Hospitals en Wadern - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Altres ciutats en sarre - Sarre - Alemanya - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Alemanya › Sarre › Altres ciutats en sarre › Hospitals en wadern\nHospitals en wadern Altres ciutats en sarre > Sarre > Alemanya\nHospitals en Wadern recomanades:\nQualsevol manifestació d'alguna cosa estranya pot ser l'anunci d'una malaltia, que pot ser banal o greu. Si està preocupat i necessita consultar un metge, cerca aquí en aquest directori d'hospitals Alemanya, aquests Hospitals en Wadern que són més propers a vostè.\nSi ja no sap què fer quan truqueu Hospitals en Wadern i ningú escolta el telèfon ràpidament, us direm què heu de fer: proveu de trucar als telèfons que oferim aquí. Són els telèfons de cites i atenció a les 17282 persones que viuen a Wadern.\nVolem continuar proporcionant informació útil i precisa a totes les persones que necessiten saber com trobar o contactar Hospitals en Wadern. Per tant, instem a tots els nostres usuaris que, en cas de trobar errors, informeu-nos-nos perquè puguem corregir-los immediatament. Pots ajudar-nos?.\nHospitals en Wadern per categoria\nSi necessiteu anar a l'hospital per consultar amb especialistes, imatges de diagnòstic o qualsevol procediment relacionat amb problemes de salut, aquí veureu una llista amb tots els hospitals públics de Wadern (Alemanya)\nComençar un tractament o una teràpia a llarg termini en un hospital privat Wadern (Alemanya) pot costar molt més del que puguis imaginar. Per això, és bo que informeu amb antelació sobre el cost total d'aquesta. Trobeu aquí una llista de tots els centres hospitalaris d'aquesta regió i informeu-vos a si mateix\nMostrant 1 Hospitals en Wadern\nMés destacats Hospitals en Wadern\nLlistat de hospitals pròxims a Wadern


Cotització en el RETA a partir l'1 d'agost de 2018 - Gabinete de gestión y asesoría empresarial\nLa Llei de pressupostos generals de l’Estat per a 2018 incrementa, a partir de l’1 d’agost de 2018, les bases en aquest règim especial, tot fixant-les en funció de l’edat que tingui el treballador autònom en aquesta data. Sense modificació de tipus.\nA partir de l’1 d’agost de 2018, la base màxima de cotització per als treballadors autònoms és de 3.803,70 €/mes i la base mínima és de 932,70 €/mes.\nLa base de cotització per als treballadors autònoms es fixa en funció de l’edat que tinguin al data 01.08.2018, d’acord amb unes regles determinades, segons es tinguin menys de 48 anys, o 48 o més anys.\nNo obstant això, els treballadors que abans dels 50 anys hagin cotitzat en qualsevol dels règims de la Seguretat Social per espai de 5 o més anys queden subjectes a altres regles, que es fixen en funció de l’última cotització acreditada.\nD’altra banda, aquells treballadors que no tinguin coberta la protecció dispensada a les contingències derivades d’accidents de treball i malalties professionals han d’efectuar una cotització addicional equivalent al 0,10%, aplicat sobre la base de cotització triada.\nPer conèixer en detall els canvis en les cotitzacions en aquest règim, contacti amb el nostre equip d’experts.


per sempre Fahrenheit: de setembre 2012\nConceptes bàsics de literatura\nConceptes bàsics de literatura a Batxillerat\n1 La llengua literària\n1.1 Concepte de literatura\n1.2 El text literari com a acte de comunicació\n1.3 Característiques de la llengua literària\n2 Les figures retòriques o recursos literaris\n2.1 Recursos fonètics\n2.2 Recursos sintàctics\n2.3 Recursos lèxico-semàntics\n3. Els gèneres literaris. Introducció històrica\n4.1 Trets generals\n4.3 Nombre de síl·labes i combinacions de versos\n4.4 La mètrica dels trobadors\n4.5 Gèneres poètics de tradició culta\n4.6 Gèneres poètics de tradició popular\n5.1 Tècniques narratives i estils\n5.2 Argument o trama i tema. Estructura\n5.3 El punt de vista, narrador o veu narrativa\n5.7 Els gèneres narratius\n6 El teatre\n6.1 El gènere teatral\n6.2 El text teatral\n6.4 El discurs teatral\n6.5 Elements propis\n6.6 Subgèneres dramàtics\nAl llarg de la història hi ha hagut una gran confusió a l’hora d’establir l’abast del terme Literatura. Hi ha teories minimalistes que el restringeixen, i d’altres maximalistes per a les quals literatura és tot allò que hi ha escrit. A més, la paraula “Literatura” és polisèmica, posseeix moltes accepcions, entre les quals hi ha les següents:\n· Conjunt de la producció literària d’una època o d’una regió\n· Conjunt d’obres que constitueixen un grup particular i individualitzat, bé pel seu origen, bé per la seva temàtica o intenció\n· Bibliografia existent al voltant d’un tema determinat\n· Retòrica, expressió artificial\n· Per el·lipsi, s’empra “literatura” en comptes “d’història de la literatura”\n· Per metonímia, “literatura” significa també “manual d’història de la literatura”\n· Coneixement organitzat del fenomen literari\nAl llarg de la història ens han arribat múltiples definicions de literatura. Aristòtil la defineix com a “art que imita només amb el llenguatge, en prosa o en vers”, és a dir, la literatura és l’art de la paraula. D’aquesta deriven les definicions tradicionals, que es poden resumir en la següent: la literatura és l’art que té com a finalitat l’expressió de la bellesa mitjançant el llenguatge.\nUna caracterització general del fet literari, de la literalitat, només serà possible si partim del fet que l’obra literària és un acte especial de comunicació, i si considerem les particularitats de l’anomenat llenguatge literari. És a dir, l’acte de comunicació literari és, lingüísticament parlant, semblant als altres però amb unes particularitats.\nQualsevol obra literària és un autèntic acte de comunicació que posa en relació la persona que escriu amb altres persones, fins i tot d’èpoques i llocs molt diferents.\nSegons l’esquema de R. Jakobson, en un acte de comunicació verbal es donen els següents “factors constitutius”:\nemissor > missatge > receptor\nEmissor és qui parla o escriu; receptor, qui escolta o llegeix; missatge és el propi suport de l’acte comunicatiu –suport lingüístic escrit o oral en un acte lingüístic-; el context són algunes de les coordenades que situen l’acte; el referent és la realitat extralingüística a què fa referència el missatge; el codi és la llengua que usa el missatge; el canal és el medi físic a través del qual es transmet el missatge.\nLes modificacions que experimenten aquests factors en la comunicació literària són les següents: L’emissor es converteix en un autor i el receptor en un lector, espectador o oient (en el cas de la literatura oral o sociològicament consumidor). Aquest lector sol formar part d’un públic, mentre que l’autor forma part d’un corrent. És un acte amb unes característiques contextuals especials ja que l’autor i lector no comparteixen espai ni temps necessàriament i tenen cadascun circumstàncies pròpies d’aquesta situació comunicativa tan particular, com ara les circumstàncies culturals, polítiques, econòmiques... que condicionen l’obra literària i la seva recepció.\na. L’emissor. Un parlant normal codifica el seu missatge per a satisfer una necessitat pràctica, immediata. Contràriament, l’emissor d’una obra literària o autor crea una obra literària amb la intenció que perduri, per tal de produir en el receptor un plaer estètic.\nb. El receptor. El receptor d’una obra d’art literària és el lector, l’oient o l’espectador. El conjunt de lectors, oients i espectadors rep el nom de públic. El públic no pot establir comunicació recíproca amb l’autor com ocorre amb emissors i receptors en actes comunicatius no literaris. Tot i que actualment es dóna una gran importància a la participació del lector o oient en l’obra literària, aquest pot interpretar-la, però no pot respondre a l’autor.\nc. El canal. El canal en la comunicació literària actual és generalment el llibre, la revista, el diari, el PC... però també es pot transmetre el missatge literari oralment (teatre, recitals poètics, cançons...). En qualsevol cas és un canal en què el missatge circula en una sola direcció: de l’autor al públic.\nPel que fa a la relació emissor-receptor o contacte, també hi trobem diferències. En l’acte de comunicació literària l’autor no té la iniciativa del contacte, que correspon estrictament al receptor. El missatge literari sempre espera que el lector acudeixi per tal de rebre’l quan vulgui.\nd. El missatge. En un acte normal de comunicació el més important és el contingut, el referent, del missatge. No obstant això, en la comunicació literària, el contingut és tan important com la forma.\ne. El codi. El codi literari és bàsicament la llengua comuna, però sotmesa a una sèrie de desviacions que ens produeixen estranyesa i ens fan parar esment sobre el mateix missatge. Per aconseguir-ho l’autor se serveix de tots els recursos que li ofereix l’idioma.\nf. El context. La no presència de l’autor-emissor en l’acte de comunicació literària implica que no existeix un context compartit per l’emissor i el receptor. Aleshores, on es troba el context de l’obra literària? En l’obra mateixa, l’obra comporta el seu propi context.\nL’essència de la llengua literària es troba en la connotació. El llenguatge literari és àmpliament connotatiu, és a dir, al significat lògic o bàsic de la paraula s’hi afegeixen altres significats secundaris, emocionals o expressius. Tot allò que una paraula és capaç d’evocar, suggerir, provocar... pertany al camp de la connotació. Així, en un text literari, la paraula lluna pot tenir les següents connotacions: nit, fred, quietud, misteri, màgia, romanticisme... Contràriament en el llenguatge comú predomina la denotació o significat bàsic, no subjectiu de les paraules, el denotatiu satèl·lit de la Terra en l’exemple.\nPodem enunciar, a partir de les teories exposades, alguns tres peculiars de la llengua literària:\na. Major abundància de figures o recursos expressius (metàfores, metonímies).\nb. Predomini de la funció poètica que xifra el seu objectiu en el missatge mateix, no en el seu contingut referencial, tot servint-se de recurrències o repeticions en tots els nivells.\nc. Abundància de connotacions i ambigüitats.\nd. Plurisignificació, que permet moltes i diverses interpretacions o “recreacions” de l’obra.\ne. Lèxic més escollit, precís i expressiu.\nf. Gran col·laboració del component fònic.\ng. Construccions sintàctiques més variades i flexibles que les de la llengua comuna.\nh. Predomini d’allò imaginatiu i afectiu per damunt del que és lògic.\nLes figures retòriques més importants o usades amb més freqüència són les que segueixen, dividides segons siguin figures o recursos fonètics, sintàctics o lèxico-semàntics.\nAl•literació: repetició en un vers o en una extensió relativament curta d’un text d’uns mateixos sons vocàlics o consonàntics.\nPere Peret pintor premiat per Portugal pinta pots i paperines per posar pebre picant.\nOnomatopeia: ús de sons per imitar sorolls\nPff!, blup!, splash!\nHipèrbaton: Canvi de l’ordre de mots o de les lletres d’un mot. En literatura es recorre a aquest recurs per augmentar l’expressivat del text:\nPer les comes i els fondals ve la vaca, tota sola\nAsíndeton: supressió d’elements que servirien usualment d’enllaç. Dóna més velocitat a la frase:\nCorríem, saltàvem, ens empaitàvem.\nEl•lipsi: omissió d’algun element de la frase:\nNo diguis mai burro a ningú que no ho sigui més que...\nPolisíndeton: Fenomen contrari a l’asíndeton, consistent en la utilització de conjuncions innecessàries:\nI va baixar a l’hort i va collir maduixes i es va esgarrinxar les cames i va acabar cansadíssima.\nSinonímia: acumulació de sinònims.\nÉs covard, baix, rastrer, traïdor.\nEpítet: Ús d’adjectius que es poden arribar a considerar innecessaris.\nLa blanca neu, l’aigua líquida.\nAnàfora: repetició d’una o més paraules a l’inici de la frase o del vers.\nVoldria acaronar-te amb els llavis, voldria acaronar-te amb el pensament, amb el temps, voldria acaronar-te més enllà de l’espai.\nEpanadiplosi: Començar i acabar un vers o frase amb la mateixa paraula.\nDerrota sempre l’enemic que no et deixa vèncer, venceràs. Derrota, doncs, la derrota.\nJoc de paraules: Repetir en una frase, en ordre invers, els elements de l’altra.\nCaminava dolçament per la platja; per la platja dolçament caminava.\nParonomàsia: Joc de paraules que consisteix a utilitzar dues paraules de sons semblants, tot i que de significació diferent.\nEls daus als déus aposta.\nSinestèsia: Un altre joc de paraules que consisteix a desplaçar un adjectiu d’un camp sensorial a un altre.\nAntítesi: Fer servir paraules de significat oposat.\nJo el foc, tu l’aigua.\nParadoxa: Consisteix a unir dues idees que, en principi, semblen irreconciliables.\nViure sense viure, que amb tu morir és néixer.\nOxímoron: Contrast que es forma acostant dues idees oposades.\nUn instant etern. Un sol negre. Un gel abrasador.\nGradació: Una sèrie significativa ordenada de menys a més o de més a menys.\nEn terra, en fum, en pols, en ombra, en res (Góngora)\nHipèrbole: Exageració en la presentació de la realitat que es vol presentar.\nAquell home era gras com una bona de greix que ofegués el món amb el seu pes.\nIronia: Expressar en clau de burla, el contrari del que es vol comunicar.\nLa fàbrica un resol tots els problemes\nComparació: Consisteix a comparar explícitament el terme real amb l’objecte poètic. Exigeix la presència d’un com: (...) mentre els companys dirien desaprovant-ho:\nCom l’ocell que deixa el niu (...)\nMetàfora: La metàfora és igual que la comparació en la qual s’ha eliminat el com.\nEls teus ulls són fanals que il•luminen la meva foscor\nLa causa per l’efecte: els cabells blancs demanen respecte\nL’autor per la seva obra: he comprat un Modigliani\nEl lloc per la cosa d’on prové: un Priorat\nL’instrument pel qui l’utilitza: la primera batuta\nInterrogació retòrica: Pregunta que no necessita resposta perquè es dóna per suposada.\nPer què m’has traït, covard, ara que moro?\nApòstrofe: Invocació a éssers reals o imaginaris\nVeniu a mi, éssers celestials!\nPersonificació: Atribuir qualitats humanes a éssers inanimats o abstractes\nEl cotxe cridava a plena veu.\nEls gèneres estableixen una classificació de la producció literària eminentment culta segons les característiques formals del discurs.\nHistòricament, com és sabut, els gèneres són tres, però a la Poètica Aristòtil (s IV aC) n'estudia només dos amb detall, la tragèdia i l'èpica, i oblida la lírica. És a l'època hel·lenística quan, arran de la catalogació del llegat de la literatura grega clàssica, s'elabora una classificació dels gèneres i se n'estudien les connexions amb els estils:\nÈpica: narració de fets històrics des d'una perspectiva heroica.\nLírica: poesia en la qual predominen la subjectivitat, els tons afectius i sentimentals i emotius.\nDramàtica (tragèdia): composició teatral d'estil elevat que representa una acció seriosa i grau i en què el protagonista és endut cap a la catàstrofe per una passió o per la fatalitat.\nDrama: composició teatral considerada un gènere mixt entre la tragèdia i la comèdia, i en la qual l'acció s'imposa a la narració.\nComèdia: composició teatral caracteritzada pel desenllaç feliç, i per la seva intenció, generalment crítica, moralitzadora o satírica.\nL'Edat Mitjana d'una banda crea gèneres nous i de l'altra manté l'autoritat dels antics, basada sobretot en Horaci. La codificació moderna s'estableix de manera definitiva al Renaixement, en particular a L'arte poetica, de Minturno (1564), que divideix la poesia en lírica, èpica i dramàtica. Els gèneres clàssics són objecte de crítica des del romanticisme en nom de l'individualisme i del geni de l'artista, a desgrat que Hegel en fa una teoria de molta influència, la novetat de la qual és que inclou la novel·la.\nEl segle XX contempla la recuperació i reelaboració de la teoria dels gèneres. La influència creixent de la lingüística textual ha posat en un primer pla el problema del text o, més ben dit, de la textualitat. La tipologia dels textos facilita l’estudi de l’obra literària com a conjunt, atès que el text, més que una successió de frases, és una unitat lingüística específica.\nTot i que en la pràctica els gèneres han evolucionat cap a una classificació més simple (poesia, narrativa, teatre), cal tenir present que la crítica literària més avançada rebutja la divisió en compartiments estancs dels gèneres literaris. El discurs literari és analitzat des d'una perspectiva que defuig les classificacions simplificadores i entén que l'art contemporani va més enllà de les velles normes i limitacions.\nLa poesia és l'art d'expressar, en paraules, el contingut literari, mitjançant mots disposats segons les lleis de la mètrica. Els elements bàsics de la poesia són:\nVers: fenòmens de contacte, mesura sil·làbica, tipus de vers...\nRitme: unitats o peus rítmics (dàctils, espondeus...)\nRima: tipologia (assonant, consonant...)\nEstrofa: tipologia (apariat... sonet, romanç)\nTot i que associem el concepte poema a l'estructura en versos, l'expressió poètica també pot tenir altres manifestacions. La prosa poètica és un text escrit en prosa que utilitza recursos poètics.\nD'altres manifestacions incorporen, d'una manera diversa, elements plàstics; és el cas del cal·ligrama i el poema visual. El cal·ligrama és una composició poètica que, mitjançant la tipologia i l’escriptura, «dibuixa» una forma relacionada amb el contingut temàtic del poema. Tot i que el concepte prové de la poesia avantguardista (el terme el va definir Guillaume Apollinaire) i que va ser una forma poètica utilitzada en aquesta època, durant el barroc també s'havien escrit poemes en els quals s'havia alterat la disposició tipogràfica.\nEl poema visual també és una forma poètica avantguardista. Prioritza la comunicació i el poder d'atracció de l'obra i es caracteritza per la substitució dels elements tradicionals del poema per elements visuals: imatges, dibuixos, gravats, fotografies ...\nA l'hora d'analitzar la forma d'un poema ens hem de fixar en el nombre de síl·labes de cada vers i en les relacions de tot tipus que s'estableixen entre els versos. La rima consisteix en la repetició de sons, normalment al final d'un conjunt de versos. Observeu que parlem de sons, no de grafies. La rima es divideix en dos grups: rima consonant i rima assonant.\nRima consonant (o perfecta). A partir de la darrera vocal tònica coincideixen tots els sons de determinats versos. Cal recordar que quan s'analitzen les rimes és costum anar escrivint una lletra (seguint l'ordre alfabètic) a la dreta de cada vers, que es va repetint a mesura que coincideixen els sons (l'apòstrof que hi ha al costat de cada rima indica que la rima és femenima -més avall s'explica el concepte-). La rima consonant és la preferida, i pràcticament única, que feien servir els trobadors. Escrivim les lletres minúscules quan la rima correspon a versos d’art menor (fins a 8 síl·labes) i les lletres majúscules en els versos d’art major (de 9 a 12 síl·labes).\nEn ma terra del Vallès a\ntres turons fan una serra, b'\nquatre pins, un bosc espès, a\ncinc quarteres, massa terra. b'\nCom el Vallès no hi ha res. a\nRima assonant. A partir de la darrera vocal tònica, únicament coincideixen els sons vocàlics.\nSi s'allunya i no et mira, a'\nsi t'és advers l'instant, b\nde plorar què en trauries? a'\nSi et sent, neci, riurà. b\nRima masculina. Correspon als versos acabats en paraula aguda: amic, trobador, etc.\nRima femenina. Es diu d'aquella amb els versos acabats en paraula plana o esdrúixola: noia, ànima, etc.\nRima falsa. S'anomena així aquella rima que és aparentment consonant, però que si ens hi fixem veiem que en determinades modalitats de la parla catalana és assonant, o es tracta només d'una rima visual.\nahir-migpartí, estimar-mar, només-mariners\nRima fàcil o pobra. És la basada en mots provinents d'una arrel comuna, la mateixa paraula amb igual significat, etc.\nporta-comporta, estimava-cantava, saber-saber\nRima interna. La que es produeix entre el final del vers i algun mot del seu interior.\nSalvem esculls entre cants i reülls\nSón una rosa que els meus ulls han desclosa\nVersos blancs. Aquells que tot i estar subjectes a pautes sil·làbiques o rítmiques no presenten cap tipus de rima fonètica (no s'han de confondre amb els versos lliures). Entre els més coneguts hi ha els estramps: versos sense rima, decasíl·labs, acabats en paraula plana.\nVersos lliures. No segueixen cap tipus de pauta mètrica regular.\nLa rima pot tenir diverses estructures dintre de les estrofes. Les més freqüents són les creuades (rima creuada)-abba- i les encadenades (rima encadenada)-abab-; la rima caudada -ccdd- es pot trobar en els darrers quatre versos de les octaves. Aquestes modalitats poden produir diverses combinacions: rima cadenocreuda -ababcddc-, rima creucaudada -abbaccdd-, etc.\nEls versos se solen agrupar en uns conjunts que s'anomenen estrofes. En general podem fer una divisió entre els conjunts de versos amb el mateix nombre de síl·labes o de diferent nombre.\nMètrica isosil·làbica. Tots els versos tenen el mateix nombre de síl·labes.\nArt menor (versos curts). Fins a 8 síl·labes\nNormalment sense cesura\nArt major (v. llargs). Tenen de 9 a 12 síl·labes\nNormalment amb cesura\nMètrica anisosil·làbica. Els versos tenen diferent nombre de síl·labes\nCal tenir en compte que en català (i en provençal) es compta únicament fins la darrera síl·laba tònica. Així, si un vers acaba en paraula aguda comptarem fins al final, si acaba en paraula plana deixarem de comptar una síl·laba, i deixarem de comptar dues síl·labes si acaba en paraula esdrúixola.\nA l'hora de comptar les síl·labes cal fixar-se en la possible existència de sinalefes (unió en una sola síl·laba mètrica de la vocal final d'una paraula amb la vocal inicial de la següent: "i una dama..."), elisions (supressió, en determinats casos, de dues vocals en contacte o reducció en una sola: "la dama és" - "la damés"). Quan es tracta de vocals en contacte dintre d'una mateixa paraula pot produir-se sinèresi o dièresi: a/i/re, enlloc d'ai/re, en el primer cas; e/mo/ció, enlloc d'e/mo/ci/ó, en el segons cas. I encara es podria parlar d'altres conceptes; de totes maneres, una lectura atenta hauria de permetre no pensar gaire en aquests conceptes i resoldre perfectament l'anàlisi sil·làbica.\nSegons el nombre de síl·labes els versos s'anomenen: monosíl·labs, bisíl·labs, trisíl·labs, tetrasíl·labs, pentasíl·labs, hexasíl·labs, heptasíl·labs, octosíl·labs, enneasíl·labs, decasíl·labs, hendecasíl·labs i alexandrins (dodecasíl·labs). Els versos de 5 i 7 síl·labes són molt freqüents en la poesia popular; en canvi, la poesia amorosa culta se sol servir dels versos decasíl·labs; mentre que els alexandrins (12 síl·labes) es reserven normalment per a la poesia narrativa (èpica).\nEls versos llargs tenen habitualment cesura, una pausa mètrica que no coincideix necessàriament amb un signe de puntuació i que divideix el vers en dues (o més) parts anomenades hemistiquis. Tenint en compte això, el recompte de síl·labes es farà com si el final de l'hemistiqui fos el final del vers, és a dir, si l'hemistiqui acaba en paraula aguda, comptarem fins al final, si acaba en paraula plana, deixarem de comptar una síl·laba ... En color verd teniu marcades les síl·labes que no s'han de contar en els finals dels hemistiquis dels exemples de més avall.\nEn els versos decasíl·labs la cesura produeix els models següents:\n4+6 (decasíl·lab català)\nM'exalta el nou/ i m'enamora el vell (J. V. Foix)\n6+4 (decasíl·lab èpic o francès)\nLo comte Tallaferro,/ timbes avall,\ndavalla com lo núvol/ del temporal (J. Verdaguer)\n5+5 (decasíl·lab castellà)\nSi n'és una dona/ qui canta en la nit (López Picó)\nEn canvi els alexandrins gairebé estan formats sempre per dos hemistiquis de 6+6 síl·labes:\nBrots de migrades fulles/ coronen el bocí\nobert i sense entranyes/ que de la soca resta;\ncremar he vist ma llenya;/ com fumerol de festa\nal cel he vist anar-se'n/ la millor part de mi. (J. Alcover)\nQuant a les estrofes, i fent una simplificació, es poden establir les següents combinacions segons el nombre de versos que les formen:\n· apariat (rodolí) o dístic\n· quartet (quarteta, si l'estrofa és d'art menor)\n· quintet –a\n· sextet –a\n· de set versos\n· de nou versos\nSegons determinades combinacions de nombre de síl·labes i/o rimes podem parlar d'altres denominacions, podem recordar que dos quartets i dos tercets formen un sonet.\nEn la lírica trobadoresca els versos podien tenir de quatre a dotze síl·labes; no es considerava correcte que fossin més curts, encara que, excepcionalment se'n podien trobar d’una síl·laba i també de catorze.\nEls trobadors anomenaven els versos bordons i les estrofes cobles.\nDe vegades, al final d'un conjunt d'estrofes del mateix nombre de síl·labes, se'n troba una de més curta (sol tenir la meitat de versos de les estrofes anteriors) anomenada tornada que reprodueix part de la rima de l'estrofa anterior i que :\n· sol fer consideracions generals sobre el tema del poema (resumir, justificar, demanar, etc.)\n· o bé té caràcter de tramesa a una persona.\nEn les cançons trobadoresques sol aparèixer el "senhal" (pseudònim), amb què el trobador designava la dama a qui dedicava el poema, per exemple, Bela Vezor (Bella Visió).\nTambé es pot trobar en algunes composicions un refrany, que consisteix en un o més versos que es repeteixen en un lloc fix a cada estrofa.\nL'himne és una composició de to solemne destinada al cant; expressa sentiments o ideals elevats: religiosos, patriòtics, bèl·lics ...\nL'oda és un poema, generalment extens, amb un to elevat i solemne com el de l'himne; però és més personal que l'anterior i permet tractar temes diversos.\nEI panegíric consisteix en un poema que lloa les excel·lències d'un personatge, d'un país o d'una institució de renom. Té una finalitat semblant a la dels epitalamis que s'escriuen amb motiu d'un casament.\nL'elegia expressa sentiments de dolor davant una desgràcia individual o col· lectiva. La poesia trobadoresca anomenava plany el poema d~aquestes característiques.\nLa cançó és una composició de tradició antiga. Sempre ha estat vinculada a la música i al principi feia referència a qualsevol tipus de poema de temàtica no religiosa. La lírica trobadoresca fixà la forma i la temàtica de la cançó, que va esdevenir el vehicle de l'expressió amorosa.\nL'ègloga és una composició amorosa en la qual dos o més pastors dialoguen enmig d'un ambient bucòlic.\nL'epigrama, poema molt breu amb el qual s'expressa un pensament sovint de caràcter enginyós i satíric, d'un manera precisa i condensada.\nEn totes les cultures la tradició popular ha desenvolupat una extensa i rica producció poètica. Les festes, les celebracions, els esdeveniments importants ... van acompanyats tot sovint d'una cançó, d'un poema. Són composicions de versificació senzilla i llenguatge planer, que formen part del cançoner popular i tradicional. Les composicions més importants són els goigs, les nadales, les corrandes, les cançons de pandero i les cançons de bandolers i lladres de camí ral. Totes aquestes modalitats presenten una temàtica diversa, però sempre relacionada amb la realitat i amb les circumstàncies de la gent del poble. Acostumen a incorporar música i, de vegades, danses.\nEl text narratiu és el missatge en prosa destinat a un o a diversos receptors, organitzat a través d'un codi literari i que l'emissor situa en un context fictici. Presenta la història del conflicte d'un personatge. La història és una invenció de l'autor que imita la realitat: el lector no busca la veritat de l'obra, sinó la seva versemblança, perquè sap que és fictícia. D'altra banda, tota obra narrativa sempre presenta almenys un conflicte: una situació problemàtica que cal afrontar i, finalment, resoldre.\nEn qualsevol novel·la trobem diferents tipus de tècniques o procediments narratius: la descripció, que caracteritza els personatges i els diversos elements que ambienten la història (objectes, paisatges, impressions, estats d'ànim...); el diàleg, que introdueix la veu dels personatges; i la narració, que exposa els fets i els esdeveniments de manera dinàmica.\nLa narració, el diàleg i la descripció es poden combinar de maneres diverses i cada obra o cada fragment pot ser redactat amb un procediment diferent. Aquests procediments donen lloc a diversos estils:\nEstil directe: Procediment propi dels gèneres narratius pel qual la veu d'un personatge apareix reproduïda directament en el text sense la mediació d'un narrador. És el mode d'enunciació que implica directament destinador i destinatari i els protagonistes dialoguen o monologuen directament entre si: és la forma típica dels diàlegs, o fins i tot del monòleg o del soliloqui, en què el personatge dialoga respectivament amb un altre personatge, amb si mateix o amb un interlocutor absent. S'introdueix directament o mitjançant la fórmula va dir. El flux de la consciència també és una forma d'estil directe.\nEstil indirecte: Procediment propi dels gèneres narratius pel qual la veu d'un personatge apareix en el text reproduïda per la mediació d'un narrador que l'explica. És el mode de l'enunciat del discurs relatat. També s'anomena discurs narrat. S'introdueix mitjançant la fórmula va dir que.\nEstil indirecte lliure: Procediment propi dels gèneres narratius pel qual la veu d'un personatge apareix en el text inserida en el discurs del narrador, que li cedeix la paraula indirectament. És propi de la narrativa moderna.\nMonòleg: tot i que el narrador està present només llegim la veu i la visió del personatge (el narrador ordena lògicament el que diu).\nMonòleg interior o flux de consciència: el narrador desapareix totalment. És el lector qui ha d’ordenar de forma lògica qui parla amb qui.\nL'argument o trama: selecció d'accions i esdeveniments, d'acord amb una funcionalitat i amb una sèrie de recursos literaris intencionalment triats. L'argument és una col·lecció d'assumptes rellevants.\nHistòria: reordenació dels fets contats a la trama segons la lògica causa-efecte i la cronologia\nTema: idea central que motiva el text, la seva estructura profunda, allò que es vol dir o expressar i que sovint no és explícit\nQüestions prèvies a analitzar:\nTrets del tema: té tradició literària? És cap tòpic? És innovador, tradicional, presenta valors humans, trascendentals, socials ...\nAnàlisi del títol: és simbòlic o representatiu?\nTo: optimista, pessimista, ombrívol, romàntic, polèmic, irònic, persuasiu, abúlic, informatiu, evasiu...\nCom s'organitza el contingut? Generalment hi ha una estructura externa clara que consisteix en la divisió tradicional per capítols o parts. L’estructura més bàsica de la narració és:\nPlantejament (es presenten els personatges, la situació d’aquests, els fets,...)\nNus (es desenvolupa la història)\nDesenllaç (la solució, el final)\nEn un text narratiu podem trobar diversos tipus de trama o estructura temàtica:\nlineal: quan els elements se succeeixen ordenadament, seguint una relació de causa-efecte.\nencastada o en anell: consisteix a inserir una història dins d'una altra\nconcèntrica: quan els elements giren a l'entorn d'un nucli temàtic principal.\ncaòtica o dispersa: quan no existeix una pauta concreta i explícita de concatenació i ordenament dels elements.\noberta: quan els elements, tot i seguir una pauta concreta i explícita, lògica, no es troben en una conclusió.\nen paral·lel: la trama conté dues o més històries o línies d'acció que es van contant de manera simultània i s'interrompen mútuament\nHi ha trames que presenten la història narrada amb principi, nus i desenllaç. Les novel·les que presenten aquesta estructura donen als lectors informació sobre allò que passa als seus personatges. S'anomenen novel·les tancades. Altres novel·les, en canvi, relaten episodis o aventures que no formen una acció única, o que la deixen sense final: són les anomenades novel·les obertes.\nDues característiques tècniques presents en la prosa narrativa i fonamentals en el conte són la tensió narrativa i el clímax: la tensió narrativa consisteix en l'evolució de l'interès argumental, que pot ser lineal o gradual; el clímax és el punt més interessant de l'argument. Cal assenyalar nuclis i subnuclis estructurals (si hi ha clímax o centre d'interès), que estan en relació entre si. Així, hi ha textos sense estructura aparent o expressament desordenats.\nÉs el mitjancer entre l'autor i el lector en l'acte de la comunicació literària. L'autor conta el relat a través d'una veu, segons diverses possibilitats tècniques.\nPrimer de tot cal distingir entre:\nAutor real: creador tant del narrador com de la narració.\nNarrador: persona (exterior al món narratiu) o personatge que conta la història\nNarratari: destinatari de la narració, aquell a qui el narrador adreça la narració\nLector implicat: el lector de l'època, el que és requerit per a la comprensió òptima del text\nLector real: tothom qui llegeix un text concret, per gust, per obligació, etc.\nNarrador intern, que coincideix amb un personatge de la ficció i hi intervé en la persona:\n1a persona central: el narrador és el personatge principal\n1a persona perifèrica: el narrador no és el protagonista, però està implicat en l'acció\nla persona testimoni: el narrador no participa directament en l'acció\nNarrador extern, omniscient: no és un personatge de la ficció; dóna una visió àmplia dels fets, en 2a ò 3a persona:\n· omniscient absolut: coneix passat, present, futur i pensaments de tots els personatges\n· omniscient limitat: presenta només tot el que pot ser vist, sentit o pensat per un sol personatge\n· omniscient observador: narra com si fos un testimoni, per sense ficar-se en la pell de cap personatge, no intervé en res (behaviorisme o conductisme)\n· narrador-editor: és el que explica uns fets que ha trobat escrits en un hipotètic manuscrit o document perdut, que a vegades no gosa reproduir literalment (El Quixot, per exemple). Aquesta fórmula permet a l'autor continuar gaudint de l'omnisciència sense que se'l pugui acusar de manipulador, ja que l'autor pot parlar de la seva pròpia història com si fos un lector més.\nEl narrador intern, doncs, és un personatge de la història, mentre que el narrador extern no és un personatge de la història. Considerant també la posició temporal que el narrador té en relació amb els fets de la seva història, distingim quatre tipus de narrador:\nnarració ulterior, la més habitual: el narrador hi evoca fets ja esdevinguts en relació amb el moment de contar-los. Usa verbs en passat\nnarració anterior, molt poc freqüent: conta fets que han d'ocórrer amb posterioritat al moment de contar-los. Usa verbs en futur o condicional (profecies de la Bíblia)\nnarració simultània (conductisme): la història i la narració coincideixen en el temps, el text es limita als fets i el narrador no hi intervé (novel·la negra)\nnarració intercalada: la història i la narració s'hi interfereien de tal manera que l'una actua sobre l'altra (Les amistats perilloses)\nCal tenir en compte els personatges "in praesentia" i els "in absentia" (per al·lusions). També els coneixements previs del personatge-tipus, és a dir, el bagatge cultural. del lector\nProcediments de caracterització:\nl'aspecte extern o retrat: fesomia, trets físics particulars, manera de vestir, edat, veu (manera de parlar, registre) .\nel nom: funcions designativa (sexe, edat, procedència geogràfica), expansiva (ofici, posició social, valors morals, actitud del narrador envers el personatge) i simbòlica (valor denotatiu o connotacions personals i socials)\nel caràcter o personalitat, la descripció psíquica o etopeia: pensaments, emocions. records, ideologia, objectius i intencions que empenyen a l'acció.\nels atributs: objectes o elements que sovint acompanyen un personatge\nla posició social i activitat professional: inclou l'origen familiar i el passat (antecedents personals, herència, posició social), a més de l'ocupació o professió\nles accions que duu a terme o que pateix i les relacions amb l'entorn (afectacions, records) els trets que oposen uns personatges als altres en el conjunt de la narració: parelles de noi-noia, heroi-enemic, etc.\nel conflicte que ha de resoldre el personatge i els obstacles que ha de superar en tant que són ocasions perquè es reveli o defineixi, perquè es caracteritzi pròpiament: conflictes interns, de relació (xoc entre personatges), socials (individu-grup, classe social, etc.), de situació (catàstrofes), etc.\nSegons la importància que la seva presència té en el desenvolupament de l'argument, els personatges poden ser principals o secundaris.\nPersonatges principals: són els que intervenen en l'acció amb més intensitat i tenen una influència decisiva en el desenvolupament de la història i en el desenllaç. Entre els principals, n'hi ha un que porta a terme l'acció principal, té la funció més rellevant en el desnvolupament de la història: és el protagonista. Sovint el protagonista té com a adversari un altre personatge de característiques oposades: és el seu antagonista.\nPersonatges secundaris: són els que intervenen poc en el transcurs de la narració, o bé ho fan amb una certa intensitat, però en pocs episodis.\nFigurants: personatges de menor importància\nLa caracterització dels personatges acostuma a ser diferent segons el tipus de novel.la. Per exemple, en les novel.les costumistes o en les de gènere policíac, el grau de desenvolupament dels personatges és menor que en les novel.les anomenades psicològiques. Així, pel que fa a la caracterització, els personatges poden ser plans o rodons.\nPersonatges plans o estereotipats: són els que tenen una caracterització esquemàtica, com un esbós. queden definits amb un sol traç i es mantenen invariables en tota l'obra o experimenten petites modificacions. De vegades, la simplicitat de trets dels personatges plans fa que tinguin tendència a la caricaturització. entre els personatges que tenen aquest caràcter caricaturesc cal destacar l'antiheroi, personatge mediocre, mancat d'heroïcitat i de valors superiors, que expressa la irracionalitat i la manca de sentit de la vida humana.\nPersonatges rodons: són els que estan definits amb molts trets i amb una gran complexitat psicològica: evolucionen al llarg de la narració i són densos, contradictoris i variables.\nEn algunes obres hi ha personatges que no responen al tipus d'individu amb trets humans; en aquest cas, es pot tractar d'un personatge col.lectiu o bé d'algun aspecte que ha adquirit un significat simbòlic i ha esdevingut un personatge.\nEl personatge col.lectiu està format per un conjunt de persones, un poble sencer, una ciutat,etc. que actua com un personatge autònom més, i assumeix com a grup el que en altres casos recau en un sol individu (la burgesia catalana a La febre d'or, de Narcís Oller)\nTrobem un personatge-natura quan la natura és una referència simbòlica i rep un protagonista destacat; sovint incideix directament en l'argument, condiciona l'estat d'ànim dels personatges o actua d'element aglutinador. En el Modernisme en general, i concretament a Solitud, podem observar el protagonisme que hi té la natura.\nTota novel·la se situa en un temps determinat, que pot ser passat, present o fins i tot futur. A més, aquests temps no són necessàriament excloents i poden conviure en la narració. Malgrat tot, el temps que caracteritza el relat és el passat, pel fet que així se subratlla la distància entre el moment de la narració i els fets relatats.\nQuan s'analitza el temps, s'han de diferenciar dos aspectes: el temps narratiu i el temps històric.\nEl temps narratiu o literari (Tn): és el temps de la narració, en tant que obra de ficció, independentment del fet que la novel·la reprodueixi o no el pas del temps de la realitat exterior. Dins del temps narratiu es pot diferenciar entre el temps de la història (aquell que ve delimitat per la successió cronològica dels fets narrats), i el temps del discurs o temps psicològic (aquell que ve delimitat pel record, l'evocació del passat o la reflexió).\nSegons el tractament que rebi en la novel·la, el temps narratiu pot ser lineal, acronològic o retrospectiu.\nEl temps lineal és la successió ordenada cronològicament de fets, accions i circumstàncies de la novel.la; els fets s'expliquen en l'ordre en què s'han produït. El temps lineal és objectiu i concorda amb el temps real exterior a l'obra literària. En general, la novel.lística tradicional es basa en un tractament del temps de caràcter lineal.\nLa acronologia és el desordre cronològic deliberat amb què es pot presentar la narració. En aquest cas, és el lector qui reconstrueix mentalment l'ordre cronològic. La novel·lística del segle XX es caracteritza per l'alteració del tractament del temps juntament amb altres experimentacions.\nSi la història comença amb la trama o conflicte sense introducció, és a dir, in media res, l'ordre cronològic serà alterat; llavors, el temps narratiu podrà ser acronològic.\nAlteracions en el temps:\nDesplaçament enrere o recuperació de fets passats: analepsi, retrospecció o flashback\n- analepsi externa: l'esdeveniment evocat comença i acaba abans del principi de la trama.\n- analepsi interna: els esdeveniments comencen després del principi de la trama.\nDesplaçament endavant o anunci d'esdeveniments futurs: prolepsi, anticipació o flashforward\n- prolepsi externa: refereix un esdeveniment que ocorre més enllà del límit temporal de la trama\n- prolepsi interna: narració d'un esdeveniment posterior al moment en què és evocat\nEl temps històric (Th): és l'època en què se situa l'acció. Aquesta contextualització històrica pot aparèixer concretada implícitament o explicitament (se'ns pot donar una cronologia concreta, se'ns pot aventurar un esdeveniment històric concret, o bé haurem de deduir-la en funció dels costums, vestits o altres indicis presents en el text). Quan en un text no se'ns situen els esdeveniments en un temps històric concret parlem d'acronia.\nFreqüència narrativa: relacions de repetició entre la narració o trama i la història.\nNarració singulativa (1N-1H): una única narració conta una vegada allò que ocorre una sola vegada. És la forma narrativa més comuna. Verbs en pretèrit.\nNarració iterativa (1N-nH): es conta una vegada allò que ha passat moltes vegades. Denota economia narrativa. Verbs en imperfet.\nNarració repetitiva (nN-1H): conta diverses vegades allò que ha passat una sola vegada. Les repeticions no solen ser ocurrències idèntiques sinó que aporten cada una matisos i informacions que ajuden a construir el fet avocat.\nUn dels aspectes temporals més significatius és la velocitat de la narració, que posa en relació el temps que duren els esdeveniments que succeeixen en la història (temps històric) i la materialització en el discurs (temps narratiu), en nombre de línies, paràgrafs o pàgines. Per a establir aquesta relació hi ha diversos mecanismes que poden deturar o alentir bé accelerar el temps:\nResum, síntesi o sumari: (Tn<Th): concentra en un breu passatge una duració històrica considerable. Explicació abreujada, es tracten en poques línies un seguit d'esdeveniments.\nEl·lipsi o omissió : (Tn=0, Th=n): l'acceleració màxima. No hi ha text però hi ha història. És una tècnica de tractament del temps narratiu per la qual s'eliminen períodes de la història relatada i es controla la velocitat (per exemple, pot passar que en una novel·la s'acabi el primer capítol quan el protagonista té quatre anys i comenci el segon capítol quan en té deu).\nDescripció: (Tn=n, Th=0): la màxima desacceleració. Hi ha text però no hi ha història. És un recurs que suspèn la narració i descriu un lloc o un personatge, atenent als seus aspectes físics o psicològics.\nDigressió: (Tn=n, Th=0) recurs que consisteix a allunyar-se de l'assumpte principal en un discurs. En la narrativa ocasiona una alteració en el ritme del temps del relat.\nFlux de la consciència: (Tn=n, Th=0) correspon a la forma moderna del monòleg interior, que es caracteritza per l'emergència de l'inconscient a nivell textual.\nL'espai és el marc ambiental en què es mouen els personatges i transcorren els fets, que pot ser:\nreal, versemblant, imaginari o simbòlic\núnic o divers\nfosc / clar\npetit / gran\npúblic / privat\nciutat / camp\nLa descripció és sovint el resultat de la relació que un personatge (o diversos) o una acció estableixen amb un escenari, paisatge o objecte. Caldrà analitzar-hi l’ordre, la seqüència lineal que recorre a la distribució en l'espai d'acord amb la verticalitat (dalt/baix), l'horitzontalitat (dreta/esquerra) i la profunditat (davant/darrere)\nL'espai esdevé fonamental tant en les novel·les històriques o realistes com en el gènere de ciència-ficció.\na) Conte: text narratiu de ficció, generalment breu, caracteritzat per la intensitat i l'esquematisme sintètic, per la visió parcial o fragmentària o centrada en un aspecte d'un tema, per la presentació dels fets en si mateixos sense preàmbuls i que tot conflueix de cara als fets que constitueixen el nervi del conte. Té menys varietat i matís que la novel.la, però té més contundència i força expressiva. Tradicionalment també, cal afegir-hi la finalitat clara de moralitzar i entretenir. L'extensió del conte literari no té uns límits rígids i sovint provoca confusions. No s'ha definit encara la diferència entre conte, narració llarga i novel.la curta. Algunes llengües com l'anglès s'han acostat a una terminologia més precisa: tale per a la narració breu, i short story per al conte llarg.\nCal distingir entre el conte literari o culte (que troba els seus límits en extensió en la novel·la curta, i pot conrear diversos gèneres temàtics: el meravellós, el terror, etc.) i el conte tradicional o rondalla, lligat a les formes de tradició oral (que pot incloure els contes de fades o fantàstics, d'herois,etc.).\nEls contes tradicionals venen de la tradició oral de cada cultura i acostumen a tenir elements meravellosos o ensenyar una lliçó moral. El conte literari, en canvi, es distingeix d'altres formes narratives com la novel·la bàsicament per l'extensió (s'acostuma a prendre com a mesura el fet que es pugui llegir d'un sol cop, tot i que els límits no són exactes).\nb) Faula: composició breu en vers o en prosa que pot estar formada per un sol episodi, els protagonistes de la qual són animals o éssers inanimats, i que comporta un ensenyament exemplar.\nc) Llegenda: es tracta d'una narració, generalment de caràcter popular, que conté un nucli temàtic de tradició històrica, però reinterpretat, magnificat, per la imaginació o per males interpretacions, rumors o per la suggestió de l'excepcionalitat dels fets. Es presenten normalment reunides en cicles, a l'entorn de protagonistes (Jaume I, Joan Garí...)\nd) Rondalla: tipus de narració popular que combina elements fantàstics amb reals, destinada especialment a un públic infantil, amb una finalitat moralitzadora. Està lligada a les formes orals i es caracteritza per la simplicitat de la trama i per l'ús d'un llenguatge molt efectiu (frases fetes, onomatopeies, fórmules estereotipades d'inici i final...).\ne) Novel·la: gènere narratiu de ficció, d'extensió regular o llarga, que modelitza en registre ficcional els conflictes i les tensions de l'ésser humà inserit en la història i en el si d'una comunitat. És un gènere de definició complexa perquè va néixer i es va desenvolupar al marge de la preceptiva i de l'anomenada literatura culta, per la qual cosa es va diversificar des del principi, i va admetre tota mena de possibilitats i recursos discursius.\nEn la novel·la es desenvolupa una acció relativament extensa, que pot tenir ramificacions secundàries o altres accions encaixades.\nLa novel·la moderna presenta una sèrie de peculiaritats que, tècnicament, la diferencien del gènere clàssic:\nLes parts o els capítols, elements d'extructura externa, han deixat pas a la seqüència, que ateny a característiques d'estructuració interna, basada sovint en l'alternança de l'enfocament, variable en la forma de contrapunt.\nEl detallisme descriptiu, el monòleg interior, el conductivisme d'influència cinematogràfica o la creixent tendència psicològica són altres procediments narratius importants en la novel·la moderna, que ha aportat una gran renovació estilística al llarg del segle XX.\nLa barreja de veus narratives diferents en una mateixa obra és el tret més característic de la novel.la del segle XX.\nnovel·la d'aventures: es caracteritza pel viatge i la consecució d'aventures en terres remotes, amb episodis i incidents agitats. A partir del s.XIX té un gran impuls, abandona les seves implicacions amb el gènere sentimental i es diversifica: novel·la d'aventures marineres (Moby Dick), viatges a indrets imaginats (Robinson Crusoe, novel·les de J.Verne,...).\nnovel·la de cavalleries: d'origen medieval, neix al voltant del món de la cavalleria i en tracta els tòpics. El protagonista o heroi és el cavaller, que lluita per una dama i pels valors cristians.\nNovel·la de ciència-ficció: consisteix a explorar indrets possibles des del punt de vista científic, però encara no (o potser mai) imaginables com a reals.\nNovel·la de costums: de caràcter realista, s'interessa per recollir unes formes de vida i uns costums, rurals o urbans, que estan en un període crític o a punt de desaparèixer. És propi del s. XIX.\nNovel·la epistolar: anomenada així a causa de la tècnica d'escriptura. En un principi és una derivació de la novel·la sentimental. Es caracteritza per la subjectivitat de la visió, ja que totes les opinions i impressions passen per la focalització del subjecte ficcional que escriu les cartes.\nNovel·la gòtica: d'origen alglès, pre-romàntic, que consisteix a desenvolupar una història de terror en escenaris truculents i carregats de misteri, com els castells de l'Edat Mitjana.\nNovel·la històrica: té els seus precedents en el tipus de novel·la romàntica sobre fets històrics que publicà Walter Scott. Situa l'acció en un context històric realista amb voluntat de recrear-ne l'ambient o reinterpretar el passat en els seus components socials, jurídics o culturals.\nNovel·la negra: deriva de la novel·la policíaca, que es comença a conrear als Estats Units amb una forta intenció de crítica dels valors socials, de la corrupció i de la violència institucional. El protagonista és generalment un antiheroi. Té un component elevat de sexe i violència i la resolució de l'enigma no sempre té relació amb el camí que segueix la justícia oficial.\nNovel·la picaresca: generalment construïda amb tècnica autobiogràfica, en què un individu de pocs escrúpols conta la història de les seves experiències. El protagonista és un antiheroi.\nNovel·la policíaca: articulada i mediatitzada pel punt de vista d'un subjecte (policia o detectiu) que segueix pistes i desxifra indicis (amb focalització interna), fins a arribar a un desenllaç, que comporta la solució d'un enigma.\nNovel·la realista: rep la seva denominació a causa de la tècnica de representació utilitzada. El món ficcional realista representa el seu referent real i hi desenvolupa accions versemblants mitjançant el tractament de personatges i ambients que produeixen il·lusió de realitat. De la novel·la realista deriven una sèrie de ramificacions: la novel·la psicològica, la naturalista, la rural, la urbana,etc...\nNovel·la rosa: gènere de caràcter sentimental, que relata els amors d'una parella, els quals acaben sempre amb final feliç.\nNovel·la simbòlica: tipus de novel·la metafòrica que pot ser llegida en clau de símbol.\nHa de condicionar-se a la unitat (tot gira sobre un tema central), la integritat (acció completa: exposició, nus i desenllaç), la credibilitat (si el drama està relacionat amb al vida, ha de ser creïble) i l’interès (atraure l’atenció de l’espectador)\nL'obra no és escrita per ser llegida, sinó per ser representada\nEl receptor no és una sola persona, sinó un grup, el públic\nEl canal no és el llibre, sinó l'espai escènic\nSovint no compta amb la caracterització directa dels personatges, sinó que es presenten a mesura que avança l'obra (caracterització indirecta)\nNo hi ha narrador; el punt de vista queda diluït en els personatges\nUna obra de teatre està formada per dos tipus de text: el text acotat i el text principal.\nEl text acotat és aquella part del text escrit que apareix entre parèntesis o en cursiva i que és una anotació explicativa al marge d'una obra teatral, per descriure l’escenari i per explicar la disposició, els gestos i la manera d'actuar dels personatges. Hi ha diversos tipus d'acotacions:\nEl text teatral acostuma a organitzar-se en actes: cadascuna de les parts en què es divideix una obra teatral, separada de les altres per un interval –marcat normalment per la baixada del teló–. Tot i que el nombre d'actes pot variar, tradicionalment les obres estan formades per tres actes, corresponents al plantejament, el nus i el desenllaç. El teatre grec no tenia actes, mentre que els autors llatins i renaixentistes escrivien cinc actes (presentació, intensificació, clímax, declinació i desenllaç). Amb Lope de Vega es passa als tres actes, que es conserven en el teatre modern i es remarquen amb les llums, baixant el teló.\nEl diàleg és la forma més estesa del discurs teatral. Quan s'analitzen els diàlegs, cal tenir present la situació dels interlocutors (igualtat, inferioritat...), la forma d'actuar (dialèctica, exposició, interrogatori, etc.), i la relació amb l'acció (si l’atura, la matisa, la posa en moviment...).\nEn molts casos, el diàleg es trenca per la llarga intervenció d'un dels personatges; en aquest cas podem parlar de monòleg: discurs no adreçat directament a un interlocutor. És un diàleg interioritzat en què un mateix és alhora l'emissor i el receptor. També existeix l'apart (quan es fa participant o còmplice al públic de la història, sense que se n'esperi resposta).\nLa tramoia és el conjunt de mitjans mecànics emprats per fer les transformacions escèniques, canvis de decoració, efectes especials... En el teatre tradicional el teló s'apuja i s'abaixa marcant l'inici i l'acabament dels actes.\nTragèdia: gènere clàssic nascut a Grècia. Els seus personatges, pertanyents a les divinitats o la noblesa, han de lluitar contra un destí inevitable. El final és sempre tràgic i el llenguatge és culte. És el gènere més estretament vinculat al món grec. A l'Edat Mitjana la tragèdia pràcticament va desaparèixer, però s'activà novament a partir del s. XVI. En els temps contemporanis la tragèdia ha sofert una transformació molt profunda i, de vegades, es confon amb el drama, es fa tragèdia col·lectiva o s'enfronta l'heroi amb l'absurd.\nComèdia: presenta personatges de la realitat, que viuen conflictes quotidians i prosaics, situacions imprevistes, obstacles que dificulten la realització d'una acció en la qual els personatges es mostren ridículs, ignorants, però que té un final feliç, on es recupera l'ordre de totes les coses i de totes els valors criticats. La comèdia pretén provocar el riure de l'espectador. Els personatges solen ser simplificacions arquetípiques, que encarnen un defecte o un valor que no quadra amb l'esquema vigent.\nTragicomèdia: gènere dramàtic que comparteix elements de la tragèdia i de la comèdia. Va ser conreada sobretot a Roma. Shakespeare i Lope de Vega l'adopten com a eina per renovar els gèneres dramàtics. Té una sèrie de característiques constants: els personatges pertanyen tant a capes populars com aristocràtiques; l'acció, seriosa o dramàtica, no acaba en catàstrofe; l'estil no és unitari: el llenguatge elevat, propi de la tragèdia, contrasta amb el llenguatge col·loquial quotidià, típic de comèdia.\nDrama: gènere teatral modern, per oposició als clàssics de la comèdia i la tragèdia. Planteja, com la tragèdia, un conflicte, situat, en aquest cas, en el pla de la realitat i dels homes. L'heroi dramàtic és un heroi inconscient que ha de lluitar contra quelcom que no preveu. L'enfrontament es dóna entre l'home individual i la societat. Es presenta com una síntesi entre elements de la comèdia i de la tragèdia. El patetisme tràgic és barrejat amb elements realistes, còmics, irònics i absurds. El drama planteja sempre un final tràgic, on no és possible la reconciliació: suïcidi, mort...\nActe sacramental: Obra d’un sol acte de caràcter al·legòric i escrita en vers. Temes profunds amb personatges simbòlics. Inspirats en les Escriptures o en les vides de sants i destinats a ser representats en la festa del Corpus Christi a les places públiques\nFarsa: Obra breu, còmica i satírica, originària del teatre grec.\nPantomima: el mim o pantomima (del grec pantómimos, "que tot ho imita") és la part de les arts escèniques que utilitza el gest com a forma d'expressió artística. Els mims són actors que no utilitzen el llenguatge parlat en les seves actuacions i, sovint, prescindeixen de qualsevol so o objecte per fer-se entendre. Té elements de connexió amb la dansa i el circ. És una forma habitual d'art de carrer. Els primers mims occidentals van aparèixer als teatres de Grècia i Roma, al segle V aC. La mímica era un element important en els teatres de l'època, on una part del públic no podia sentir els actors. L'estil i el contingut del mim modern té vincles clars amb la Commedia dell'arte, una forma popular de teatre que va aparèixer a Itàlia, durant l'edat mitjana. El cinema mut va popularitzar grans mims com ara Charles Chaplin o Buster Keaton.\nMusical: obra de teatre musical és una obra escènica que pertany a la vegada a un gènere musical i a un gènere teatral típic de la cultura anglosaxona. Es tracta d'una forma de teatre que habitualment combina música, cançó, ball i diàlegs. Se sol representar en grans escenaris, principalment els del West End de Londres i els de Broadway, a Nova York. Produccions amb pressupostos menors acostumen a estrenar-se en teatres més petits, els denominats Off-Broadway, i fins i tot s'ha creat una categoria per a englobar aquelles sales petites en les quals es representen musicals de pressupost molt més reduït. Ja fa temps que els musicals han sortit del seu context anglosaxó original i s'han exportat i adaptat a països de tot el món com Alemanya, Àustria, el Canadà, França, el Japó, els Països Baixos, Austràlia o Espanya.\nUn assaig és un gènere literari expositiu que pot ser didàctic o argumentatiu. L'autor dóna la seva opinió sobre un tema o informa sobre determinada recerca, és a dir, explica el pensament del seu autor en els diversos aspectes del coneixement (filosofia, religió, art...). La voluntat estètica forma part del discurs assagístic, però la finalitat prioritària del missatge és la de comunicar idees amb una clara explicitació autorial. El seu nom ve dels Essais de Montaigne, encara que com a gènere no es va generalitzar fins al segle XIX. Ara s'acostumen a etiquetar amb aquest terme la majoria d'obres de no ficció.\nHi ha una gran diversitat de tipus de textos que es poden incloure en aquesta denominació, i el contingut també és divers. Això permet fer-ne una agrupació temàtica:\nEl diari personal és un tipus de text on l'autor escriu les seves experiències, somnis o comentaris sobre la realitat a partir d'entrades sota la data del dia. En un principi serveixen per portar un registre d'esdeveniments vitals i són per a ús privat, tot i que molts es publiquen, constituint un gènere de la literatura. Hi ha diaris de tot tipus, temàtics, epistolars, com a esborranys de les memòries i els més moderns diaris a Internet, que han adoptat el format de weblog.\nLa biografia es basa en la narració escrita d'algun personatge, generalment no fictici. Una biografia escrita pel mateix personatge és una autobiografia, que també tracta de les emocions i sentiments de la persona respecte a les experiències de la seva vida. Avui en dia, és un gènere molt popular, tant en literatura com en cinema.\nABELLAN, Joan, BALLART, Pere i SULLÀ, Enric: Introducció a la teoria de la literatura. Angle Editorial. Manresa 1997\nARITZETA, Margarida: Diccionari de termes literaris. 62. Barcelona 1996\nBARGALLÓ, Josep: Manual de mètrica i versificació catalana. Empúries. Barcelona 1991\nBECH, Sebastià i BORRELL, Josep: Com es comenta un text literari. Barcanova. Barcelona 1988\nOLIVA, Salvador: Introducció a la mètrica. Quaderns Crema. Barcelona 1986\nORIOL DAUDER, Joan A i ORIOL i GIRALT, Joan: Diccionari de figures retòriques i altres recursos expressius. Llibres de l'Índex. Barcelona 1995\nPARRAMON i BLASCO, Jordi: Diccionari de poètica. 62. Barcelona 1998\nSOLER, Isabel i TRILLA, M.Roser: Les línies del text. Introducció a les tècniques narratives. Empúries. Barcelona 1989\nPublicat per Albert Vilanova Boqueras a 11:40 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 1r Batxillerat, Conceptes bàsics de literatura, Literatura Catalana


EL FESTIVAL DE TORROELLA, AJORNAT FINS AL 2021\nL'organització treballa per reprogramar els concerts i prepara activitats en 'streaming'\nLa pandèmia i les mesures sanitàries que afectaran els esdeveniments culturals aquest estiu han dut el Festival de Torroella a cancel·lar la 40a edició, que havia de celebrar-se del 23 de juliol al 21 d'agost. "El desig d'aquest 2020 era celebrar la 40a edició del festival amb una programació esplèndida. La pandèmia de la covid-19 ha trastocat el plantejament de celebració, però no volem renunciar-hi", explica la directora del festival empordanès, Montse Faura.\nNo renunciar-hi significa dues coses. D'una banda, treballar en la reprogramació dels concerts perquè es puguin fer l'any que ve. De l'altra, impulsa tot un seguit d'activitats perquè la 40a edició se celebri durant tot l'any i culmini l'estiu del 2021. Tot plegat començarà el 23 de juliol, "coincidint amb el mateix dia que el 1981 es va celebrar el primer concert de la primera edició del festival", recorda Faura. Seran actes que s'aniran "adaptant a les directrius sanitàries que en cada moment dictin les autoritats, a fi de garantir les condicions de seguretat sanitàries dels artistes, del públic –en cas que es puguin arribar a celebrar concerts amb públic aquest estiu– i de tot l'equip que fa possible el festival".\nDe moment s'estudia la possibilitat de fer, a finals de juliol, un concert sense públic a l'auditori Espai Ter amb la col·laboració de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals i RTVE a Catalunya, per emetre'l en directe per ràdio i televisió. També s'està preparant un documental sobre la història i la trajectòria del festival que s'emetrà a TV3 i a La 2 i es treballa en l'organització d'un cicle de conferències que s'emetrien en streaming.\n"Vull expressar el meu sincer agraïment a tots els que han treballat en la preparació de la programació del festival del 2020, ara ajornada fins al 2021, i en la transformació de la 40a edició en tot un any de celebracions que ens permetran seguir en contacte amb el públic. Així mateix, vull agrair a les administracions públiques i als patrocinadors el seu suport i comprensió i a tot el nostre estimat públic, la seva fidelitat", diu Montse Faura, directora d'un festival organitzat per les Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí que l'any passat va aplegar gairebé 12.000 persones.


Compromís Per Paiporta: COMPROMÍS ORGANITZA UNA PASSEJADA EN BICICLETA PER FOMENTAR EL SEU ÚS I REIVINDICAR LES VIES CICLISTES\nCOMPROMÍS ORGANITZA UNA PASSEJADA EN BICICLETA PER FOMENTAR EL SEU ÚS I REIVINDICAR LES VIES CICLISTES\n§ La Coalició Compromís va fer campanya dissabte de matí pujada en bicicleta.\nLa Coalició Compromís a Paiporta va organitzar dissabte pel matí una passejada en bicicleta pels carrers del poble per reivindicar l’ús generalitzat de la bicicleta i les vies ciclistes i fer arribar a la població les seues propostes del programa electoral.\nA la passejada, que va recórrer els barris de Paiporta, va participar una trentena de persones, entre d’elles la candidata a l’alcaldia per la coalició, Isabel Martín.\nDes de Compromís fan “una gran aposta per la bicicleta” i per això tenen entre les seues propostes al programa electoral “la connexió amb els carrils bicis de la comarca, l’ampliació i millora del servei municipal de préstec de bicicletes per fer-lo compatible amb el servei d’altres municipis de l’Horta Sud i la ciutat de València, així com afegir més punts de préstec, ja que molts barris allunyats del centre i l’estació es queden sense punts d’ancoratge”. També tenen un “pla per fer compatible les vies urbanes amb l’ús de la bicicleta”.\nMartín ha ressaltat que “quina millor manera que fer arribar les nostres propostes per fer un poble sostenible i compromés amb el medi ambient, que sobre aquest mitjà tant ecològic que no contamina ni consumeix combustibles fòssils” i afegeix “no com la resta de partits, que es passen el dia donant voltes amb els cotxes i gastant litres de gasolina”.\nTambé, en la mateixa línia, la candidata a l’alcaldia de Paiporta Isabel Martín, es reunirà aquesta setmana amb la Unió Ciclista de Paiporta per traslladar-les les seues propostes i escoltar les sues inquietuds.\nPaiporta, 16 de maig de 2011\nEnviat per Compromís a 2:31\nEtiquetes de comentaris: Compromís, Medi Ambient, Prensa, Urbanisme


Armes de foc Anest Iwata, distribuïdor oficial - Racing Colors S.L.\nLa prestigiosa firma japonesa de pistoles de pintura Anest Iwata treballa amb components de màxima qualitat i fiabilitat. Eines per a tota la vida.\n131,41 € 137,19 € 983\tProducte en estoc, a punt per vaixell.\n214,05 € 234,71 € 998\tProducte en estoc, a punt per vaixell.\nPistola Iwata AZ3 Impacte, extraordinària atomization multiproduct, vernissos, bicapes, monolayers, etc.\n351,24 € 465,29 € 9\tProducte en estoc, a punt per vaixell.\nPistola Iwata BellAria WS400, un clàssic dins el món de la pintura. Ultra lleuger (380gr) i amb un consum d'aire super reduït.\nPistola WS400 Supernova Iwata Pininfarina versió especial amb kit PPS 3M complet. Inclou adaptador, 3M T43, vidre, rígid 3M 600cc i d'un sol ús 3M.\nPistola Iwata WS400 Supernova Pininfarina -1.3 mm EVO CLAR\n412,40 € 557,85 € 9968\tProducte en estoc, a punt per vaixell.\nPistola de pintura Iwata Supernova RS-400 Dissenyat per Pininfarina. La pistola de major qualitat del mercat.\nPistola, Iwata SB-400 Supernova Autopista de peatge Hanoke, versió especial Hanoke en un bonic blau celest i chrome. Un segell distintiu de la japonès circuit Autopista de peatge Hanoke inspirat en el mont Fuji i el llac Ashinoko.\nPistola Supernova WS400 de Iwata edició especial Black Mamba. Espectacular edició limitada amb el cos de chrome i negre pins en negre mate.\nPistola Iwata AZ3 Impacte ¡Versió especial edició Mart! Presentada en el cas que amb un impacte controlador 2, 1 copa anti-UV, i una clau universal. Jo Ofertaza promoció!\nPistola Iwata AZ3 Impacte Blau Força 1.3 mm\nPistola Iwata AZ3 Impacte edició limitada Blau Força, a només 200 unitats disponibles a un preu únic. Pistola de gamma mitja-alta a un preu sense igual en el seu segment.


El MNAC exposa la reconstrucció de dos avions que van participar en la Guerra Civil El MNAC exposa la reconstrucció de dos avions que van participar en la Guerra Civil – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nEl MNAC exposa la reconstrucció de dos avions que van participar en la Guerra Civil\nLa instal·lació planteja una reflexió sobre el sacrifici a través de la iconografia de la crucifixió de Sant Pere\nL'exposició 'Aeronàutica (vol) interior' del MNAC, on es veu la reconstrucció de l'avió 'Polikàrpov I-16' / ACN\nACN 17/06/2021 4:30 pm\nL’exposició ‘Aeronàutica (vol) interior’, al MNAC, exposa la reconstrucció a escala real de dos avions que van participar a la Guerra Civil, el bombarder soviètic ‘Túpolev SB-2’, conegut com a ‘Katisuka’ i el model ‘Polikàrpov I-16’, anomenat popularment ‘Mosca’. La instal·lació posa en relació els dos aparells amb la iconografia de la crucifixió de Sant Pere, de manera que proposa “una reflexió sobre la capacitat del sacrifici humà”, tal com ha explicat l’artista Francesc Torres. “Utilitzo elements que formen part de la nostra cultura i la nostra història”, diu Torres sobre el muntatge.\nLa instal·lació artística forma part dels projectes expositius que el MNAC dedica a la Guerra Civil. “Una instal·lació artística és com un llibre, el que passa és que els llibres convencionals són lineals, vénen estructurats i diuen per on has d’anar, i una instal·lació en canvi és un aparell narratiu que has de llegir i interpretar al mateix temps“, ha reflexionat Torres sobre l’estructura de la mostra. Així mateix, ha assegurat que fa art “per gent que llegeix el diari cada dia”.\nInspiració a Sénia\nL’artista va pensar en un projecte com el d”Aeronàutica (vol) interior’ durant una visita que va fer al camp d’aviació de la Sénia, construït pel Govern de la Segona República als inicis de la Guerra Civil. Aquest espai va tenir un paper destacat en l’enfrontament per la seva situació estratègia i per la seva capacitat operativa, de manera que primer el va fer servir l’aviació de la República i després la Legió Còndor alemanya. A prop d’aquest camp d’aviació es troba el Centre d’Aviació Història de la Sénia, on s’ha fet la recreació dels dos avions.\nEl responsable de la reconstrucció dels aparells, José Ramon Bellaubí, ha explicat que els avions s’han fet “tal com eren” i, de fet, fins i tot el model ‘Mosca’ incorpora un motor. Tot i això, no tenen les certificacions, de manera que no poden enlairar-se. “Si tinguéssim un avió real que s’hagués guardat en un magatzem i ara l’intentéssim fer volar, tampoc ens deixarien perquè no tindria les normes de seguretat”, ha assegurat. Malgrat tot, Bellaubí ha explicat que totes les màquines de guerra es van destruir.\nTaula gòtica de la crucifixió\nPer tal de posar en relació els aparells amb la idea del sacrifici, l’exposició de la Sala Oval del MNAC incorpora una taula gòtica de la crucifixió de Sant Pere, obra de Pere Serra al segle XIV, penjada del sostre. Aquesta peça formava part de la col·lecció del mateix museu. A més, per reforçar el sentit de l’exposició també hi ha diverses oliveres de la Sénia, ja que per construir l’aeròdrom militar als afores del poble es van haver d’expropiar 90.000 hectàrees d’aquest arbre, de manera que se’n van talar prop de 9.000. Tot plegat vol donar la idea de sacrifici de la manera “més àmplia possible”, ha assegurat Torres.\n‘Aeronàutica (vol) interior’ també incorpora algunes fotografies documentals de l’aeròdrom de la Sénia, dels pilots dels avions o de la caserna que hi havia a l’espai, entre altres. Així mateix també s’observen diversos bidons de combustible, també procedents de la Sénia i utilitzats durant la guerra. La instal·lació artística forma part dels projectes expositius que el MNAC dedica a l’eix temàtic de la Guerra Civil. Així, juntament amb la instal·lació de Francesc Torres es pot visitar ‘La guerra infinita. Antoni Campañà’ i ‘Museu en perill! Salvaguarda del patrimoni artístic català (1936-1939)’.\nexposicions MNAC Museus


Els 13 arbres del Llunarbori – LLUNARBORI\nBedoll, Servera, Freixe, Vern, Salze, Arç blanc, Roure\nBoix grèvol, Avellaner, Vinya, Heura, Canya, Saüc\nEL BEDOLL és un arbre purificador i amb moltes virtuts medicinals.\nEns diu que cal fer arrels valentes per suportar les adversitats. Ens transmet constància i paciència. Ve amb la força de tot el que recomença per dir-nos que perseverem. La natura encara dorm. Els arbres comencen a sentir el creixent de la llum. És temps de fer neteja i renovar-nos. Bon moment per observar bé la Lluna.\nLA SERVERA és l’arbre de la vida i de la màgia.\nAtrau els ocells i murmureja bons auguris. Per l’estrella de cinc puntes que fan les seves llavors, es considera un arbre protector i màgic. Els druides utilitzaven les seves vares per invocar als bons espèrits. En aquesta Lluna, la natura reviu i la saba comença a bellugar. Es celebra l’Imbolc per agrair la fertilitat del sòl i beneir les llavors.\ndel 18 de febrer al 17 de març\nEL FREIXE creix amb força demostrant la seva valentia.\nEn la mitologia nòrdica, Yggdrasill és un freixe immens al voltant del qual existeixen els nou mons. De les seves arrels emana la font que omple el pou del coneixement. En la seva Lluna brota la primavera. És temps d’enfocar. Tot el què abans era subtil, ara comença a fer-se visible. Es manifesta l’essència dins de nosaltres.\nSóc una llàgrima lluenta del Sol\nL’esperit guerrer del vern simbolitza la resurrecció.\nViu amb les arrels dins l’aigua. En la mitologia celta, de la branca més alta d’un vern cantava la veu oracular del Déu Bran. En la seva Lluna, tot reviu, reneix i rebrota. Arriba l’equinocci de primavera i el dia s’equilibra amb la nit. El vern ens diu que la veritable força neix del foc intern.\ndel 15 d’abril al 12 de maig\nEL SALZE és l’arbre dels poetes consagrat a la Triple Deessa, la Lluna.\nAmb una íntima connexió amb el moviment de les aigües i el món de les emocions, representa el costat fosc de la natura. En aquesta Lluna podem sentim el canvi intern que ens demana ser sincers i escoltar-nos la intuïció per acollir el moment present. Celebrem la fertilitat de la terra amb la festa de Beltane.\ndel 13 de maig al 9 de juny\nEL SALZE és l’arbre consagrat a les fades.\nEn els boscos on hi ha roures, freixes i arços, hi viuen elles. És un arbust humil que destaca per la seva bellesa. La seva energia ens dóna equilibri per saber balancejar-nos. Ens ofereix rejoveniment i ser creatius amb la nostra vida. És el millor temps per a fer una depuració de cos i ment.\ndel 10 de juny al 7 de juliol\nEL ROURE és l’arbre més venerat pels druides.\nEren els seus temples, les seves escoles. El nom cèltic pel roure és ‘duir’, d’on prové el nom de druida, és a dir, els homes del roure. Simbolitza aquell que uneix el cel i la terra. Ens ensenya el valor de la perseverança. Amb ell, el Sol arriba al zenit de l’any, el solstici d’estiu, moment en que les plantes tenen virtuts màgiques.\ndel 8 de juliol al 4 d’agost\nEL BOIX GRÈVOL ÉS L’ARBRE CONSAGRAT A LES FURES.\nSimbolitza la justícia, el poder venjador dels crims. És un guerrer que porta pau. Té la màgia de ser protector i allunyar la mala sort. En aquest temps, convé fer balanç i veure si som íntegres. Actuar d’acord amb allò que sentim i pensem ens permet viure amb plenitud, i això demana una mirada sincera a l’essència de les coses.\nL’AVELLANER és l’arbre de les nou muses inspiradores de les arts i les lletres.\nÉs un arbre protector que atrau l’abundància i els ésser màgics. Amb les seves vares pots revelar la veritat, descobrir tresors amagats o trobar aigua. Ens dóna serenor i lucidesa per madurar les decisions que ens permetin obtenir fruits tan valuosos com les avellanes, que es guarden a si mateixes.\ndel 2 al 29 de setembre\nLa vinya consagrada a Dionís representa l’alegria, l’exaltació i la disbauxa.\nÉs font d’inspiració i ens diu que tot en la seva mesura, ens aporta felicitat. És temps de sumar esforços i de recordar que som una família universal. És moment de celebrar i agrair la generositat de la Mare Terra. El Sol marca l’equinocci de tardor que obre les portes a l’inconscient.\ndel 30 de setembre al 27 d’octubre\nL’HEURA simbolitza la vida eterna i allò que és perdurable.\nPel seu creixement en espiral, és la renovació del cicle de la vida. Per la seva relació amb Dionís, qui porta una corona d’heura al cap, es distingien les tavernes on es servia vi, posant-hi una branca a la porta. En el seu temps, reneix la verdor amb la saó de les primeres pluges de tardor. Ens duu de ple al món místic i misteriós.\ndel 28 d’octubre al 24 de novembre\nLA CANYA està relacionada amb el món dels misteris ocults.\nEL SAÜC és l’arbre de les bruixes que coneixen els tresors silvestres\nLes seves flors i els seus fruits són medicinals i molt gustosos. Amb les branques, les bruixes es feien les escombres voladores. Ens recorda el valor màgic de les dones com a creadores i nodridores de la vida. En aquesta Lluna, el foc és l’element transformador que ens il·lumina des del recolliment per donar-nos a llum.\nLlegir els poemes dels arbres:


El Pebrasset: Les persones amb artritis reumatoide tenen major risc de patir una malaltia cardiovascular.\nLes persones amb artritis reumatoide tenen major risc de patir una malaltia cardiovascular.\nHui en dia la artritis reumatoide es una malaltia bastant vista en les persones majors. Segons avancem d’edat cada vegada hi ha més casos amb gent amb artritis reumatoide, es una malaltia que normalment afecta més a dones que a homes, sol presentar-se entre els 44 i els 55 anys. És caracteritza per la inflamació, deformació i dificultat per al moviment de les articulacions.\nEls investigadors de la Clínica Mayo, situada a Estats Units, han fet unes certes investigacions que donen a llum la relació entre dos factors: la artritis reumatoide i el major risc a patir una malaltia cardíaca. Segons els estudis fets per aquests investigadors, els pacients amb artritis reumatoide són més propensos a tindre problemes del cor.\nEn un altre estudi, de la mateixa Clínica Mayo, es van centrar en un virus molt comú anomenat citomegalovirus, que moltes persones el tenen i ni tan sols ho saben, i es van trobar correlacions entre el virus i la artritis reumatoide , fen que es desenrotllarà una malaltia cardíaca. Una altra investigació del mateix centre ,va trobar que les dones amb aquesta malaltia, la artritis reumatoide, i la menopausa primerenca també pareixien estar en major risc de patir una malaltia cardíaca.\nHi ha un gran nombre molt més elevat de dones amb aquesta malaltia que homes, i açò els ha arribat a fer pensar que hi ha una possibilitat de que les hormones influïsquen en el desenrotllament de la malaltia.\nCada dia hi ha més casos de persones amb artritis reumatoide, i si la malaltia no esta molt avançada hi ha tractaments per a millorar el dolor i la immobilitat de les articulacions afectades.\n-Causes, símptomes, tractament\nPublicado por MªJosé Navalón Penadés en 8:19\nEtiquetas: artritis reumatoide, bio2bat, curs 2013-2014, navalonpenadesm


L’ART ALS GENS | LLIBRES & ROSELLES\nL’ART ALS GENS\nPosted on Setembre 22, 2015 by Roselles\nLa meva aportació als Relats Conjunts de setembre.\nL’Antoni va entrar a casa corrents; ja arribava tard per presentar el seu esbós al comitè del pavelló català a la Expo de Sevilla. Al veure la mainadera esperant-lo al passadís, blanca com el paper i amb ulls humits, s’aturà en sec.\n– Què tens Glòria, què passa alguna cosa?\n– Ai senyor Tàpies… – sanglotà.\n– Què? Què passa?\n– En Tonet…\n– Què? Què li ha passat al meu nét?\n– No, no es preocupi, ell està perfectament! Li asseguro. Però es que…\n– Explica’t Glòria que m’estàs posant nerviós!\n– Ha entrat al seu taller mentre jo li estava estriant la roba que li havia de posar i…\nElla es posà a plorar.\n-Glòria, per l’amor de déu, parla!\n– En Tonet ha entrat al seu taller, s’ha tret el bolquer i… i… i l’ha refregat per aquell quadre seu que posava Catalunya!\nL’Antoni obrí els ulls com plats.\n– I… ai senyor Tàpies… el bolquer era brut!\n– Brut? – Balbucejà.\n– Ben brut! – Plorà desesperadament la mainadera.\nL’Antoni s’acostà a la destrossa. Hi havia excrements per tot el llenç, fins i tot ditades. Quedà impressionat. El quadre li va semblar tan… tan… tan sublim! L’escriptura feta amb la seva pròpia mà, on a disgust admetia la traça irregular, la seva vellesa i decrepitud, quedava mig sepultada per una primària mostra d’expressió de la nova generació, vital, enèrgica, innovadora! La nova Catalunya!\nPresentà aquell mateix esbós al comitè. L’arrufada de nas fou general, i no només per la pudor que desprenia l’obra. Però era l’Antoni Tàpies, a veure qui era el valent que li rebutjava la feina.\nrelat breu relats conjunts\nCONCURS MICRO RELATS 69, Garbí24\nEva · Setembre 22, 2015\nRoselles · Setembre 28, 2015\ncarmerosanas · Setembre 22, 2015\nCaram, en Tonet!! 😉 Tot un artista… (Una mica pudenr, per això)\nL’artista fa art amb el que té a mà. En Tonet és un geni!\nXeXu · Setembre 23, 2015\nSort en tinc del Pons i de tu. Vaig deixar malament l’obra i a alguns no els va fer gràcia. Ara tu la presentes literalment com una obra de merda, i si sóc sincer, no hi puc estar més d’acord. Et felicito per la pensada!\nGràcies Xexu! El pro-Tàpies han considerat tan groller el meu escrit que han preferit tenir la festa en pau i no s’han molestat en aparèixer.\nPons · Setembre 23, 2015\nSi al final resultarà que tots pensem el mateix sobre l’obra d’en Tàpies.\nMassa fàcil, salta a la vista. Potser un altre quadre d’en Tàpies hagués donat més joc.\nmontse · Setembre 24, 2015\nl’art es manifesta sense complexe,\n…. i per tot arreu. Ara, que sigui ben pagat ja és un altre tema.\nJoan · Setembre 27, 2015\nBen bé un quadre de merda…. Molt bona aportació\nHo has dit ben clar Joan hahaha Gràcies!\nrcasas22 · Octubre 1, 2015\nAra que té 23 anys, pot demanar drets d’autor.\nninona1206 · Octubre 2, 2015\n“La veritat només té un camí”, que dirien alguns\nAlyebard · Octubre 8, 2015


La Nadia Gulham ens visita | ESCOLA GABRIEL CASTELLÀ\n← Els nens i nenes de la classe dels Dracs fem cargar el Tió\nFem racons a quart! →\nLa Nadia Gulham ens visita\nPublicat el 2 febrer 2017 per nramon2\nEl passat dilluns 30 de gener, dia de la Pau i la No violència, vam tenir una convidada molt especial a la nostra escola que ens va portar el testimoni de la guerra.\nLa Nadia és una dona afgana que ha tingut una vida molt emocionant amb moments molt durs i moments de superació . Quan tenia 8 anys una bomba va caure a casa seva ,quedant greument ferida estant en coma durant molt de temps. Quan per fi va aconseguir sortir-se’n, es va trobar amb un règim, els talibans, que van matar el seu germà i la van deixar a ella com a única persona que podia treballar i portar un sou a casa. Tenint en compte que no estava permès que les dones treballessin, es mostressin o estudiessin, va agafar la roba del seu germà i durant deu anys es va fer passar per home per poder treballar i estudiar ; sempre amb la por que la descobrissin. Quan tenia 21 anys li va sortir la oportunitat de venir a Catalunya a través d’una ONG i de ser adoptada per una família catalana, que encara avui en dia la té acollida.\nTota aquesta història va ser traslladada als nostres nens i nenes , mestres i famílies, que emocionats, vam aprendre el valor de la pau i de tot el que ens envolta tot i passar-ho malament en alguns moments.\nCom a regal, els infants de 5è de l’escola li van oferir una petita representació teatral de la seva vida, que va emmudir a la resta dels alumnes i tot junts li vam cantar la cançó “Blowing in the Wind”, “Escolta-ho al vent” , de Bob Dylan.


Cornabou: Manifest per mantenir la categoria de modalitat de batxillerat de l'assignatura de literatura catalana\nManifest per mantenir la categoria de modalitat de batxillerat de l'assignatura de literatura catalana\nUn col·lectiu de professorat ha iniciat una recollida de firmes per demanar que el Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya garanteixi que l'assignatura de literatura catalana de modalitat de batxillerat continuï sent de modalitat, continuï comptant amb quatre hores lectives setmanals i entri, com fins ara, a les proves finals.\nFins al curs 2014/2015 aquesta assignatura comptava amb quatre hores lectives setmanals, com la resta, però per al curs 2015/2016 està previst que deixi de considerar-se assignatura de modalitat i que s'hi dediquin només dues hores lectives setmanals, fet que la convertirà en una assignatura residual, de menys importància i que, per tant, no caldrà escollir.\nLa campanya, impulsada per Clara Soley i Antoni Dalmases amb la col·laboració d’Antoni Carbonell, Montserrat Sarret i Francesc Foguet, demana que el Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya doni a l'assignatura de literatura catalana el mateix tracte que reben les altres assignatures de modalitat de batxillerat, per assegurar una presència equànime de la literatura catalana en el batxillerat humanístic.\nEn la seva petició, preàmbul del Manifest col·lectiu, els signats afirmen:\n«Per tot això demanem que el Departament d'Ensenyament rectifiqui i garanteixi que la literatura catalana rebrà el tracte que es mereix al batxillerat humanístic. Volem que l'estudi dels nostres poetes, novel·listes, dramaturgs i assagistes sigui valorat com el que és, l'essència d'una manifestació cultural i d'una manera particular de veure el món, amb el pes que tota literatura ha de tenir en la formació dels ciutadans d'una nació.»\nMANIFEST: «Per un país més lliure, més culte i més humà»\n4. ASPIREM A UN PAÍS que sàpiga que, a més de pintors, músics i arquitectes universals, tenim autors de primer ordre en el nostre idioma des de molts segles enrere. Un país on la gent sàpiga qui són Llull, March, Riba, Verdaguer, Rodoreda, Vinyoli, Moncada, Caterina Albert, Cabré, Monzó, Marçal i tants altres, de la mateixa manera que es coneixen els noms de Gaudí, Casals o Miró.\n5. ASPIREM A UN PAÍS de gent que aprengui a escriure, pensar i ser de la mà del testimoni savi, sensible i bell dels qui ens han precedit .\nRESPONSABILITZEM les autoritats i els dirigents de les estructures culturals i educatives del perill de destrucció del país, que comença per l’anihilació de la seva cultura –en aquest cas estretament lligada a la llengua-, perquè amb la seva inacció perpetrarien un genocidi cultural irreparable.\nI ENCORATGEM A TOTS ELS ESTAMENTS SOCIALS, GRUPS, ASSOCIACIONS I CIUTADANS QUE RECLAMIN AMB NOSALTRES UN COMPROMÍS ACTIU DE REVALORACIÓ DE LA LITERATURA PER PART DELS RESPONSABLES POLÍTICS, CONSCIENTS QUE ELS CONEIXEMENTS HUMANÍSTICS QUE PROPORCIONA SÓN UN DELS FONAMENTS SENSE ELS QUALS NO SERÀ POSSIBLE AQUELL PAÍS QUE VOLEM MÉS CULTE, MÉS LLIURE I MÉS HUMÀ.\nPer signar aquesta petició es pot accedir a la pàgina deChange.org o fer-ho a través del correu electrònic: [mailto:defensaliteraturacatalanabatx@gmail.com], indicant el nom i cognoms, el NIF i la professió, o també adherir-s'hi directament en aquest document de Google Drive.\nEs fa pública una convocatòria per adaptar al teat...\nJ.K. Rowling no farà la dramatúgia de l’anunciada ...\nLa literatura catalana a batxillerat continuarà se...\nManifest per mantenir la categoria de modalitat de...\nL'escriptor Xavier Vernetta guanya el Premi Guille...\nL'escriptor Josep Vallverdú cedeix el seu arxiu do...\nSuplement novetats literàries Primavera-Estiu 2015...\nEls Premis Lazarillo tornen a reduir la seva dotac...\nEl servei de préstec digital «eBiblioCatalunya» ar...\nCasa Anita, en perill de tancament per «mobbing» i...


El Consell de Cultura va decidir els premiats després de realitzar la votació el dimarts 10 de setembre\nEnviat per Redacció Muntanyes en 13 de setembre de 2019.\nTags: #Alcoi, 9 d'Octubre, Ajuntament Alcoi, Jordi Raül Verdú, Premis, UNESCO\nL’Ivam Cada Alcoi ha acollit la sessió de valoració i votació de les candidatures presentades per Comissions i Grups Polítics Municipals per als premis 9 d’Octubre 2019, resultants guanyadors, Jordi Raül Verdú a títol individual, i el Club d’Amics de la UNESCO, a títol col·lectiu. Tots dos rebran el seu premi el proper Nou d’Octubre al Teatre Calderón en l’acte institucional que se celebra dins de les activitats d’aquesta festivitat valenciana.\nL’Ajuntament d’Alcoi va crear aquests guardons en 2016. En les anteriors edicions, es va donar el guardó a Joan Valls a títol pòstum en la categoria individual i a les Associacions de Veïns, col·lectivament, en la primera edició. En 2017, els guardonats van ser Roman de la Calle i Faula Teatre, i l’any passat, Sol Picó i el Centre Excursionista d’Alcoi.\nAquesta és la segona edició que el Consell de Cultura decideix els premis. Van assistir a la reunió un representant de cada grup polític de la corporació municipal, així com un de cada una de les cinc comissions del Consell: Arts Escèniques, Arts Plàstiques, Lletres i Literatura, Patrimoni i Música i Audiovisuals, a més del regidor de Cultura, Raül Llopis. Podent votar cada representant com a màxim tres candidatures de cada modalitat atorgant la puntuació de 3 al primer, 2 al segon i 1 al tercer.\nTal com explica, Raül Llopis, regidor de Cultura: “Hi havia diferents propostes, i és que tenim la sort de viure a una ciutat amb rellevants figures culturals, però és evident que els elegits són clars mereixedors d’aquests premis. Els últims anys hem vist que els Premis Nou d’Octubre de l’Ajuntament d’Alcoi són molt apreciats pels guardonats; a tots ens agrada que la nostra gent reconega el nostre treball per promocionar la cultura pròpia i com no, hem de destacar que aquests premis són decidits amb la participació del Consell de Cultura, on es proposen i es voten les candidatures“.\nEn referència als premiats; Jordi Raül Verdú va nàixer el 1960 a Alcoi. Va cursar estudis de Magisteri a l’Escola Universitària de València, especialitzant-se en llengua espanyola i idiomes moderns. Des de 1981 ha exercit a Alcoi, Madrid, Los Angeles (EUA), Principat d’Andorra i Alexandria (EUA). L’estima a la seua terra i el seu afany d’aventura l’han motivat per escriure històries ben arrelades a les seues muntanyes, que tant li agraden i coneix. En totes elles barreja la realitat amb la fantasia, creant un component màgic versemblant que es recrea en un ambient natural, fomentant el coneixement i l’amor a la natura, així com la protecció del medi ambient.\nPer altra banda, el Club d’Amics de la Unesco va ser fundat l’any 1965, en plena època tardofranquista, “tot aprofitant la conjuntura lleugerament aperturista del règim franquista per tal de crear una imatge falsa d’obertura cap a Europa“, expliquen. És aquesta conjuntura la que va propiciar la creació de la Unesco. Va ser legalitzada un any més tard. L’alegria durà poc, però, ja que va ser clausurada posteriorment en diverses ocasions per les autoritats governatives de l’època (1969, 1974) que veien com les activitats eren contínues. Malgrat això, els anys següents continuaren les activitats durant un temps de silenci administratiu, i l’estiu del 77 es legalitzà definitivament.\nAlcoi creix després d’una dècada\nTapes cada dissabte al mercat de Sant Mateu


09/10/2019 - 19.00 Actualitzat 09/10/2019 - 19.01\nImatge del material comissat pels Mossos d'Esquadra el 9 d'octubre del 2019: 145,2 grams de cocaïna, tres bàscules digitals, material per fer els embolcalls, 955 euros i dos telèfons mòbils. (horitzontal)\nACN Tremp.-Els Mossos d'Esquadra van detenir aquest dimarts un veí de Tremp de 37 anys com a presumpte autor d'un delicte de contra la salut pública. A principis d'any, la policia va tenir coneixement que un veí de la localitat s'estava dedicant a la venda de substàncies estupefaents des del seu domicili del carrer Adoberies de la capital del Pallars Jussà. Els Mossos van obrir una investigació i, un cop confirmades les sospites, van detenir dimarts al presumpte autor dels fets. Aquest dimecres, agents del cos han registrat el pis de l'arrestat on han localitzat objectes i indicis que relacionen el detingut amb el tràfic de drogues. En total, la policia ha comissat al domicili 145,2 grams de cocaïna, tres bàscules digitals, material divers per embolcallar la droga, 955 euros i dos telèfons mòbils.\nDesprés de mesos de seguiment, la policia va concretar la identitat del sospitós i confirmar la venda de cocaïna des d'un domicili al carrer Adoberies. Durant les vigilàncies, els agents també van constatar que l'investigat es desplaçava a la plaça de Capdevila i altres carrers del nucli antic, si calia amb bicicleta, per distribuir la droga.En el decurs de l'operatiu, els Mossos van identificar compradors en diferents dies i van detectar que durant els caps de setmana augmentaven les transaccions. Aquesta activitat il·lícita havia causat algun incident a la població i generava sensació d'inseguretat a la resta de veïns de la zona per la contínua anada i vinguda de compradors de la comarca, segons la policia.El detingut, amb antecedents, passarà pròximament a disposició del jutjat d'instrucció en funcions de guàrdia de Tremp.\nPedro Sánchez i Pablo Iglesias, aquest dimarts abraçant-se al Congrés dels Diputats


La matinada de Tots Sants marca l'inici de la cursa electoral per al 10N | ARA Multimèdia\nPartit Socialista, Partit Popular, Compromís, Podem, Ciutadans i Vox han eixit aquesta matinada de Tots Sants als carrers d'Alcoi per a complir amb la tradicional pegada de cartells electorals.\nEl calendari és capriciós i ha volgut que la nit de Tots Sants (Halloween per als anglòfons) haja coincidit amb la pegada de cartells electorals del 10N. Un auguri per als horrors que estan per arribar? Ningú ho sap, el que sí que sabem és que els polítics alcoians han complit religiosament amb la tradició i han tornat a donar el tret de sortida a la cursa electoral... una altra vegada.\nRecordem també que aquesta campanya ha estat marcada per l'austeritat, i és que com va avançar l'alcalde Toni Francés, s'ha proposat en aquesta ocasió eliminar les tradicionals banderoles electorals i reduïr el volum de cartelleria. Quant als candidats comarcals que formen part de les llistes, pocs canvis respecte a les anteriors.\nEl PSOE manté a Patri Blanquer com a número 2. I Unides Podem puja a Francesc Valls en la llista, abans en el número 8 i ara en el 4. La nova incorporació és Enrique Peidro, número 5 per Ciutadans, que també presenta Lucía Granados al Senat. Són els noms coneguts de les llistes de tots els partits, que s'han publicat aquest 15 d'octubre al BOE, i els que estan en els llocs d'eixida (en els cinc primers llocs de la lista).


Els Mossos detenen a dues persones per falsejar un empadronament | Diari La República Checa\nEls Mossos d’Esquadra han detingut – al Vendrell – a dues persones per presumptament haver falsejat un document d’empadronament. Els dos arrestats, un home i una dona de nacionalitat veneçolana, estan acusats d’un suposat delicte de falsificació de document públic. La investigació va començar arran d’una denúncia per part del propietari del pis, el qual situat a Cunit. Aquest va especificar que només estaven empadronats una dona i els seus fills.\nEl propietari va explicar que sospitava que dos germans havien falsificat la documentació per poder empadronar-se al seu pis. Tot seguit, els agents policials van requerir la informació corresponent a l’Ajuntament de Cunit, concloent que el detingut havia falsificat la signatura de l’amo del domicili.\nAixí mateix, la seva germana va signar l’autorització d’empadronament sabent que la signatura del propietari era falsa i va ser qui va facilitar al seu germà la documentació de la víctima per poder consumar les falsificacions. Els arrestats van declarar en seu policial amb l’obligatorietat de presentar-se davant l’autoritat judicial quan siguin requerits.\npreviousTarragona és l’escenari de la nova campanya publicitària de Rolls Royce\nnextSALOUA BICHRI: “Nada en la vida debe ser temido, sino entendido”


Consell de la Joventut de Barcelona El CESB presenta el dilluns 21 l’informe sobre la situació laboral del jovent a Barcelona”\nEl Consell Econòmic i Social de Barcelona (CESB) amb la col•laboració del Consell de la Joventut de Barcelona presenten un informe sobre la situació laboral del Jovent a Barcelona . L’informe ha estat elaborat pel CESB, què és l’òrgan consultiu consultiu i de participació de l’Ajuntament de Barcelona en matèria socioeconòmica.\nAquest informe recull l’evolució dels principals indicadors del mercat de treball a Barcelona en relació a les persones joves: població activa, atur registrat, contractació, salaris i salut laboral; i per una altra està contextualitzat dins el marc derivat de la crisi econòmica. Un altre aspecte analitzat són les conseqüències que es deriven sobre l’exclusió i les actituds del jovent davant del mercat de treball, la formació i l’emigració.\nL’Informe proposa mesures per fer front a les transformacions que s’estan produint en el mercat de treball i així aconseguir que cap persona jove es quedi sense una oportunitat de millorar la seva ocupació i gaudir d’una feina digna.\nEn la presentació de l’informe intervindrà Albert Claret, President del Consell de la Joventut de Barcelona, que farà un anàlisi de les conseqüències de l’atur juvenil\nDia: Dilluns 21 d’octubre\nPDF: Roda de Premsa 21 d’octubre: El CESB presenta el dilluns 21 l’informe sobre la situació laboral del jovent a Barcelona”


Josep Maria Pañella: AQUESTA ÉS UNA CADENA MOLT IMPORTANT. SI LA TRENQUES LES CONSEQÜÈNCIES SERAN TERRIBLES.\nAQUESTA ÉS UNA CADENA MOLT IMPORTANT. SI LA TRENQUES LES CONSEQÜÈNCIES SERAN TERRIBLES.\n§ No tindrem Corredor Mediterrani viari i ferroviari, i no podrem afavorir el transport dels productes valencians cap a Europa.\n§ Ningú no canviarà l’actual normativa europea en matèria urbanística i el PP i el PSOE continuaran destruint el nostre territori. Faran una Marina d’Or i una Terra Mítica al costat de cada camp de golf, i hi haurà un camp de golf en cada poble. I l’Europarlament no dirà res.\n§ El valencià no serà llengua oficial a Europa, i només servirà per cantar Tio Canya, això sí, fora d’horari escolar, que a l’escola es parlarà en anglés i xinés mandarí.\n§ L’agricultura valenciana continuarà patint la competència dels països de fora de la UE, que sovint no tenen ni les més elementals garanties fitosanitàries. I ningú no ajudarà els llauradors front a les grans superfícies subvencionades.\n§ El model econòmic no canviarà, es continuarà destruint teixit industrial i comercial, conseqüència de la política de monocultiu de la rajola, que el PP i el PSOE han implantat al nostre País. Un model que ens ha convertit en líders en desocupació.\nPer favor, pren-te seriosament esta advertència i no trenques la cadena.\nGorka Arizabaleta, de Zarautz, no va reenviar els mails ni va anar a votar, i ara governa el seu país el PSOE amb el suport del PP i UPyD.\nJaume Corberà, mestre de València, no va fer cas d’un mail similar en 2007, i ara ha de pagar-li la roba al President Camps i aguantar que Rus li diga “gilipolla”.\nNo trenques la cadena, el País Valencià no pot trencar la cadena.\nA Occitània la van trencar, i ara estan obligats a escoltar les cançons de Carla Bruni.\nA Lituània, en canvi, la gent va fer cas d’una cadena similar i ara tenen representació pròpia a Eurovisió.\nReenvia este mail en les properes 24 hores a 10 persones, i el 7 de juny vés a votar BLOC-Coalició per Europa. Comença a construir l’Espai Valencià de Progrés!\nPublicat per Josep Maria Pañella i Alcàcer a 19:52\nCastellonenc 27 de maig de 2009 a les 23:53\nGenial per Nomdedéu i l'equip de campanya. Endavant BLOC.\nMiquel 30 de maig de 2009 a les 0:59\nHola Sr. Panyela,\nNo entenc com podeu anar en coalició amb partits conservadors. Com sereu capaços de formar part del Grup Liberal al Parlament de la UE? Vosaltres que us feu diu Espai Valencià de "Progrés"! Com no aneu de la mà amb BNG o amb Iniciativa, socis vostres a Les Corts?\nNo creu que estes contradiccions ideològics per pur tacticisme electoral, no els hi passaran factura?\nJosep Maria Pañella i Alcacer 1 de juny de 2009 a les 11:56\nEndavant i recorda la campanya del BLOC, senzilla però clara: repartim cinc paperetes cadascú; si assegurem els cinc vots tindrem un bon resultat.\nJosep Maria Pañella i Alcacer 1 de juny de 2009 a les 12:11\nMiquel, et recorde que repetim coalició, no és nou i, per cert, els components de la nostra coalició tenen llibertat per adscriure's al grup que vullguen. Sabies que Enric Morera, quan va ser eurodiputat, no es va poder adscriure a l'ALE, grup on està Esquerra Republicana, per què aquests el van vetar? Cal recordar que el PSOE va votar en contra de l'informe Auken de la maneta del PP, cosa que el nostres socis electorals no van fer. Nosaltres anem a defendre els interessos del poble valencià a Europa.