Supermercats Consum | Història\nL’inici de la marxa de la cooperativa valenciana Consum arranca en 1975 com una cooperativa de consum, amb l’obertura del seu primer establiment a Alaquàs (València) i un col·lectiu de 600 socis consumidors.\nDes de llavors, l’evolució de Consum s’ha caracteritzat per un creixement continuat fins a posicionar-se, en l’actualitat, com la cooperativa més gran d’Espanya per nombre de socis i una de les primeres empreses del sector de la distribució. El ràpid creixement inicial de la xarxa comercial i del nombre de socis consumidors va consolidar una realitat empresarial a la qual es van anar sumant xicotetes cooperatives de consum que hi havia en algunes localitats com Silla, Enguera i l’Olleria (València).\nA partir de 1987, es produeix un canvi en les pautes d’expansió de la cooperativa Consum, amb l’adquisició d’altres empreses de distribució de més envergadura: Vegeva, Ecoben, Alihogar i Jobac a la Comunitat Valenciana, a més de Distac i Disbor a Catalunya.\nLa cooperativa Consum va formar part del Grup Eroski, aliança comercial que va finalitzar al febrer de 2004, després de la decisió de la cooperativa Consum de desvincular-se’n per divergències en el model organitzatiu que progressivament s’anava conformant.\nDesprés de l’eixida del Grup Eroski en 2004, Consum inicia una expansió ambiciosa, basada en un creixement orgànic (de supermercats propis) i a través de l’adquisició d’altres empreses. En 2007, Consum incrementa amb 53 supermercats Supersol la xarxa de supermercats Consum i Consum Basic de què disposa a Catalunya, i consolida així la seua expansió a Catalunya. Aquell mateix any, la Cooperativa també adquirix 62 supermercats de Caprabo, repartits per la Comunitat Valenciana, Múrcia, Castella-la Manxa i Andalusia, i d’esta manera reforça la seua posició estratègica en l’arc mediterrani. A partir de llavors, s’implanta el model de supermercat de 1.500-1.800 m² de sala de venda, amb pàrquing inclòs i, en molts casos, en edificis exempts i amb tot tipus de seccions, apostant pels frescos i servicis al consumidor, a més de noves seccions.\nAl maig de 2010, adquirix 21 supermercats a Vidal Europa i un a Eroski, seguint la seua política d’expansió orgànica. La Memòria de Sostenibilitat 2009 obté, per primera vegada, la certificació de la categoria més alta en matèria de sostenibilitat, certificada amb el nivell A+ del Global Reporting Initiative (GRI). En 2011, Consum estandarditza el seu programa Profit de gestió responsable d’aliments, a través del qual fa donacions d’aliments a centenars d’entitats socials, menjadors socials i ONG de les zones on està implantada.\nEn 2012, s’inaugura la plataforma logística de Las Torres de Cotillas, a la Regió de Múrcia, que va suposar una inversió de 70 milions d’euros i la generació de 300 llocs de treball directes i 270 d’indirectes. També es va posar en marxa el nou magatzem automatitzat d’alta productivitat en la plataforma de Consum a Silla (València), que va comptar amb una inversió de 2,8 milions d’euros. També es va produir el llançament de la nova secció de perfumeria de Consum. En 2013, s’inaugura la segona fase de la plataforma logística de Las Torres de Cotillas, a la Regió de Múrcia, amb una inversió de 20 milions d’euros i la generació de 110 llocs de treball directes. Les plataformes de mercaderies generals de Consum, a Silla (València) i a Sant Boi de Llobregat (Barcelona), obtenen la certificació de Marca N AENOR a l’“Excel·lència en el servici en tendes” per les seues cartes de servicis de les dos instal·lacions. És la primera cooperativa agroalimentària espanyola que obté esta certificació. I en 2014, s’inaugura la plataforma logística de la Zona Franca a Barcelona, amb una inversió de 50 milions d’euros i la generació de 170 llocs de treball directes. Consum arriba a les 200 tendes amb el nou model de secció de perfumeria.\nConsum complix el seu 40é aniversari, amb una xarxa comercial de 650 supermercats, entre Consum i la franquícia Charter, una facturació de 2.121 milions d’euros, una plantilla de més de 12.433 persones i més de 2,6 milions socis clients.\nConsum estrena la seua tenda online per a València i la seua àrea metropolitana. A més, incorpora camions de gas al seu parc logístic que reduïxen les emissions de CO2 un 30%. Consum implanta l’ús de CO2 en els seus sistemes de refrigeració de les tendes ecoeficients. En 2017, estén la seua tenda online a Barcelona i és reconeguda pel Ministeri d’Agricultura com l’única empresa de distribució amb certificació sobre la seua petjada de carboni. També obté el distintiu “Igualtat en l’Empresa” del Ministeri de Sanitat. En 2019, redissenya el seu model de supermercat per a posar el client en el centre i millorar la seua experiència. A més, comença a instal·lar punts de recàrrega per a cotxe elèctric en els seus aparcaments. En 2020, amb motiu de la pandèmia del coronavirus, Consum va invertir més de 12 milions d’euros en mesures de seguretat per als seus clients i treballadors. Va ser el primer supermercat espanyol a implantar l’ús obligatori de la mascareta en l’interior.\nConsum compta amb més de 830 supermercats, entre propis i franquícies Charter, distribuïts per Catalunya, la Comunitat Valenciana, Múrcia, Castella-la Manxa, Andalusia i Aragó. Amb més de 4 milions de socis clients i 18.212 treballadors, Consum és l’única empresa de distribució amb el Certificat d’Empresa Familiarment Responsable (Efr). En 2021 la Cooperativa ha sigut certificada amb el segell Top Employers, per nové any consecutiu, com una de les Millors Empreses d’Espanya per a treballar. La petjada de carboni de la Cooperativa s’ha reduït un 84% des de 2015. A més, és la primera empresa de distribució que ha obtingut el segell “Reduïsc” del Ministeri per a la Transició Ecològica i el 100% dels supermercats Consum són ecoeficients.\n“En l’actualitat Consum compta amb més de 830 supermercats entre Consum i franquícies Charter.”\n“El nostre col·lectiu de socis-clients supera ja els 4 milions de persones.”\nLa sostenibilitat en Consum naix dels seus valors cooperatius, valors inclosos en la gestió i que estan estretament vinculats amb el desenvolupament sostenible. En 2021 hem renovat la Política de Sostenibilitat per a adequar-la als nous reptes de l’entorn, i hem establit una sèrie de principis que guiaran les actuacions de la Cooperativa en els pròxims anys.\nDes de 2007 Consum és l’única empresa certificada del seu sector amb el segell efr d’Empresa Familiarment Responsable, amb qualificació d’Excel·lència. Seguint amb l’objectiu de millorar la conciliació de la vida familiar i laboral, Consum va implantar en 2021 la setmana laboral de 5 dies en cent supermercats.\nD’esta manera, la plantilla pot disfrutar de dos dies de descans a la setmana, mesura que ja estava implantada per als treballadors de les centrals logístiques.\nLa nostra franquícia Charter ha disparat les obertures durant 2021 i ha demostrat que és un negoci rendible i estable, que crea ocupació i que ha suposat una alternativa professional molt interessant tant per a emprenedors com per a treballadors de sectors que van ser castigats per la pandèmia, com ara l’hostaleria. Amb Charter, Consum també dona servici a les xicotetes poblacions i barris urbans que no disposen de població suficient per a la implantació d’un gran supermercat, crea un vincle de col·laboració amb el comerç tradicional de cada zona i genera emprenedoria.\nLa salut i la sostenibilitat es consoliden com una demanda per als consumidors, cada vegada més conscients de la importància d’una alimentació saludable i de l’impacte dels productes sobre l’entorn. S’ha continuat avançant en matèria de benestar animal i el 100% de la carn fresca que es ven en mostradors i safates té certificat. Dins de la marca Consum, cada vegada més productes tenen certificats en matèria de sostenibilitat que aporten un valor afegit als consumidors i a l’entorn.\nHem continuat treballant amb tota la cadena de subministrament, amb els nostres proveïdors, i apostem per productes de proximitat i km 0, com a empresa d’economia social, que busca el bé comú i la generació de riquesa en aquelles regions on té presència. Per això, pràcticament el 99% de les nostres compres són a proveïdors nacionals i, d’estes, quasi el 66% provenen de les comunitats autònomes on operem.\nEnguany, la Cooperativa ha celebrat el 10é aniversari del Programa Profit. Durant esta dècada, s’han donat 42 milions de quilos d’aliments per valor de 105,7 milions d’euros. Consum ha aprofitat l’ocasió per a fer un homenatge als voluntaris de les ONG amb què col·laborem per a agrair la labor diària que fan en l’arreplega i el repartiment d’aliments, imprescindibles per a contribuir a pal·liar els efectes de la crisi de la covid-19 i altres situacions de vulnerabilitat.\nEnguany es complix també una dècada de l’adhesió de Consum a la Xarxa Espanyola del Pacte Mundial de les Nacions Unides, i vull aprofitar l’ocasió per a reiterar el nostre compromís amb els 10 Principis i amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible de l’Agenda 2030.\nVivim en un entorn marcat pels canvis. Les empreses han d’estar a l’altura i saber adaptar-se, però no han d’oblidar mai la raó de ser i la missió, que és crear valor a tots els seus grups d’interés sent sostenibles i competitives. El nostre propòsit és servir a la societat en un sector tan essencial com el de l’alimentació oferint els millors productes a les famílies i sent un motor de creació d’ocupació, com a empresa social i solidària que treballa amb persones i al costat d’elles.\nDe nou, el 2021 ha sigut un any complex marcat per la incertesa. Va començar a entrevore’s el principi del final de la pandèmia, amb l’esperança posada en el ritme de vacunació, però també hem patit diversos vaivens en el nombre de contagis i les restriccions. En l’última recta de l’exercici hem viscut una situació d’increment progressiu dels costos, tant energètics com en les matèries primeres i els carburants, amb el conseqüent encariment dels preus. Tot això ha determinat un marc inestable, tant des del punt de vista social com econòmic, i ha afectat la confiança del consumidor.\nEn este context, la Cooperativa ha fet un gran esforç per formar part de la solució i aportar estabilitat a una situació incerta. En 2021 hem continuat obrint tendes, en concret, 6 supermercats propis Consum i 48 franquícies Charter, un rècord d’obertures que indiquen la bona salut del model. Les vendes s’han situat en 3.378,9 milions d’euros, un 1,62% més que en 2020, i els resultats han sigut de 67,9 milions d’euros, xifra que representa un augment del 3,61% respecte de l’any anterior.\nLes inversions per a l’obertura de noves tendes, però, sobretot, per a la reforma i adequació de la xarxa comercial al nou model de supermercat modern i eficient que volem oferir als clients s’han situat prop dels 166 milions d’euros, xifra que representa un increment superior al 42% respecte de les inversions de 2020. Este nivell d’inversions situa Consum com l’empresa de distribució espanyola que més invertix en relació amb el seu volum, com també passa amb la creació d’ocupació.\nEn relació amb açò últim, en 2021 hem mantingut la mateixa línia de creixement dels anys passats , amb 826 nous llocs de treball, principalment per les obertures i l’extensió de la tenda online. Estos nous companys se sumen a una plantilla que ha assolit les 18.212 persones.\nEl compromís del nostre equip i l’orientació a les persones fan fort el model cooperatiu, al qual se sumen també cada any més socis consumidors. Enguany hem superat ja els 4 milions de socis clients, als quals hem entregat descomptes per valor de 50,5 milions d’euros mitjançant el programa de fidelització Món Consum.\nContinuem fent les tendes encara més ecoeficients i enguany hem aconseguit que el 98,6% de l’energia consumida per tota l’empresa siga de fonts renovables. També hem reduït la petjada de carboni un 84% des de 2015 i som la primera empresa del sector que ha rebut el segell Reduïsc del Ministeri per a la Transició Ecològica. Enguany, per primera vegada, hem mesurat la petjada plàstica per a identificar les mesures de reducció més eficaces, i hem renovat la certificació del residu zero a totes les plataformes logístiques, fet que valida la gestió circular dels residus.\nL’escenari 2022 està marcat per la invasió de Rússia a Ucraïna, amb conseqüències humanitàries i econòmiques molt importants per a tota la població. Des de Consum, continuarem treballant per garantir el proveïment de productes i per col·laborar, en la mesura de les nostres possibilitats, amb el poble ucraïnés. Un altre repte important és la gestió dels recursos naturals, que requeriran alternatives energètiques renovables i col·laboració amb la cadena de subministrament.\nEn Consum continuarem treballant en el marc de la nostra política de sostenibilitat i l’estratègia 21-25, que ens porta a treballar amb tots els grups d’interés per a donar resposta als reptes globals, en el marc dels ODS, i treballant amb objectius basats en la ciència.


Busquets Comunicació, una solució gràfica\nEl disseny gràfic ha de ser un recolzament per a les seves vendes, un fulletó, una targeta de visita o un full de tarifes, qualsevol d'aquest elements ha de suggerir una sensació positiva i un bon concepte de l'empresa que representa.\nEscollir bé quin tipus de disseny és el més encertat. Modern, clàssic, qualsevol d'aquest dos estils pot ser el correcte, sobre tot s'ha de tenir en compte el públic a qui va dirigit. A Busquets Comunicació creiem que tots els factors d'un disseny son importants, fins i tot el gruix en el que anirà imprès.\nQualsevol tipus de disseny, des de una targeta de visita fins a un logotip,representen una empresa, per això han de generar un bon concepte de la mateixa, simpatia, serietat, efectivitat, rapidesa, prestigi, modernitat, qualsevol d'aquest conceptes es pot aplicar en un disseny tan sols triant bé el color o la tipografia de la lletra.\n3. Banners (anuncis on-line)\n5. Díptics i tríptics\n7. Entrades per esdeveniments\n8. Caràtules per Cd's/\n9. Maquetació de revistes, diaris...


Acabat l’estiu, acabada la veda! ~ EbreDigital.cat\nAcabat l’estiu, acabada la veda!\nRedacció Canal Terres de l'Ebre2019-10-11T11:02:03+02:0013 de setembre de 2019|Connecti.cat| Sant Carles de la Ràpita|0 Comentaris\nDurant juliol i agost el port de Sant Carles de la Ràpita va aturar l’activitat pesquera per fer la veda biològica. Acabat l’estiu, acabada la veda. Els pescadors han tornat a la mar!


(S'ha redirigit des de: Metapontum)\nMatapont o Metapontum o Metapontoium (Μεταπόντιον), de nom grec Metapontion pel qual no és coneguda, fou una ciutat de la Magna Grècia al golf de Tàrent, entre els rius Bradanus i Casuentus, a uns 20 km d'Heraclea i 40 de Tàrent.\nFou una ciutat grega fundada per una colònia d'aqueus. Estrabó diu que fou fundada per colons de Pylia que havien tornat de la guerra de Troia, i Justí assigna la seva fundació a Epeu, el llegendari constructor del cavall de Troia; una altra tradició li assigna un origen foci i diu que fou fundada per Daulios, tirà de Crisa, prop de Delfos. Antíoc de Siracusa diu que el seu nom original fou Metabos, d'un heroi epònim, Metabus. Estrabó també diu que hauria estat fundada per Metapont, l'heroi epònim de la ciutat.\nSegons la idea més general, la ciutat fou fundada per evitar la seva colonització per Tàrent per un grup de colons aqueus encapçalats per Leucippos, que va obtenir el territori per un tractat fraudulent. La data de la colonització no està establerta, però degué ser entre el 700 i el 690 aC. La colònia va prosperar ràpidament amb estreta aliança amb Crotona i Síbaris, també colònies aquees; apareix en la història en una lliga amb aquestes ciutats contra Siris, colònia jònica, guerra que aparentment va acabar amb la destrucció de Siris.\nLes doctrines de Pitàgores van tenir a la ciutat la màxima acceptació i quan el savi fou expulsat de Crotona, se'n va anar a Metapontum, on va romandre fins a la seva mort. La seva casa fou lloc de culte (s'hi va construir un temple i un museu) i la tomba objecte d'orgull.\nDurant l'expedició atenenca a Sicília el 415 aC, la ciutat va voler romandre neutral, però el 414 aC fou forçada a una aliança amb Atenes i va proveir la flota atenenca amb alguns vaixells auxiliars.\nEl nom és esmentat altre cop el 345 aC, quan hi va desembarcar Timoleon en la seva expedició a Sicília, però no va prendre partit a favor seu.\nEl 332 aC, es va aliar amb Alexandre I d'Epir en la lluita contra els lucans. Després de la derrota de Pandòsia el 326 aC, les restes del rei foren portades a la ciutat. Quan Cleònim d'Esparta fou convidat a dirigir la lluita el 303 aC, es van oposar a la presència de l'espartà per raons desconegudes, i aquest finalment va usar l'exèrcit per atacar la ciutat, aliat amb els lucans. Finalment, va haver de ser admès a la ciutat com a aliat, va cobrar una forta contribució i va cometre altres exaccions. En aquesta època, la riquesa havia tornat dèbils els seus habitants i el seu efeminament havia esdevingut proverbial.\nQuan va arribar Pirros d'Epir, la ciutat li va donar suport. Després d'això, les notícies desapareixen, però no devia tardar a caure en mans dels romans després de la retirada de Pirros.\nEn la Segona Guerra Púnica, es va declarar a favor d'Anníbal just després de la Batalla de Cannes el 216 aC, però al cap de poc temps apareix amb una guarnició romana i no fou fins al 212 aC que va abraçar altre cop el partit cartaginès. Anníbal hi va establir una guarnició i la va convertir en una de les seves bases principals, però després de la Batalla del Metaure la va haver d'evacuar (207 aC), i se n'emportà tots els habitants per salvar-los de la venjança romana.\nFou ocupada pels romans i va continuar existint com una petita vila; fou esmentada pels autors clàssics com a petita ciutat, ciutat en decadència o fins i tot en ruïnes.\nEn queden les ruïnes, que no presenten rastres de muralla; es componen d'un temple (conegut per Tavola dei Paladini) amb algunes columnes encara dretes; i un altre temple (al lloc anomenat Chiesa di Sansone), probablement a la mateixa ciutat, tot a la vora de la vila de Torre di Mare.\nCoord.: 40° 22′ 25″ N, 16° 48′ 24″ E / 40.37361°N,16.80667°E / 40.37361; 16.80667\n↑ Estrabó. Geografia, 5.2.5\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Metapont&oldid=18253925»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 març 2017 a les 10:52.


Com desconnectar automàticament o bloquejar l’ordinador Windows amb bloqueig automàtic - Windows | Setembre 2021\nTinc el costum de deixar el meu taulell de treball de tant en tant (pot dir que estic descuidat) sense bloquejar l’ordinador. És com donar una invitació oberta als ulls indiscretos perquè visquin una mirada més profunda mentre estic fora. No és bo, sobretot quan teniu companys d’habitants dolents que podrien guanyar medalles d’or si el joc de broma formés part dels Jocs Olímpics.\nAra, a Windows 7, hi ha una manera d’habilitar el bloqueig automàtic de l’escriptori quan el sistema està inactiu durant un interval de temps específic. Però el camí no és senzill. Haureu d'activar la funció Salvapantalles i comproveu l’opció que diu mostrar pantalla de sessió mentre es reprèn les finestres (vegeu la imatge a continuació). Això no és gaire convenient. Millor tenir una eina que pugui proporcionar més opcions de personalització. Bloqueig automàtic és una d'aquestes eines i ofereix, més que un simple bloqueig automàtic, de l'escriptori de Windows.\nBloqueig automàtic és un minúscul i eina portàtil de Windows que us permet bloquejar, tancar la sessió, reiniciar o apagar l’ordinador automàticament després d’un determinat període de temps. En silenci, s'ocupa de les tasques esmentades sense molestar.\nUtilitzant bloqueig automàtic\nBaixeu el fitxer zip i extreureu el fitxer executable contingut en una carpeta. Totes les opcions del programa s’esmenten molt clarament a l’eina. Hi ha dues maneres en què podeu desconnectar o bloquejar l’ordinador. El primer és el Si és ideal mentre que l’altra és la Mode obligat.\nEn el mode If Ideal, l'eina controlarà constantment la vostra activitat a l'ordinador i només farà l'acció quan estigui ideal per a un interval de temps especificat. En el mode Forçat, treballi o no a l’ordinador, l’eina prendrà l’acció.\nLa següent secció és el temporitzador en què cal especificar la quantitat de temps en què es vol que es faci l’acció. Un cop fet això, comproveu l'opció Pantalla desactivada i l'opció Silencia el so del sistema per habilitar aquestes accions. El primer apagarà la pantalla de l’ordinador un cop s’hagi desconnectat o el bloqueig, mentre que el segon s’assegurarà que passi en silenci sense que hi hagi cap so del sistema.\nFinalment, seleccioneu l’acció que voldríeu realitzar, com Bloquejar PC, Desconnectar, Reiniciar o Apagar i feu clic a Botó d’inici. Ara el programa iniciarà el temporitzador. En el mode Ideal, el temporitzador ho farà actualitza automàticament tan aviat com realitzeu una acció a l'ordinador, mentre que en el mode forçat, el temporitzador funcionarà incondicionalment.\nMinimitzeu l’aplicació a la safata del sistema després d’haver-la configurat i iniciat el compte enrere.\nSi voleu aturar el temporitzador, simplement feu clic a la secció icona de la safata del sistema i feu clic a Botó d'aturada.\nTot, senzill i senzill.\nTot i que el programa ofereix el que promet, hi ha algunes limitacions que espero veure solucionades en les properes actualitzacions. Com ara, l’inici automàtic de l’eina amb Inici del Windows i amb hora i configuracions preconfigurades. Aquesta característica permetria que l'eina fos perfecta, però és un preu adequat: 0 dòlars.\nconverteix pdf en llibre\nconcurs de clips musicals\nfons de pantalla de capità amèrica\nrotació automàtica d'imatges\nhermes prova netflix


VERSOS DE PLOMA I PELL: L'ÚS DEL CATALÀ ALS JUTJATS\nLa consellera de Justícia, Pilar Fernández Bozal, en clara consonància amb el nou president del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, atribueix la manca de sentències en català al fet que les demandes no s’escriuen en aquesta llengua. La consellera, a més, afirma que ha “exercit molt l’advocacia, i els jutges no són bel·ligerants, són respectuosos; ells apliquen la llei i saben que el ciutadà té dret a presentar demandes en català”. (Entrevista a RAC1, 28/2/2011; Ara, 28/2/2011).\nPer una banda, sí que els advocats haurien d’entonar un “mea culpa” per no utilitzar habitualment el català en els jutjats, però també és cert que encara que s’utilitzi la nostra llengua, les sentències continuen redactant-se en castellà. És il·lustratiu que les resolucions de l’ordre jurisdiccional contenciós administratiu sempre es fan en castellà tot i que una de les parts implicades sempre és una administració pública, la qual prèviament ha redactat el procediment en català i l'ha posat després a disposició judicial, com també s'efectua en català la defensa jurídica.\nLa Llei ens empara, però cal veure de quina manera. L’article 231.2 de la Llei orgànica 6/1985, del poder judicial, estableix que els jutges, magistrats, fiscals, secretaris i els altres funcionaris dels jutjats i tribunals poden emprar també la llengua oficial pròpia de la comunitat autònoma si cap de les parts no s’hi oposa al·legant un desconeixement de la llengua que pugui produir indefensió. Amb el mateix redactat ho preveu l’article 142.2 de la Llei 1/2000, d’enjudiciament civil. Al seu torn, l'article 9.1 de la Carta europea de les llengües regionals o minoritàries, aprovada pel Consell d'Europa l'any 1992 i ratificada per l'estat espanyol l'any 2001, possibilita i avala la presència procedimental i l'exercici de l'ús del català en els processos judicials.\nVeiem, doncs, que per als jutjats i els seus funcionaris la utilització del català no és directa i immediata, sinó que cal activar-la, enfront del precepte general que estableix l’ús del castellà com a llengua oficial de l’Estat (art. 231.1 LOPJ, art. 142.1 LEC). Tenen raó el president del TSJC i la consellera de Justícia en tant que no exigim utilitzar el català com a sistema ordinari o habitual.\nPer això, proposo que es promogui, s’impulsi i es generalitzi una fórmula processal, mitjançant "altressí", després de la petició de la pretensió principal de la demanda i la seva contestació, per la qual se sol·liciti que s’utilitzi el català en les actuacions judicials i, molt especialment, en la redacció d’interlocutòries i sentències, fent esment de les disposicions legals que legitimen el dret lingüístic davant dels òrgans jurisdiccionals.\nEstic convençut que seria una manera de potenciar l’ús del català a l'administració de justícia i la catalanització general del sistema judicial, i evitar sentir-nos a dir que l’escassesa és per culpa nostra. Per la part que em toca, penso exigir-ho; a veure com acaba.\nEtiquetes de comentaris: català, consellera de Justícia, demandes, jutjat, sentències\nNo dubto que tingui raó.\nPersonalment, em fot tant haver d'estar sempre demanant, com sentir-me de segona, subsidiari, pel fet de parlar català.\nFotre's demanant, fotre's assumint: ves quina tria, oi?\nAlbert Guasch Ribas 5/3/11\nHi ha coses que encara s'han de demanar perquè no funcionen directament en el món judicial. S'ha avançat reconeixent el dret a la intervenció en la nostra llengua, però després cal exercir-lo. Tenim un problema: la majoria dels advocats són de tradició oral i escrita en castellà, i això és un problema que la llei no soluciona.\nAi! el català, i els catalans... sovint quan exigeixes el català, sembles un estaterrestre... Em sembla que españa deu seu un cas bastant únic, d'incults que renuncien a la riquesa de les seves llengües... Sovint el jutge és estranger i no parla català, perquè no en té obligació. Encara hi ha detencions per voler parlar català en una comisaria i altres llocs oficials, només cal rellegir la premsa...\nMETÀFORA D'UN ABSENTISME POLÍTIC\nFORMADA EN PSICOLOGIA\nL'ÀNGEL DE L'AIGUA\nUNIÓ, EL CAVALL DE TROIA


Riberaonline.info - Priorat, Ribera d'Ebre i Terra Alta: Es restaura el retaule de Santa Anna de la catedral de Tortosa\nDes de setembre del 2018 que el majestuós retaule de Santa Anna de la Catedral de Santa Maria de Tortosa estava als tallers del Centre de Restauració dels béns mobles de Catalunya a Valldoreix, restaurant-se.\nEl retaule del segle XVIII és un dels més rellevants de l'art barroc català, obra de l'escultor Isidre Espinalt. Fabricat amb fusta entre els anys 1728 i 1732, el retaule comptava d'una policromia i d'uns acabaments daurats amb pa d'or. No obstant la seva magne estructura (9x6m), el retaule no és tal i com era originàriament, ja que, després de la Guerra Civil se'n van perdre diverses figures, essent aquestes substituïdes per escultures provinents d'altres retaules, com és el cas de l'escultura central de Santa Anna, que dóna ara nom al retaule. Les imatges de l'època van permetre identificar que en els seus inicis, el conjunt estava dedicat a Sant Ruf d'Avinyó.\nAl 2018 es va decidir dur als tallers de restauració i desmuntar-lo, quelcom insòlit en un retaule d'aquestes dimensions, perquè tenia greus problemes estructurals que el posaven en perill i amb risc de col·lapsar. Aquests problemes eren a causa de l'envelliment de l'estructura, de l'acció dels insectes i el desplom parcial del lateral esquerre d'aquest.\nEntre l'octubre del 2018 i el febrer del 2019 es va dur a terme la primera fase de la restauració en la que es van desinsectar, consolidar i estabilitzar les peces afectades i després es va procedir a la neteja integral dels estrats de brutícia que s'havien acumulat a la superfície del retaule al llarg de 250 anys, un fet que va permetre recuperar d'immediat els colors originals del conjunt.\nD'altra banda, també es van fixar els estrats pictòrics malmesos de diverses escultures del retaule i, finalment, es va aplicar una capa de protecció a totes les peces, retocant-ne la policromia.\nPerò, la part més complicada ha estat la segona fase de la restauració en la que s'ha hagut de dissenyar una nova base per al retaule de fusta i d'alumini, que s'ha fet des d'un taller d'enginyeria. Així ens ho ha explicat el conservador de béns culturals i col·laborador dels tallers de la Generalitat, Voravit Roonthiva. Aquesta base s'ha fet perquè es va descobrir que l'originària del retaule era una antiga calaixera d'inicis del segle XVII que pertanyia a l'antiga Sagristia de la Catedral de Tortosa i en la qual es desaven els hàbits i els utensilis que els capellans usaven per a l'ofici. La calaixera, una de les més ben conservades de Catalunya d'aquest segle, ha estat també restaurada als tallers de Valldoreix i, ara, ha passat a formar part del mobiliari habitual de l'actual Sagristia.\nPosteriorment, s'ha hagut de tornar a muntar in situ a la capella, un procés força costós i que a finals d'aquesta setmana finalitzarà amb l'enretirada de la bastida que el protegeix, essent possible de visitar a la ciutadania a partir del diumenge de la setmana vinent. La restauració ha estat finançada pel Capítol catedralici i pel CRBMC.


La Transplant Run ofereix un matí de solidaritat festiva a l'Hospital de Bellvitge | Hospital de Bellvitge\nLa Transplant Run ofereix un matí de solidaritat festiva a l'Hospital de Bellvitge\n20 desembre 2021 -\nCentenars de persones de totes les edats van participar en una emocionant i espectacular nova edició de la Transplant Run dissabte 18 de desembre, la cursa solidària per a la donació d'òrgans.\nLa cursa, celebrada en un circuit a l'Hospitalet, amb arribada i sortida a l'Hospital Universitari de Bellvitge en el marc de la celebració del 50è aniversari del centre, va ser una mostra de l'esperit esportiu i social que ofereixen centenars de corredors i corredores compromesos amb un model de medicina pública que ha fet de Catalunya un referent i líder estatal en el trasplantament.\n"Donar és vida" va ser l'eslògan més repetit durant la Transplant Run 2021, que va assolir el repte de reforçar el lideratge en la difusió i promoció de la donació d'òrgans sòlids. Impulsat i organitzat per l'ADER, l'Associació de Malalts Renals de Catalunya, l'acte va ser extraordinàriament espectacular i emotiu. Familiars que van dedicar la cursa als éssers estimats que viuen avui gràcies a una donació, persones que la van fer en memòria d'altres que van allargar anys d'existència també gràcies a la generositat dels donants, desenes de trasplantaments, o parelles de donant i receptor van voler córrer la carrera de trasplantaments. Van ser els principals protagonistes d'aquesta carrera per la vida que va acabar amb la promesa de l'ADER i l'Hospitalet de donar-li continuïtat el 2022 en aquest mateix escenari.\nLa cursa va comptar amb el suport i la presència personal de les principals autoritats mèdiques i de salut pública com el president de l'OCATT (Organització Catalana de Trasplantaments), Joan Tort i el doctor Josep Cruzado, cap del Servei de Nefrologia de l'Hospital de Bellvitge, que també van completar el curs. cursa amb un grup de professionals del Servei.\nElena Román, una youtuber resident a Madrid i trasplantada de ronyó, va fer de padrina de la cursa, contagiant a tots els corredors la seva il·lusió i passió per l'esport i la vida, començant el matí amb un escalfament espectacular.\nLes aportacions i els ingressos de la inscripció de corredors i 'Dorsal 0' es destinaran a beneficiar dos projectes de donació i trasplantament a Catalunya. Un comitè científic d'experts format per Jaume Tort, president de l'OCATT, juntament amb el doctor Francesc Moreso, el doctor Josep M. Campistol i el doctor Joan Fabregat i Javier Altemir, pacient trasplantat, designarà els beneficiaris. Les bases es donaran a conèixer en els propers dies.\nAntoni Tombas, president de l'ADER, ha agraït la participació i col·laboració dels que han fet possible la cursa i dels que l'han donat suport, com les dues regidores de l'Ajuntament de l'Hospitalet, Maite Revilla, responsable d'esports i del Districte de Bellvitge. i Olga Gómez del districte II. També hi han estat presents Josep María Martínez (Associació de Trasplantaments Hepàtics de Catalunya), Toni Bailo (Aire. Associació de Trasplantaments Pulmonars), la Dra. Montserrat Figuerola, gerent del Territori Metropolità Sud de l'Institut Català de la Salut i Raül Serra, coordinador Secretari d'Assistència i Participació del Departament de Salut.\nEls guanyadors de la categoria absoluta van ser Miriam Rueda i Farid Kehtira, fill d'un trasplantat que va córrer amb tanta il·lusió que va volar fins a la meta amb un temps extraordinari.\nPrimer premi del XV Congrés ACCLC per a professionals del Laboratori Clínic Territorial Metropolitana Sud\nEl comitè científic del XV Congrés Català de Ciències de Laboratori Clínic, que ha tingut lloc a Alp entre el 9 i l’11 de juny, ha atorgat el primer premi a la millor comunicació oral a Isabel Cachón, M. José Castro i Lourdes Sánchez, professionals del Laboratori Clínic Territorial Metropolitana Sud (LCTMS).\nLes unitats funcionals que tracten l’ELA a quatre grans hospitals catalans (Hospital de Bellvitge, Hospital del Mar, Hospital Vall d’Hebron i l’Hospital de Sant Pau), juntament amb la Fundació Catalana d’ELA Miquel Valls van organitzar una jornada el passat 21 de juny al CaixaFòrum de Barcelona amb motiu del Dia Mundial de la malaltia.\nPlata i bronze per a l’Àrea Metropolitana Sud d’Atenció Primària i l’HUB a la I Gala EufòrICS\nTamara Hernández, metgessa de família de l’EAP Martorell Rural, i David Villar, administratiu al Laboratori Clínic de l’HUB, han quedat en segona i tercera posició respectivament en la 1a edició del concurs de talent musical de l’ICS, en el marc del projecte ICSarts.


Escenes favorites: Los lunes al sol | Des de la Mediterrània\nPàgina d'inici › Cultura i Societat › Escenes favorites: Los lunes al sol\nEscenes favorites: Los lunes al sol\nPosted on 20/04/2011 by Àlex\nNo m’agraden les actituds radicals. Entre altres raons perquè ja fa temps que no crec en absoluts. La vida està plena de situacions on la generalització acaba convertint-se en un exercici de mediocritat intel·lectual difícil de pair. I, quan s’ha de valorar la situació del cinema espanyol, sempre surten els radicals de torn afirmant, sense cap mena de vergonya, que el cinema fet a Espanya és simplement una merda. No cal dir, que no puc estar d’acord amb aquesta afirmació. El cinema espanyol pot ser dolent, regular, bo i, fins i tot, genial. I això és d’aquesta manera perquè resulta igual que en altres cinematografies. Ja sé que moltes persones afins a un partit que comença per P, i curiosament també acaba per P, no veuen amb bons ulls que aquells “rojos” que van cridar “No a la guerra” al 2003 segueixin fent pel·lícules amb diner públic. Però, vés per on, a la nostra democràcia la cultura segueix procedint majoritàriament de l’esquerra. Afortunadament, ni Fernando Sánchez Dragó, ni Albert Boadella, ni Norma Dúval, ni Bertín Osborne, ni Belén Esteban, són els principals baluards de la cultura d’aquest país.\nDic això perquè pel·lícules com Los lunes al sol, dirigida per Fernando León de Aranoa al 2002, són constantment menystingudes pels tertulians de la caverna, que tan sols veuen les curses de braus i altres estupideses per l’estil, com les mostres més evidents de cultura pàtria.\nDoncs, ells s’ho perden. Perquè Los lunes al sol esdevé tot un exemple d’una nova fornada de cineastes que no tenen res a envejar a cap dels directors estrangers que fan films amb molts més recursos. Es necessita ser bastant miop per no adonar-se dels valors que desprenen joies cinematogràfiques d’aquest estil.\nEl film del director madrileny parla de les conseqüències de l’atur de llarga durada. Ens proposa el guió una galeria de personatges que han hagut de reinventar-se, per tal d’afrontar la difícil situació a la què els ha abocat el tancament de la seva empresa. Santa, el protagonista d’aquesta pel·lícula, interpretat magistralment per Javier Bardem, lidera el grup. És algú que ha vist morir molts ideals i que, tot i així, intenta fer front a l’atur de la millor manera que pot. Però de tots ells, qui pitjor ho porta és Amador, interpretat pel Celso Bugallo. Abandonat per la seva dona, se submergeix cada nit en l’alcohol, en un procés d’autodestrucció que ningú pot aturar. L’escena que proposo té lloc quan Santa sospita que alguna cosa ha succeït perquè el seu amic no ha vingut al bar. Aquesta escena m’agrada per dos motius en concret. En primer lloc, el pla on Javier Bardem descobreix que el seu amic jeu mort sobre la marquesina de l’edifici. La mirada del millor actor espanyol del moment, amb el permís de Luís Tosar, val el preu de qualsevol entrada de cinema. El seu canvi d’expressió, sense cap tall, sense cap insert del pla subjectiu (al menys fins al final) és simplement magistral. Però, des d’un punt de vista cinematogràfic, encara em sembla més impressionant l’efecte dramàtic que aconsegueix la bombeta que fa pampallugues i que, al final de l’escena, s’apaga. És quan l’ànima del seu amic fuig derrotada d’un sistema que un dia l’ha considerat un inútil com a factor productiu? Quina metàfora tan esplèndida! Això és cinema de qualitat i a qui no li agradi que s’apunti a la FAES.\n‹ Quan siguis molt velleta…\nOpen Data, dades obertes per a la ciutadania ›\n4 comments on “Escenes favorites: Los lunes al sol”\n20/04/2011 a les 8:54\nL’emoció feta paraula, et felicito Àlex!\nUna escena magistral i colpidora.\n20/04/2011 a les 16:02\nMoltes gràcies, Sophia. És una de les millors pel·lícules espanyoles dels darerrs anys.\n22/04/2011 a les 13:34\nA mi també em va agradar molt aquesta pel·lícula i la forma com tracta la dimensió emocional.\n22/04/2011 a les 19:25\nLa veritat és que no soc molt d’anar a veure cinema espanyol. Ara bé, aquesta la vaig veure en el seu moment i en tinc un molt bon record.\nL’escena escollida és molt bona, dins una molt bona pel·lícula.\nEl programa de seguiment de les papallones d’Israel (Entomologia mediterrània, 24/2020)


Arxiu i Edicions > Arxiu Activitat > 2020 > Un inganno tira l'altro > Presentació\nAnna Vilamú Bosch (Vic, 1995) és graduada en Belles Arts per la Universitat de Barcelona i facilitadora de Biodanza SRT, formada en Educació Biocèntrica per l'Escola Espai Viu. Ha realitzat projectes artístics al Prat de Llobregat amb la beca UNZIP o a l'Institut Carles Rahola amb la beca Bòlit mentor; i residències artístiques a Plattform (Kyrkslätt, Finlàndia) o a Espacio Matrioska (Os Blancos, Galicia) entre d'altres. El seu creixent interès per la narrativa l'ha portat també a publicar a mitjans digitals com La Directa o Surtdecasa.cat.\nPrograma públic - Visita comentada\nDissabte 5 de setembre de 2020, 18h\nInscripció gratuïta obligatòria a info@bolit.cat o 972427627


5. Mutilació del bestiar - CAECV\nREALITZACIÓ D’OPERACIONS DE MUTILACIÓ DEL BESTIAT ECOLÒGIC\nL’article 18 del Reglament (CE) 889/2008, encara que prohibeix la col·locació de gomes en la cua de les ovelles, el tall de cues, la retallada de dents o de becs i l’escornament de forma rutinària, preveu que l’autoritat competent en matèria de producció ecològica puga autoritzar algunes de les operacions abans esmentades per motius de seguretat o si estan destinades a millorar de la salut, el benestar o les condicions higièniques del bestiar. Aquestes autoritzacions s’hauran de fer cas per cas.\nEls operadors s’hauran de comprometre a reduir al mínim el sofriment dels animals mitjançant l’aplicació d’una anestèsia o analgèsia adequada i garantint que l’execució de l’operació es porte a terme únicament per personal qualificat.\nD’altra banda, es permet la castració física si té per objecte el manteniment de la qualitat dels productes i les pràctiques tradicionals de producció, però solament sota les condicions especificades en el paràgraf anterior. En aquest cas, no és necessari sol·licitar autorització prèvia.\nEl tall de la punta de les ales de les abelles reines, els sistemes d’estimulació elèctrica en la càrrega i descàrrega d’animals i l’ús de tranquil·litzants al·lopàtics abans i durant el transport del bestiar queden totalment prohibits.\nL’operador que necessite realitzar operacions de mutilació del bestiar ecològic, ja siga per motius de seguretat o bé perquè estan destinades a millorar la salut, el benestar o la higiene del bestiar, d’acord amb el que preveu l’article 18 del Reglament (CE) 889/2008, ha de sol·licitar-ho prèviament, utilitzant el model de sol·licitud que pot descarregar-se a continuació i que haurà de presentar, degudament emplenat, en el CAECV, que la remetrà a l’autoritat competent en matèria de producció ecològica perquè siga tramitada. Serà informat degudament de la resolució de la sol·licitud.\nPer a poder obtindre l’autorització necessària, ha de presentar la sol·licitud un mes abans de la data que tinga previst realitzar-la.\nAl costat de la sol·licitud, ha de presentar-se un informe tècnic en el qual s’expliquen de manera detallada els motius que justifiquen aquesta sol·licitud. L’informe serà emés pel veterinari o l’ADS de l’explotació.


Ginoide – Teatre Lloseta\nNova Londres 2029. En una societat global en la qual les relacions personals són un privilegi, es troba Augustin, “chief technology officer” d’una empresa multinacional. Submergit en una rutina laboral que l’aboca a un buit immens Augustin viu angoixat i per a trencar amb tanta monotonia buscarà a algú capaç d’integrar-se en els cicles repetitius de la seva vida. La peculiar relació entre Nana, la seva nova companya, es veurà alterada per un nou escenari, un tercer element que s’intercalarà en la convivència i que la conduirà a plantejar-se la seva existència.\nDirecció: Catalina Carrasco\nVENDA ENTRADES: vía correu electrónic: info@teatrelloseta.com\n« ENTRADES EXHAURIDES! Charlie Parker amb Corda! Orquestra Lauseta!\nEL Viatge del Petit Príncep »


Pico.cat: SEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013 (867/867)\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 21:42\t#9528\nThank you received: 36089\nsnash Va escriure:\nCrec q en aquest forum es fa massa seguiment del gfs i s'oblida altres com l'europeu ( no tothom ho fa) i es q he de dir q en altres forums com meteored l'europeu el tenen molt ben considerat. X algo sera no?.\nTambe haig d dir q aquest any per mi estar un pel mes fi el gfs. Pero nomes un pel.\nQuan un model ens posa una situació que ens agrada és el millor que hi ha, avui per descomptat que serà l'Europeu, el que passa és que normalment després s'acaba plegant al GFS, llavors direm que el GFS és l'amo.\nA mi particularment el que més m'agrada és el GFS, això de que el Europeu posi una imatge cada 24 hores no l'ajuda massa.\nPrecipitació 2019: 181 mm.\nUsuaris que han agraït el tema: Davids Vilafranca\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 21:44\t#9529\ndissabte el dia de la candalera!!!!!!!!!!\nja sabeu si la candalera riu el fred es viu!!!!!!!!!\nUsuaris que han agraït el tema: balameteoBCN\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 21:48\t#9530\nThank you received: 17573\nTmàx 18.5 a les 15:00\nTmín 5.8 a les 2:44\nLes temperatures parlen per sí soles. Ara a esperar el que vingui\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 21:51\t#9531\nThank you received: 5085\nchimi Va escriure:\nCuriós que el dia de la candelera del 1956 es va donar el rècord de fred enregistrat a Catalunya a l'estany Gento -32ºC.\nBarcelona - Bonanova 133 msnm\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 21:55\t#9532\nTant si plora com si riu l'hivern és viu.\nUsuaris que han agraït el tema: Davids Vilafranca, balameteoBCN\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 22:05\t#9533\nquin temps fa entre el baix camp i el priorat..\nBona nit!! A Reus dia força càlid...\nT Màx 21,3º\nT actual 14,2º\nA veure com evoluciona tot plegat, cap de setmana veeeeent segur... i la setmana que ve més fresca que aquesta segur que farà...tocarà esperar a veure si es posen d'acord els mapes..que tingueu molt bona nit!\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 22:05\t#9534\nI tant si riu com si plora l,hivern es fora!..jajaj..n,hi ha per tots els gustos..\nEs també el dia de la marmota oi?\nUsuaris que han agraït el tema: SISCO BELIANES\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 22:25\t#9535\nTemperatura mínima avui de 11.8ºC. La màxima ha arribat fins a 20.3ºC. Ambient de finals de maig, pràcticament. El cel, malgrat la presència d'algun núvol alt, el sol ha lluït amb força. Pressió molt elevada; anticicló.\nVent (mitjana deuminutal): 2 km/h W\nObservatori Almoster - Picarany\nSembla que ja tenim un canvi de temps trucant a la porta, gairebé. Iniciarem el dissabte amb molt de vent a pràcticament tot el territori català, i posteriorment una baixada més que notable de les temperatures. Tornarem a parlar de fred. La bonança té les hores comptades.\nMés enllà els models pinten optimistes, però ja és mirar massa a fons, per treure conclusions encertades.\nSEGUIMENT METEOROLÒGIC - GENER 2013\t31 Gen 2013 22:28\t#9537\nTanquem aquest seguiment, ja que hem obert el del mes de febrer.


El Consell destina 100.000 euros a col·laborar en la promoció i l'assistència a fires del CRDO Formatge Mahón-Menorca\nL'equip de govern del Consell Insular de Menorca ha aprovat avui, en Consell Executiu, destinar un total de 100.000 euros per ajudar a fer possible les tasques de promoció i assistència a fires del Consell Regulador de la Denominació d'Origen del Formatge Mahón-Menorca.\nAquesta ajuda està inclosa en un conveni de col·laboració signat entre el conseller d'Economia, Medi Ambient i Caça del Consell Insular, Fernando Villalonga, i el president del CRDO del Formatge Mahón-Menorca, Juan Bosco Triay. Segons aquest document, 60.000 euros aniran destinats a actuacions de promoció i la resta per a col·laboració en fires.\nEl formatge Mahón-Menorca disposa des de 1985 de la protecció d'una denominació d'origen. De fet, és l'únic d'aquestes característiques a Menorca. «Un dels objectius de la política agrària del Consell és donar suport a la millora de la difusió de productes de qualitat, com és per exemple aquest cas, a fi de potenciar la seva introducció en el mercat i, d'aquesta manera, millorar-ne la rendibilitat», explica el conseller responsable d'aquesta àrea, Fernando Villalonga.


Lee Cròniques rurals, de Carme Ruscalleda en línea en Bookmate\n“Aquell que oblida les arts i els costums de l'antigor oblida la vida mateixa, feta de la lluita deIs homes i els seus afanys”, va escriure el cretenc Pandelís Prevelakis en la seva Crònica d'una ciutat. El llibre que us presentem aplega el testimoni de vint personalitats del nostre país. Excel•leixen en camps tan diversos com la literatura, la ciència, l'art, la teologia, l'economia, el periodisme, la política, la gastronomia, l'escalada, la fotografia, el cinema, l'organització d'espectacles…\nI tots i cada un d'ells, a la seva manera, reivindiquen els valors de la vida del camp, ja sigui per via dels seus records d'infància, ja sigui perquè han decidit instal•lar-se en un poble o, fins i tot, en algun paratge remot de la naturalesa catalana. Memòria i reivindicació: aquests són els dos pilars damunt els quals recolzen els suggeridors relats de Cròniques rurals. Per això mateix, podríem dir que el que teniu a les mans és tant un llibre essencialment poètic com un llibre radicalment polític. Entrevistats: Joan Rendé, Carme Ruscalleda, Ponç Pons, Lluís Foix, Araceli Segarra, Armand Puig i Tàrrech, Gay Mercader, Joan Margarit, Josep Bou, Roger Mas, Perico Pastor, Josep M. Esquirol, Cosima Dannoritzer, Joan Massagué, Sílvia Alcàntara, Ramon Tremosa, Roser Capdevila, Josep Piera, Francesc Colomer, Neus Català.


IB3 | TOTS DONAM UNA MÀ: Associació d'Altes Capacitats i Talents d'Eivissa i Formentera\nL’Associació d’Altes Capacitat i Talents d’Eivissa i Formentera és l’entitat protagonista d’aquest mes del programa de responsabilitat social corporativa de l’EPRTVIB, “Tots donam una mà”.\nACTEF treballa per a fomentar el desenvolupament global i harmònic dels nins i adolescents superdotats intel·lectualment, talentosos o precoços per tal d’assegurar la seva integració social i, per tant, la seva felicitat. Per tal d’aconseguir-ho, treballen amb les famílies dels infants, però també amb els centres educatius i duen a terme accions més genèriques destinades a incrementar la informació i donar visibilitat a la realitat de les persones amb altes capacitats.\n“Tots donam una mà” és el programa de responsabilitat social corporativa de l’Ens Públic de Radio televisió de les Illes Balears. Amb aquesta iniciativa, IB3 ofereix els seus mitjans per tal de donar seguiment de les activitats i la divulgació de les accions i valors de les entitats participants.


“La independència haurà de ser pactada” | Francesc Espiga | Badalona | Política | El Punt Avui\n“La independència haurà de ser pactada” “La independència haurà de ser pactada” “La independència haurà de ser pactada” “La independència haurà de ser pactada” + “La independència haurà de ser pactada” E-mail\nBadalona - 17 abril 2021 2.00 h\nexalcaldessa de badalona\nMaite Arqué fotografiada aquesta setmana a casa seva, a Badalona JOSEP LOSADA.\n“La independència haurà de ser pactada” “La independència haurà de ser pactada” “La independència haurà de ser pactada” “La independència haurà de ser pactada” “La independència haurà de ser pactada” E-mail\nLa política té un caràcter més partidista. Hi ha una incapacitat per arribar a acords perquè els uns i els altres només es barallen\nS’ha d’intentar que més gent se sumi a l’independentisme sense caure en la provocació estèril constant, començant pel Parlament\nEn la seva biografia, sobresurt que ha estat alcaldessa de Badalona o senadora pel PSC, tot i que l’esdevenir de la política catalana i la posició adoptada respecte a aquesta qüestió per la cúpula dels socialistes nostrats han fet que des del 2013 Maite Arqué hagi transitat ideològicament cap a l’independentisme. En els paràgrafs que venen tot seguit, en parla.\nPolíticament encara està activa?\nDes del punt de vista de la militància en un partit estic jubilada, ja que no estic en cap. És cert que a vegades he col·laborat en algun acte proper a Avancem, però la veritat és que cada cop ho faig menys. A més, ara, com a presidenta de la Fundació Badalona Capaç, vull mantenir un paper de neutralitat.\nI quin és el primer sentiment que li ve al cap respecte a la situació política actual?\nHi ha moments en què el sentiment és una mica d’indignació, ja que la política s’ha degradat molt. Està molt mal vista i qüestionada, i això no només no m’agrada, sinó que em preocupa. En general, segueixo bastant l’actualitat política, i intento fer-ho des de diferents perspectives o visions, perquè defujo aquest plantejament d’escoltar o llegir només allò que està d’acord amb el que tu penses. I no puc amagar que pateixo, i força, per la situació primer de Badalona, la Generalitat després o de l’Estat. Però no només això. A un nivell més general, m’amoïna el model de societat que s’està generant i on hi ha debats que han deixat de ser-hi. D’acord que ara es parla de la qüestió mediambiental, per posar un exemple, però hem deixat de fer-ho sobre qüestions més socials, com ara el Tercer o el Quart Món.\nVostè ve d’una generació de polítics que venen de la Transició i que es van trobar amb un país, o unes ciutats, per transformar i, per tant, van haver d’arremangar-se per fer-ho. La política, ara, s’ha convertit en una pràctica més professionalitzada i mira més a curt termini?\nEn el meu cas, jo he viscut la política des d’un àmbit institucional, o partidista si es vol, i un més de gestió, com és el món municipal. I sempre m’he trobat més còmoda en aquest últim camp. Soc més de fer coses, ja que la meva trajectòria ve de l’activisme social, de treballar amb la gent, creant escoles com l’Artur Martorell... I teníem molt clar que per canviar coses calia buscar consensos. D’enfrontaments o picabaralles, ja n’hi havia quan jo era alcaldessa, per exemple amb el que aleshores era el PSUC, però hi havia capacitat de diàleg. I ara és cert que tot té un caràcter més partidista. Veig una incapacitat per arribar a acords perquè els uns i els altres només es barallen. I, en general, no veus polítiques o plans pensats a anys de vista.\nAra parla de Badalona o la reflexió és més genèrica?\nUn parla del que més coneix, però diguem que la situació a la Generalitat, on les legislatures són curtes, també es veu complicada. Un govern no pot oblidar la gestió, el dia a dia. Sovint es diu que els polítics han de trepitjar més carrer. I ja és això, però fer-ho no vol dir només estar-se darrere una paradeta. Quan era alcaldessa, i eren les Festes de Maig, no parava a casa perquè anava a un acte rere un altre. I per a què em servia? Doncs perquè la gent se’t pogués acostar i parlar amb tu. I així veies què els preocupava o quins problemes teníem. Quan governes, la tendència és que es creï un mur al teu voltant per aïllar-te de segons quins maldecaps. I jo vaig intentar trencar-ho, perquè això el que fa és que alguns problemes t’acabin arribant igualment, i generalment quan ja és massa tard per reconduir-los. I la sensació que tinc és que, avui, s’han perdut actituds o valors. La política en general, i també la local, té cada cop més els tics d’un parlament.\nPer què va allunyar-se del PSC?\nBàsicament va ser per la falta de coherència de la direcció nacional en un moment molt determinat. El PSC sempre havia tingut una posició molt definida sobre el seu catalanisme, o qüestions més concretes com el dret a l’autodeterminació. I això s’havia plasmat en acords al Parlament. I, en aquest context, a mi se’m va proposar el 2013 que des de l’àmbit municipal treballés per defensar el dret a decidir, ja que aleshores es començava a parlar del 9-N. Jo no hi veia problema, ho vaig plantejar al partit i, al cap de res, el PSC va baixar d’aquest vaixell. No vaig entendre res, i quan vaig sentir les justificacions que es donaven, es va consumar aquest distanciament.\nNo vas ser pas l’única...\nEstem parlant d’un període en què jo estava a l’executiva del partit, i els debats respecte a això hi eren. Sempre s’ha parlat que al PSC hi havia dos sectors, o ànimes, i allà això es percebia. I es vivia. I quan a Catalunya es va començar a parlar del dret a decidir, tot això es va fer més patent. I en el meu cas, i veient com anaven les coses, inicialment vaig optar per apartar-me d’una manera discreta. Ara bé, quan el discurs oficial es va escorar, i es va arribar fins i tot a fer alguns acords amb el PP, vaig decidir que ja n’hi havia prou.\nI això la va fer tornar independentista?\nAquest desengany que explico no va ser amb el socialisme com a ideologia o projecte, sinó amb aquells que aleshores dirigien el partit. Per començar la de Catalunya, perquè el PSC sempre havia tingut un component diferencial respecte al PSOE. I amb això no vull dir que al PSOE no hi hagi gent sensible amb la qüestió catalana, perquè quan jo vaig ser al Senat per l’Entesa, una part del partit, no pas tot, ens va ajudar a plantejar debats com el de l’ús del català. Però cada cop que en els últims anys el PSC ha secundat segons quins plantejaments del PSOE sobre la qüestió territorial, el desengany s’ha fet més gran.\nI això, insisteixo, és el que la condueix a defensar la independència com a projecte?\nAra ho soc, però també tinc molt clar que no es pot córrer per assolir la independència. I potser per això no he acabat entrant a cap altre partit, perquè no veig que tinguin gaire clar com assolir-la. La independència no vindrà d’avui per demà, haurà de ser pactada. Hi ha qüestions que inevitablement s’hauran de discutir amb l’Estat, com ara què passa amb les pensions, com es repartirà el deute, etc. La unilateralitat no portarà enlloc. I s’ha de dir. És cert que l’Estat no ha cessat en les seves provocacions i això et pot portar a ser més expeditiu i voler tirar pel dret. Però quan ho penses més fredament, veus que cal anar pas a pas.\nI quin hauria de ser el camí per assolir el propòsit?\nD’entrada, aprendre del que no s’ha fet bé perquè jo soc de les que van creure, per exemple, que les relacions amb Europa estaven més treballades. També va ser precipitat, i molt, fer aquella DUI després de l’1-O. No s’ha fet un treball pedagògic d’explicar a la població que assolir la independència demana fer uns passos. Perquè hi ha una part de la gent que ho va veure tan a prop, i que va creure que allò podia ser, que ara li costa anar enrere. I, davant d’això, a veure quin partit independentista explica tot això als seus votants. Cal reconèixer els errors i ser sincers, perquè quan un partit ho intenta, ni que sigui mig insinuant, l’altre se li tira a sobre. I això no pot ser. Perquè, a més, cal tenir present que una part de la societat comença a estar realment cansada de la situació actual, començant pel fet que a aquestes altures encara no hi hagi president.\nI vostè veu l’Estat espanyol acceptant negociar un referèndum?\nAra mateix no. Però aquest hauria de ser un procés que s’hauria d’anar fent de manera progressiva, buscant una entesa aquí, una altra després allà... Ara es torna a parlar de models federals o confederals, com un camí potser més plausible a curt termini. No sé si és el camí, però no s’ha de deixar de pressionar, això és obvi, per intentar que més gent se sumi al projecte independentista i sense caure en la provocació estèril constant, començant pel Parlament. Perquè, entre molts altres arguments, això suposa cremar la gent de manera reiterada. Això de crear màrtirs no sé si és gaire intel·ligent. Perquè, entre altres coses, segons qui s’ho pensarà dues vegades, i amb raó, abans de ficar-se en política. I més si són professionals qualificats en els seus àmbits.\nTé la sensació que el conflicte català ha entrat en una situació d’estancament, d’empat perpetu entre partidaris i detractors de la independència, i que així ens hi podem passar anys i panys?\nUna mica és això. I precisament perquè és així, cal pensar molt bé quina ha de ser l’estratègia a seguir a partir d’ara i mesurar els passos que cal fer. Ens cal una anàlisi sobretot realista de la situació, i no caure en discursos que l’únic que busquen és erosionar el rival i guanyar vots. I cal treballar, però de debò, les relacions i complicitats amb Europa. I amb el PSOE també cal treballar-ho. I sabent, també, que l’independentisme alimenta certs discursos que envalenteixen projectes com Vox. I això no agrada sentir-ho, però és així i tampoc es pot obviar.\nVostè ha estat senadora. Aquella cambra simbolitza el fracàs de l’Estat autonòmic?\nUna part de la gent que hi és treballa molt ja que s’ha de convalidar tot el que s’ha aprovat al Congrés. I això és feina. El que sí que és obvi és que s’ha de repensar la seva tasca de cambra de representació territorial. És la gran reforma pendent, però fa anys i panys que ho està. En el meu cas, sí que he de dir que el Senat em va servir per conèixer el tarannà de la política espanyola.\nDoncs me la deixa botant. A Madrid han entès i assimilat, de debò, la realitat catalana?\nEn general, no. Sempre hi ha casos, però, de polítics que, per una raó o altra, com ara que van estudiar aquí, sí que coneixen, i molt més bé del que es pugui pensar, la realitat d’aquí. Però no és la norma. Madrid és molt centralista. I nacionalista. I s’hi fa molta política de capelletes.\nCom veu la ‘seva’ Badalona?\nNo va pel camí per on jo voldria. Cal que tots els partits, tots sense excepció, es posin d’acord per acordar uns mínims sobre com s’ha de gestionar la ciutat, i més en uns moments tan complexos com els actuals. Cal superar diferències ideològiques per traçar un programa, o pla de ciutat, que sigui compartit. I, per començar a fer-ho, cal fer endreça amb els problemes que té l’Ajuntament com a administració, amb una falta evident de professionals qualificats per fer determinades tasques.\nNascuda a Badalona el 1943, Maite Arqué va entrar com a regidora al consistori pel PSC el 1979 i el 1999 va ser proclamada alcaldessa en substitució de Joan Blanch. Va ocupar el càrrec fins al 2008, quan va ser nomenada senadora per l’Entesa. El 2013 va passar a presidir el Pacte Local pel Dret a Decidir. En el dia d’avui, tutela la fundació de Badalona Capaç, que atén prop de cinc-centes persones amb discapacitat intel·lectual\nEl Punt Avui. Girona 17-04-2021, Pàgina 18\nEl Punt Avui. Nacional 17-04-2021, Pàgina 18


Advocats de Família en Dinamarca - Directori - Llistat - Guia - advocats - Família - Dinamarca - Lawyertys\nPàgina d'inici › Per categoria › Família › Dinamarca\nAdvocats de família en dinamarca\nAdvocats de Família en Dinamarca recomanades:\nhaderslevvej 13, 6200 aabenraa, denmark 6200 Abenrá ,Åbenrå Kommune ,South Denmark ,Dinamarca .\nTant és vostè és un advocat particular o si vostè és part d'una mitjana empresa, petita o gran de Advocats de Família en Dinamarca. Per a totes les formes de la pràctica existeixen avantatges i inconvenients, però el que mai, de cap manera ser un avantatge, no és tenir perfils públics a internet, on els seus futurs clients poden veure i en contacte amb vostè. Si vols començar ara mateix per tenir visibilitat i rebre visites en el seu perfil o al web, registreu-vos ara i en Lawyertys per formar part d'aquesta guia importat advocat.\nAdvocats de Família en Dinamarca. Recomanem a milers d'advocats per guiar a vostè, vostè i representar legalment a actuar en benefici seu. Hi ha moltes situacions problemàtiques que poden sorgir en la vida de les persones, i moltes vegades el curs que han pres les coses no va ser la nostra decisió. Però una cosa que podem fer, que és la de no posposar més la recerca de la solució. Si vostè vol posar un punt final a vostè problemes del tipus legal, contacte ara un dels advocats en Lawyertys.\nEls millors professionals del Dret s'agrupen per categories i localitats a Lawyertys. Si vostè no vol quedar-se fora, fer com els milers de Advocats de Família en Dinamarca que s'han registrat en aquest motor de cerca de l'advocat. Comptem amb la presència dels bufets d'advocats es consolida com a professionals de referència que treballen amb eficàcia i discreció.\nveure Advocats en Dinamarca\nMostrant 229 Advocats de Família en Dinamarca\nAdvocats de Família en Dinamarca per ciutat important\nEn una població com Copenhague amb una estimació de 1153615 les persones que hi viuen, cada dia diferents situacions possibles que poden fer que vostè necessita un advocat. Gràcies a la nostra xarxa de professionals seus problemes es poden resoldre ràpidament.\nEn Lawyertys tenim el plaer de comunicar que disposem de molts advocats propers a Århus, que treballen dia a dia fent estratègies eficients i arguments infal·libles per obtenir l'èxit dels clients volen. Si desitja trobar un advocat amb experiència, determinat sobre vostè obtenir el millor benefici, buscar a Lawyertys.\nSol·licitar informació i una cita de qualsevol dels advocats que es troba en Odense (Dinamarca) sense cap tipus de compromís. Tenim un gran nombre de professionals a la nostra llista per ser capaç de resoldre els seus problemes.\nTenim una gran varietat d'advocats a Aalborg i molts d'ells també oferim un ampli servei en tot el territori de Dinamarca. Mirar i trobar el que millor s'adapti a les seves necessitats i en contacte amb ells.\nLawyertys ofereix una guia àmplia advocat a Frederiksberg, que ofereixen serveis d'assessorament i representació legal en diferents àrees. Mitjançant la nostra pàgina web es pot conèixer amb més detall els professionals que formen el nostre directori, les àrees jurídiques en què podem ajudar i en què poden ajudar.\nTots els dies a Esbjerg situacions compromeses que de vegades ocorren requereix un advocat, com un divorci, una herència, etc. En aquests casos és important tenir un bon advocat. A continuació posem a la seva disposició una guia dels millors.\nAdvocats de Família en Dinamarca per l'estat\nMés destacats Advocats de Família en Dinamarca\nalgade 31, 9000 aalborg, denmark 9000 Aalborg ,Ålborg Kommune ,Region North Jutland ,Dinamarca .\nsøndergade 22, 9600 aars, denmark 9600 Aars ,Vesthimmerland Kommune ,Region North Jutland ,Dinamarca .\nluneborgvej 58, 9382 tylstrup, denmark 9382 Vestbjerg ,Ålborg Kommune ,Region North Jutland ,Dinamarca .\ndommerhaven 10, 9575 terndrup, denmark 9575 Skørping ,Rebild Kommune ,Region North Jutland ,Dinamarca .


Xarxes Europees de Referència: 900 equips mèdics connectats per tot Europa per tractar malalties rares – El blog del teu col·legi professional\nXarxes Europees de Referència: 900 equips mèdics connectats per tot Europa per tractar malalties rares\nPer crear Coneixement [en majúscules] és necessari compartir les dades, i quan aquestes són difícils d’obtenir, ho és encara més. Aquest és l’esperit de les Xarxes Europees de Referència o European Reference Networks (ERN), una iniciativa de la Comissió Europea per crear la primera estructura formal de cooperació voluntària entre professionals sanitaris de la Unió Europea.\nAquest any s’han posat en marxa 24 xarxes que estudien diferents malalties rares o de baixa prevalença amb l’objectiu principal de millorar l’accés dels pacients a una atenció sanitària altament especialitzada, segura i de qualitat i, alhora, facilitar la cooperació europea en assistència sanitària especialitzada.\nPer formar part d’una de les ERN, les unitats assistencials i de recerca han hagut de passar diferents avaluacions externes i demostrar el seu alt grau d’especialització tant en assistència com en investigació. També han de tenir un reconeixement d’excel·lència expedit pel govern de cada Estat, que al nostre territori, és la designació de les Unitats de Referència del Sistema Nacional de Salut (CSUR) per part del Ministeri de Sanitat.\nActualment, s’ha aconseguit connectar més de 900 equips mèdics de 300 hospitals de 25 Estats de la Unió Europea i de Noruega. L’estat espanyol participa en 17 de les 24 ERN actives i, de les 16 unitats presents, la meitat són de Catalunya. Els vuit centres del nostre territori col·laboraren en una o més d’aquestes xarxes. Són l’Hospital Universitari Vall d’Hebron (10), l’Hospital Clínic i Provincial de Barcelona (5), l’Hospital de Sant Joan de Déu (9), l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau (2), l’Institut Català d’Oncologia (2), l’Hospital del Mar (1), l’Hospital Universitari Germans Trias i Pujol (1), i l’Hospital Universitari de Bellvitge (1).\nA les ERN, metges i investigadors poden compartir casos complexos amb una gran comunitat mèdica europea, sol·licitar consell sobre un diagnòstic i consultar els resultats d’assajos clínics dels centres membres. Ho fan a través d’una plataforma virtual especialitzada amb elevades mesures de seguretat i eines de telemedicina. Per estudiar el diagnòstic i el tractament d’un pacient, els coordinadors de les xarxes poden convocar reunions o sessions clíniques virtuals amb experts de diferents especialitats mèdiques de tot arreu, sense que això comporti el desplaçament del pacient.\nUn gran benefici per als pacients a mig termini\nS’estima que a l’Estat espanyol més de 3 milions de persones conviuen amb una malaltia rara i es calcula que hi ha entre 5.000 i 8.000 malalties minoritàries a Europa que afecten uns 30 milions de ciutadans.\nLa Comissió Europea espera realitzar noves convocatòries en el futur per incorporar nous proveïdors de salut a les xarxes existents i per crear-ne de noves. S’espera que els pròxims cinc anys milers de pacients de la UE que pateixen una afecció rara o complexa se’n puguin beneficiar.\nPosted in ActualitatEtiquetat ERN, uropean Reference Networks, Xarxes Europees de Referència


Apartment Altomar II Santa Pola Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Gran Alacant, Apartment Altomar II és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Altomar II també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Gran Alacant. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen piscina exterior, piscina coberta, jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Apartment Altomar II és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Gran Alacant.


Alta Garrotxa_cat (29.12.2014 – 01.01.2015) | draußenweh - tourenlog m&h\nL’Alta Garrotxa 29. 12. 2014 – 01. 01. 2015\nTraducció al català (M) de la versió en alemany (H)\nLa Garrotxa – la terra de mala petja – així s’anomena la comarca al nord-oest de Girona, que té com a capital la ciutat d’Olot: una zona de muntanya tancada amb extensos alzinars, fondos congostos i escarpats cingles. Tan sols els cims aconsegueixen elevar-se per sobre l’onejant boscúria, com si foren gegantins castells i abruptes serres. Les més altes arriben gairebé als mil cinc-cent metres per sobre del Golf de Roses, a l’est; cap a l’interior, a l’oest, els bastions de la serralada dels Pirineus tanquen la mirada: el Canigó i el Pic de Bastiments, elevant-se ambdós per sota els tres mil metres.\nMenys de dos dies de marxa des de la serralada litoral separen la zona muntanyenca situada al nord de la Garrotxa, l’Alta Garrotxa, des del seu feréstec aïllament: avui en dia només uns quants llogarrets i masos continuen habitats. El fum omnipresent de les carboneres del paisatge garrotxí desaparegué durant la primera meitat del s. XX. Des d’aleshores el bosc està abandonat al seu lliure albir. Molts dels camins i passos segueixen antics camins de matxos. El caminant atent observa aquí i allà les restes d’antigues feixes sobre els penjants coberts de bosc, restes d’antics camps de conreu abandonats. Sobre les fondalades regnen les ruïnes dels seus masos, veritables i colossals testimonis del passat. En determinats punts -creuaments de camins, passos o cingles- sovint es troba el caminant amb esglésies i capelles, l’arquitectura de les quals remunta a l’Alta Edat Mitjana, el Romànic dels segles XI i XII: voltes de canó amb absis i finestres amb voltes travessades per una minsa llum. Algunes estan restaurades, d’altres s’enfonsen o les utilitzen com a magatzems. Quan el sol es pon, s’hi apropen els senglars i remenen pels voltants dels murs. És en aquests indrets on amb més força ressona la Garrotxa, la qual immortalitzà en la seva novel·la La punyalada, a principis del segle passat, l’escriptor olotí Marian Vayreda.\nPels remots racons d’aquest pintoresc paisatge de muntanya M i jo vam voler passar el Cap d’Any. Vam planejar voltar-hi quatre dies – amb temperatures sota zero, però amb un sol radiant, tal i com va prometre l’home del temps. Com a punt de sortida escollirem el llogarret medieval de Sadernes, a uns quinze quilòmetres al nord-est d’Olot. Des d’aquí volíem, entre d’altres, pujar el Puig de Bassegoda (1374m), el Puig de les Bruixes (1393m) i el Puig de Comanegra (1557m), els cims més alts de la Garrotxa.\nesboç, (C) Google Earth y Istitut Cartogràfic de Catalunya\nPrimer dia (29. XII): al vent del nord\nDe com vam contrariejar la tramuntana i vam perdre el camí, però, tot així, gairebé vam aconseguir ascendir al cim del Bassegoda.\nDes de Sadernes seguim una pista encara un tros endins la fondalada, sota les gorges brunzides del Llierca. Davant d’un abrupte cingle, en el qual la gorja es bifurca, aparquem el cotxe. Malgrat lluir el sol, fa molt fred: fins i tot aquí sota, a la fondalada, bufa la tramuntana, el vent, que baixa des del Pirineu. A les parets per sobre nostre es dobleguen els pins en la tempesta de vent. Serà possible amb aquestes condicions fer el desitjat bivac al Bassegoda? Poc probable. Tot i així, comencem a caminar: al Pont d’en Valentí, un pont medieval de doble arc, deixem la pista i ens decidim continuar per un caminoi que s’enfila pel cantó dret. El camí està ben marcat, no, però, la pujada, que, en teoria, no hauria de trigar a portar-nos a sobre els Cingles de Freixenet -possiblement aquesta ruta poc trepitjada s’ha perdut amb el temps. Amb prou feines intentem ascendir per una enfilada tartera, pel bosc no hagués pogut passar ningú. A més a més, el vent del nord continua bufant, amb gran esforç aconseguim mantenir l’equilibri. En enfilar-se cada cop més el pendent i encara sense veure cap senyal de la pujada als cingles, ens fem enrere impacients: retrocedim al camí inicial. Es diu més aviat que es fa: descendir no és convenient per a les botes velles de M, per tant intentem travessar el bosc cap al nord evitant el pendent. Una hora més tard i amb unes quantes blasfèmies arribem finalment a un camí, que prové de l’església de Sant Feliu de Riu i que porta cap amunt. En la claror de la castanyeda podem tornar a riure i aviat passarem pels prats de Riu i de Ca n’Agustí. Per fi aquí deixem enrere l’obaga nord i entrem en el sol hivernal.\nsobre de St. Feliu de Riu, vista cap al nord\nTot travessant el bosc ens enfilem per la cara sud del Bassegoda fins arribar a la capella de la Mare de Déu de les Agulles. Recolçats al murs de la cara sud traiem de les motxilles el nostre dinar: pa amb llavors de carabassa, formatge de cabra i xoriç.\nMare de les Aguilles\nMés tard escollim malament el camí. Després de retrocedir, arribem al Caire de Comadells, uns metres més amunt de la capella i a la cara sud del Bassegoda. Des d’aquí s’enfonsa vertiginosament la nostra mirada en la fondalada abrupta del Torrent del Tumany i també cap a Riu. Més enllà, cap a l’oest, troba la nostra mirada el Puig d’en Coll i, darrera encara, la piràmide del Comanegra, el cim més alt que volem ascendre. L’enfarinada serralada est dels Pirineus marca el nostre horitzó.\nal Caire de Comadells\nvista cap al’oest\nPrimer al llarg del caire, després cap a l’est per la carena arribem a un prat, per sobre del qual regna el cim. La capa d’herba seca daureja amb la llum de la posta de sol. Sembla que hem trobat un camí que s’enfila ràpid al cim, una fita de pedres indica pujar cap amunt. M creu recordar, que la pujada al cim està més al nord -com pot ser, el camí sembla fàcil. El prat s’inclina cap enrere, som només a uns metres del punt més elevat, però, de sobte, sota els nostres peus, un abrupte precipici, a l’altra banda, a un cop de pedra, el cim. El tall és massa fons i les parets massa llises per poder passar-los sense un arnés d’escalada. Em donaria una bona bufetada per no haver volgut fer cas a M. A l’oest el sol ja acarona l’horitzó. Decidim gaudir la posta de sol a la cara nord del cim, poc després busquem un lloc per fer bivac – el cim l’haurem de deixar per demà al matí.\ncapvespre sobre el Canigó\nA l’est, sota el cim, trobem un lloc arrecerat del vent, falcat entre dues parets i cobert per una aparatosa alzina. Ja a les fosques obrim els nostres sacs de dormir i encenem el fogonet, vint minuts més tard ja està fet el Risotto. No hem pensat pas a portar una forquilla o una cullera, amb paciència aconseguim menjar-nos-el amb una navalla. Sota el cel estrellat baixen les temperatures en picat i ens fiquem exhaustes en els nostres sacs de dormir.\nSegon dia (30. XII): No apte per als peus de la llebre\nDe com vam grimpar al Bassegoda. Tot seguit, de com des de Sant Aniol passant per un antic i aventurer pujant enlairat per sobre exposats congostos vam fer camí cap a Sant Julià, a on vam passar una calmada nit sense vent.\nEn despertar-me, ja s’albira a l’horitzó la primera llum de l’albada. El terra s’ha gebrat durant la nit. Costa sortir del sac calent, no hi ha res que ajudi: al cap i a la fi volem veure la sortida del sol des de dalt del cim. Amb la llum dels frontals fiquem les coses a les motxilles i ja tornem a fer camí. A l’esquerra, per sobre nostre, l’escletxa des d’on ahir vam haver de fer marxa enrere. De seguida es veu clarament el camí pujant. Una paret no gaire gran que es pot pujar amb l’ajut d’una cadena, tot seguit una curta i enlairada aresta. En aquest punt també alleugereixen l’ascens les cadenes i els claus. En pocs instants ja som a dalt del cim del Bassegoda, a on, novament, la tramuntana ens saluda. Per damunt del Golf de Roses s’estenen uns núvols prims que endarrereixen la sortida del sol. A l’oest, sobre ún graó d’herba ens protegim del vent i esperem que ens escalfin els primers rajos de sol. Davant nostre s’obre un immens panorama, que Marian Vayreda, ja fa més d’un segle, pintà amb impressionants paraules:\nDalt del Puig de Bassegoda, com posat exprés per a confort de l’excursionista afadigat, hi ha un canapè de blaníssima herba i sòlid respatller de pedra, on algun temps jo m’hi asseia sovint, contemplant sempre amb el mateix interès el grandiós panorama que s’estenia a mos peus. A sol ixent, les terres baixes de l’Empordà s’obiraven boiroses per damunt de les serralades de la Mare de Déu del Mont, emboscades fins a sota les calisses de sa carena nua; més ençà, el pic de Tossa, i més ençà encara, Lliurona rònega i perduda entre els alzinars, el rierol del Borró tallat a pic, la serra de Banyadors i les negres pinoses de Polí; cap a la dreta, els formidables reductes del Freu, els crenys i les gorges de Sadernes, on s’hi veu encara l’encinglada cova des de la qual diu que un temps els bisbe pasturava el ramat i beneïa, per damunt de l’avenç, a les verges del Senyor arraulides en son convent de Coll-Roig, entre esquifits conreus i minúsculs vergers enrondats de murtres i llentiscle. Més a ponent, Talaixà, a cavall de cingleres espantoses, el grandiós absis de Sant Aniol i les feréstegues raconades de Brull. Mirant cap a Segarra, veia Ribelles damunt les imponents canals d’Uja, Bestracà sobre els enderrocs d’Escales; i cap al nord, Costabona i el majestuós Canigó tot cobert de neu. Ça i enllà, contemplava aixecaments espantosos de massius granítics que, desnivellats de base, s’havien obert formant dantesques esquerdes, muradals immensos, ensulsiades colossals que deixaren al viu roques nues i pelades com insepults cranis de titans; i per entremig de tal desllorigament, hi veia verdejar, en ufanós embull, des del roure aparatós i la rogenca alzina dels solells, fins al frescal faig de les obagues i l’airós pi de les altures, que formant onades de vegetació, omplien les fondalades, remuntaven vessants i carenes i escalaven fins els espadats, per mica en sos relleixos i revirons pogués arrapar-s´hi la llonça o clavar-hi l’urpa el rebec alzinall, enc que fos llençant ses branques a l’abim\nMarian Vayreda i Vila, La Punyalada\nsortida del sol des del Bassegoda\nl’estelada y pessebre al cim\nvista cap al oest\nombra del Bassegoda\nEn iniciar el descens, brilla el darrer rosa sobre la neu lluent dels vessants del Canigó. Al Pla de la Bateria fem un aturada i esmorzem – busquem el sol perquè ens escalfi.\ngrimpada al vessant del cim\nvessant nord del Bassegoda\nabans d’arribar al Pla de la Bateria\nA l’obaga del Bassegoda encetem el camí a través d’un alzinar, passant pel Corral de Principi i més endavant pel seu mas. Els llits dels torrents són eixuts, sobre els rocs penja la molsa que creix a les branques.\na la vall de Sant Aniol\nDavant de Coll-Roig passem, finalment, pel solei abans d’endinsar-nos en el bac de la cara nord. Un altre cop hem de passar sobre els còdols dels torrents, la mirada s’enfonsa en les fondalades serpentejants i s’enlaira per les boscúries dels cims. A l’hora de dinar arribem al riu i, tot seguit, a l’església romànica de Sant Aniol d’Aguja, que en els seus orígens va ser fundada com a monestir benedictí. Més tard, a principis del s. XI, els monjos es van traslladar fins a Sant Llorenç del Mont, al qual Sant Aniol pertanyia com a parròquia. En el prat que es troba a la façana sud de l’església muntem el fogonet i cuinem una pasta que ens omplirà d’energia. Al costat de l’església hi ha el refugi que actualment restaura el Centre Excursionista de Banyoles.\nDesprés d’agafar forces ens espera un recorregut ple d’aventures: a partir del riu s’aixeca per sobre els nostres caps el sediment, que com un subtil cordill ressegueix la paret. Al llarg d’aquest cordill segueix un pas, el qual uneix Sant Aniol d’Aguja amb Sant Aniol de Ribelles, uns cinc quilòmetres al nord i la nostra fita d’avui. Primer ascendim per enfilades serpentines a través del bosc il·luminat pels rajos de llum que el travessen, en una estona ja som al Collet de Clarioles. En aquest punt es troben cada mes de juny el catalans del sud i els del nord, els que viuen a l’altra banda dels Pirineus, a la Catalunya del Nord, avui dia França. Es reuneixen per celebrar l’històric Aplec de Sant Aniol, conegut també com l’Aplec dels francesos. En aquest punt deixem el camí més ample i ens enfilem cap a l’esquerra per un pujant marcat amb punts grocs, que de seguida ens conduirà cap a la paret. A la cara sud del cingle grimpem pel camí enfilat, però sense dificultats: és un rastre del cingle, que no passa l’amplada d’un peu, però majorment còmode, tot i que, una mica embardissat. Gairebé té un quilòmetre i s’enlaira per sobre un amenaçador abisme. Constantment tenim sota els nostres peus la fantàstica vista del congost i a l’altra banda, per davant nostre, el salt del Brull. Pujant d’en llebre, s’anomena aquest aventurer camí -potser perquè els matxos, que un temps ençà hi passaven, havien de tenir l’agilitat d’una llebre.\nsobre el Collet de Clarioles, darrere el Bassegoda\nmirada cap al congost de Sant Aniol\nFinalment, deixem els cingles enrera i, de nou, ens trobem al bosc – quins esbufecs! A dalt de tot, on s’acaba la fondalada, passem per les feixes caigudes de Can Llebre. En aquest punt perdem completament de vista el camí, les marques han estat escasses durant la darrera mitja hora. Per sort el terreny és mig visible: només hem d’arribar a la cresta nord, la qual hem de seguir fins a Sant Julià de Ribelles -dit i fet. El sol ja s’ha amagat darrere els cims situats a l’oest i el vent fred del nord bufa a la despullada fageda.\nDe lluny ja es veu la nostra fita, una petita església romànica construïda sobre un pujol. Per un camí ple de branquillons i fulles avancem, abans, però, passem per un altre camí i, just abans d’arribar, creuem la pista, que ve de La Muga fins a Ribelles. Sorpresos, ens adonem que el tancament de ferro forjat de la portalada de l’església és obert: s’obre amb un fort grinyoleig i un darrer glop de la llum del capvespre s’escola dins la nau central. Sinó, només entra un fil de llum per les primes finestres laterals – els punts de defensa d’aleshores. L’absis està elevat amb un graó; al sud de la nau es va construir més tardanament un afegit, van enderrocar els murs i hi van construir dos arcs per subjectar. Tret d’això, predomina en l’espai l’estil característic del Romànic. A fora torna a bufar el vent, ens quedem aquí i fem nit sota la protecció dels mil·lenaris murs de Sant Julià.\nTercer dia (31. XII): dalt del sostre de la Garrotxa\nDe com des de la vall de Moretó vam ascendir al Pic de les Bruixes, portant-nos la perfilada aresta fins dalt del Comanegra. Més endavant, un boc i uns gossos rondinaires ens impedeixen fer nit a Sant Sebastià.\nEntre les escletxes de les finestres s’escola la primera llum del matí i embolcalla la nau amb una atmosfera ben màgica. Al prat de davant, ben llaurat pels senglars, ens escalfem al sol i esmorzem. Les galetes de vainilla, les restes de l’activitat fornera prenadalenca, cada dia que passa estan més bones.\nAbsis de Sant Julià de Ribelles\nEl camí que descendeix cap a la vall de Moretó no està marcat i ni tan sols comença allà on indica el mapa, tot i així, es pot trobar bé i descendim sense complicacions fins a arribar a la pista. En un torrent gairebé gelat omplim les ampolles d’aigua, seguidament avancem i pugem cap al Camp del Roc, un cingle ben marcat a l’altra banda del rierol.\na la vall del Moretó\nPocs metres més amunt, cobert amb boixos i per sobre el mas enderrocat, s’enlaira el Roc, que a la banda oest s’enfonsa vertiginosament en l’abim. Allà, a sobre d’aquesta senyorial llotja amb vistes cap al nord de la Garrotxa traiem el fogonet i preparem la porció de pasta pel migdia. Al nord ens tornen a saludar les lluents carenes nevades del Canigó: “Sembla la serra un gegantí magnoli/quan s’esbadellen ses poncelles blanques […] Lo que mirau –li diu– no són congestes,/són los mantells d’ermini de les fades,/que dansen a la llum de la celístia/dels estanys de Cadí vora les aigües” (Canigó, Jacint Verdaguer), mentre que més enllà, a l’oest, darrere un massís de cingles emboscats apareix la inconfundible silueta del Bassegoda.\nsobre la terrassa del Roc\nvista cap a l’est\npausa per cuinar\nvista cap al Bassegoda\nDesprés d’aquesta parada i fonda inicia la part més difícil del programa per avui: volem travessar els enfilats boscos que hi ha a l’oest fins arribar a la cresta, on es troba el cim més alt de la Garrotxa. Des del Coll de Sant Marc resseguim sempre la carena que porta fins al Puig de les Bruixes i, finalment, fins al Comanegra, conegut com el sostre de la Garrotxa. Primer, però, fem via per un bon camí que ens duu fins al Coll de la Portellera, a on, segons el nostre mapa, un pujant trenca cap a dalt de la carena. Però els nostres propòsits no es poden realitzar: ja el busquem, ja, però només trobem bardisses. Ho deixem estar -crèiem que seria fàcil de trobar- i continuem pel camí principal. De cop i volta, a la dreta, M descobreix un pujant ben net -sense dubte es tracta del nostre camí. Marques esporàdiques sobre les parets i sobre els troncs confirmen la nostra suposició. El pujant sembla poc utilitzat i un pèl embardissat, amb una mica de concentració, però, es deixa seguir bé. Per enfilades serpentines enfonsades en el fullam guanyem ràpid alçada. Poc després d’una hora ja som dalt de la carena: mentre que el vessant nord està cobert de bosc, a l’altre vessant s’estenen sota els nostres peus catifes d’herba. Es pot veure tota la carena que duu fins al Comanegra, deu tenir uns quatre quilòmetres, només està entretallada pel Puig de les Bruixes, posat com una bitlla. Les properes dues hores de caminada sota la llum del sol de mitja tarda ens seran inoblidables: la mirada fins als cims nevats de la serralada dels Pirineus, des del Pic de Bastiments fins al Canigó, és senzillament corprenedora, a sota nostre es dibuixa la Riera de Beget, i com a rerefons hi ha els cims al sud de la Garrotxa, l’horitzó cada cop més pàl·lid.\nColl de San Marc, vista cap al Puig de les Bruixes\nmirada cap a la serra\nvista cap al nord (Canigó)\nTorres de Cabrenç II\nsol del capvespre sobre les catifes d’herba del Puig de les Bruixes\nabans d’arribar al Puig del Comanegra\nLes nostres forces, però, les posarem a prova: a les nostres cames ja duem acumulats uns quants metres de desnivell, l’enfilat Pic de les Bruixes encara ens treu més forces, i la distància amb el Comanegra no sembla que disminueixi. Tan sols quan el sol acarona l’horitzó podem fer cim al Comanegra. Posta de sol dalt del sostre de la Garrotxa -no haguéssim pogut calcular millor el temps.\naconseguit! sobra el cim de la Garrotxa…\nposta de sol des del Comanegra\nAmb el sol també se’n va l’escalfor i ens hem d’afanyar, hem d’arribar a la vall: no volem passar cap d’any dalt del cim, sinó que volem intentar baixar fins al llogarret de Monars, a on no només hi ha un església romànica, també hi ha una font. El vessant sud, enfilat i cobert d’herba, el descendim sense problemes; la propera baixada fins a Monars ens demana més atenció:el camí és ben poc marcat, a més a més, la llum del frontal no ajuda gaire a trobar les marques, i abruptes abismes adverteixen del perill. Sota la llum de la lluna veiem pel camí ací i allà els Cingles d’en Vilà per sobre el corral i el Mas Mitjà direcció a Moanars. Afortunadament la font té aigua i ofereix a les nostres ampolles buides un bon regal d’aigua fresca. Tenim pensat fer nit a l’església de Sant Sebastià, que ens protegirà del vent i del fred, però ho descartem bruscament: de sobte, en la foscor llueixen davant nostre un parell d’ulls. Al bellmig del camí, a pocs metres del mas i de l’església, hi ha un boc força gros i amenaçador. Com que no mostra indicis de deixar-nos passar i al mas, a més a més, amenacen els lladrecs dels gossos, ens decidim retrocedir estratègicament, a les bones o a les males. Sota una noguera trobem lloc per dormir. Exhausts ens endinsem en els nostres sacs de dormir i celebrem el cap d’any ronquejant….\nQuart dia (1. I): sota els voltors\nDe com travessem els vessants al sud del Comanegra per camins engorjats, mentre que per sobre els nostres caps vola una bandada de voltors\nL’any nou comença tal i com ha acabat el passat: amb un cel clar i fred gebrador. Una constatació matinal fa que riguem dels nostres raonaments d’ahir: el boc està lligat i els gossos engabiats. Tret d’un parell de cabres no hi ha cap rastre de presència al mas. L’església romànica serveix de magatzem per a tota mena d’estris i per a les piles de pells de cabra.\nSan Sebastià, Monars\nportalada sud de la nau romànica, avui utilitzada com a magatzem\nDesprés que haguem tafanejat una mica a l’interior, deixem Monars i fem via cap al sud-est. Sense deixar el vessant volem arribar fins al coll de Talaixà i des d‘allà descendre fins al nostre punt de sortida, Sadernes. Les circumstàncies dificultaran el nostre objectiu, que va paral·lel a la fondalada del GR11, i la nostra ruta no la podrem seguir.\nFins passat Meians seguim per un camí vell, però en bon estat, seguidament es complicarà: a l’inici encara ens guien esporàdicament les marques, primer el camí es deixar trobar bé – després del Clot de Cal Belitre i dels seus voltants arribem a la terrassa de La Feixassa. En aquest punt ascendeix un camí cap al nord, que, en principi, hauria de dur al Puig de Sant Marc. Tot continuant cap a l’oest, fins i tot, es perden les marques i també el camí. Cada cop més hem d’avançar pel camí enfonsat entre branques i fullam. Quan trobem un clar entre la vegetació s’obren unes vistes espectaculars sobre les emboscades crestes del vessant sud, les quals, en un fort contrallum, es dibuixen com ombres.\nvista cap a l’oest\nI, de sobte, ells són aquí: sobre el cingle i silenciosos volen en cercles. Primer una dotzena, tot seguit, més. Els amplis moviments, els caps clars i petits i el corbat coll no fan dubtar de la seva identitat: són els voltors de la Garrotxa, que dibuixen cercles sobre els nostres caps, com si haguessin ensumat que avancem embardissats. Perseverants, ens segueixen. A vegades es fan enrere, a vegades es desplaça una part de la bandada cap al cim del Ferran, que es troba davant per davant, però sempre hi tornen, com si ens volguessin dir, que som una possible presa sota vigilància. Amb aquesta perseverant companyia creuem cap a restes d’un possible camí per sobre del Cingle Ample, al Clot d’Escaladuix. Aquí perdem el camí per complet i escollim, per manca de perspectiva, una alternativa que s’enfila massa. Ens adonem una mica més tard, en arribar a un clar i adonar-nos que la nostra fita, Talaixà, s’albira més de cent metres sota nostre. Per sort el descens no és tan complicat com ens ho ha semblat en un primer moment. De seguida trobem un camí que ens condueix per serpentines. Ara els voltors ja han perdut l’interès per nosaltres i giren cap a l’oest.\nvoltors en contrallum I\nvoltors en contrallum II\nPoc abans d’arribar a Talaixà trobem una torre de vigilància de l’edat mitjana, que ben segur servia per vigilar el coll. L’església monàstica de Talaixà, un recinte romànic amb modificacions posteriors, ha estat restaurada en els darrers anys. Malauradament és tancada.\nTorre per dins\nvista cap a La Quera\nDes del prat que l’envolta gaudim d’una magnífica panoràmica cap a l’est: la Riera de Sant Aniol i, per sobre, el Bassegoda i també del senyorial mas La Quera, per on un pujant porta cap a Sant Aniol. Ara bé, nosaltres fem camí cap al sud i descendim pel bosc fins arribar al Pont d’en Valentí, a on, tres dies abans, va iniciar la nostra volta.\nuna última mirada cap al Bassegoda\ngorja de Sadernes\ncomiat de la travesa a Besalú\nCategory : P Pyrenäen, P01 Alta Garrotxa, _Mehrtagestour, _Uncategorized, _Wintertour\nTags : Biwak, Garrotxa, Katalonien, Pyrenäen, Winter\n← In den (fast) winterlichen Kahlmäuern II (14. 12. 2014)\nAlta Garrotxa_dt (29.12.2014 – 01.01.2015) →\nOne thought on “Alta Garrotxa_cat (29.12.2014 – 01.01.2015)”\nPingback: Alta Garrotxa_dt (29.12.2014 – 01.01.2015) | draußenweh - helmuts tourenlog


Llocs emblematics | Benicolet\nPREMIS MALLORCA CREACIÓ LITERÀRIA 2016\nBenicolet, municipi envoltat de serra, camps i rius, ens ofereix a part d'un senzill casc urbà, propi d'un poble humil i llaurador, una meravellosa ruta paisatgística plena d'harmonia i tranquil·litat.\nEndinsant-nos al casc urbà podrem trobar l'església de Sant Joan Baptista del segle XVI. Junt a ella el Carrer D'en Mig, utilitzat per a competicions de pilota valenciana modalitat de raspall. Al centre del carrer d'En Mig i trobarem el Racó, resta d'urbanisme islàmic de traçat irregular. Fent una volta pel casc urbà hi vorem l'actual edifici de l'Ajuntament, la casa de cultura, les escoles, el poliesportiu i el monument en record a la Poassa, antic a abeurador comunitari per al bestiar.\nSi estem disposats a gaudir de la verdadera essència del poble, ens endinsarem cap a la nostra serr a, rius i barrancs. Hi podem optar per dues rutes, les quals convé fer a peu o amb bicicleta.\nLa primera, dins la nostra serra, ens porta a la font vella, lloc on antigament les dones del poble i feien la bugada i recollien aigua per a us domèstic. Actualment restaurada i habilitada amb taules i cremadors per a fer torrades o paelles amb llenya. De camí a la part mes alta del terme, en el punt mes baix entre el poble i la serra, ens trobem una mostra dels Riu Raus que hi han al terme, als quals antigament i treballaven la pansa. Ja en la part mes alta, entre 449 i 353m d'altitud, ens trobem en plena natura, envoltats de pins, carrasques, oliveres i algun que altre garrofer. Ací hi estan unes de les nostres joies, el Racó del Pí, la font de la Murta, la font de la Teula, uns antics forns de calç i el Mirador.\nA la segona ruta ens n'anem en busca del rius i barrancs que hi feien moure el Molí Magre i el Molí Julià , tots dos privats però molt ben conservats. Junt als molins i trobem l'Assut de Blai i les seves rodalies, un lloc tranquil i ple de màgia.\nPlaza Ayuntamiento, 1 - CP: 46838


Per pal·liar els excessos, esport i dieta sana! - Illa Carlemany\n13 setembre, 202130 agost, 2021By illaIn Andorra tot l'Any, Lifestyle, Sense categoria\nSi quan s’apropa l’estiu tothom s’afanya amb l’«operació biquini», ara, en acabar el bon temps i tornar a la rutina, cal purgar els excessos i tornar a agafar el ritme. Una bona manera de posar fil a l’agulla és apuntar-se al gimnàs del centre comercial, el Next, i tornar a fer una dieta sana i saludable, ordenada pel que fa a horaris i equilibrada quant a ingredients —com els que ofereix el supermercat Caprabo de la planta 0.\nSi us doneu d’alta al gimnàs Next, el personal us farà un control de pes, de massa muscular i de localització del greix, entre d’altres, a més d’una entrevista per determinar els objectius, per saber si cal tenir en compte aspectes mèdics a l’hora de preparar els exercicis o per valorar la disponibilitat i la dedicació. Amb tot això, els professionals del Next proposen una rutina esportiva a mida, que té en compte la salut, el benestar i la predisposició de la persona. L’equip del gimnàs sempre ofereix suport i suggeriments, i fa un seguiment de l’evolució de cadascú de manera individual.\nSi a més de practicar esport de manera regular, seguim una dieta equilibrada, tot serà oli en un llum. Per això, us recomanem la secció de fruita i verdura del Caprabo, així com les de carn i de peix. El Caprabo presenta productes frescos de qualitat que, ben combinats i amb les quantitats correctes, us proporcionaran una alimentació en què hi haurà tot el que necessita l’organisme.\nSi fem esport i seguim una dieta sana i saludable, aconseguirem rebaixar el pes extra de les vacances!\nAssaboreix Meritxell a illa Carlemany!De motius per a descobrir Andorra, n’hi ha molts!