperant a la ciutat. Si fins fa pocs anys no se’n feien gaires, avui dia hi ha prop d’una quinzena d’entitats que promouen la creació de catifes a les places i els carrers.\nTambé és destacable la proliferació recent d’associacions de campaners i campaneres en diversos barris, que anuncien la celebració i inunden el paisatge sonor barceloní amb els seus repics.


Acte commemoratiu de l’Any Fabra a Girona\nLa commemoració de l’any Fabra a Girona gira entorn d'un diàleg entre Jordi Ginebra (Comissari de l’Any Fabra) i Francesc Feliu (ILCC-UdG) sobre la figura del gramàtic.\nEl divendres 5 d’octubre, l’Auditori Josep Irla, de l’Edifici de la Generalitat a Girona, va acollir l’acte de commemoració de l’Any Pompeu Fabra.\nL’acte va constar d’un diàleg entre dos experts de la figura de Fabra, un monòleg al voltant de la figura del gramàtic i una visita a l’exposició Pompeu Fabra. Una llengua completa, que es pot visitar fins a l’11 d’octubre a l’Oficina d’Atenció Ciutadana a l’Edifici de la Generalitat a Girona.\nEnguany se celebra el 150è aniversari del naixement de Pompeu Fabra i els 100 anys de la publicació de la Gramàtica catalana normativa. Per aquest motiu, al llarg de l’any s’han celebrat arreu del territori català activitats commemoratives en reconeixement d’una figura fonamental en la història de la llengua catalana.\nLa inauguració va comptar amb la presència del delegat del Govern de la Generalitat a Girona, Pere Vila; l’alcaldessa de Girona, Marta Madrenas; el vicepresident de la Diputació de Girona, Fermí Santamaria, i la vicerectora de Territori i Compromís Social de la Universitat de Girona, Sílvia Llach. Ester Franquesa, directora general de Política Lingüística, va clausurar l’acte.\nEl diàleg sobre Pompeu Fabra va ser protagonitzat pel comissari de l’Any Pompeu Fabra, Jordi Ginebra, i el doctor en filologia catalana de la Universitat de Girona, Francesc Feliu (ILCC). Seguidament, l’actor Òscar Intente va representar l’espectacle-monòleg Pompeu Fabra: jugada mestra! L’actor va partir del fet que Pompeu Fabra, un tenista apassionat, va posar unes normes al català perquè l’ús compartit de la llengua fos possible i acceptat.\nL’acte va ser organitzat per la Generalitat i el Consorci per a la Normalització Lingüística, amb la col·laboració de la Universitat de Girona, l’Ajuntament de Girona i la Diputació de Girona i amb el suport del Col·legi de Mediadors d’Assegurances de Girona.


ACN/ Pere Francesch Barcelona 19-03-2020 10:28 Lectures 1176\nAlex de la Iglesia al rodatge de 'Perfectos desconocidos'. Telecinco Cinema\nContinuen i s'incrementen cada dia les ofertes culturals online a través de les xarxes socials en temps de confinament domiciliari arran de la crisi del coronavirus. La representació de 'Hamlet' dirigida per Pau Carrió al Teatre Lliure; l'òpera 'Aida' que es va poder veure al Teatre Real a través del Gran Teatre del Liceu; una xerrada amb Álex de la Iglesia organitzada per l'Acadèmia del Cine espanyol o un trivial del Palau són algunes de les propostes culturals previstes per aquest dijous. Kids from Mars actuarà al Cuarentena Fest i Montse Barderi presentarà 'La memòria de l’aigua' a Ona.\nLa llibreria Ona ha traslladat la seva programació a la xarxa amb presentacions, xerrades, contacontes i recomanacions. Les activitats d'aquest dijous són el contactontes 'El regal', de Gabriela Keselman i Pep Montserrat (ed. Kókinos), amb la llibretera Meri Ral i a les set de la tarda es presentarà la novel·la 'La memòria de l’aigua' (Columna), de Montse Barderi, amb la participació de l’autora, en una xerrada conduïda per la llibretera Laia Torrejón.


La URV ofereix cinc nous graus per cobrir la necessitat de nous perfils professionals - Notícies - Departament d'Història i Història de l'Art - URV\nLa URV ofereix cinc nous graus per cobrir la necessitat de nous perfi...\nLa URV ofereix cinc nous graus per cobrir la necessitat de nous perfils professionals\nDes del passat 5 de juny i fins al proper 2 de juliol és oberta la preinscripció universitària a través de la qual els futurs estudiants escolleixen quins estudis de grau i en quin centre volen accedir el curs 2018-19. Amb l'objectiu de respondre a les necessitats del mercat laboral, amb ocupacions emergents, noves formes de treball i que demana perfils molt determinats, la URV té una oferta de 41 graus i 7 dobles titulacions. Cinc dels estudis de grau s'ofereixen per primera vegada: el grau d'Història de l'Art i Arqueologia, el grau de Gestió en Turisme i Hoteleria, el grau de Geografia, Anàlisi Territorial i Sostenibilitat, el grau de Tècniques de Desenvolupament d'Aplicacions Web i Mòbils i el grau de Tècniques de Bioprocessos Alimentaris.\nAixí, en l'àmbit d'Arts i Humanitats s'ofereix el grau d'Història de l'Art i Arqueologia, que integra les dues disciplines en un únic ensenyament. Habilita per interpretar obres d'art, monuments i vestigis arqueològics incorporant les noves tecnologies i metodologies digitals i l'aprenentatge pràctic, a través del treball de camp. Es tracta del primer grau conjunt que existeix a les universitats i segueix el model europeu, ja consolidat. A través de les mencions els estudiants podran aprofundir en la disciplina que prefereixin i sortiran preparats per treballar en qualsevol àmbit de la recerca, la conservació i la difusió i promoció del patrimoni artístic i arqueològic.\nEn aquest mateix àmbit, el grau d'Història ha modificat substancialment els continguts i redissenyat el pla d'estudis. Els estudiants poden cursar la menció en Prehistòria, Història Antiga i Història Medieval, que té continuïtat en els màsters Arqueologia Clàssica, Arqueologia del Quaternari i Evolució Humana, i Identitat Europea Medieval, o la menció en Història Moderna i Contemporània, en la que s'estudia el procés de transformació econòmica, social i política des de les etapes finals de l'antic règim fins a l'actualitat.\nEn l'àmbit d'Arquitectura i Enginyeries s'estrena el grau de Tècniques de Desenvolupament d'Aplicacions Web i Mòbils, que té una durada de tres anys (180 crèdits), adreçat a aquelles persones que vulguin saber desenvolupar programes per a entorns web i mòbil i resoldre els problemes que es plantegen al món empresarial. El de la URV és el grau que dedica més formació obligatòria en desenvolupament d'aplicacions web i mòbils i, per tant, més especialista en aquest àmbit. A més a més, es tracta d'un grau molt adaptat al món laboral, per la qual cosa s'incentiven les pràctiques externes i el treball de fi de grau en empreses de desenvolupament de programes.\nEls futurs universitaris també es poden matricular per primer cop al grau de Tècniques de Bioprocessos Alimentaris, que dona els coneixements necessaris per treballar en sectors industrials basats en els bioprocessos, especialment en el sector alimentari. De fet, és pioner per aquesta orientació en els bioprocessos i és novedós respecte del grau d'Enginyeria Agroalimentària, que s'oferia fins aquest curs. El nou tracta d'un ensenyament de tres anys (180 crèdits) amb un grau elevat d'ocupabilitat, que dona als graduats les capacitats per treballar, per exemple, en el processament de productes d'origen biològic, en innovació i disseny de productes, en gestió ambiental, automatització de processos, logística o control de qualitat de productes, especialment aliments. Després dels cursos, els graduats poden titular-se com a enginyers i obtenir les atribucions professionals de l'enginyeria tècnica, com ara signar projectes, amb un curs addicional.\nEls graus que s'ofereixen a la Facultat de Turisme i Geografia s'han renovat per adaptar-se als canvis del mercat laboral. D'una banda, el grau de Gestió en Turisme i Hoteleria forma els estudiants per ocupar llocs de responsabilitat en la gestió d'empreses i institucions turístiques i ofereix la possibilitat de cursar la menció en Gestió Hotelera o la menció en Gestió de Destinacions Turístiques, per poder ocupar posicions amb nivells de responsabilitat de càrrecs intermedis o direcció d'operacions en diversos àmbits. Aquest grau té una visió pràctica de la formació i facilitadora de la inserció laboral, per això hi ha dues assignatures de pràctiques en empreses i compta amb els agents del territori en la impartició de la docència.\nDe l'altra banda, el grau de Geografia, Anàlisi Territorial i Sostenibilitat pretén donar als estudiants una nova visió sobre els models de desenvolupament sostenible i la planificació territorial. A més a més, forma especialment en les tecnologies de la informació geogràfica. Es tracta del redisseny de l'anterior grau de Geografia, en el qual hi han participat no només el professorat, sinó el Col·legi de Geògrafs, els estudiants actuals i els professionals del sector. Un dels canvis més significatius és la incorporació d'assignatures basades en projectes. Amb aquests coneixements els estudiants estan preparats per treballar en les àrees de medi ambient, territori, urbanisme i desenvolupament local de l'administració pública com en consultoria al sector privat.\nA més d'aquestes novetats, el grau de Química ofereix per segon any 20 places per als estudiants que vulguin cursar-lo íntegrament en anglès per respondre així a la demanda de professionals del sector amb un alt nivell d'anglès per a multinacionals i centres de recerca.\nLa URV també té una oferta de set dobles titulacions: el doble grau d'Administració i Direcció d'Empreses i Dret, el doble grau d'Administració i Direcció d'Empreses i Finances i Comptabilitat, el doble grau de Biotecnologia i Bioquímica i Biologia Molecular, el doble grau de Dret i Relacions Laborals i Ocupació, el doble grau d'Educació Infantil i Educació Primària amb menció d'Anglès, el doble grau d'Enginyeria Elèctrica i d'Enginyeria Electrònica Industrial i Automàtica i el doble grau d'Enginyeria Informàtica i Biotecnologia.\nEstudiants de la URV en una classe al campus Catalunya.


Dia de l'Implant Coclear a TRAM | | Propera parada\nS’estima que 466 milions de persones a tot el món pateixen de pèrdua auditiva en diversos graus. D’aquestes, mig milió utilitzen l’implant coclear, un dels grans avenços mèdics en audició. És un petit dispositiu electrònic que aconsegueix restablir la capacitat auditiva en persones amb sordesa severa, o amb moltes dificultats per escoltar. Aquest aparell consta d’una part implantada quirúrgicament a l’os de l’oïda i d’una altra part externa, formada pel receptor i el processador del llenguatge. D’aquesta manera, els sons es transfereixen directament al nervi auditiu, i a continuació, arriben al cervell, facilitant la conversa per telèfon o en entorns amb molt enrenou.\nA Espanya hi ha més de 18.000 persones que ja utilitzen aquest implant, en molts casos després d’haver provat els audiòfons i no aconseguir una millora. La diferència és que els audiòfons amplifiquen el so, essent l’aparell idoni per a persones amb pèrdua d’audició. En canvi, en persones amb sordesa profunda els implants poden ser la millor solució, gràcies a la transmissió dels sons cap al cervell.\nAquest aparell, tot i utilitzar-se des del 1957, és encara molt desconegut per les persones. Per això, cada 25 de febrer se celebra el Dia Mundial de l’Implant Coclear. Però enguany hi ha un doble objectiu: donar visibilitat al col·lectiu i conscienciar de la situació que pateixen actualment a causa de l’obligatorietat de dur mascareta. Malgrat que aquest dispositiu millora la qualitat de vida, sol ser necessari recolzar-se en la lectura labial, per la qual cosa les mascaretes estàndards suposen una barrera en la comunicació. Així doncs és de gran importància l’ús de mascaretes comunicatives, aquelles que tenen una zona transparent i que ajuden a comprendre l’interlocutor.\nLa Federación AICE (Associacions d’Implantats Coclears d’Espanya) commemora aquest dia amb diferents activitats com tallers, webinars i missatges divulgatius al transport públic com TRAM. Us animem a buscar els hashtags #MascaretesComunicatives, #WorldHearingDay i #DiaImplantCoclear i penjar les vostres fotografies a les xarxes socials!\nTRAM 25 de febrer de 2021 0 comments\nDescobreix tots els detalls amagats del Museu de les Aigües des de casa


En una plaça apareixerà un dispositiu curiós. L’artefacte i tot el que l’envolta aspira a recollir dades i fer observacions en el marc d’una investigació participativa i participada sobre l'espa públici des de la perspectiva de gènere.\nEn una plaça apareixerà un dispositiu curiós. L’artefacte i tot el que l’envolta aspira a recollir dades i fer observacions en el marc d’una investigació participativa i participada amb la implicació del grup de recerca Open Systems (UB), Elisava i Nus, amb col.laboració amb diferents col.lectius i persones. Disciplines i perspectives diverses s’han unit per constituir un grup de recerca efímer però amb un objectiu compartit: conèixer millor les interaccions que tenim a l'espa públic i com són aquestes interaccions mirades des de la perspectiva de gènere.\nPodrem reconèixer, prendre consciència i reflexionar sobre les dinàmiques que es donen al carrer i els papers que hi desenvolupem, així com revisar les dades obtingudes sobre les relacions humanes en aquestes places des de la perspectiva de gènere. Si se trobessis una situació masclista a la plaça... què faries? T’animes a participar-hi? Ens trobem a la plaça?\nAquest projecte s'ha dut a terme en el marc de la Biennal Ciutat i Ciència de Barcelona, i el Pla C de la Mobile Week. Es va estrenar a les places del Mercat de Sant Antoni (Sant Antoni- Eixample), el Sortidor (Poble Sec, Sants-Montjuïch) i a la Plaça JM Folch i Torres (Raval, Ciutat Vella). La propera edició serà el 16 de maig a la Plaça Orfil.la de Sant Andreu, i presentarem els resultats el 17 de maig a Can Clariana, en el marc del Festival Calidoscopi.\nProjecte en col·laboració amb Open Systems, grup feminista d'Elisava, la Mobile Week i NUS Cooperativa, amb el suport de l'Institut de Cultura de Barcelona.


La salsa creix a Barcelona (lpc3.com)\nLa salsa creix a Barcelona\nLa Porta Clàssica 09-07-2011\nNou festival el 16 de juliol al Poble Espanyol\nBarcelona és un dels epicentres culturals d'Europa i, com a tal, acull importants certàmens culturals de tots els estils. Dins el gran ventall de festivals i esdeveniments, però, fins ara no n'hi havia un amb els grans noms de la salsa i el latin jazz internacional.\nLa salsa cada vegada té més adeptes a la ciutat i actualment s'han multiplicat les sales, escoles i bars que basen la seva programació en aquest gènere i en els que assisteixen periòdicament tant el públic autòcton como el llatí.\nÉs per això que els membres del grup La Sucursal S.A. i amics s'han llençat a la piscina i han creat el festival ideal, al que ells voldrien assistir i actuar, per presentar el seu nou disc Sin fronteras. Tot un exemple de la "joventut sí-sí".\nActuaran al Salsa & Latin Jazz Bcn Festival el panameny autor de la coneguda Pedro Navaja Rubén Blades, la institució cubana Chucho Valdés acompanyat de The Afro-Cuban Messengers i l'orquesta de salsa amb més projecció a Europa La Sucursal S.A.\nTot plegat tindrà lloc en una jornada única el proper 16 de juliol al Poble Espanyol de Barcelona.


To Kamari Chios Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDissenyat tant per oci com per negoci, To Kamari està situat idealment a Agia Fotini; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Aeroport Nacional Illa Chios, Museu Arqueològic, Museu Filippos Argenti.\nTo Kamari ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de habitació familiar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Chios, el To Kamari és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (88) Parelles (38) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (25) Famílies amb infants grans (8) Grups (12)