Migracions i tradicions gastronòmiques — A tres quarts de quinze!\n6 de desembre de 2013, actualitzat el 21 de febrer de 2017\nUn dia després de preparar aquestes Zimtsterne (Estrelles de canyella), abans d'agafar el tren de tornada cap a casa, vaig tenir ocasió de passejar-me per la llibreria d'un centre comercial de Barcelona. És obvi que, llevat d'honroses excepcions, avui dia les llibreries grans ja no tenen fons ni extensos ni especialitzats: se satisfan exposant piles d'exemplars dels llibres de més «rabiosa actualitat» acabats de sortir de l'impremta. I malgrat que en sóc plenament conscient, no puc evitar pensar que el panorama és desolador...! En l'àmbit de la gastronomia dolça tot eren «cupcakes», «bundt cakes» i «cronuts»... però ni una trista referència a la pastisseria francesa, germànica o a la nostra, ni clàssica ni revisada. [M'alegra saber que no sóc l'únic a qui aquesta situació deixa una mica perplex!]\nHo reconec! Algunes vegades jo mateix he sucumbit a les modes de l'altra banda de l'Atlàntic —per exemple, a  Evocacions d’infantesa—... Però, senyors... hi ha més coses! En aquesta entrada, doncs, m'agradaria reivindicar altres tradicions i costums, sobretot, les pròpies i aquelles que s'adquireixen a través de les migracions a altres països. Un tema ben actual, oi?\nHe tingut la sort de passar dues etapes curtes de la meva vida a l'estranger, concretament, a Alemanya. Parlo de «sort» per dos motius... En primer lloc, perquè hi he estat en situació privilegiada: la primera vegada tenia 12 o 13 anys i marxàvem pares i fills amb l'objectiu d'aprendre alemany, no per necessitat de feina; i la segona, per fer una estada Erasmus. En segon lloc perquè, malgrat haver viscut experiències positives i, al mateix temps, alguna situació més crua, en el meu cas el balanç ha estat positiu. Indiscutiblement viure a fora i sentir-me en alguns moments «a l'altre cantó» m'ha enriquit i m'ha fet canviar la manera de veure les coses.\nEvidentment no pretenc parlar per boca de ningú, perquè tothom té vivències i percepcions molt diferents. En realitat aquí només voldria descriure breument les meves en relació amb la gastronomia. I, segons la meva experiència, quan es viu en família una temporada relativament llarga a l'estranger, per molt adaptable que se sigui, es tarda molt de temps a abandonar els hàbits culinaris. Fora de la pròpia terra les botigues són diferents; els productes i els preus també. Però generalment hi ha tendència a repetir els patrons coneguts, a cuinar les mateixes coses, a «importar» alguns ingredients que permetin mantenir les tradicions —qui no s'ha endut ampolles d'oli d'oliva, turrons o, fins i tot, un pernil sencer al país d'adopció!— i a comprar-ne d'altres que s'assemblin als nostres.\nMalgrat tot, és impossible viure aïllat gastronòmicament parlant: sempre s'adopten alguns plats o especialitats del país d'acollida. I en el meu cas és obvi que d'Alemanya em quedo amb els dolços i pastissos, que han deixat empremta en els costums de tota la família. A casa durant les festes de Nadal, a més a més de turrons i neules, gairebé mai no falten algun Stollen (DE, ES, EN, FR) i alguna galeta. Els Stollen són costosos de preparar. Encara no m'hi he atrevit mai, tot i que, evidentment, no renuncio a provar-ho tard o d'hora. En canvi, de galetes n'he fet gairebé sempre —en petites quantitats—.\nUnes de les galetes nadalenques que més m'agraden —per la textura, pel gust i per la fina capa de merenga de la decoració— són les Zimtsterne, tot un clàssic de la rebosteria germànica. A la xarxa n'hi ha centenars de receptes. N'hi ha centenars perquè, a més a més de ser unes galetes molt populars, i malgrat que no siguin especialment difícils de fer, hi ha certa confusió amb els ingredients: sempre hem de reservar una part de la merenga i gairebé ningú no indica la proporció exacta que cal guardar-ne. Si la massa és massa enganxosa o líquida, donar forma a les galetes pot esdevenir una autèntica tortura. Si és massa densa, hi podem deixar les dents!\nDesprés de llegir les meravelles d'unes quantes d'aquestes receptes —«Les millors Zimtsterne!», «Les úniques infal·libles!»...—, penso que el més raonable és centrar-se en una de sola, seguir-la gairebé al peu de la lletra i actuar amb sentit comú.\nA casa tinc uns quants llibres alemanys de pastisseria. D'entre tots ells, un dels que més m'agrada és Backen. Das Gelbe von GU. No és un llibre que convidi a badar: el paper és senzill, no té fotografies... i ni tan sols no demostra una especial coherència interna: es nota que ha estat concebut com a recopilatori de propostes publicades en altres llibres de l'editorial. Però és un bon compendi de receptes tradicionals (i no tan tradicionals) dels països germànics. Hi trobem de tot: receptes eficients, ben ordenades, amb indicacions sobre el grau de dificultat d'elaboració i un bon annex per resoldre dubtes sobre els ingredients, les tècniques, identificar els errors més freqüents i trobar-hi possibles solucions. És d'aquest llibre, doncs, que extrec la recepta d'avui. Redueixo les quantitats a dos terços del total, la qual cosa em permet aprofitar unes clares que tenia al congelador. I aprofito per deixar constància —en forma fotogràfica— de l'aspecte que solen tenir.\nZimtsterne / Estrelles de canyella\nUnes galetes d'ametlla i canyella molt aromàtiques que no poden faltar en cap llar germànica durant l'època de l'Advent i del Nadal. Tot un clàssic.\nRacions: 40-45 galetes Preparació: 1 hora Cocció: 25 min\n2 80 gr clares d'ou (L)\n130 gr de sucre de llustre\n5 gr 1 c/p de sucre de vainilla\n200 gr d'ametlla mòlta (si és possible, amb pell)\n60 gr d'ametlla mòlta (per enfarinar el taulell)\nBateu les clares a punt de neu amb un pessic de sal. Quan siguin força escumoses, comenceu a afegir-hi el sucre de llustre i el sucre de vainilla en forma de pluja. Un cop estiguin muntades, separeu-ne un parell de cullerades soperes generoses en un got i reserveu-les a la nevera.\nDe mica en mica, afegiu a les clares els 200 gr d'ametlla mòlta i la canyella amb l'espàtula. Ha de quedar una massa densa i un puntet (no excessivament) enganxosa. Si hi queda massa, afegiu-n'hi una mica més d'ametlla dels 60 gr que en teniu reservats. Guardeu la massa tapada amb film de plàstic a la nevera durant uns 30 minuts.\nPrepareu un parell de safates planes per anar al forn amb paper parafinat. Preescalfeu el forn a 150 °C (130 ° si és amb ventilació).\nEnfarineu el taulell amb una mica de l'ametlla mòlta restant i estireu la massa per parts fins que tingui un gruix de 7 mm. L'ametlla evitarà que la massa s'enganxi. Mulleu un tallapastes en forma d'estrella amb aigua freda, talleu les galetes i passeu-les a la safata d'anar al forn. Amasseu els retalls, estireu-los i talleu-los fins que s'acabi la massa.\nPinteu les galetes amb una capa ben fina de merenga. Si és massa espessa, afegiu-hi unes gotes d'aigua. (No tingueu temptacions de pintar-les massa, perquè la merenga s'inflarà i no quedaran tan boniques!).\nEnforneu les galetes per tandes a la zona del mig del forn. Coeu-les 10 minuts a 150 °C i entre 10 i 15 minuts més a 100 °C, perquè s'assequin una mica sense agafar color. De fora han de quedar cruixents i de dins, lleugerament enganxoses.\nGuardeu les «Zimtsterne» en una llauna o un recipient hermètic.\nL'univers de les pastisseria de Nadal germànica (el Weihnachtsgebäck) inclou força especialitats diferents. Una de les més riques és la de les Plätzchen, tal com indica el mateix nom, «pastissets plans» que, alhora, inclouen galetes i altres elaboracions de confiteria.\nDe galetes de Nadal n'hi ha de diferents formes —rodones (Taler), rectangulars (Schnitten), en forma d'anella (Ringe), de rombe (Rauten), de mitja lluna (Kipferl)...— i de diferents tipus de massa —pasta trencada (Mürbeteig), merenga (Baiser), merenga i fruits secs (Makronen)...—. En general el nom de cada varietat té una referència a la forma i a algun dels ingredients (p. ex. Vanillekipferl).\nLes Zimtsterne gairebé formen una categoria per si soles. Pels ingredients, gairebé es podrien considerar Makronen, però presenten una diferència força important amb les galetes d'aquesta categoria: en comptes de formar-se fent pilonets de massa amb l'ajut de dues culleres, es formen amb un tallapastes en forma d'estrella. Tenen quatre ingredients bàsics, clares, sucre, ametlla mòlta i canyella, que formen una massa compacta. Aquesta massa s'estira, es retalla amb un tallapastes i es pinta amb una mica de merenga. Al forn es couen a temperatura baixa, amb la qual cosa s'aconsegueix que s'assequin sense agafar color.\nCom que es tracta d'una galeta clàssica, us proposo que, abans de reinventar-la, proveu de fer-la amb els ingredients tradicionals. L'únic que us recomano és que proveu de fer-la amb les ametlles mòltes amb pell: té un gust molt diferent. També trobareu qui combina l'ametlla mòlta amb avellana.\nDickhaut, S.; Kempe, Ch. (ed.). Backen. Das Gelbe von GU. Munic: Gräfe und Unzer, 2005, pg. 268, recepta 599 (en alemany).\nFent una mica el xafarder per Internet he fet una «troballa» que m'ha deixat de pedra! Hi ha moltíssimes receptes que proposen afegir quantitats considerables de farina a les Zimtsterne i que, en comptes de pintar-les amb una capa fina de merenga, les pinten amb glassa reial un cop tretes del forn. En general són receptes «estrangeres», però també n'hi ha alguna en llengua alemanya. Per a mi no són gaire «ortodoxes», però segurament ajuden a evitar els problemes de densitat de la massa.\nEn aquest apartat, doncs, recullo algunes receptes alternatives de blogs que m'han interessat, siguin o no «ortodoxes»:\nZimtsterne (estrellas de canela), a La olla suiza (en castellà).\nFestive Baking: Zimtsterne (German Cinnamon Star Cookies), a Anne's Kitchen, blog d'Anne Faber (en anglès).\nBiscotti natalizi: Zimtsterne, a La ciliegina sulla torta, blog de Jessica (en italià).\n En sèrie o en paral·lel?  Ni patata ni moniato… massapà en estat pur!  Una explosió de gustos, textures i sensacions  «Amb el menjar no s’hi juga!»\n Rememorant els fractals\n En sèrie o en paral·lel?\nHi ha 2 comentaris a “ Migracions i tradicions gastronòmiques”\nMaite Vallverdú Ezquerra says:\n16 de desembre de 2016 at 18:22\nMare meua que bonic ho as explicat Oriol!!\nAquí hi ha “nivell”\nHe estat com haver llegit un comte!!\nLes provaré de fer!!\n16 de desembre de 2016 at 18:33\nMaite… Aquestes galetes em porten molts records d’aquest temps passat a Alemanya. És difícil no posar-se una mica nostàlgic en explicar tot allò que em suggereixen o fins i tot donar a la història un punt de fantasia.\nM’alegra que passis un bon moment llegint…!\nSi les proves de fer, assegura’t que pots manipular bé la massa. Si la veus molt enganxosa, afegeix-hi una mica més d’ametlla.


Aquesta és l'última entrada que faré al Gocha Gocha de Blogger.\nPerò això no vol dir que tanqui Gocha Gocha definitivament...\nSimplement que estic de mudança!\nEl bloc es muda a...\nAixí que, a partir d'ara, continuaré amb el bloc en aquesta adreça\nDe fet ja fa un temps que estic publicant en paral·lel, per anar provant.\nAmb això no vol dir que Blogger no m'hagi agradat!\nAl contrari, per algú com jo, que no tenia (ni té) gaire idea del que és i comporta un bloc, Blogger està molt bé. És molt fàcil d'usar!\nPerò en veure que Wordpress em permet revisar les estadístiques sense haver de dependre d'agents externs, que puc controlar millor els comentaris, etc. m'he acabat decantant pel canvi.\nTot i que no tinc tants lectors com per a necessitar-ho gaire...\nPerò em fa gracia! Què coi!\nMatem-ho d'una vegada! XD\nUs espero a TOTS a Wordpress\nCabòries de Turris a 13:13 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEstem a punt de deixar enrere un altre any, el 2009, que de nou ja no en té res...\nEsperem que el que estem a punt d'entrar sigui millor que el que abandonem!\nQue tot ens surti com desitjaríem, al menys en la mesura del possible!\n"Milagritos a Lourdes", eh!?\nPerò bé... Segons l'horòscop xinès, estem deixant enrere l'any de la vaca o el bou, una bèstia que acostumava a ser usada per a treballar els camps. Així que ha estat un any d'esforços... I tant! Fins i tot podria dir que en alguns moments de psicosi es podria considerar l'any del Nyu...\nI entrem a l'any del Tigre! Un any de força! Només comparable a l'any del Drac (el meu horòscop!)\nAixí que si es torna a encertar, tenim un any ben optimista per davant!\nJa teniu els 12 grans de raïm a punt?\nJo els tinc netets, que els he hagut d'anar a comprar de pressa i corrents, que ens els havíem oblidat!\nL'"Aivá! Los Donuts!" l'hem transformat en un "Òndia! El raïm!"\nI a la cua del Mercadona erem tres seguits amb només el raïm a les mans...\nAh! Una curiositat, la tradició de menjar els dotze grans de raïm, avui fa 100 anyets!\nLa de vi que es podria fer amb tots aquests gotims consumits en acabar cadascun d'aquests anys...\nI parlant de tradicions, costums i supersticions...\nM'acabo d'engolir uns udon de vedella per a acomiadar l'any, com mana la tradició nipona del Toshikoshisoba.\nBé... Realment és amb fideus soba, que diu que aquests fideus són llargs i continus com la vida... Però a la zona de Kansai es fa amb udon, més gruixuts que els soba, perquè la vida sigui gruixuda (forta) i llarga com aquests fideus. I fan un joc de paraules per a raonar aquesta tradició: Udon うどん ~> Undon 運呑 = Atraure la bona sort.\nTambé escolten les 108 campanades que vibren des dels temples per a netejar-se dels 108 desitjos terrenals, i així entrar nets al següent any.\nJo he escoltat 108 i més campanades gràcies al Marujito, l'agaporni tarambana que tenim a casa. Que s'ha enredat a cops de cap amb la campana que té penjada a la gàbia.\nAquest és en Marujito, en un dels pocs moments que està calmat...\nAixí que una mica a la meva manera, també estic acomiadant l'any a l'estil japonès. XP\nAl món hi ha múltiples costums i supersticions per la Nit de Cap d'Any.\nAlguns exemples són menjar llenties, portar roba interior vermella o groga, petonejar-se sota una branqueta de besc, trencar la vaixella a la porta (que no pel cap) dels éssers estimats, castells de foc, barrils encesos rodolant pels carrers, donar el tomb a l'illa de cases arrossegant una maleta, cremar ninots simbolitzant l'any vell (em recorda les Falles i Sant Joan), llançar els trastos vells per la finestra, saltar per sobre de set onades, tancar amb un cop de porta...\nEn reconeixeu cap? En sabeu alguna més?\nApa! Que l'any que estem a punt d'entrar sigui un Any 10 per a tots!\nCabòries de Turris a 20:20 5 comentaris Enllaços a aquest missatge\nAvui és un d'aquests dies en que tot cristo escriu l'entrada de rigor.\nI jo... No seré menys! XD\nCom podeu veure el meu mini-Tió-espia, fa cara de circumstàncies...\nSe les veu venir, les garrotades!\nFa cara de "a mi sempre em toca el rebre! Què us penseu? Que sóc un uke al que li agrada el M? Fotent-me garrotades i només pensant en el meu cul?"\nI quina raó que té de pensar així...\nLes criatures esperen aquest vespre amb candeletes des de fa... (Deixeu-me recordar quan va començar el bombardeig d'anuncis de joguines per TV...) cosa de dos mesos? (Si fa o no fot...)\nI alliberen tota la tensió acumulada durant aquest temps sobre la pobra soca...\nJo també necessito alliberar una mica de tensió, però el Tió no m'ha fet res... I crec que poca cosa em cagarà... Així que m'estalvio l'esforç de vigilar que enmig de la voràgine de garrotades faci mal a algun xiquet.\nEl que jo necessitaria és un sac de boxa per a poder enganxar-hi alguna foto que em motivi encara més a enredar-me a mastegots. I hauria de ser ben gros, que potser no m'hi cabran totes les fotos!\nHi encolaria les fotos dels "suposats responsables"; que ja sigui per la crisi que no saben per on agafar, com pels problemes climàtics que passen de mirar-se amb l'atenció que es necessita, com pel "tantmefotisme" general que regna al món envers la fam (ja sigui al 3r, com al 1r món, que a tot arreu hi ha desamparats per un cantó i aprofitats per l'altre); que viuen a costa de molts amb uns quants "aguanta-que-cobro" i molts "posa-m'ho-aquí" dignes d'un gegant Indi (que amb la mà al darrera espera per cobrar d'estranquis)\nNo sé vosaltres... Però jo ja tinc ganes que s'acabin les Festes.\nM'estressen a més no poder... Que si àpats descomunals, que si regals, que si haver de suportar la xerrameca (i el perfum) d'aquella tieta que no veus en tot l'any, però que amb una hora amb ella és suficient per a fer trontollar la paciència del més calmat de la familia...\nPotser em titllareu d'antisocial... Potser si...\nPerò es que a mi no m'ha de marcar ningú els dies en que m'he de trobar amb la família, ni quan fer els regals, ni menjar/beure què ni en quina quantitat ni periodicitat... Això hauria de sortir de cadascú i les Festes de Guardar, doncs això, per guardar i a córrer!\nI per a que no sigui dit, us desitjo un bon Nadal i un pròsper 2010.\nEncara que pinti bastos!\nCabòries de Turris a 17:50 2 comentaris Enllaços a aquest missatge


Espanya és el país més sol·licitat pels joves per a ser voluntaris de la UE - Quart de Poblet\nEspanya és el país més sol·licitat pels joves per a ser voluntaris de la UE\nEls joves de Quart de Poblet poden viatjar a qualsevol país comunitari amb les despeses pagades com a membres del Cos Europeu de Solidaritat\nLes voluntàries han explicat a l'alcaldessa del municipi, Carmen Martínez, la importància de participar en aquesta experiència\nSón els joves de hui més solidaris que els de final de segle? Tenen més inquietuds?, disposen de més temps? o tenen més oportunitats per a ajudar als altres? Molts joves que estudien, treballen o les dues coses, trauen temps d'on siga per a col·laborar en protectores, acompanyar a persones majors o netejar de plàstics les platges espanyoles. També persones que no tenen treball i dediquen les seues hores a ajudar als altres. És igual quin siga el motiu que els impulsa a ser millors persones. L'important és que ho són. La Unió Europea ha volgut potenciar aquesta faceta i brinda la possibilitat als joves que tinguen entre 18 i 30 anys perquè desenvolupen aquesta labor altruista aprenent un idioma en un altre país.\nEspanya, la preferida d'Europa\nPese a l'ampli nombre de països entre els quals es poden triar, Espanya va al capdavant. Joves de tot el món trien el nostre país com a primera opció per a realitzar el voluntariat del Cos Europeu de Solidaritat. Alemanya, França, el Regne Unit i Itàlia li segueixen en la llista dels top five.\nI no sols això, quan acaben la seua labor, fan tot el possible per quedar-se a viure a Espanya després d'acabar el voluntariat.\nI no és d'estranyar. Quan coneixen la forma de vida del nostre país molts no volen tornar. Tal és el cas d'Andrea Tanczos. Acaba d'acabar el seu any de voluntariat a Quart de Poblet i li ha explicat a l'alcaldessa, Carmen Martínez, l'experiència tan bonica i fructífera que ha suposat. Entre altres coses, Andrea ha col·laborat com a voluntària a les Cases de Joventut i en els instituts amb projectes d'Aprenentatge-Servei (APS) de Medi Ambient. Una de les iniciatives que coordinen els voluntaris i que més agraden als més joves del municipi són els grups de conversa en anglés creats per Quart Jove. Per a participar en aquests grups, que es reuneixen els dilluns i els dimecres a la vesprada, només s'ha de fer una inscripció en línia en el següent enllaç: https://docs.google.com/forms/d/e/1faipqlsff89dfjxsddeov-gawzmsse85zajrvpdxm8qritibmajws8w/formresponse .\nL'únic requisit és tindre entre 13 i 30 anys i residir en el municipi.\nTambé hi ha una activitat que combina dos aspectes molt útils: el programa de formació i reciclatge, també coordinat pels membres del Cos Europeu de Seguretat i que es realitza en anglés.\nTot el que s'organitza des de `Quart de nit´ té l'èxit garantit. Propostes com obrir la Biblioteca municipal o la piscina a la nit tenen un gran acolliment ja que permeten als joves divertir-se d'una manera diferent i sana a la nit.\nAquestes activitats amb els voluntaris ajuden als quarteros i quarteras a conéixer altres cultures, costums i llengües d'altres països mentre es diverteixen. Però una de les coses més importants és que es forgen amistats que perduren en el temps i en la distància.\nAndrea, de 26 anys, va arribar de Romania al gener de 2020, a punt d'esclatar la pandèmia. No obstant això, quan la covid va irrompre, va preferir quedar-se i passar el confinament a Quart de Poblet. Es va adaptar perfectament a les restriccions per la covid i va poder exercir la seua funcions de manera en línia.\nLi ha agradat tant viure a Espanya que, de moment, no vol tornar al seu país. Amb el seu currículum no li serà difícil trobar treball. És titulada en psicologia, pedagogia i filologia anglesa i espanyola.\nCarmen Martínez ha donat la benvinguda a qui va prendre el relleu d'Andrea en el Cos de Solidaritat. L'alcaldessa ha rebut a l'Ajuntament a Bianka Hu¿várová, una jove eslovena de 24 anys que ha estudiat infermeria i estarà a Quart de Poblet fins a febrer de l'any que ve. Igual que Andrea, col·laborarà a les Cases de la Joventut. Gràcies a aquestes iniciatives, molts joves del municipi s'han interessat pels programes de mobilitat europeus.\nDes de l'Ajuntament de Quart de Poblet es fomenta aquests programes europeus que s'està consolidant en el municipi. Per això, s'anima als joves al fet que visquen aquesta experiència solidària única. El procés és molt senzill: només s'ha d'accedir a la Web del Cos europeu de solidaritat i fer la sol·licitud. A més, els dijous, el Consistori ha habilitat un servei per a resoldre qualsevol dubte que puguen tindre els joves i associacions de la localitat. Des de les 10h fins a la 13 h els interessats en Erasmus + i en el Cos Europeu de Solidaritat podran accedir a través de vídeo conferencia en el següent enllaç i informar-se del que necessiten: https://us02web.zoom.us/j/81573455615\nAquest servei també està disponible durant la setmana a través del mail europa@quartdepoblet.org\nVoluntaris amb les despeses pagades\nEl Cos Europeu de Solidaritat es va crear en 2016 quan l'anterior president de la Comissió Europea, el luxemburgués Jean-Claude Juncker, va anunciar la creació d'un projecte que donara als joves l'oportunitat de participar en una àmplia gamma d'activitats solidàries en tota la Unió.\nL'únic requisit és tindre entre 18 i 30 anys i residir en algun dels països associats a aquest projecte. Encara que es recomana tindre coneixements d'anglés o de l'idioma del país de destinació, no és requisit indispensable.\nL'estada pot durar fins a un any i el voluntari no corre amb cap mena de despesa: l'allotjament i el desplaçament corren a compte del projecte de la UE. Més encara, el Cos Europeu de Solidaritat els atorga una quantitat, els anomenats diners de butxaca, que a Espanya ronda els 150 euros mensuals i també altres 180 euros de suport individual. És a dir, 330 euros al mes, menjar, habitatge, curs d'idiomes, assegurança mèdica i sense despeses de desplaçament. Segons el país de destinació, els diners de butxaca varia. Alemanya i Bèlgica són els països amb un nivell de vida més elevat i això es tradueix també en una quantitat major de diners per als voluntaris. Sens dubte, els joves de fi del segle XX no tenien aqueixes oportunitats.\nLa inclusió és un dels temes més comuns que aborden els projectes d'aquest Cos, però no l'únic. Altres temes són el treball juvenil, l'assistència en centres d'acolliment de sol·licitants d'asil, el canvi climàtic, el desenvolupament comunitari, la ciutadania, l'educació o la cultura. S'espera que en els pròxims anys es creen desenes de milers d'oportunitats més en aquests àmbits. D'altra banda, una de cada tres iniciatives finançades pel Cos Europeu de Solidaritat està reservada a joves amb menys oportunitats que afronten obstacles com a discapacitats, problemes d'aprenentatge o obstacles econòmics, socials o geogràfics\nPublicat el: 31 de Març de 2021


2012 novembre 07- Descobrir.cat\nArxiu del dimecres, 7/11/2012\nEscapada de tardor al Mas Vilarmau\nEl Mas Vilarmau és una robusta masia de finals de segle XVIII. © Òscar Marín\nAl Montseny, el fred arriba de cop. Dissabte, el termòmetre marcava 14ºC i al matí següent la temperatura va baixar sota zero. La nostra visita va coincidir amb la Fira de la Castanya. A Viladrau, la pluja venia i la gent es refugiava als bars o a les botigues, la pluja marxava i tothom sortia a gaudir de la festa, de les castanyes torrades al centre de la plaça, de les parades de neules i formatges, de les rutes amb poni pel bosc… Vam dinar al restaurant de l’Hostal Bofill, un edifici amb molta història, però amb un menú discret. Potser era a causa de la gran afluència de públic aquells dies de fira que alguns plats arribaven freds a taula. Era més bo (també més car) el menú de La Vinya, a la plaça Major, que vam tastar al dia següent, amb la crema de carbassa i moniato i la botifarra de castanyes. A mitja tarda vam conduir fins al Mas Vilarmau, una masia imponent envoltada de boscos, a tan sols deu minuts de Viladrau. Realment el paisatge enamora, especialment a la tardor, quan grocs i marrons comencen a restar protagonisme als verds. I s’agraeix trobar en una clariana del bosc, al peu del Matagalls, una masia robusta com el Mas Vilarmau per refugiar-s’hi. Si una cosa s’ha de destacar d’aquesta casa rural és l’hospitalitat, la cordialitat de la Pilar, sempre atenta, i la diversitat d’espai comuns on descansar.\nA les golfes hi trobareu un espai per jugar i descansar. © ÒM\nL’habitació Barroca és senzilla, però els llits són còmodes. © ÒM\nCom que érem quatre persones, ens van adjudicar l’habitació Barroca. Jo hi faria alguns retocs en la decoració, més eclèctica que no pas barroca, però com que el nostre objectiu no era quedar-nos gaire estona a l’habitació, la qüestió estètica va quedar en anècdota. De nit vam tenir un petit inconvenient: la calefacció no funcionava. Però ens van servir de seguida un calefactor. En un hotel de luxe hauríem posat el crit al cel, però quan anem de turisme rural, els luxes que valorem de debò són la calma, el bon menjar, el tracte familiar… I al Mas Vilarmau hi ha tranquil·litat, et tracten bé i s’hi menja bé. Menjar casolà, això sí: crema de carbassó, uns espàrrecs, pollastre a la brasa, una truita per esmorzar amb un bon pa amb tomàquet… Abans o després de menjar, els espais comuns són plens de butaques i seients acollidors on es pot llegir, escoltar música o, simplement, deixar passar el temps. A l’exterior, quan fa bon temps, ens podem estirar a les hamaques sota els arbres, seure als gronxadors penjats d’algunes branques o als bancs davant del prat, es pot gaudir de la piscina quan fa calor i de la natura en estat pur: aquí només els ocells, les fulles i el vent trenquen el silenci.\nEspai d’hamaques just davant de la masia. © ÒM\nUn dissabte plujós, però suau, va venir seguit d’un diumenge de tramuntana gèlida que feia mal a les orelles. Ens vam quedar una bona estona xerrant a la vora del foc. A mig matí, però, el sol ja escalfava els camins i, ben abrigats, vam sortir a collir castanyes i bolets pels boscos del voltant. La Pilar ens va recomanar una ruta molt agradable fins a la Font de Viladrau i ens va deixar uns guants per protegir les mans dels pellons punxants de les castanyes. En un tram del camí, la pluja de castanyes era constant, en podríem haver agafat moltes més, però ens vam conformar amb mig cistell. Els humans som recol·lectors ambiciosos, ens enduríem tot allò que trobem, siguin castanyes o bolets. Però qui us escriu té el costum de no agafar més que allò que necessita. I la pau i l’hospitalitat recollida en aquest petit racó del Montseny ja ens bastava.\nCastanyes encara dins dels seus pellons al bell mig del camí. ©\nEtiquetes: amb nens, bolets, boscos, cases rurals, Montseny, muntanya, tardor


Les experiències i els disturbis freqüents sobre esdeveniments poden donar lloc a un fenomen com l'estrès, que al seu torn provoca sentiments com l'ansietat constant, el nerviosisme i la irritació. Tot això no és la millor manera d'afectar el cos. La capacitat del judici objectiu desapareix, per tant, qualsevol, fins i tot més insignificant, sembla ser un problema important i insoluble. També es caracteritza per esclats incontrolats de còlera. Per evitar aquesta condició, podeu intentar seguir les següents regles.\nQuan estigueu en espera.\nEl transport queda davant els ulls i l'arribada del següent és desconeguda. La quantitat de persones que esperen el transport augmenta. Vostè sent que la seva respiració és cada vegada més freqüent, i la fúria està a punt d'esclatar.\nEn primer lloc, és necessari deixar la congregació de les persones esperant, perquè les persones sobre les quals es regula aquesta emoció desfavorable tenen la capacitat de transmetre'ls. Calma, respira profundament i deixa d'esperar, observant la distància i esperant que aparegui l'autobús.\nVal la pena pensar alguna cosa agradable, per exemple, considerar a la gent, potser el vestit d'algú t'atraure, o mirar la natura, sempre és bonic.\nRepetint-me la frase: "On està l'autobús! No ho és! Què fer? No va! ", De manera que només sentiu els nervis, i d'aquest transport no arribarà més ràpid. I si els ulls cauen involuntàriament al lloc des d'on apareix l'autobús, repeteix mentalment "Finalment va!". Després de tot, qualsevol pensament és material.\nNo s'adona de la rapidesa amb que el temps vola al rellotge. Sense èxit a l'hora d'aparèixer en un determinat lloc. Cap excusa no us pot estalviar. Ni el retard en l'autobús, ni a les carreteres, no es pot guardar.\nQuan hagueu programat una cita, sempre adverteu que podeu allotjar-vos per un temps. Per a les grans ciutats, això es considera la norma. Quan planifiqueu una reunió, proveu de triar un lloc on podeu esperar. Per exemple, eviteu assignar llocs com ara un carrer, ja que esperar molt de temps en el fred o sota el sol abrasador no és gaire convenient. Deixeu que sigui llocs com un cafè o una botiga en cas d'emergència.\nMolt tard, tracti de calmar-se. Al cap ia la fi, si arribes tard, no passarà el final del món. La insatisfacció de la persona que t'espera t'està esperant. I això no és tan important, per la qual cosa hauríeu de preocupar-vos i fer malbé el vostre sistema nerviós.\nSi hi ha una opció on podeu canviar les condicions d'estada, feu-ho. Per exemple, truqueu a un taxi o agafeu-lo al carrer, de manera que podeu escurçar el temps d'arribada. Els nervis són molt més importants que qualsevol diners.\nAl caixer de la botiga no hi ha hagut cap canvi, amb els vostres bitllets, i aquí heu donat tot un dilema al tema de les persones que no tenen diners petits. A l'autobús o en qualsevol vehicle, es van empènyer, nus i van cridar un insult després de tu. Sents que la sang arriba al cap, i simplement bullis de ràbia.\nRespira profundament per recuperar el ritme respiratori normal. Relaxa tots els músculs del teu cos. Imagina mentalment com estàs envoltat d'un tranquil estat de tranquil·litat.\nEs pot comptar en ordre invers, per exemple, de 100 a 1. Això és calmant.\nPenseu en els moments divertits de la vostra vida i desplaça't al cap una i altra vegada.\nPenseu en un lloc on sou sempre còmode i tranquil. Potser sigui la vora del mar o la botiga al parc.\nQuan sentiu que us provoquen.\nEn el mateix transport, ple de multitud de persones, sovint s'inclina al barri. La base d'això és una violació de l'espai personal. El fet és que a la psicologia hi ha un indicador que un espai íntim, que és d'uns 10 centímetres. Si algú sense raó viola aquesta zona, al nivell subconscient es percep com a hostil.\nPodeu imaginar mentalment una vora impenetrable que us divideix amb el vostre oponent.\nNo entris en una provocació. Penseu en alguna cosa del vostre compte.\nHi ha els anomenats vampirs d'energia que cobren càrrecs de situacions de conflicte. Per tant, sovint són provocats. Desitja mentalment la salut i la felicitat d'aquesta persona.\nProva els teus nervis.\nMolt tard, observeu una imatge de com l'oficina de caixers omple els formularis i es comunica per telèfon amb els usuaris externs. Evidentment, juga als teus nervis.\nPenseu si vol sentir-se aquesta sensació amb el capritx d'aquesta senyora.\nIntenta pacificar l'ansietat.\nDesitja la seva salut i el millor. Potser això és el que li falta a la vida.\nCom entendre que t'agrada un home\nCom perdre pes en un somni?\nMenys de la mida del mes: com és possible\nFer un home gelós i apreciar\nQuins aliments són bons per a les dones embarassades?\nGelatina de grosella vermella\nConsells sobre com triar un abric de visó\nCom comunicar-se amb un ésser estimat?\nSignes d'amor: col·lecció romàntica Pandora Valentine's Day-2017\nVictoria Daineko va estar justificada per les seves cames, i Dmitry Kleiman després del divorci es va convertir en Timati\nQuin temps té a Sochi al juliol de 2016? La temperatura habitual de Sochi, aigua i aire, segons les previsions i les ressenyes\nCalendari lunar de tall de cabells i claus per al març de 2018: taules que mostren dies favorables


02-07-2021 CAP COMENTARI CDIAP/SAP, El més recent apinas\nAdaptació als casals d’estiu\nAra que s’acaba el curs escolar, molts infants inicien els casals d’estiu, on es duran a terme diferents activitats relacionades amb l’àmbit del lleure. Són espais on predominen les activitats lúdiques, el joc, les sortides, activitats esportives… Els nens esperen aquest temps amb molta il·lusió, ja que estimula la creativitat dels més petits, és una font d’aprenentatges i d’adquisició de noves habilitats. També els permet estar en contacte amb la\n30-06-2021 CAP COMENTARI Coses que es fan a l'Escola Àuria, El més recent, Escola Àuria apinas\nEls alumnes de Blaus, Verds i Fúcsies premiats pel concurs de Química a les escoles.\nEls alumnes de Blaus, Verds i Fúcsies de l’escola àuria som tres unitats que formem un grup bombolla que està ubicat a l’edifici de Cal Salinas. El passat mes de març els alumnes d’ANSG ens vam envalentir a participar en un concurs de química a les escoles organitzada per la UEA amb l’objectiu de donar visibilitat i valor a les activitats químiques dins de les aules. En aquesta nova edició del concurs s’han afegit\n29-06-2021 CAP COMENTARI El més recent, Escola Àuria apinas\nAl octubre del 2017 el departament d’educació va publicar el decret de l’atenció educativa a l’alumnat en el marc d’un sistema educatiu inclusiu. Té com a finalitat garantir l’escolaritat de tots els alumnes en centres ordinaris sempre que sigui possible, en particular als alumnes amb necessitats específiques que es poden trobar més barreres en l’aprenentatge i la participació, per assolir una igualtat d’oportunitats i d’accessibilitat. Un dels canvis, que ens\n23-06-2021 CAP COMENTARI El més recent, Escola Àuria apinas\nA l’escola ja fa anys que vam introduir la setmana de la salut al nostre calendari. Al començar a formar part del programa de salut integral (www.programasi.org) vam decidir no només incorporar la setmana de la salut sinó fer-ho dins del marc de la setmana de la convivència que era ja, tota una tradició a l’escola. Aquest final de curs i per causes obvies la festa de la convivència no\n21-06-2021 CAP COMENTARI El més recent, Escola Àuria apinas\nOrientem-nos per l’escola, el dia de l’educació física al carrer\nAl grup de Secundària C de l’Escola Àuria, amb motiu del Dia de l’Educació Física al Carrer (DEFC), se’ns va assignar la tasca d’organitzar una dinàmica adreçada a tots els alumnes de l’escola. Va ser un gran repte perquè vam haver de pensar una activitat que s’adaptés a les característiques de cada aula. La tasca es va englobar dins de l’assignatura de Servei Comunitari, una acció educativa, en el marc\n07-06-2021 CAP COMENTARI Coses que es fan a l'Escola Àuria, El més recent, Escola Àuria apinas\nQuímica a les escoles\nEls grups de Blaus, Verds i Fúcsies de l’escola Àuria hem participat al concurs QUÍMICA A LES ESCOLES organitzat per la UEA (Unió Empresarial de l’Anoia). L’objectiu del concurs es fer arribar la química a les escoles, fomentant el coneixement d’aquest àmbit de la ciència a traves de la realització d’experiments senzills i amb objectes quotidians i del dia a dia. Els alumnes d’aquesta secció que estem a cal Salinas\n27-05-2021 CAP COMENTARI CDIAP/SAP, El més recent apinas\nDificultats en el son\nEl son és una necessitat fisiològica. Dormir és una funció essencial per a restablir l’equilibri físic i psíquic del nostre organisme amb la finalitat de poder dur a terme la nostra activitat diària. Les dificultats en el son dels més petitons és una de les consultes més habituals en el nostre servei. Li costa adormir-se, es desperta moltes vegades durant la nit, no dorm gens durant el dia,… són situacions\n28-04-2021 CAP COMENTARI Coses que es fan a l'Escola Àuria, El més recent, Escola Àuria apinas\nEl programa de Transició a la Vida Adulta (TVA) de l’Escola Àuria compren tres àmbits d’actuació: Àmbit d’autonomia personal. Àmbit d’integració social i comunitària. Àmbit de formació, d’orientació personal, laboral i tutoria. Es en aquest tercer àmbit és en el que situem l’objectiu de formar els alumnes per accedir a la vida laboral. Durant la formació a TVA els alumnes ja realitzen diverses activitats dirigides a aconseguir certes habilitats laborals a través\n26-04-2021 CAP COMENTARI Coses que es fan a l'Escola Àuria, El més recent, Escola Àuria apinas\nParticipem al concurs de dibuix escolar del BBVA.\nUn any més, l’Escola Àuria ha participat al concurs Concurs BBVA de Dibuix Escolar, organitzat per la Fundació Antigues Caixes Catalanes. L’edició d’enguany ha tingut com a eix transversal la cura del planeta i el desenvolupament sostenible. Amb aquesta iniciativa, els alumnes de SC han gaudit de la lectura de sis contes, escrits per Júlia Prunés, on han hagut de despertar les habilitats creatives i crear una il·lustració per cada\n21-04-2021 CAP COMENTARI CDIAP/SAP, El més recent apinas\nAtenció als bebés prematurs en el CDIAP APINAS.\nUn dels grups de treball en el servei és sobre l’atenció als nadons prematurs. Creat per ajustar la resposta a les consultes que arriven, per prematuritat en el naixement , de nadons de pocs mesos de vida. Alguns d’ells grans prematurs . L’objectiu del grup de treball és aprendre, pensar i valorar com rebre i atendre aquests infants i a les seves famílies. En el CDIAP l’atenció a l’infant ,


Ramon Gener: “He explicat el meu Beethoven. El que m’entra per l’estómac i el cor”\nEl músic i conferenciant publica el seu nou llibre, ‘Beethoven. Un músic sobre un mar de núvols’\nRamón Gener, al ‘Versió RAC1’. // MONTSE LLUSSÀ\nActualitzada el 17-09-2020 22:12\nEl 16 de desembre farà 250 anys que va néixer a Bonn, al costat del Rhin, Ludwig van Beethoven. Un músic que ha marcat la història de la música i que ha estat vital en la trajectòria de Ramon Gener. El conferenciant explica que “tots hauríem de tenir un punt on recolzar-nos i emmirallar-nos” i ell fa molts anys que va escollir com a referència el compositor alemany. Per això, coincidint amb aquest 250è aniversari, Gener acaba de publicar Beethoven. Un músic sobre un mar de núvols –una novel·la gràfica il·lustrada per Ramon Vicente en què repassa els moments més interessants de la vida del músic alemany:\nEl llibre de Ramon Gener surt a la venda el 17 de setembre\nHe volgut compartir alguns fragments que em semblen fonamentals en la vida de Beethoven. He explicat el meu Beethoven. El que m’entra per l’estómac i que m’entra pel cor.\nRamon Gener músic i conferenciant\nRamon Gener ha explicat al Versió RAC1 que Beethoven va ser el primer músic reconegut per la seva societat com a geni. I això no ho van aconseguir ni Mozart, ni Bach, ni Haendel, ni Vivaldi. Quan aquests compositors van publicar les seves obres, la societat considerava que eren persones que feien el seu ofici. Amb l’arribada del Romanticisme, però, la concepció del geni canvia i Beethoven és el primer de gaudir d’aquest estatus:\nEll és el primer artista. Va ser el primer músic que va aconseguir que el seu entorn i la seva societat el reconegués com a músic i com a geni\nTres nobles de Viena reconeixen la seva genialitat i decideixen pagar-li un sou mensual vitalici. Aquest contracte permet a Beethoven escriure quan vulgui, el que vulgui i de la manera que vulgui.\nAl món no passen gaires coses importants. La història es repeteix. Però hi ha alguns moments en què les coses canvien. Beethoven pot fer tot això perquè el seu és un món nou. Quan els parisencs prenen la Bastilla, ell té 18 anys. Ell és el músic perfecte en un món nou.\n‘La cinquena simfonia’\nSabíeu que La cinquena simfonia de Beethoven està escrita només sobre quatre notes? Ramon Gener destaca que són quatre notes que han tingut un impacte enorme, fins i tot més enllà del món de la música:\nLa cinquena simfonia és un únic motiu de quatre notes. I aquestes quatre notes han inspirat la banda sonora de ‘Fiebre del sábado noche’ o la cançó de Chuck Berry ‘Roll over Beethoven’, una de les cançons més importants de la història de la música.\nAquestes quatre notes es van convertir en un codi morse que va ajudar Churchill a vèncer els nazis. Beethoven era capaç de fer un oceà de música amb només quatre notes.\nPer què tenia mal caràcter?\nRamon Gener també reflexiona en aquest llibre sobre el mal caràcter de Ludwig van Beethoven i el relaciona directament amb la seva sordesa.\nTenia males puces perquè es quedava sord i s’allunyava de la societat. Arriba un moment en què explica als seus germans que no és que sempre estigui de mal humor, sinó que no hi sent i no ho pot dir\nEra un virtuós al piano monumental. Però arriba un moment en què ell ja no pot seguir tocant en públic perquè es desquadra amb l’orquestra.\nLa majoria d’actes previstos per celebrar el 250è aniversari del naixement de Beethoven s’han hagut de suspendre per causa de la pandèmia, però els seus organitzadors ja han anunciat que l’aniversari s’allargarà 250 dies més.\nSi voleu descobrir més coses sobre Beethoven, escolteu la secció sencera amb Ramon Gener aquí:\nNou llibre “He explicat el meu Beethoven. El que m’entra per l’estómac i el cor”\n28-11-2016 20:05 MÚSICA\nLa lluna influeix en la música?\n18-04-2017 19:53 MÚSICA AL ‘VERSIÓ RAC1’\nRamon Gener i la Novena Simfonia de Beethoven


Maite Salord » Blog Archive » Victimisme i inoperància del PP\nLa senyora portaveu exclama, en pla Escarlata O’Hara, que no vol haver d’explicar als seus descendents que Ciutadella no té pista voltadora per falta de consens polític, com va passar amb l’aeroport! Frase magnífica si no fos que és del tot falsa: si Ciutadella no té voltadora avui no és per falta de consens. La qüestió és més simple i més prosaica: si Ciutadella no té voltadora avui és perquè el PP, en cinc anys, ha estat incapaç de cedir uns terrenys al CIMe perquè aquesta es faci. Això sí, en aquests cinc anys, han tingut temps de “vendre” el producte en una presentació fastuosa al Salò Gòtic de l’ajuntament de Ciutadella, amb Matas inclòs; o de presentar la voltadora com una “realitat” en el plamfet electoralista de l’abril de 2006 anomenat “Dalt la Sala” i que, tot sigui dit, ens va costar -a tots!- 15000 euros.\nActualment, a més de la voltadora, tenim més projectes, amb finançament d’altres administracions, que esperen terrenys cedits per l’ajuntament de Ciutadella per fer-se realitat: el parc-motor, l’estació d’autobusos, el carril-bici de la carretera de Calan Blanes o, el cas més clamorós, el del nou escorxador municipal. Un escorxador que, en principi -jo ho vaig votar en el ple de dia 19 d’octubre de 2006- ja hauria de tenir els terrenys necessaris però que, sorpreses de la vida, resulta que en el conveni de permuta -signat, segons van dur al ple, dia 3 d’octubre de 2006- ara no hi poden trobar la signatura il·lustre del senyor alcalde ni la de l’encara més il·lustre propietari. Perquè ens entenguem: van dur a ple un conveni per ratificar que no estava signat i, no contents amb això, notifiquen al CIMe que ja poden començar a fer el projecte d’escorxador perquè l’ajuntament ja és el propietari dels terrenys. Vaja, que ara ja no només hem de permutar sinó que, a més, ens veim obligats a repermutar!\nPer tant, resulta evident que, aquí, el problema no és el consens: és la inoperància total i absoluta d’un equip de govern que no sap donar sortida a cap projecte. I quan es troben ben engrunats, com en el cas de la voltadora i de l’escorxador, llancen el seu crit de SOS preferit: consens!!! Però, per a ells, consens vol dir haver d’acceptar una permuta que multiplica per tres, en pocs anys, el preu del m2 de zona verda on s’ha de fer la voltadora ( de 75 a 220 euros m2). O sigui que, si el 2005, quan van dir que tenien els terrenys per la voltadora, això hagués estat cert, l’operació ens hauria costat tres vegades manco i ara ja la tindríem feta. Però no van saber tancar el tema i ara… tornem-hi que hem fet bo!\nDavant aquesta situació, el PP de Ciutadella ha tirat per la via fàcil: donar la culpa als altres i posar-se a plorar perquè mira que en som, de desgraciats, que per tots els pobles fan coses i aquí no hi ha manera, amb aquesta oposició que només sap posar pals a les rodes! Idò bé, gestió zero i plorar molt. Sobretot, plorar molt i tirar pilotes fores per intentar amagar les pròpies mancances. Les pròpies vergonyes. El que m’estranya, acostumats com estan a començar la casa per la teulada, és que encara no hagin fet públic el nom que pensen posar a la pista voltadora. O deu ser que el volen consensuar amb l’oposició?\n2 comentaris a “Victimisme i inoperància del PP”\n# PP - ciutadà del món Escrit el 13 febr. 2008 a les 20:44\n“I N C R E D I B E L”, però cert.\nEls pals no es poden posar a ses rodes, perquè ses seves rodes son quadrades, com es cap.\nEs pal seria si pel cas per arrodonir-lis es cap a base de garrotades.\nHi es document que van enviar al Consell, pot esser “falsedat en ducumentu publico” ???\nHi tindran que anar a sa presó ??? o pagar el que han fet malament ???\nBe en resum, es que sempre surt perdent es el poble, i en darrera i primera instancia es CIUTADÀ..\nBones tardes i fins sa pròxima.\n# lluis Escrit el 15 febr. 2008 a les 22:12\nMaite Salord yo era del pp, y las proximas elecciones te votare a ti, los palos que se los metan donde les quepa, pp=CORRUPTOS


CCOO anuncia més mobilitzacions si no hi ha avenços en la seguretat a la petroquímica\nImatge d'arxiu d'un piquet a la carretera d'accés a les instal·lacions de Repsol.\nLes administracions públiques no donen resposta a les demandes de més seguretat i menys precarietat laboral\nActualitzada 09/03/2020 a les 18:27\nEl sindicat CCOO ha advertit aquest dilluns que hi hauran noves mobilitzacions a la petroquímica de Tarragona si la patronal i les administracions públiques no donen resposta a les demandes dels representants dels treballadors de més seguretat i menys precarietat laboral a la zona.\nLa central sindical ha denunciat que fins al moment s'han produït avenços «insignificants» a la taula de prevenció de riscos laborals, constituïda per sindicats, patronals i Generalitat arran del greu accident ocorregut a la petroquímica de Tarragona el passat mes de gener.\nEn un comunicat, CCOO ha lamentat que la Generalitat continuï sense permetre que els representants dels treballadors participin en la revisió dels plans d'autoprotecció de les empreses i del Plaseqcat.\nDavant d'aquesta situació, els delegats d'aquest sindicat a les principals empreses dels polígons petroquímics de Tarragona es van reunir divendres passat per fer balanç de la vaga que va viure el sector el passat 19 de febrer i van decidir continuar amb les mobilitzacions si no es produeixen avenços.\nComenta el contingut : CCOO anuncia més mobilitzacions si no hi ha avenços en la seguretat a la petroquímica


L'illa de Java (Indonèsia) per lliure i amb motxilla - Fuet i Mate\nSi estàs preparant el teu viatge per Indonèsia, segurament estas pensant que fer visitar a Java a part del Temple de Borobudur. Queda’t tenim una sorpresa per tu.\nSolo, la nostra ciutat preferida d’Indonèsia.\nNocions base per visitar Java\nSi vens des de Bali, l’entrada via ferri és per Banyuwangi, un dels punts per anar al volcà Ijen, famós pel sofre. Nosaltres no hi vam anar perquè no hi ha transport públic per arribar.\nEt deixem la nostra experiència sobre Entrar i Sortir de Bali com un local ja que t’expliquem com ho vam fer per aprendre a saltarnos la famosa “mafia-del-turisme”.\nAixí que una vegada a Java des de la terminal del ferri només cal travessar el carrer i caminar uns pocs metres fins a l’estació de trens per agafar un tren directe cap a Solo, per 94.000 Rp.\nQuè visitar a Java: Què fer a Solo\nSolo ha d’estar a la teva ruta de què visitar per Java.\nA part de menjar, a Solo hi ha tres racons per visitar. Un és Taman Sriwedari, un parc una mica abandonat on hi ha l’oficina d’Informació i Turisme i dos museus, un d’armes tradicionals i un de cultura de l’illa.\nEl Museum Radya Pustaka, d’entrada gratuïta. Aquest museu és un dels més antics del país, data del 1890 i té una barreja de col·leccions entre armes, titelles, figueres i escultures, entre altres.\nL’altre racó interessant de la ciutat és el barri batik, tradicional. Aquest queda, més o menys, entre els carrers Yos Sudarso, Salamet Riyadi, Honggowongso i Veteran. La gràcia és deixar-se portar pels peus i recorre el barri.\nAquí hi ha la típica botiga museu, on sense obligació de comprar res, podreu veure la tècnica d’estampat tradicional. Per la vora hi ha el Keraton Kasunanan Surakarta i el Pasar Klewer, un immens mercat de teles. El Keraton o palau Surakarta va ser construït el 1845.\nPerò com hem comentat, el millor de la ciutat és caminar-la i anar descobrint els carrets de menjar que s’instal·len per tota la ciutat segons sigui l’hora d’esmorzar, de dinar o de sopar.\nEl més curiós és que a Solo, també a altres ciutats de Java, però a Solo és més habitual, els carrets tenen teles que procuren una mica d’intimitat a qui està menjant i/o tenen catifes per assentar-se a terra a menjar, gairebé semblant a Fukuoka, al Japó, gairebé…\nEl temple de Borobudur, el motiu per visitar Java\nUn dels atractius forts de l’illa de Java són el temple de Prambaman i sobretot el temple o Candi de Borobudur. Com que les entrades als temples estan força elevades, 325.000Rp, uns 25€ cadascuna, una mica menys la combinada, nosaltres vam escollir-ne un i ens vam quedar amb el més famós, el de Borobudur.\nEl temple de Prambaman es pot contemplar des de l’exterior, ja que queda a la carretera que uneix Solo i Yogyakarta, Yogya o Jogja pels amics.\nDe Solo a Yogyakarta hi ha un tren que surt diverses vegades al dia i costa 75.000Rp. Nosaltres vam fer dit i la jugada ens va sortir perfecta, ja que el camioner que ens va portar, passava per Borobudur, així que ja ens va deixar davant l’entrada.\nDe fet, ens va sotir tant bé que vam hem fet una entrada de especial. Sabent-ho amb temps, haguessim fet els dos temples.\nCom anar a Borobudur i pagar menys del que esperes.\nLlàstima que ho vam descobrir de la pròpia experiència però esperem que tu en puguis treure profit i anotis els dos temples per visitar a Java.\nEl poble de Borobudur, sorprenentment, encara manté moltes coses de poble tradicional. De fet, si li treus els preus dels allotjaments, la resta dóna gust passejar.\nCarrers estrets, nens pel carrer que et saluden, pollastres picotejant, galls cantant, carrets de menjar que apareixen a mitja tarda i preus de menjar coherents, un nasi ayam goreng, és a dir un arròs amb pollastre fregit o un nasi ikam lele, arròs amb bagre, per 12.000Rp, menys d’1 U$D.\nSobre els preus per domir, menjar i transport us els expliquem a l’entrada de Com anar a Borobudur i pagar menys del que esperes.\nEl lloc on vam dormir el recomanem 100% perquè l’habitació, per 200.000Rp, és la segona millor que vam veure, a més incloïa tovalloles i sabó, anoteu: Ada Homestay&Laundry, molt a prop del temple i la podeu reservar per Booking.\nL’altre lloc que recomanem és el Jaswan Inn, el llit en una habitació compartida de quatre estava a 150.000Rp i l’habitació doble per 250.000 però, malgrat ser una mica més car, el lloc és encantador, està decorat amb molt gust.\nA més el preu inclou esmorzar, wifi i bicicletes. Si no hi aneu a dormir, aneu-hi a veure’l! La caseta la trobareu indicada amb un cartell sobre el carrer Salaman.\nQuè visitar a Java: Yogyakarta i Jakarta\nEl nostre pròxim destí era Jakarta. Així que per unir la capital cultural amb la capital administrativa hi ha dues opcions: la fàcil, el tren i la complicada i incomoda l’autobús.\nEl tren més econòmic costa 125.000Rp però s’esgota ràpidament, així que si teniu els plans clars, compreu el bitllet amb antelació en algun dels Indomarets, ja que els altres passatges es disparen.\nEl tren surt de Lempuyangan. Nosaltres vam anar a l’estació i ja no hi havia res a fer…L’autobús amb aire acondiciat, bany i ràpid costa 160.000Rp i surt a les 16.00h i arriba a les 5.00am.\nL’autobús barat costa 110.000Rp i surt a les 14.00, arribant entre les 3.30am i les 5.00am. La terminal de sortida d’autocars de Jogja és la Terminal Giwangan, tot i que potser també en trobeu a Jombor.\nSigui com sigui, lluny del centre, per arribar-hi un autobús urbà per 3.500Rp i haureu de canviar d’autobús durant el recorregut, però no us preocupeu que us avisaran. A Jakarta us deixaran a qualsevol estació dels afores.\nEn el nostre cas va ser a la zona de Halte Kota Harapan, on per sort hi havia l’amic McDonald’s 24h. També va parar, cap a les 21.00h per menjar i anar al bany.\nUna opció es emportar-se el menjar, us recomanem un restaurant a prop de l’estació de Giwangan a preus més de Solo que de Jogja (bakso per 7.000 i soto per 6.000) 07°49′31.94″S 110°23′20.65″E, ben a prop del Indomaret on us podreu aprovisionar d’aigua per 4.000Rp.\nA Jakarta, d’on ens va deixar a nosaltres l’autocar vam haver d’agafar una bemo per 6.000Rp fins a la Terminal Pulo Gadung i d’allí una altra a Transjakarta per 3.500 fins a la Terminal Gambir.\nAllí vam deixar les motxilles a uns nois, gratis, ja que a l’estació s’ha de pagar força i a caminar. Després en tornar del centre vam descobrir que hi ha uns autobusos gratuïts que uneixen la mesquita Istiqlal amb la plaça Fatahillah. La companyia és Trabsjakarta Delux.\nAmb el tren hem d’anar a Rangkas Bitung que des de Tanah Abang costa 7.000Rp i surt freqüentment. Quan compres el bitllet, a les taquilles també s’ha de comprar una targeta de 10.000Rp com a dipòsit però que a les taquilles de Rangkas Bitung ens retornaran íntegrament. Allí es compra el bitllet per anar Merak, 3.000Rp, en els següents horaris de sortida: 3:50, 7:45, 9:05, 12:45, 14:35 i 20:00.7\nHauries de saber per visitar Java


Directora General Mundial del Negoci d’Impressió en Gran Format Professional d’HP\nEs descriu com una persona extrovertida, propera i curiosa pel món de la tecnologia, la innovació, la gestió dels equips i els negocis. Aquestes qualitats han portat a Guayente Sanmartín a ser la Directora General a nivell mundial del Negoci d'Impressió en Gran Format d'HP, que va dirigit al sector publicitari, l'arquitectura i a petites i mitges empreses de reprografia. Guayente lidera les àrees de R+D, Màrqueting, Finances i Operacions d'aquest negoci des de la seva seu central a Sant Cugat del Vallès (Barcelona) que compta amb operacions a Xina i Malàisia.\nEnginyera de formació, la constant cerca de nous reptes l'ha portat a desenvolupar la seva carrera professional com a líder influent en una gran varietat de posicions tant en els negocis de Sistemes Personals com els de Impressió, a Europa, Àsia i Amèrica, sempre acompanyada per la seva família.\nComunicadora per vocació, Guayente ha fet de conferenciant inspiracional tant en universitats com en panels diversos, i la seva marca personal és la passió per liderar organitzacions cap a negocis on la innovació al voltant del client és clau.\nGuayente és Enginyera en Telecomunicacions per la Universitat Politècnica de Barcelona i té un PDD Màster de l'escola de negoci IESE a Barcelona.\n“Escull el treball que et faci somriure”, Guayente Sanmartín, 2018.\nLa cultura corporativa, el nou motor de les empreses?


PIJ a l’INS Valerià Pujol-PIDCES | PIJ La Fletxa\nlDins de l’INS Valerià Pujol, hi ha un PIJ obert als i les joves estudiants, a l’hora del primer pati els dimarts i dijous. També s’atén de forma personalitzada, confidencial i gratuïta. Aquí també trobaràs informació sobre treball, formació, salut, participació, habitatge, lleure, cultura i oci, activitats de vacances, esports, transports, associacions i moviments socials…\nDes d’aquí es dinamitza el grup de 36 corresponsals de l’INS. Els corresponsals són joves que fan d’enllaç entre el Punt d’Informació Juvenil i els companys d’aula de cada corresponsal. Fan reunions mensuals amb la informadora de l’INS i participen les formació trimestrals per millorar estrategias de comunicación i gestió de la información.\nDes de La Fletxa INS, es treballa conjuntament amb la direcció del centre i diverses regidories muncipals es coordinen les activitats /tallers socio-educatius dins del Pla d’Acció Tutorial(PAT) de tots els cursos, això com de la programació de obres de teatre educatiu. Es fan una mitjana de 15 tallers per curs escolar.\nEl PIJ a l’INS Valerià Pujol es troba obert als joves estudiants a l’hora del pati.\nHorari d’atenció: dimarts i dijous durant el primer pati.\nL’INS Valerià Pujol a les xarxes socials:\nFacebook de l’INS Valerià Pujol\nTwitter de l’INS Valerià Pujol


Blog de Femitic - - FEMITIC\ndimarts 4 de desembre de 2012\ndilluns 19 de novembre de 2012 a les 15:16\nEl festival Femitic arriba a la seva recta final amb el colofó de luxe que suposa el lliurement dels premis en les quatre categories, la de vídeos i TIC, vídeos i àmbit laboral, fotografia i TIC i fotografia i àmbit laboral.\nCom en l’anterior edició, l’entrega de premis tindrà lloc a l’Auditori Teresa Pàmies del Centre Cívic Urgell (C/Urgell, 145) el dijous, 29 de novembre de 2012 a les 19h. Moment en el que es donaran a conèixer les creadores i les obres guanyadores d’enguany.\nAquest concurs neix al 2009 amb la finalitat de donar visibilitat al treball fet per dones i especialment en el camp, primer de la fotografia i després del vídeo, i precisament buscant la visibilització per denunciar (categoria Àmbit laboral) i per impulsar (categoria de TIC).\nPerò també la participació a les xarxes socials, a través del sistema de votacions populars, incentivem el contacte a les xarxes, fruit de solidaritats ancestrals de gènere.\nL’esquerda tecnològica és fruit de les discriminacions de les dones, en aquest cas, per l’accés a les tecnologies, veritable clau de la vida i l’economia no ja del futur, sinó del present.\nAixí en aquesta, la quarta edició el concurs arriba a un grau de maduresa pel que fa a la qualitat de les obres presentades, en les que el sentiment de denúncia està molt present en tots els àmbits.\nFinalment, amb la Gala de lliurament dels premis posarem punt i final a la quarta edició, la de 2012 del premis creats per propiciar els continguts a la xarxa. La xarxa és de totes.\ndimarts 13 de novembre de 2012 a les 09:27\nEn les discussions deliberatives es va tenir en compte el sempre difícil equilibri entre el missatge a transmetre i la qualitat tècnica com a denominador comú.\nA banda, el paper de les dones en la societat, el pes de les tecnologies, criteris intergeneracionals, i una certa originalitat per tal de posar en evidència la intenció del concurs de reduir la bretxa digital pel que fa al gènere i a l’edat.\nRecordeu que el veredicte del jurat es farà públic durant la gala de lliurament de premis de Femitic 2012 prevista pel dijous, 29 de noviembre partir de les 19h a l’Auditori Teresa Pàmies del Centre Cívic Urgell\ndimecres 7 de novembre de 2012 a les 13:02\nAmb l’entrada de novembre arribem a la recta final del concurs Femitic, les votacions populars es van tancar el passat dia dos de novembre, i així és com han quedat les votacions populars:\n·\tCategoria Videos- Dones i TIC\n01.- A través de les ones ens coneixem més– 472 vots\nMercè Alabarce, Mataró\n02.- Vaig tenir la meva primera connexió a internet als 86 – 402 vots\nNoveprit Singh, Badalona\n03.- T’atreveixes a contar-ho a la iaia?– 304 vots\nTània Miró, Barcelona\n04.- La rateta, la ratolina i un gatet de pacotilla – 285 vots\nGlasz Decuir, San Sebastia\n05.- FTP o DROPBOX? – 207 vots\nSònia Muñoz, Barcelona\n06.- Ho portem dins – 99 vots\nAnna Caballero, St.Pol de Mar\n07.- Dones en xarxa – 86 vots\nIrene Serrat, Porqueres\n08.- Coses que m’impregnen– 86 vots\nLaura Medina, Malagón\n09.- Parir amb respecte- 83 vots\nPatricia Burgos, Barcelona\n10.- Girls’ Day 2012: ¡Vine i descobreix la ingenieria! – 46 vots\nMaría Villarroya, Zaragoza\n·\tCategoria Videos- Dones i Àmbit laboral\n01.- Les joves i el món laboral– 423 vots\nLucía Pastor, Badalona\n02.- www.lalimuntaner.cat - 198 vots\nAnna Mestre, Barcelona\n03.- Responsable de projectes culturals –198 vots\n04.-Vull ser mecànic– 106 vots\nEva Duran, Salt\n05.- Sense títol –106 vots\nLaura Menéndez, Santiago de Compostela\n06.- El joc dels oficis – 65 vots\nMontse Ros, Terrassa\n07.- Les paraules de 6 dones de l’actualitat – 65 vots\nCristina Meseguer, Barcelona\n08.- La superació de la dona– 64 vots\n09.- Sense sortida– 57 vots\nJúlia Perelló, Granollers\n10.- Objectiu: Fotoperiodisme en femení – 54 vots\nAnna Morero, Barcelona\nCategoria Fotos- Dones i TIC\n01.- ParisTic – 468 vots\nEstefania Balanya, Montblanc\n02.- Connectats – 450 vots\nArantxa Moran, Barcelona\n03.- Naturalment... pantalles– 441 vots\nJéssica Martín, Sevilla\n04.- Mai és tard – 416 vots\n05.- Inserció a les noves tecnologies – 414 vots\n06.- Un principi sense final... – 401 vots\nLovlean Singh, Badalona\n07.- "Teletreball" –392 vots\nRocío Álvarez, Gijón\n08.- Lakshmi– 369 vots\nAmanda Frias, Mirasol\n09.- Les TIC: la igualtat a tocar de les teves mans – 319 vots\nBeatriz Fernández, Guadix\n10.- Pensaments digitals –304 vots\nMercè Mestre, Barcelona\nCategoria Fotos- Dones i Àmbit Laboral\n01.- Pel bon camí– 444 vots\nArantxa Moràn, Barcelona\n02.- Sense parar de teixir – 416 vots\n03.- RevolucionA– 405 vots\n04.- Dones joves=precarietat+explotació – 385 vots\n05.- El camí cap a la igualtat és imparable – 382 vots\n06.- La dona i la política – 263 vots\nAranzazu Hernandez, Cádiz\n07.- Filant mons – 245 vots\nMªJosé de Cruz, Madrid\n08.- A les vides – 244 vots\n09.-Doble puntada – 243 vots\n10.- Desitjo eliminar aquests elements(desigualtat)?– 212 vots\nEl jurat es reunirà aquest divendres\nRecordem que, enguany, Femitic repartirà 5.600€ en premis, distribuïts de la següent manera: 800€ per a la guanyadora en la categoria foto TIC; 800€ per a la guanyadora en la categoria foto d’àmbit laboral; 2.000€ per a la guanyadora en la categoria vídeo TIC; i 2.000€ per a la guanyadora en la categoria vídeo d’àmbit laboral.\nLes guanyadores seran anunciades durant la gala de lliurament de premis del Femitic 2012, que es celebrarà el proper dijous, 29 de novembre, a partir de les 19:00 hores, a l’Auditori Teresa Pàmies del Centre Cívic Urgell (Barcelona).\nTots i totes esteu convidats/ades!


Un pres mata a un altre a cops en la presó de Archidona (Málaga)\nEls dos homes no havien mostrat cap mala relació fins al moment del succés\nActualitzada 13/03/2021 a les 12:34\nUn pres de la presó de Archidona (Málaga) ha mort després de l'agressió soferta per un altre intern d'aquest centre penitenciari, que la va emprendre aquest divendres a cops amb ell quan tots dos es trobaven al pati, segons han informat a Efe fonts d'Institucions Penitenciàries aquest dissabte.\nEls dos reclusos, classificats en el primer grau que fixa l'article 91.2 del règim penitenciari, sortien junts al pati i fins avui no s'havia observat cap problema ni havien expressat queixes respecte a l'altre, segons les fonts.\nEn un moment determinat i «de manera sorprenent», quan tots dos es trobaven aquest divendres a la tarda al pati, un d'ells la va emprendre a cops amb l'altre, de tal calibre que la víctima va haver de ser traslladada en ambulància a un centre hospitalari.\nArran de l'agressió, s'ha decidit valorar psiquiàtricament al pres que va atacar a l'altre intern, segons Institucions Penitenciàries.\nEls fets van ocórrer sobre les 17 hores en la presó de Archidona, inaugurada en 2018, quan tots dos interns es trobaven al pati del mòdul d'aïllament, per l'article 91.2 d'aquells presos que mostren «inadaptació manifesta» als règims comuns, segons han dit a Efe fonts de ACAIP-UGT.\nEls dos presos no havien mostrat una mala relació, però aquest divendres després de saludar-se van entrar junts al pati i un d'ells, de 40 anys, va colpejar «amb tal brutalitat» a la víctima, de 37 anys, que el seu rostre va quedar «irrecognoscible», han explicat.\nEl ferit, que va sofrir un traumatisme cranioencefàlic sever, ha mort la matinada d'aquest dissabte a l'Hospital Regional de Málaga, segons han informat a Efe fonts sanitàries.\nDes del sindicat ACAIP-UGT han reclamat més personal per a la presó de Archidona, també coneguda com a Málaga II, perquè té un «dèficit important» de plantilla, amb la finalitat de minimitzar les agressions a funcionaris i entre reclusos.\nReferent a això, ha assenyalat que a Espanya hi ha gairebé 3.700 vacants de personal en els centres penitenciaris.\nComenta el contingut : Un pres mata a un altre a cops en la presó de Archidona (Málaga)


Sergio García s'entrena amb normalitat però Abraham pateix un esquinç al genoll\nEl migcampista estarà unes dues setmanes de baixa, mentre que el davanter s'ha exercitat amb el grup malgrat la fractura al canell\n1 min. Sant Adrià del Besòs 03/10/2014 14:34\nEl migcampista de l'Espanyol Abraham González pateix un esquinç en el lligament lateral intern del genoll dret i serà baixa, en principi, per a les pròximes dues setmanes, segons ha informat l'entitat catalana.\nEl futbolista blanc-i-blau es va lesionar a l'entrenament de dijous, lluitant per una pilota dividida i les proves a les quals s'ha sotmès aquest divendres al matí han confirmat l'abast de la lesió. Abraham ja no s'ha exercitat amb la resta dels seus companys a les instal·lacions de Sant Adrià i ha seguit un pla de treball específic.\nD'altra banda, el davanter Sergio García s'ha entrenat amb normalitat amb el grup a la Ciutat Esportiva i ha estrenat la seva nova fèrula, després que ahir els metges li retiressin el guix. El futbolista va patir en l'últim partit de Lliga dues fractures en el carp del canell dret i, en funció de les seves sensacions, el capità estaria en condicions de participar en el pròxim partit de Lliga contra la Reial Societat, aquest diumenge en el Power8 Stadium.


HISTÒRIA D UNA DONA EN UN SEAT 600 | FRANCESC PUIGPELAT VALLS | Comprar libro 9788413030494\nNovembre del 1975: una dona perd el control del seu Seat 600 i s’estavella contra un camió a la carretera entre Salou i Tarragona. El seu fill de setze anys, Damià Mesquida, nopot evitar una sospita. I si no hagués estat un accident? I si fos un assassinat? Peça rere peça, reconstrueix laturbulenta biografia de sa mare, collada entre un marit a qui no estima (l’advocat Jaume Mesquida) i un amor de joventut (el cantant Carles Sauri). Atrapat en una teranyinade dubtes, intuïcions i mitges paraules, el Damià emprèn una enquesta que el duu a un atzucac, que només potsuperar després de la confessió del pare. Una confessió, no cal dir-ho, sorprenent, per a una novel·la negra tanpeculiar que ni tan sols és clar que hi hagi cap c…\nNovembre del 1975: una dona perd el control del seu Seat 600 i s’estavella contra un camió a la carretera entre Salou i Tarragona. El seu fill de setze anys, Damià Mesquida, nopot evitar una sospita. I si no hagués estat un accident? I si fos un assassinat? Peça rere peça, reconstrueix laturbulenta biografia de sa mare, collada entre un marit a qui no estima (l’advocat Jaume Mesquida) i un amor de joventut (el cantant Carles Sauri). Atrapat en una teranyinade dubtes, intuïcions i mitges paraules, el Damià emprèn una enquesta que el duu a un atzucac, que només potsuperar després de la confessió del pare. Una confessió, no cal dir-ho, sorprenent, per a una novel·la negra tanpeculiar que ni tan sols és clar que hi hagi cap crim.\nInseparables, compra HISTÒRIA D UNA DONA EN UN SEAT 600 junto a:


Paviments decoratius amb microciment | Tecsolcat\nAcceptar INFORMACIÓ IMPORTANT SOBRE COOKIES. Utilitzem cookies pròpies i de tercers per a oferir els nostres serveis i recollir informació estadística. Si continues navegant, considerem que acceptes la seva instal·lació i ús. Pots canviar la configuració i obtenir més informació aquí.\nPaviments Industrials >\nPaviments Decoratius >\nEs tracta d’un compost de pols de ciment i àrids seleccionats barrejat amb resines i que permet afegir-hi pigments de diversos colors, obtenint uns paviments continus altament decoratius.\nEls suports als quals es pot aplicar són molt diversos tant en superfícies horitzontals com verticals.\nPer les seves característiques estètiques i versatilitat és un dels materials més apreciats per arquitectes i dissenyadors d’interiors.\nIdoni per a àrees comercials i espais públics, com ara museus, sales d’exposicions, centres d’oci i oficines, així com per a habitatges particulars i arreu on es vulgui emfatitzar l’aspecte decoratiu.\nSón morters autoanivellants cimentosos, compostos per un ciment com a aglomerant hidràulic, àrids de quars seleccionats, resines sintètiques i additius, que una vegada barrejat amb aigua, permet ser estès de forma contínua amb una bona capacitat autoanivellant.\nGaudeixen de bones resistències mecàniques i químiques i acabats altament decoratius.\nMolt emprat per a:\nCentres cívics i socials.\nOficines i locals comercials.\nFlocs i xips\nCombina la dimensió creativa i estètica amb la pràctica i funcional.\nEs basa en la barreja de resina transparent amb altres productes, com àrids de diferent granulometria, triturats minerals, flocs i xips o microxips de diferents materials i colors.\nAconsellable per a espais on, a més de les prestacions del paviment continu, es vulgui donar una singularitat especial, creativa i altament decorativa, com ara:\n© 2016 Tecsolcat - Política de cookies\nC/ França, 14 A Pol. Ind. Pla de Llerona\nTECSOLCAT VERTICAL MONTGRÍ


enero | 2016 | AMPA Frederic Mistral\nEl curs 2016-17 la nostra escola començarà lliure d’amiant!!!\nPosted on 26 enero 2016 por Rox\nBones notícies famíies!!!\nAhir dilluns 25 de gener ens vam reunir amb la Sra Mercè Julià (Directora en funcions dels Serveis Territorials d’Ensenyament a Barcelona Comarques) i la Sra Rosa Mª Olivella (Responsable de la Secció d’Obres i Manteniment), ambdues del Departament d’Ensenyament.\nEns plau informar-vos que ens van confirmar la previsió d’obres que vam rebre com a resposta del Síndic.\nLa planificació prevista és:\n· Licitació de l’obra primera quinzena de febrer.\n· Excecució del projecte durant el mes següent.\n· Excecució de les obres durant els mesos d’estiu que comprèn la retirada de tots els elements de fribociment; cobertes dels edificis, baixants….\nAixí doncs, comença la primera fase de la remodelació integral prevista per l’escola Frederic Mistral . El curs 2016-17 la nostra escola començarà lliure d’amiant!!!\nPosted on 25 enero 2016 por Rox\nUs convoquema a l’Assemblea General Extraordinària que tindrà lloc aquest dijous 28 de gener a les 16.45h a la sala de la Biblioteca de l’escola. A continuació teniu l’ordre del dia.\nSi necessiteu servei de canguratge, envieu-nos un correu indicant el nom i curs dels vostres fills/es.\n1. Aprovació (si s’escau) de l’acta de la sessió anterior, enviada per correu electrònic.\n2. Estat de la reforma integral de l’escola.\n3. Estat dels comptes.\n4. Col•laboració amb les comissions i creació dels delegats de cada curs.\nDefensem el títol! Carnestoltes ’16\nPosted on 15 enero 2016 por Rox\nPer a la inscripció, heu d’enviar un email a ampafredericmistral@gmail.com, teniu fins al 18 de gener.\nEls Reis de l’Orient passen per l’escola\nPosted on 7 enero 2016 por Rox\nSembla ser que Melcior, Gaspar i Baltasar en el seu recorregut nocturn per les llars de l’Hospitalet i Barcelona, van trobar un moment per aturar-se a l’Escola Frederic Mistral i complir amb els desitjos dels nostres infants. Així, aquest matí els nens i nenes s’han trobat una carta de Ses Majestats els Reis de l’Orient i el vestíbul ple de regals.\nAls patges que han ajudat als reis a llegir les cartes i portar els regals que la nostra canalla ha demanat. A totes les famílies sòcies de l’AMPA per fer possible un any més que els reis arribin carregats de regals a l’escola. Gràcies!!!\nPosted on 1 enero 2016 por Rox


Cristianisme i Justícia demana construir una societat corresponsable d’una vida en comú | Catalunya Religió\n(Cristianisme i Justícia) A punt de començar l’any 2020, Cristianisme i Justícia ha fet pública la seva declaració de cap d’any, amb el títol 'Ha arribat el moment de forjar nous vincles'. Aquesta vegada el centre d’estudis posa l’accent en els processos de “desvinculació afectiva”, en la que “l’individualisme possessiu envaeix tots els àmbits”.\nAvui queda clar que els problemes socials i ecològics estan interrelacionats en les seves causes i en les seves conseqüències. “Són una única crisi i necessiten una transició simultània”, diu Cristianisme i Justícia.\nLamentablement, després de la darrera cimera del clima a Madrid “constatem la incapacitat d’arribar a acords que plantin cara a aquesta emergència amb la contundència i radicalitat necessàries”.\nreflexió final any, Cristianisme i Justícia, Pensament, Societat, Política, Jesuïtes


4a Jornada Multilliga. Acaba el bàsquet!\nAquest passat dissabte 18 de març'17, 39 infants de les diferents escoles que participen en la MULTILLIGA de 2n de primària, van gaudir de l'última jornada dedicada al bàsquet.\nSeguint la mateixa dinàmica que en l'anterior jornada, els infants van disputar partits de bàsquet de 3x3 sense parar on se'ls marcaven diferents directrius de joc amb la intenció de potenciar alguns dels valors que l'esport ens aporta (solidaritat, treball en equip, constància...)\nCategories: Trobades Multiesport\n3a Jornada de la Multilliga. Bàsquet\nAquest passat dissabte 3 de febrer'17, els nens i nenes de 2n de primària que participen en l'extraescolar de multiesport de l'OMET, van participar en la 3a Jornada de la Multilliga. En aquesta ocasió l'hem dedicat al BÀSQUET, l'esport que estem practicant en aquest segon trimestre.\nQueda inaugurada la MULTILLIGA\nDissabte 26 de novembre'16 un total de 31 infants es van reunir a la ZEM de Can Llobet de la Floresta per participar en la primera de les 6 jornades previstes que es realitzaran en aquesta primera edició de la MULTILLIGA. Aquesta activitat forma part del programa de Multiesport que ofereix l'Oficina Municipal d'Esport per a Tothom a les escoles de primària.


Desgreuge a Vicent Andrés Estellés, crida pública » Flog.cat: la Xarxa Social en Català\nHe decidit que el proper dissabte 15 de juny a les 18 de la vesprada aniré a posar una rosa i una espelma al monument que té Vicent Andrés Estellés a la plaça d'Emili Castelar de Burjassot. Supose que us demanareu que què us importa a vosaltres que jo vaja el dia 15 a posar un rosa i una espelma davant el monument dedicat a un dels fills de Burjassot i tindreu tota la raó. Ara bé, si m'ho permeteu i no us importa perdre un momentet, potser almenys reeixiré a fer que si no ho compartiu, almenys ho comprengueu.\nA mi, com supose que a tothom, m'agraden certes coses que no té per què compartir ningú. Són els meus gustos i no cal donar-ne més explicacions, simplement convindria afegir-hi que tinc tot el dret a tindre'ls perquè em fan sentir bé, em fan sentir còmode i són una part de la meua personalitat. Reconec, però, que entre els meus gustos, malgrat que n'he llegit, no hi ha el de posar-me a llegir la poesia d'Estellés. No vull mentir sobre això perquè haja decidit de retre-li un homenatge. És ben probable que us sobte llavors que li faça un homenatge. Deixeu-me, però, agafar un xic més del vostre temps. Que entre les meues aficions no hi haja la de la lectura d'Estellés, no vol dir que no hi haja valencians que per a ells, sí que ho siga i, per tant, si jo demane respecte cap als meus gustos, consegüentment no hauria jo de respectar-ne els seus? O dit altrament, no hauríem de respectar cadascun de nosaltres els gusts de tota la resta d'éssers humans sempre que no atempten contra la dignitat de l'altri? No demane que ningú compatisca la darrera reflexió, però què hem de fer, jo hi crec profundament i com que hi crec profundament no puc tolerar que el monument que representa la figura d'Estellés siga atacat i embrutat reiteradament per alguns que han decidit que altres persones no puguen tindre uns gusts diferents dels seus. Unes persones que, si pogueren, no embrutarien solament la figura del poeta burjassoter, sinó que en cremarien l'obra i l'extirparien com si es tractara d'un tumor que corre el risc d'escampar-se pels cossos dels valencians, simplement perquè representa unes idees i uns valors que difereixen dels seus. És aleshores que la figura d'Estellés esdevé alguna cosa més que un poeta pel qual es té un gust particular per tornar-se un símbol de la tolerància. I davant d'un atac a la tolerància, un demòcrata pot actuar de dues maneres: callar i amagar el cap sota l'ala o bé reaccionar-hi i oposar-se a uns senyors que no solament embruten el monument del poeta de Burjassot, sinó que ataquen les seus d'entitats, partits i associacions que no combreguen amb els seus ideals, rebenten actes i presentacions de "traïdors" i "renegats" -sempre segons la seua terminologia-, han arribat a posar artefactes explosius i donen suport moral a assassinats amb proclames com ara: "Guillem jódete".\nPotser ara s'entendrà millor perquè aniré a fer un petit acte des desgreuge a Estellés tot sol encara que al davant em trobe una colla d'intolerants que m'increpe i m'insulte, perquè ja n'hi ha prou de callar davant d'unes accions que són incompatibles amb la democràcia, per què ja n'hi ha prou de suplir amb intimidacions i coaccions la manca d'arguments i per què ja n'hi ha prou d'una violència espanyolista que fa molts anys que s'exerceix amb total impunitat i que porta dos morts a l'esquena, Miquel Grau i Guillem Agulló. Així que el dia 15 aniré a dir públicament prou i m'agradaria no ser-hi sol, sinó que alguns de vostés també secundaren esta acció dipositant-hi anònimament una rosa i una espelma, no solament en desgreuge d'Estellés, sinó en favor de la tolerància, el respecte, la convivència, la cultura, la llibertat d'expressió.... amb l'esperança que una rosa i una espelma siguen el principi d'un moviment ciutadà per la tolerància que puga aconseguir, en un futur proper, que mai més cap valencià no haja de ser agredit físicament i verbal, ni intimidat o coaccionat per tenir una opinió determinada. Així que arribats a este punt, jo els demane humilment que a títol individual, entre les 18 i les 19 hores del 15 de juny, facen com jo i que deixen una espelma sobre el banc on seu ľescultura ďEstellés i una rosa roja als peus del monument. Ara bé, si per la raó que siga, decideixen no acompanyar-me, permeten, almenys, que els done les gràcies per haver arribat fins ací i que els envie una salutació cordial. Un intolerant, a diferència de vostés, no hauria arribat ni a la segona línia.


Turís celebra la XVI edició del Premi Antonio Giménez Luján – RiberaTV\nTurís celebra la XVI edició del Premi Antonio Giménez Luján\nEl dissabte que ve, dia 29 d’agost, a les cinc i mitja de la vesprada, els carrers de Turís tornaran a acollir a ciclistes d’equips pioners de les categories sènior i màster 30, 40 i 50 de la Comunitat Valenciana a causa de la celebració de la competició de ciclisme Premi Antonio Giménez Luján. La Regidoria d’Esports i la Federació de Ciclisme de la Comunitat han unit forces perquè aquest premi continue la seua consolidació en la seua XVI edició, després de recuperar-ho fa tres anys després d’un període d’absència del calendari esportiu.\nLa prova, de 65,1 km, consta de vint-i-una voltes a un circuit urbà de 3`1 km que recorre els carres: Av. Corts Valencianes (eixida), Av. Blasco Ibáñez, Josefa Murgadas, José Vicente Herrera, Av. Sever Ochoa, José González, Alzira “Fonteta de Trini”, L’Enceba, Sant Josep, Primer de Maig, Godelleta i Av. Corts Valencianes (meta). La inscripció realitza moments abans de la prova.\nAmb un temps d’1:43:09, el corredor de l’equip Mobel Montforte del Cid, el màster 30 José Manuel Díaz, es va alçar amb la victòria en l’edició anterior. En segon lloc va quedar Jordi Berenguer, del Grupesa Chulvi; i tercer el sènior Mario García del Mobel Montforte del Cid, conjunt que va resultar ser el vencedor per equips.\nEl ben cert és que des de la seua recuperació en 2012 la serp multicolor ha tornat amb força als carrers de Turís amb l’expectació pròpia de les grans cites esportives i amb una notable participació arribada de tots els punts de la Comunitat Valenciana. En l’anterior edició van participar vuitanta-nou ciclistes dels quals sols trenta-sis van acabar. Es va poder comptar amb la participació dels locals Fernando Gimeno i Roberto Verdejo, del Bikesport Xiva, Kevin Pérez, de la Penya Cilcista Turís, i Javier Almela.\nEl turisà Antonio Giménez Luján va ser en la seua època tota una referència per al ciclisme nacional. En la seua etapa com amateur primer i després com a professional, va portar el nom de Turís de llarg a llarg de la geografia espanyola assegurant la pujada al podi en totes les carreres en les quals participava. Així, recordar a Giménez Luján entre els afeccionats i professionals del ciclisme del nostre país origina una successió de lloances i reconeixements sense parangó. És, sense cap dubte, un esportista per a la història turisana, un model i exemple a seguir d’esforç, superació i sacrifici.\nLa successió desafortunada de lesions, una de ròtula la més important, va obligar a aquest esportista a abandonar la competició activa de forma prematura encara que va continuar en contacte amb el ciclisme exercint funcions d’auxiliar i massatgista en els més prestigiosos equips nacionals com: Kelme, Reynolds TS, Seur i Banesto.\nTurís celebra la XVI edició del Premi Antonio Giménez Luján added by Ribera Televisió on 25 Agost, 2015


Restaurant | Restaurant Axol\nAlbert Ortiz Lázaro, Xef del Restaurant, compta amb una experiència extensa com a cuiner dins el món de la gastronomia. Instruït a l’ Escola Universitària de Hostaleria i Turisme a Sant Pol de Mar (E.U.H.T.) el seu objectiu va ser aprofundir més en aquest món treballant com a cuiner a restaurants de reconegut prestigi.\nAl Racó de Can Freixa, d’ en Ramon Freixa, on va tenir el plaer d’ampliar els seus coneixements culinaris, es va donar compte que la passió per el món de la gastronomia era cada vegada més intensa per ell.\nAl Bulli, del xef Ferran Adrià, va aprendre sobretot a adoptar la disciplina necessària que s’ha de tenir a la cuina, a més a més de conèixer la tècnica i la creativitat que es poden aplicar a la cuina.\nSeguidament, va enviar una sol•licitud per a poder realitzar pràctiques al restaurant Arzak a San Sebastià. Allà el seu amor per la cuina va assolir uns nivells que mai hagués imaginat gràcies al treball i a l’entorn d’un geni de la cuina, Juan Mari Arzak, a més del caliu de la seva família i el seu equip.\nUn cop a Catalunya de nou, va entrar a formar part de l’equip dels germans Roca al Celler de can Roca on li van oferir la possibilitat de portar una partida durant dos anys. Durant aquest període va poder conèixer la tècnica d’en Joan i en Jordi Roca i sobretot la saviesa i la professionalitat d’en Josep Roca.\nEl restaurant AXOL, que juntament amb la seva germana Xènia regenta, ha sigut un projecte fet gràcies a l’esforç i el sacrifici de durs anys de treball dels seus pares, que porten més de 20 anys al sector, i que actualment els podeu trobar al restaurant Xaret de Cabrils (www.restaurantxaret.com).\nAl final del camí ,un somni fet realitat, AXOL, on s’ofereix un estil propi, forjat en algunes de les cuines mes prestigioses del món.\nXènia Ortiz Lázaro, germana de l’Albert és l’encarregada de la direcció i la sala del restaurant.\nÉs Graduada en Direcció hotelera per l‘Escola Universitària de Turisme i Direcció Hotelera (EUTDH) adscrita a la Universitat autònoma de Barcelona (UAB) i Diplomada en Turisme per la mateixa escola.\nRecentment ha obtingut el certificat de Sommelier ,reconegut tant a nivell nacional com internacional, a l’Escola d’Hostaleria de Barcelona (ESHOB) .\nHa passat per varies recepcions tant en hotels nacionals com internacionals durant la seva formació, i ara es la màxima responsable d’aquest gran projecte familiar, tot i la seva joventut, ella ofereix la cara emprenedora i vital d´Axol.\nLa carta de vins de l’AXOL, està feta des del cor per Xavier Ayala, Sommelier, president de l’Associació de Sommeliers de Lleida, co-propietari de Gastrosolucions i sobre tot gran amic.\nA la nostra bodega podran trobar les següents denominacions:\nVins blancs frescos i aromàtics : Alella, Rias Baixas, Costers del Segre, Penedès, Somontano, Rueda, Valedorras i vins de la Tierra de Sadacia.\nVins blancs amb criança : Alella, Penedès, Somontano, Terra Alta, Priorat, Montsant, Rueda o Navarra.\nVins negres afruitats : La Mancha, Bullas, Calatayud, Costers del Segre, Campo de Borja, Montsant.\nVins negres de mig cos : Ribera del Duero, Toro, Montsant, Penedès, Bierzo, Empordà, Costers del Segre, Priorat, Rioja, Côtes du Rhône.\nVins negres corpulents : Priorat, Montsant, Costers del Segre, Ribera del Duero o Rioja.\nVins dolços : Málaga, Alicante, Jerez, Italia, Alemanya o Hungria.


ARA MATEIX: metàfora del capitalisme\nmetàfora del capitalisme\nWang, un pobre pagès que gairebé no podia alimentar la seva família, va trobar un dia una tina buida i se la va endur a casa.\nMentre l’estava netejant, el raspall li va caure dins i de cop, la tina es va omplir de raspalls: raspalls i més raspalls, i, cosa curiosa, per cadascun que en treia, un altre sorgia màgicament dins la tina.\nDurant uns mesos, la família Wang es va guanyar la vida venent raspalls al mercat, i, sense poder dir que fossin rics, la seva vida va millorar de manera notable.\nPerò, vet aquí que, un dia, mentre en Wang treia raspalls de la tina, li va caure dins una moneda, i llavors la tina es va omplir de monedes. Monedes i més monedes que es multiplicaven a mesura que en Wang les treia a grapats.\nLa família Wang va ser aviat la més rica del poble, i tantes eren les monedes que donava la tina, i tantes les noves ocupacions de la família, que els Wang van encarregar a l’avi (ja vell i poc desitjós dels plaers del món), la feina de treure les monedes amb una pala i apilonar-les en un racó.\nPilons i més pilons de monedes que es renovaven i augmentaven a un ritme que cap despesa, per agosarada que fos, podia acabar amb la més petita part d’allò acumulat.\nDurant alguns mesos la família Wang va ser feliç. Però l’avi era vell i dèbil i un dia, en ajupir-se sobre la tina, va perdre el sentits, va caure dins i es va morir. I llavors la tina es va omplir immediatament d’avis morts: cadàvers i més cadàvers que s’havien de treure i enterrar sense esperança de poder acabar la feinada, infinits vellets sense vida que seguien apareixent al fons inesgotable de la tina. La família Wang va invertir totes les seves monedes i la resta de la seva vida enterrant milions de vegades l’avi mort.\nSantiago Alba Rico, escritor i filòsof, fa servir aquesta metàfora per explicar el capitalisme dur, com una absurda acumulació que acaba engolint a la mateixa gent que acumula. Entén que s'ha perdut la relació entre allò que alimenta o es fa servir pel gaudi d'un i dels sentits, trencant els equilibris naturals i els processos d'espera, de manera que tot es converteix en mercaderies consumibles a tots nivells i ràpidament, cada vegada més. Alerta que, si no es posa fre a aquest procés voraç de consum, estem en procés d'autoconsumir-nos... Canibalitzar-nos és la paraula que fa servir...\nescrit per zel a les 03:08\nM'ha encantat aquest conte i es ben real el nostre egoisme i el egoisme de molts acaba engullirnos capa la miseria.\nZel, molt bon post. Consumir i gaudir no és exactament el mateix. Poder de vegades va junt però no sempre, ni molt menys.\nEl tema també m'ha recordat un acudit que vaig llegir quan hi havia el teló d'acer encara.\nA un nen polonès li pregunten:\n- Què és el capitalisme?\n- L'explotació d'un home per un altre home.\n- I el comunisme?\n- El mateix però al revés.\nHomo homini lupus? Chi lo sa\nÇada (Abreviatura d'una abraçada)\nostres... és tremenda la metàfora...\nEn horitzontal: Allargar el període de treball per retardar la data de jubilació. En vertical: fer-nos envellir treballant onze hores diàries per sota dels mil euros de sou.\nT'ho miris com t'ho miris ja hi podem veure, a la realitat, els vells de la metàfora. I qui no compleixi amb el dogma, inqüestionable (és un dels pilars d'aquesta economia)està molt mal vist. AQUESTA METÀFORA NO ÉS UNA METÀFORA.\nTant trist com la realitat, perquè al cap i a la fi la història és la realitat.\nm'he deixat una paraula "qui no compleixi amb el dogma del CONSUMISME..."\n(es veu que a aquesta paraula, mentre escrivia, ja me l'havia engolit (consumir), està bé, no??\nOstres nena m'ha encantat la historia que expliques i es tant certa!!!!\nUn petonas, que dic un, milions de petonasos ben grans bonica!!!!!\nJa tens raó ja, però la gent a favor d'una substitució del capitalisme per un altre sistema són/som faves comptades. Em conformaria amb un sistema de lliure mercat corregit per la introducció de la raó des de l'estat amb els seus governs.\nPues que razón tiene, estamos llegando a límites demenciales.\nBuen finde, que cerca las vacaciones eh?\nla societat de consum ja és el cadàver de l'avi. No hi ha volta de full, potser cal llençar la tina!\nUna història brutal.\nFora bó trobar un punt d'equilibri, potser tornant a llençar un raspall a dins i oblidant les monedes ... els diners pels diners.\ncuriosa metàfora !!\nostras! No havía sentit mai aquesta historia però m´ha agradat. Consumisme! Egoisme...desig de més i molt més....\nLa pròpia metàfora s'ha engolit ella mateixa...\nEn un mon on els recursos són els que hi ha, per molt que poses els "calers" a produir, al cap i a la fi, el Balanç Econòmic de la Terra sempre quadrarà. Quan els rics tinguen al seu "HABER" tots els recursos de la terra, i els pobres al seu "DEBE" tots els deutes, qué farem? Envair la Lluna o Mart... i crear un altre "compte" bancari extra-planetari?\nPotser ens estaria be no trobar veritablement vida intel·ligent a Mart o la Lluna; així no haurem de repartir dividends entre selenites ni marcians...\nVaig sentir fa un temps que estem vivint una època econòmica de recalfament que es representava amb una altra metàfora: som com una granota a dins una olla, amb aigua. L'aigua es va a poc a poc escalfant, i la granota se sent calenteta, fins que l'aigua comença a bullir... però ja és massa tard, i la granota acaba bullida, sense adonar-se'n...\n(Bueno, per cert, la musiqueta de la Carrau...)\nAcí a Alacant, no pots imaginar-te Zel, les vegades que porto sentida aquests dies "La manta al Coll"... Estem ja de ple en les fogueres de Sant Joan... i no sé si com diu esta versió de la Carrau, la gent se'n va a "fer un xiquet" jeje... o a banyar-se al Postiguet, jeje)\nDe moment, el que tenim és tota la ciutat de peus i en obres: obres al port; obres al Postiguet famòs; obres a la "Cara del Moro" al castell, símbol de la ciutat amb bastides d'obra de 40m...\nBon escrit, l'home contra més té més vol, és i sempre serà així, només uns pocs "iluminats" veuen i enfoquen la seva vida per un altre cantó, amb grans dificultats i sent jutjats per la societat "normalitzada"...\nUna història molt interessant i ensenyant. Però per què no posava la família alguna cosa altra a la tina després de l'avi?:-D\nPerò no és moment de llençar la tovallola i dir que sí que és així i no s'hi pot fer res, que és l'altra cara amable del capitalisme, el voler la gent apàtica! heu escoltat mai la teoria d'Eudald Carbonell? Jo crec que encara podem evolucionar a sapiens sapiens sapiens... Molt bon post!


NO DEIXEM MAI D'APRENDRE!!!: de novembre 2014\nAquesta pàgina web ha anat creixent diumenge rere diumenge durant 14 mesos. Vaig sentir que necessitava fer un blog i així ho vaig fer.\nAra em prenc unes vacancetes perquè les necessito. No sé gaire quan duraran però estic segura que m'aniran molt bé (les vacances acostumen sempre a anar molt bé, oi?).\nUs deixo amb aquesta foto que ens evocal'estiu i el blau que vaig escollir pel blog i que ens recorda una de les millors frases d'Óscar Wilde.\nNO DEIXEM MAI D'APRENDRE!\nAvui no puc evitar fer referència al dia d'ahir. Com vau poder comprovar, és el primer diumenge des que he començat el blog, ara fa uns 14 mesos, que me'n vaig anar a dormir sense fer l'entrada. L'ocasió s'ho valia.\nAhir va ser un dia històric i jo també en vaig voler formar part. Ahir fou un dia amb la democràcia i el poble com a protagonistes, un dia inoblidable. Un dia de molts i molts colors. http://www.vilaweb.cat/noticia/4218838/20141108/300-contes-tricentenari-vull-votar.html\nL'educació que somio és una educació en un país lliure i que estimi la cultura i la llengua catalana. Aquesta és l'educació que somio.\nQuin és l'origen de les quatre barres de la nostra bandera? Hi ha un conte tradicional que relata un dels possibles naixements de la senyera. Aquest és el conte que ens explica avui el rondallaire Albert Estengre. S'hi explica una gran batalla i també la ferida sagnant de Guifré el Pilós...


Mascaró de proa: "La lectura al centre", de Gemma Lluch\n"... la finalitat de la lectura és sempre una educació crítica\nper aconseguir un ciutadà responsable amb les decisions que pren".\nLa importància de la lectura en l’àmbit educatiu és inqüestionable, però ara que la llei demana als centres escolars que desenvolupin un Pla de Foment de la Lectura de Centre, ha esdevingut clau en la tasca dels ensenyants. Sovint, però, es generen dubtes a l’hora d’escometre’n l’elaboració. Com dissenyem un PLC? Com l’acompanyem? Com l’avaluem? Com unim la lectura i l’escriptura més enllà de les tasques escolars?\nLa lectura al centre, de Gemma Lluch, que acaba de publicar Edicions Bromera a la nova col.lecció “Bromera Didàctiques”, és un manual que ofereix les pautes per a redactar el Pla lector del centre educatiu, parant molta atenció, a més, a Internet i als ordinadors com a eines i suports a través dels quals es fomenta la lectura.\nGemma Lluch, professora de la Universitat de València i experta en Literatura Infantil i Juvenil es proposa, amb aquest volum, proporcionar recursos, idees i estratègies al professorat sobre temes variats destinats a millorar la seva activitat quotidiana a l’aula.\nEl llibre consta de tres parts i un apèndix. L’apèndix contempla un sucós apartat de materials per als pares. Gemma Lluch els recorda –cosa que sovint aquests sembla que obliden- que tenir fills lectors és un valor i que, per tant, val la pena dedicar esforços per corresponsabilitzar-se en el procés lector dels fills. No és, per tant, només feina de l’escola.\nAquesta, l’escola, ja té prou feina amb les funcions exposades en els tres primers capítols: en la construcció del Pla de lectura al centre i del seu seguiment i avaluació; de tot el procés de creació de lectors i de totes les possibilitats que tenen els nostres nois i noies de llegir i escriure en els diversos suports i circuits.\nGemma Lluch no oblida que l'hàbit de la lectura s'entén com a instrument essencial per a l'aprenentatge de la resta de les àrees: la lectura constitueix un factor primordial per al desenvolupament de les competències bàsiques. Però també que la promoció de la lectura significa interpretar i utilitzar la lectura i l'escriptura com a font de plaer, d'enriquiment personal i de coneixement del món. La finalitat de la lectura, doncs, és sempre una educació crítica per aconseguir un ciutadà responsable amb les decisions que pren. Per tot plegat crec que La lectura al centre és un manual útil i oportú que caldrà, sens dubte, tenir molt en compte.\nLa lectura de la premsa hauria de ser una pràctica constant\nen totes les assignatures del centre... Entre altres objectius: ...\nllegir premsa per a la formació cívica i la cultura\ndemocràtica dels adolescents.