Cap AMPA gestionarà el menjador escolar el curs que ve\nIntervé: Jaume Fontdevila, Conseller Comarcal Baix Empordà\nLes 6 AMPAs del Baix Empordà que gestionaven el servei de menjador escolar a les seves escoles deixaran de fer-ho el curs vinent. El Consell Comarcal, a través de les instruccions del Departament d'Ensenyament, esgrimeix arguments jurídics per prendre aquesta decisió.\nLa competència de menjador escolar està transferida als Consells Comarcals. Al Baix Empordà 30 serveis són gestionats per l'ens supramunicipal, que ho transfereix a empreses; i 7 per les AMPAs via conveni, i després decideixen quina empresa fa el servei. Només un cas, el Guillem de Montgrí de Torroella, el servei és ofert directament per l'AMPA.\nDues lleis dificulten la gestió de les AMPA\nEl Departament d'Ensenyament considera que aquests convenis no s'adequan ni a la llei de Règim Jurídic del Sector Públic aprovada el 2015 ni a la llei de Contractes del Sector Públic aprovada aquest 2018. El Consell creu que per la tipologia de servei que és un menjador escolar, aquest ha de ser objecte de licitació, i la licitació d'un servei públic només la pot fer un ens públic i no pas una AMPA, que és una associació privada.\nA l'hora de licitar el servei de menjador escolar el Baix Empordà està dividit en dues subcomarques. Una que abraça el que seria l'Empordanet i el Baix Ter i una altra que abraça la Vall d'Aro i Calonge-Palamós. Es fa així perquè la llei indica que els lots han de ser el màxim de petits possibles però també sostenibles.\nEls menjadors escolars que fins ara no estaven gestionats per les AMPAs van veure licitat el servei el 2016 per un període de dos anys amb possibilitat de prorrogar-lo dos més. Com que ja es preveien els problemes legals, es va incloure una clàusula per incloure més serveis de menjador. Per tant, les set escoles amb menjadors gestionats per l'AMPA entraran en aquesta licitació sense necessitat d'un concurs públic fins d'aquí a dos anys, quan caduca la pròrroga.\nUna escletxa legal\nL'AMPA més crítica en perdre el servei, la del Guillem de Montgrí, tindria una petita escletxa per seguir mantenint el servei a mans de les mateixes persones. Caldria que l'Ajuntament de Torroella fes un conveni amb el consell Comarcal i assumís directament aquest servei agafant la mateixa gent que el portava fins ara. Una opció, això sí, remota i amb poquíssim temps per poder-se materialitzar.\nTeatre i tobogan aquàtic a la Festa Major d'UllàEl tobogan aquàtic de 100 metres i la posterior representació de la nova obra de Cascai Teatre, que van tenir lloc dissabte a Ullà, han estat tot un èxit de púb\nCalonge i Sant Antoni crea la Taula de SalutL’Ajuntament de Calonge i Sant Antoni ha impulsat la creació de la Taula de Salut Municipal amb l’objetiu d’afegir seguretat a les accions que impulsi l’Ajuntam\nEls Mossos d'Esquadra detenen 3 persones per robar en un bloc de Torroella de Montgrí


El govern municipal no aconsegueix llum verda per a la modificació del tipus de l’IBI - Cerdanyola al dia\nRedacció4 de gener de 20179min0\nEl ple de desembre va aprovar per unanimitat a regularització dels treballadors del Servei Municipal d’Ocupació i el reglament de segona activitat de la Policia Local\nL’última sessió plenària de l’any acabava com les seves precedents: amb l’oposició criticant la paràlisi de la ciutat i el govern acusant-la de bloqueig i manca de responsabilitat. L’executiu d’Escolà no va aconseguir llum verda a la modificació del tipus de l’Impost de Béns Immobles (IBI), però sí va aconseguir tirar endavant la regularització dels treballadors del Servei Municipal d’Ocupació i l’aprovació inicial del reglament de segona activitat de la Policia Local. “La paràlisi només és el relat que alguns han construït”, defensava l’alcalde.\nLA POSSIBILITAT D’UNA MOCIÓ DE CENSURA APAREIX A LA SALA DE PLENS\nL’abstenció de PSC, Ciutadans, PP i CiU, va possibilitar l’aprovació de la modificació de les ordenances fiscals i preus públics per l’any 2017, però abans el seu vot contrari havia tombat la modificació del tipus de l’IBI per al 2017.\nAl maig totes les forces del plenari van decidir acollir-se a la possibilitat que oferia la Direcció General del Cadastre per realitzar un descens lineal del 8% en els valors cadastrals de la ciutat, recordava el regidor de Serveis Econòmics, Daniel Mallén, que remarcava que si es fa efectiva aquesta baixada i no es modifica el tipus de l’IBI -impost que suposa el 40% dels ingressos previstos i uns 20 milions del total del pressupost- implicarà un descens proper als dos milions d’euros en la recaptació de l’Ajuntament. En aquesta línia, Mallén destacava que el govern proposa la modificació del tipus de l’IBI “per no deixar de recaptar uns 2 milions d’euros, el que podria afectar la qualitat d’algun dels serveis que es presten a la ciutadania”. Tota l’oposició va criticar que la proposta del govern arribi al ple sense uns pressupostos, però especialment crítics amb Mallén van ser Jordi Miró (MES) i Maria Reina (ICV-EUiA). “Vostè no ha fet la feina i segurament això comporti que el punt no s’aprovi, hauria de pensar de dimitir de les seves responsabilitats al govern”, apuntava el primer. “Els temes que vostè porta queden aturats, podria donar-hi més empenta política”, afegia la segona. Per part de CiU, Josep Grau recordava a Mallén, que el seu antecessor en el càrrec -Maurici Jaumandreu- sí havia presentat pressupostos i assegurava que la caiguda d’ingressos per la no modificació del tipus de l’IBI “es pot pal·liar amb el romanent de tresoreria de 14 milions d’euros, que demostra inactivitat i manca de projectes i pla d’inversions”. Per la seva banda, Sonia Rodríguez (C’S) descrivia l’acció del govern com una “improvisació” i apuntava que l’executiu d’Escolà no té “un model d’impostos ni de pressupost”. La regidora de Ciutadans es mostrava contundent: “La seva obligació era haver convençut a algú del seu model impositiu, no ens utilitzin per a vendre que deixar de recaptar 2 milions d’euros és culpa de l’oposició, perquè la nostra responsabilitat és amb la ciutadania, no amb un govern que no sap ni on va”. Una crítica compartida pel portaveu del PP, Manuel Buenaño. “Si no tenim ordenances fiscals ni pressupost per al 2017 no és per culpa de l’oposició, és de l’alcalde”, assegurava el líder popular, que va assegurar que la “situació de paràlisi total de la ciutat” és responsabilitat dels grups que van votar la investidura de l’alcalde. “Senyor Escolà, vostè podria haver estat valent i sotmetre’s a una qüestió de confiança com a via per aprovar ordenances i pressupostos com va fer Ada Colau a Barcelona”. I va ser en aquest moment quan l’ombra d’una moció de censura va aparèixer a la sala. “Ajudarem en tot el possible perquè Cerdanyola no continuï amb aquesta paràlisi ni un dia més”. I el regidor socialista recollia el guant: “És veritat que haurem de fer alguna cosa i segurament la responsabilitat serà de l’oposició perquè la situació es greu”. Per al PSC, el debat sobre de la modificació del tipus de l’IBI posa en evidència un govern que “no aprova l’examen i es mostra incapaç de dotar l’Ajuntament d’ingressos i executar inversions”. El regidor de Serveis Econòmics es defensava de les crítiques tot assegurant que qualsevol que estigués al seu lloc “estaria proposant el mateix” i apuntant que “per fer un pressupost també s’ha de saber el que s’ingressa”. En aquest sentit, l’alcalde enviava un missatge clar a l’oposició: “No ens bloquegeu, esteu generant un problema a la ciutat, però treballarem per trobar solucions que és la tasca d’un govern”, anunciava Escolà. I Mallén afegia que el govern municipal intentarà “compensar aquesta baixada de la recaptació de la manera més raonable”.\nD’altra banda, amb cap vot en contra s’aprovaven inicialment la normativa d’usos del Museu d’Història de Cerdanyola -Ca n’Ortadó- i de la sala d’actes i del jardí del MAC i el reglament regulador del servei públic de la Biblioteca Central. “És una proposta molt tècnica que portem sis mesos treballant”, explicava la regidora de Cultura, Helena Solà. I precisament aquí era on el govern municipal rebia un elogi per part de l’oposició. “Des del primer minut ens ha explicat els tres reglaments, amb la participació de tothom, això és una feina ben feta”, elogiava el portaveu del PP, Manuel Buenaño.\nTANATORI SENSE CREMATORI AL CENTRE DIRECCIONAL\nCom avançava aquesta publicació la setmana passada, govern i Truyols -l’empresa adjudicatària del concurs de serveis funeraris- estan buscant un terreny per poder fer el tanatori i rescindir el contracte de mutu acord sense que entri en la solució la reforma del cementiri vell. En el torn de precs i preguntes de la sessió plenària, l’oposició va preguntar sobre aquesta informació a la regidora de Serveis Funeraris, Helena Solà, que va reconèixer que les negociacions avancen en aquesta línia amb la voluntat d’oferir facilitats a Truyols per adquirir una parcel·la pública al Centre Direccional on construir com a privat un tanatori sense crematori i sense assumir la reforma del cementiri vell. “La negociació té dues operacions, que es liquidi el contracte si hi ha acord entre les dues parts i que Truyols, si vol, compri una parcel·la per fer un tanatori sense crematori”, explicava Solà. -NF\npreviousDerrota ajustada contra un dels líders\nnextEl ple aprova per unanimitat la regularització dels treballadors del Servei Municipal d’Ocupació


Nadal solidari 2014 a l’ICAB: venda de ‘panettones’ i recollida d’aliments i joguines\nAra que s’acosta el Nadal, el Col·legi d’Advocats de Barcelona ha iniciat diferents campanyes solidàries encaminades a ajudar els més necessitats.\nLa Fundació Privada degà Ignasi de Gispert posarà a la venda uns 'panettones' italians amb fins socials. Els dolços es podran adquirir fins al dia 24 de desembre a la seu de l'ICAB per 12 euros la unitat.\nTambé, i fins al 19 de desembre, el Col·legi, amb el suport del Grup d’Advocats Joves, impulsa una recollida d’aliments i de joguines, que es poden portar a la seu col·legial (entrada pel Palauet, cantonada Roger de Llúria amb Mallorca) dins l’horari habitual.\nEls aliments que es necessiten principalment són arròs i llegums (secs, cuits i en conserva), llet, sucs de fruita, pasta, conserves (de peix, carn, verdures) oli, melmelada, sucre, cacau en pols i cafè soluble. Els productes es lliuraran a la Parròquia de Sant Francesc d'Assís del Poblenou per tal que es reparteixin entre les famílies més necessitades de la ciutat. Les joguines noves que es recullin es destinaran a Creu Roja, per tal que els nens i les nenes puguin estrenar-ne almenys una per Reis.\nA més, com a acte de Responsabilitat Social Corporativa, l’ICAB col·labora amb la Fundación Cáncer y Vida. I ho fa mitjançant la distribució, per les seves dependències, dels caramels solidaris d’aquesta Fundació. La Fundació Cáncer y vida treballa en l’assessorament psicològic a malalts i familiars i en l’impuls de campanyes de prevenció i d’orientació mèdica.\nUs animem a participar-hi, la suma de totes les aportacions farà possible ajudar a moltes persones, per això la teva col·laboració és tant important!


Sans culotte. Sans paroles\nÉs art? És pornografia? Què ho fa que sigui una cosa o una altra? El fet de ser una il·lustració antiga i no una fotografia? Quina mirada s'imposa: la nostra, la de l'artista? La biblioteca, els llibres, hi afegeixen o hi treuen càrrega eròtica? Cal una lectura atenta? L'art crida a les baixes passions, també? Per què dissimulem, doncs?\nEtiquetes de comentaris: biblioteques , biblioteques per dins , erotisme , il·lustracions , sexe\nmatilde urbach 30 d’abril, 2012\nMatilde, no sé si ets a la feina o fas pont, però espero no haver afectat excessivament la teva capacitat d'atenció.\nTot i que hi he posat "sense paraules" perquè no volia condicionar l'impacte de la il·lustració, la mudesa no fa referència a mi. Així que hi he afegit uns dubtes.\nA la feina i amb culotte!\nÉs la nova campanya de foment de la lectura púbica (i atenta) del ministerio de cultura? Ja no saben què fer.\nÉs eròtic. La mirada que determina si s'ha ultrapassat la línia o no és la meva; l'artista ja no hi pinta res. Si fos una fotografia, em sembla que me la miraria de biaix, dissimularia més, vaja.\nI ara, deixa'm anar a fer un cop d'ull als clients que han decidit venir a passar el pont a la biblioteca, que si haig de triar entre catalogar o la lectura atenta, aviat he triat.\nAixí m'agrada, que siguis una bona professional ;)\nÉs curiós que en el dossier «Impuls de la lectura: 100% lectors», del Pla Nacional de Lectura (2012-2016), no es tingués en compte les biblioteques. Potser tenien por que es fessin propostes com aquesta! :D\nPombolita 30 d’abril, 2012\nQué lectura mas a fondo...\nPombolita, que gran comodín lingüístico és el término "leer". Desde hace un tiempo del jugador de futbol que se encarga de organizar a sus compañeros dicen que sabe leer el partido cuando hace bien su trabajo.\nLos que no leen no saben lo que se están perdiendo!\nLior 30 d’abril, 2012\nÉs art? sí\nÉs pornografia? De la fina\nQuè ho fa que sigui una cosa o una altra? La meva mirada\nEl fet de ser una il·lustració antiga i no una fotografia? Lleu matís\nQuina mirada s'imposa: la nostra, la de l'artista? La meva; l'artista ja hi ha dit la seva i ara és cosa del lector, tot i que jo no parlaria d'imposició.\nLa biblioteca, els llibres, hi afegeixen o hi treuen càrrega eròtica? Servidor te una relació força física amb els seus llibres; a mi, els meus llibres, m'entonen...\nCal una lectura atenta? Et refereixes a la que fa la senyoreta de sota? Síii...\nL'art crida a les baixes passions, també? L'art que no crida passions, altes o baixes, no és art.\nPer què dissimulem, doncs? Per no molestar els altres lectors, obviament. No ens estàs pas dient reprimits?.\nLior, t'he de felicitar per la teva atenta i extensa resposta. Tu, que em poses deures sovint ;), acabes d'afegir valor a un simple apunt (això no és cert del tot: procuro que res del bloc sigui "simple"). S'agraeix que els lector digueu la vostra i us... mulleu :D\nVull afegir una cosa. El dibuix em proporciona un espai de realitat més gran que la fotografia. Les fotos tenen alguna cosa d'impostura. El dibuix, en canvi, reflecteix clarament la voluntat dels protagonistes perquè la seva realitat se circumscriviu a l'espai que els dóna l'autor.\nAris 30 d’abril, 2012\nDe quin anys es? qui es l'autor?\nM'encanten aquest tipus de dibuixos eròtics, no arriba ni a pornografia, pornografia es el pitbull...\nAris, no he estat capaç de trobar ni l'autor ni l'any. A veure si algú en treu l'entrellat.\nA mi també m'agraden molt!\nEt falta una pregunta:\nQue siguin dues dones implica un destinatari lèsbic o masculí?\nEl dibuix deu ser francés però l'època... suposo que passada la 2a Guerra Mundial. Però és difícil de dir-ho perquè l'erotisme francés cronològicament és molt ampli i amb diversos artistes de diferents maneres de fer.\nGalderich, és complicat de dir. El tòpic de la bibliotecària i el món tancat tant de les biblioteques com de la lectura pot fer pensar en un públic femení... o en un públic masculí il·lustrat. Falta context.\nTu que estàs més ficat en el tema, un dia ens hauries d'explicar quin material anava dirigit a les dones i quines diferències hi havia en el material segons el destinatari.\nGalderich 01 de maig, 2012\nEn principi la pornografia i l'erotisme anava dirigit als homes. El lesbianisme és un dels grans mites eròtics masculins.\nLes dones es quedaven sense erotisme... com ara amb les pel·lícules porno que deixen un segment molt ampli del públic femení fora de joc.\nLior 01 de maig, 2012\nNo hi entenc ni un borrall, però passada la II guerra mundial, no pot ser. Mireu la roba i les sabates, i l'estil gràfic, que té un punt noucentista. Jo diria que del tombant de segle fins, com a molt tard els 30's.\nAnècdota: Una amiga m'ensenya uns gots de tub del seu avi, porta pintades, a mà, unes tendes-vestidor de platja de primeríes de segle.\nSí, i què hi fan unes tendes en un got? pregunto.\nA l'interior dels gots hi han les senyoretes nues que s'estan canviant! :-)))\nEnric H. March 01 de maig, 2012\nLior, per l'estètica segur que no és després de la Segona Guerra Mundial, però l'autor podria estar imitant un estil antic. Jo tampoc en sé, però en Galderich és un especialista en la matèria.\nSi la teva amiga no sap què fer-ne, dels gots, en Galderich i jo ens quedem amb la meitat cadascú :)\nEn tema eròtic l'estètica de principis del s. XX es porta molt tenint en compte que es quan hi havia els lligacames i sabates de taló, elements fetitxistes per excel·lència entre altres.\nPer posar-li una cronologia a ull m'he fiat, o malfiat, més que res pel traç. Quan diem anys 40 li podem posar una dècada amunt o a baix, és molt difícil.\nEp, sobre el tema gots... parlem-ne! Si més no com a donació virtual per a la Galeria d'Imatges que compartim!\nGalderich, sabia que t'agradarien els gots!\nLior, hi ha manera d'aconseguir una fotografia d'aquesta suggeridora cristalleria?\nLior 02 de maig, 2012\nEl proper dia que vagi a casa seva en faré fotos, la qüestió és que això de penjar-les a la xarxa no sé com es fa. Hi ha algun lloc (per dummies, eh!), on s'hi puguin penjar?\nEnric H. March 02 de maig, 2012\nLior, per això no pateixis. Pots fer una donació virtual i nosaltres ho pengem a Galeria d'Imatges X en nom teu: http://galeriadimatgesx.blogspot.com\nMira que ets simpàtic, eh! I com es fa la donació virtual? Jo faig les fotos, estil Lior, no Català-Roca! Fins aquí hi arribo. I després?\nQuin ensurt amb la galeria d'imatges! Surt l'advertència de contingut de google!\nNo et preocupis per l'estil, l'important és que es vegi les noies de la tenda :)\nEns envies les fotos a l'dreça de correu del bloc i ho publiquem en nom teu. Fàcil.


L'OMS alerta que la "grip del pollastre" podria ser pitjor que la SARS\nL'Organització Mundial de la Salut (OMS) adverteix que l'anomenada "grip del pollastre" podria ser més greu que la SARS. Aquesta malaltia, que ha matat milions de pollastres a diversos països asiàtics, s'està estenent pel continent i ha costat la vida d'almenys tres persones al Vietnam. De fet, les zones afectades són Corea del Sud, el Japó i el Vietnam. Els experts de l'OMS temen que les persones tindrien molt poca o fins i tot cap tipus d'immunitat al nou virus de la grip, i alerten: "No tenim defenses contra la infecció." L'anomenada "grip del pollastre" ha reaparegut just quan creix l'amenaça per una nova epidèmia de SARS. De moment, s'ha confirmat un cas d'aquesta malaltia a la Xina.\n"Grip del pollastre"\n14/01/2004 - 00.00 Actualitzat 27/02/2004 - 11.45\nLa "grip del pollastre", que ha aparegut a l'est d'Àsia, podria ser més mortífera que la SARS. Les zones afectades són Corea del Sud, el Japó i el Vietnam, on l'OMS ha confirmat la mort de tres persones pel virus conegut per AH5N1, que és la variant humana d'aquesta malaltia. Les autoritats sanitàries vietnamites han informat que dues persones més han estat hospitalitzades a Hanoi amb símptomes de la malaltia. Segons fonts mèdiques, es tracta d'un jove i un adult. El que començava el mes passat al Vietnam com un misteriós virus fatal per als pollastres s'ha convertit en una amenaça mortal per als humans en els últims dies, una amenaça que té preocupada la població vietnamita, a més de les autoritats i l'OMS. L'OMS i l'Organització de les Nacions Unides per a l'Agricultura i l'Alimentació (FAO) col·laboren amb les autoritats vietnamites per evitar una epidèmia que podria ser més greu que la SARS. "És un problema més seriós que la pneumònia atípica perquè no tenim defenses contra la infecció", han declarat els experts. Els experts de l'OMS temen que si el virus que ha desencadenat l'epidèmia avícola s'associa amb el de la grip humana, tots dos virus podrien intercanviar el seu material genètic. Això podria comportar el desenvolupament d'un nou virus de la grip contra el qual les persones tindrien molt poca o fins i tot cap tipus d'immunitat. Corea del Sud ha confirmat que hi ha setze granges avícoles infectades i que encara no s'ha determinat la font del contagi, per la qual cosa temen que el virus es propagui a altres explotacions avícoles. El Japó també ha detectat casos de la "grip del pollastre". Hong Kong veta els productes avícoles dels països afectats En vista d'aquesta nova amenaça, diversos països ja han començat a prendre mesures. Taiwan ha decidit controlar les importacions de Corea del Sud, el Japó i el Vietnam, i Hong Kong ha prohibit comprar en aquests tres països i ha ordenat als seus grangers que vacunin les aus. La "grip del pollastre" ha reaparegut en el mateix moment que creix l'amenaça per una nova epidèmia de SARS. De moment, s'ha confirmat un cas d'aquesta malaltia a la Xina.\nL'OMS relaciona la mort de tres persones amb una grip que va matar 1,2 milions de pollastres


Un total de 16 municipis de la Comunitat Valenciana disposaran d'agents per a implantar polítiques d'innovació - Generalitat Valenciana\nUn total de 16 municipis de la Comunitat Valenciana disposaran d'agents per a implantar polítiques d'innovació\n- Carolina Pascual assegura que "la Comunitat Valenciana és la regió espanyola que més ha millorat en innovació i això es deu al fet que les polítiques del Consell estan funcionant"\nEl Ministeri de Ciència i Innovació ha aprovat la concessió d'ajudes destinades a cofinançar la contractació d'agents d'innovació en 16 municipis de la Comunitat Valenciana. Aquest programa s'alinea amb l'estratègia de la Generalitat per impulsar polítiques de transformació digital en els municipis amb projectes com a "territoris innovadors", mitjançant el qual es pretén aconseguir serveis públics més eficients, més transparència en l'Administració, espais públics més accessibles, valorització del patrimoni o millora en l'accés a la cultura, entre molts altres aspectes.\nEls 16 municipis valencians pertanyen a la Xarxa Innpulso i han sigut guardonats amb la distinció de "ciutats de la ciència i la innovació" amb la qual el Ministeri reconeix les localitats que manifesten un compromís ferm per l'R+D+I, donant suport a la innovació dels seus territoris i definint polítiques, potenciant estructures, institucions i empreses locals amb un fort component científic, tecnològic i innovador.\nEn concret, els 16 municipis de la Comunitat Valenciana rebran una subvenció per un import total de 556.989,5 euros amb la finalitat de garantir que els 16 ajuntaments disposen, almenys, d'una persona dedicada exclusivament a la implementació de polítiques d'innovació municipals, la qual cosa reforçarà les capacitats dels municipis davant dels reptes del Pla de recuperació, transformació i resiliència.\nLa consellera d'Innovació, Universitats, Ciència i Societat Digital, Carolina Pascual, ha mostrat el seu reconeixement als 16 municipis distingits com a "ciutats de la ciència i la innovació" i ha defensat que "la Comunitat Valenciana és la regió espanyola que més ha millorat en innovació, i això es deu al fet que les polítiques d'impuls a la innovació del Consell estan funcionant".\nLa consellera d'Innovació també ha volgut destacar que "la innovació i el coneixement són la clau del progrés dels nostres municipis per als pròxims anys i, per aquest motiu, continuarem treballant per aconseguir ciutats més cohesionades i solidàries, contribuint, al seu torn, a la transformació del teixit econòmic de tota la Comunitat".\nCal destacar que, mitjançant el Programa de territoris innovadors, la Conselleria d'Innovació pretén acompanyar els municipis en la triple transició, digital, verda i social, mitjançant l'impuls de la innovació i la formació especialitzada del personal dels ajuntaments, avançant cap a una Comunitat Valenciana més intel·ligent, sostenible i inclusiva.


Mataró aprova un pressupost de més de 112 milions d'euros - tres60.cat\nMataró aprova un pressupost de més de 112 milions d’euros\nPer Redaccióaccess_time10 years agochat_bubble_outlineLeave a comment\nL’Ajuntament de Mataró ha aprovat definitivament el pressupost municipal per aquest 2012 que ascendeix a més de 112 milions d’euros. Els comptes del consistori han sortit endavant amb el suport dels grups municipals de CiU i PSC. ICV s’ha abstingut i PPC, PxC i CUP han votat en contra.\nRespecte a l’aprovació inicial del pressupost de principis d’any destaca l’eliminació dels 11 milions d’euros d’endeutament que l’Ajuntament tenia previst portar a terme però que finalment no podrà realitzar pel decret de l’Estat que no permet endeutar-se a aquells Ajuntaments amb un deute financer superior al 75 % dels seus ingressos ordinaris.\nEl capítol d’inversions pateix una forta devallada passant dels 15,2 milions d’euros previstos inicialment als 2,8 milions. Es finançaran amb recursos propis, els dividends previstos d’Aigües de Mataró i les subvencions de l’Estat, la Generalitat o la Diputació de Barcelona. La inversió més destacada és la de la biblioteca Antoni Comas a l’Escorxador, a la que es destinaran 617.080 milions i 598.558 als arranjaments dels entorns. Una altra de les obres que mantenen l’assignació pressupostària és la reparació dels murs del marge dret de la Riera de Sant Simó i els fonaments del pont, que tenen un cost de 125.000 i 50.000 euros respectivament.\nD’altra banda el pressupost 2012 ha rebut 278 al·legacions de les que el govern municipal ha acceptat totalment un 44,2 %, parcialment un 20,5 %, s’ha compromès a estudiar un 15,8 % i ha rebutjat un 19,4 %. De les 278 al·legacions, 209 han estat presentades pels grups municipals: 82 pel PSC, 47 pel PP, 1 per PxC, 47 d’ICV-EUiA, i 32 de la CUP. La resta han estat presentades per entitats i particulars.\n8 de April de 2010 Els Ins-pirats\n10 de December de 2020 [ÀUDIO] Podcast notícies del Maresme del dijous 10/12/2020\n22 de May de 2011 CiU revalida la majoria absoluta a Tordera\nNoticia anterior Noticia anterior Aquest dimecres continuarà l’ambient assolellat\nNotícia següent Notícia següent Arenys de Munt convoca la Mostra Literària 2012


Del bienvenido Mr. Marshall als Regnes de Taifes de les autonomies | Assemblea d'Unitat Popular Carraixet\nFiled under: General — aupcarraixet @ 15:12\nA l’Espanya profunda dels anys 50 i 60, aquella que els francesos deien que Àfrica començava als Pirineus, l’oligarquia terratinent i financera, amb la salvaguarda feixista i de l’Església catòlica, havien sotmès els pobles peninsulars a l’analfabetisme i a l’empobriment absolut.\nEmpobriment que va portar milers de ciutadans andalusos, extremenys, castellans, aragonesos… a deixar les seves llars i a emigrar, la majoria de les vegades, amb una mà al davant i una altra al darrere, cap a terres catalanes i europees i, de vegades, també, terres americanes.\nLa imatge d’una Espanya profunda, pobra, miserable i sotmesa, contrastava amb una Europa rica, pròspera i lliure, on, sobretot, hi havia treball per a tothom.\nSort en teníem que als Països Catalans, a través dels Pirineus, ens entrava un alè fresc que ens aportava oxigen.\nAquella Espanya profunda va anar creixent, va morir el dictador (que, recordeu, deia que ho deixaria tot “atado y bien atado”), i van arribar els Regnes de Taifes de les autonomies i la “democràcia” del “café para todos”. El model autonòmic era la nostra manera de ser espanyols, el que ens unia a Espanya segons el nou statu quo.\nUn model, al nostre entendre, tal i com han anat aquests darrers 25 anys, molt més espanyolitzador que el mateix règim franquista. La política al nostre país s’ha vist afectada per una manera de ser que no ens és gens pròpia basada en la fatxanderia, en la fanfarroneria, en el grotesc, en la xaroneria, en el “per collons”, tot amb l’objectiu del diner fàcil i ràpid per a l’oligarquia de torn. Avui sabem que la majoria de dirigents del PSOE, del PP i, fins i tot, molts de CiU, són els hereus d’aquella Espanya oligàrquica, fills d’antics dirigents de Falange o els mateixos alcaldes franquistes que, per mantenir-se en el poder, van reciclar-se i afiliar-se als nous partits polítics. Tots tenim exemples d’alcaldes que s’han anat mantenint al poder abans i després la mort del dictador.\nAquest model de Regnes de Taifes ha propiciat nuclis de poder que han fomentat la corrupció a tots els nivells, des de la corrupció a petita escala (amb aprofitament de les dietes que habitualment tenen els polítics i càrrecs tècnics fins fer-la extensiva als seus amics i familiars, l’acceptació de regals milionaris), passant pel famós 3% de comissions – que afecta polítics convergents i socialistes- que se li va escapar a Pasqual Maragall, una de les raons per la qual va perdre més tard la presidència de la Generalitat, ja que posava en perill l’estabilitat mateixa del PSOE, fins a la corrupció a gran escala, amb la percepció de diners pagats de sotamà; una política que ens ha destruït el territori, on l’especulació no ha tingut cap mena de compassió, que ha jugat amb els nostres treballs i les nostres vides, o que s’ha cagat en la nostra llengua i cultura (com ens agradaria de fugir nord enllà, on diuen que la gent és neta, pulcra, desvetllada i feliç, on encara hi ha terres verges, on la gent ha sabut estimar la seva terra i no s’ha venut pels diners).\nAquests Regnes de Taifes, però, han necessitat d’una Llei electoral, la Llei d’Hont, que els fes possibles. Una Llei que premia els dos principals partits i castiga la resta (recordem que al País Valencià, cal obtenir un 5% de mitjana a tota l’autonomia per entrar al parlament). Una Llei que, en el cas concret del nostre país, serveix per evitar l’entrada als parlaments (allà on es cou tot) de l’esquerra independentista o de grups en defensa del territori contraris a l’especulació salvatge i a la destrucció del país.\nAmb aquest estat de coses, i tots en som conscients, i de quina manera, s’han fomentat polítiques agressives contra els treballadors i les treballadores, contra les polítiques socials, contra el territori, que han servit perquè la mateixa oligarquia de sempre hagi continuat omplint-se les butxaques, cada vegada més, fomentant un nou esclavatge, amb l’excusa que tots ens podíem fer rics (“En España quien no se hace rico es que es tonto”, Carlos Solchaga, exministre “socialista” espanyol d’economia, dixit). Amb aquest miratge de l’enriquiment ràpid que va encomanar tothom, però on realment qui es feia veritablement ric era l’oligarquia de tota la vida, els grans partits espanyols van constituir regnes de taifes on el poder i la corrupció, els tractes de favor, l’enriquiment ràpid, han estat, cada vegada més, de rabiosa actualitat. Recordeu, sinó, tota la trepa de polítics pseudodelinqüents que a Marbella, a Madrid, a Mallorca o a València s’han embutxacat milions d’euros dels ciutadans i de les ciutadanes (i això és només la punta de l’iceberg). A l’altra cara de la moneda, hi ha els treballadors, enganyats i estafats, havent-nos fet creure que ens enriquiríem fàcilment, però que hem acabat hipotecats fins al moll dels ossos.\nCal dir, també, que el sistema, ha generat un monstre que fa que sigui gairebé impossible manifestar qualsevol tipus d’oposició clara, a través de mitjans que puguin arribar realment a canviar alguna cosa. I si canvia alguna cosa, ja està fet de manera, que el relleu el prengui l’altre partit implicat en l’afer. És un pastís que es reparteixen entre bons germans, principalment, entre el PSOE i el PP (i, en menor mesura, els CiU, PNV, BNG i la resta de partits institucionals). Una democràcia de tan poca volada que no accepta coses tan democràticament elementals com el dret a decidir. O que permet que una decisió judicial, a instàncies d’una legislació i del poder polític que ells han generat, il·legalitzi partits perquè no es puguin presentar a les eleccions. Sense tenir en compte els més elementals drets democràtics i, naturalment, la presumpció d’innocència dels ciutadans i de les ciutadanes que integraven les candidatures.\nI als Països Catalans que n’hem tret de tot plegat, a banda, de la precarització, l’atur, la pobresa creixents, l’especulació, la destrucció del territori, la reculada de la nostra llengua i l’enriquiment de quatre sangoneres?\nLa dictadura va suposar una espanyolització ferotge a nivell lingüístic, però els Regnes de Taifes autonòmics, o l’Espanya de les autonomies, ha pujat un graó més, perquè ha espanyolitzat la societat no només a nivell lingüístic (empobriment de la llengua, minorització, intolerància davant el fet que hi hagi gent que utilitzi habitualment la seva llengua que no és, naturalment, la de la majoria de l’estat, etc.) sinó també a nivell de maneres de ser, en allò que dèiem precisament de la fanfarroneria, el grotesc i el “per collons” elevats a la màxima potència, un fet que anys enrere era inimaginable al nostre país. L’actitud dels Zaplana, Camps, Fabra, de España, Cirera, Vidal Quadres i també d’alguns polítics convergents, va molt en aquesta línia i no té res a envejar a les maneres que gasten els Aznar, els Aguirre, els Guerra, els Rodríguez Ibarra, etc. La substitució ja no és, per tant, només lingüística, sinó que és molt més greu i profunda. Davant d’aquests fets, no hi ha gaires alternatives. Podem adoptar una actitud passota, dient que això no va amb nosaltres, amb totes les conseqüències que això comporta, tant per al territori, per al país, com per a la classe obrera (EROs, acomiadament lliure, etc.) o mirar de trobar-hi alternatives.\nAquest component negatiu i pervers que està penetrant i està fent un mal enorme a les maneres de fer i de ser a les quals nosaltres estàvem habituats des de temps ancestrals, les quals s’anaven enriquint amb altres maneres positives que tradicionalment entraven al nostre país, ens està fent molt més mal que l’espanyolització lingüística. Conceptes com el d’enraonar (enlloc de discutir); de donar la cara (enlloc de tergiversar); de tenir dret a parlar i ser escoltat (i viceversa) o que amb la paraula donada i una encaixada de mans podies confiar-hi (mentre que avui en dia, qualsevol contracte escrit i signat és paper mullat), etc. els hem perdut gairebé tots, substituïts per un model fatxenda i vulgar. Amb aquestes noves formes, que portem més de 20 anys patint, i que ja són habituals als nostres ajuntaments, a les institucions autonòmiques, etc., ens estan, com diem, fent molt més mal que l’espanyolització lingüística.\nNo hi ha gaires alternatives que puguin combatre aquestes maneres de ser i de fer perverses, que puguin combatre l’especulació i la precarietat no només laboral sinó a tots els nivells. Ha estat i és un subtil i perspicaç treball de formiga que ens ha penetrat i s’ha fet mestressa de casa nostra.\nPerò hi tenim un camí, que caldrà seguir si volem canviar quelcom per decidir. Hem dit que les eleccions estan fetes a mesura perquè res no canviï. Per tant, fins ara, hem dit que l’abstenció era el millor mitjà per combatre l’statu quo, però, és clar, la situació ha arribat massa lluny: espoli, destrucció del territori, precarietat, acomiadament lliure, etc. L’única manera d’intentar tombar la truita és canviant la llei electoral, cosa a la qual, ni PSOE, ni PP, ni CiU, s’avenen a fer, perquè saben perfectament que això podria representar el final dels seus regnes de taifes. Una llei electoral amb llistes obertes, és a dir que no haguem de votar una llista de noms que no sabem qui són, que no haguem de votar en circumscripcions provincials (artificials en la nostra cultura) a candidats que, en molts casos, no han trepitjat mai totes les comarques de la província a què diuen representar; una divisió electoral per proporció al nombre d’habitants, en alguns casos per comarca, d’altres, en les grans ciutats, per districtes i, una llei electoral, que impedeixi els partits polítics a fer els dispendis milionaris d’euros, mentre hi hagi precarietat i gent que pateix per arribar a final de mes.\nAquesta nova llei electoral és possible, cal que ens hi posem, i demanem una reflexió al moviment popular, a les organitzacions de base, a tots aquells moviments que els darrers anys s’han mogut contra l’especulació, la PDE, Compromís pel Territori, plataforma No a la MAT, a la gent del col·lectiu contra l’abocador del Pinós, contra el Pla Caufec, de Casals i Ateneus Populars, de Per l’Horta, a les Candidatures d’Unitat Popular, etc.\nNo hi ha altres alternatives. El sistema electoral actual fa que sempre guanyin els mateixos, aquell o aquella que convé al partit corrupte de torn, i al sector de la patronal/burgesia que li doni suport en aqueix moment, encara que el candidat sigui el pitjor dels malfactors, el sistema està fet perquè li doni sempre la victòria.\nQue no ens prenguin el pèl, de nosaltres depèn.


Una altra de les premisses que tenen clara els responsables dels dominis esquiables és “fer els màxims esforços per salvar la temporada d’hivern”. “Pressionem d’aquesta manera perquè tenim ganes de tenir un país segur. Però també ens estem autoexigint per protegir els nostres clients”, subratlla Marticella, conscient que l’evolució de la pandèmia pot alterar l’activitat del sector. “Del que es tracta és de començar la temporada i acabar-la. Volem demostrar que tenim una capacitat important per rebre usuaris i hem d’aguantar els 173 dies de neu que ens queden”, va afirmar. Precisament, el director general de Grandvalira va mostrar-se “moderadament optimista” amb el desenvolupament d’una temporada amenaçada novament pel virus.


Mabel, Gracia (Investigadora Principal)\nSóc professora d'Antropologia Social a la URV. He estat investigadora visitant al Centre Edgar Morin (CNRS, París), CIESAS (DF), Université de Toulouse Le Mirail 2, Institut de Nutrição de la UERJ o SOAS Food Studies Center (University of London), entre altres. La meva línia d'estudis s'ha centrat en construir el camp de l'antropologia de l'alimentació a Espanya, havent coordinat diversos projectes de R + D i fet treball de camp en aquest país i Mèxic. He investigat sobre el que denomina la "modernitat alimentària", posant atenció en el conjunt de transformacions tecnològiques, econòmiques, polítiques i socials que condicionen les actuals maneres de menjar i sobre la relació entre alimentació, gènere i desigualtat social, focalitzant l'estudi en els denominats els trastorns alimentaris i l'obesitat. Llistat de les seves publicacions més relevants aqui.\nCorreu electrònic: mabel.gracia@urv.cat\nAntropòloga i infermera. Màster en antropologia mèdica i salut internacional i doctora en antropologia per la Universitat Rovira i Virgili (URV). Actualment és professora lectora i membre del Medical Anthropology Research Center de la URV. Des de l'any 2003 ha participat en diferents projectes de R + D sobre alimentació i salut. Ha estat professora visitant a la School of healthcare de la Universitat de Leeds, visiting fellowship a la Universitat de Durham, al Regne Unit i investigadora visitant a The Amsterdam School for Social Science Research (ASSR) de la Universiteit van Amsterdam. Entre les seves publicacions destaquen "Identity, emotions and the language of the body", Medische Antropologia: 21 (1), 2009; No menjaràs, GRÀCIA, M; COMELLES, JM (eds) Barcelona, Icària, 2007 entre d'altres.\nCorreu electrònic: linacasado@gmail.com\nDoctora en Antropologia Social per la Universitat de Barcelona (2016) amb una tesi fruit d'una recerca etnogràfica desenvolupada entre 2008 i 2015 amb població Kukama-Kukamiria del Baix Marañón, Perú. En ella estudiava la cosmologia aquàtica, la cultura pesquera i la conflictivitat socioambiental a la Reserva Nacional Pacaya Samiria i la seva àrea d'influència. Ha col·laborat amb institucions públiques i entitats en la realització de recerques en temàtiques com medi ambient i cooperació internacional, dones i presó, joventut, infància i dol. Actualment és coordinadora de la Red de Antropología Ambiental amb Javier Escalera, y membre del Grupo d'Investigació en Antropologia Jurídica de l'Institut Català d'Antropologia. Ha treballat com a docent a la Universitat de Lleida i actualment és professora associada de la URV.\nCorreu electrònic: mireia.campanera@urv.cat\nLlicenciada en Ciències de la Comunicació. Magíster en Polítiques Socials. Doctora en Ciències Socials per la Universitat de Buenos Aires (UBA). Becària Postdoctoral del Consell Nacional d'Investigacions Científiques i Tècniques (CONICET) amb lloc de treball a l'Institut d'Alts Estudis Socials (IDAES), Universitat Nacional de Gral. San Martín (UNSAM). Professora de la Facultat de Periodisme i Comunicació Social (FPyCS), Universitat Nacional de la Plata (UNLP). Argentina. Investiga sobre alimentació, salut, comunicació i polítiques públiques. Algunes de les seves publicacions es detallen a continuació:\nCorreu electrònic: flaviademonte(ELIMINAR)@yahoo.com.ar\nDoctora en Sociologia per la Universitat de Barcelona (2002) i llicenciada en Geografia i Història, especialitat en antropologia cultural (UB, 1989). Becària post-doctoral Fulbright a les Univ. de Boston i Harvard (2003). Guanyadora del XII Premi Batec per a la Recerca i Innovació Educativa, amb l'obra Immigrants a les escoles (2009). Professora a la URV des de 2009. Editora del Special Issue Journal of Social Service Research (2016) sobre envelliment i crisi econòmica. Coordinadora del Màster Interuniversitari en Antropologia Mèdica i Salut Global. Ha participat en el projecte COST Action IS1102 Social services, welfare state and places (2011-2016). Investigadora al projecte COST Action IS1402 Ageism, a multi-national interdisciplinary perspective. És membre de la Càtedra d'Habitatge i de la Càtedra UNESCO del Diàleg Intercultural Mediterrani, de la URV.\nCorreu elèctronic: blanca.deusdad(ELIMINAR)@urv.cat\nÉs llicenciat en antropologia i sociologia a la universitat de Buea (Camerun) el 2003, té tres màsters en antropologia medica (Universitat de Yaounde I, Camerun - 2008), salut pública (Vilnius University, Lituània - 2010), antropologia medical i salut internacional (Universitat Rovira i Virgili, Espanya - 2013); doctor en antropologia per la Universitat Rovira i Virgili (2016). Actualment és Post Doctoral Fellow al Food Action Research Centre (FoodARC), Mount Saint Vincent University, Halifax (Canadà). Les seves línies d'investigació es centren en la seguretat alimentària de les poblacions desfavorides en el món desenvolupat; alimentació i salut; anàlisi de sistemes d'assistència sanitària; needs assessment; desenvolupament internacional, cooperació i la salut de poblacions locals.\nCorreu electrònic: manfredpeace@gmail.com\nDoctora en Antropologia Social i Cultural (URV), Màster en Gerontologia Social (UAM) Postgraduada en Violència Familiar (URL). Directora del Màster en Cooperació Internacional i Desenvolupament (URL). Estades a l'Equador, Mèxic, Xile i Alemanya. Línies d'investigació en gerontologia, gènere, alimentació i canvis en models de gestió. Docent investigadora en diverses universitats nacionals i internacionals. Últimes publicacions:\nCorreu electrònic: ratgo_@hotmail.com\nLlicenciada en Nutrició. Doctora en Alimentació, Nutrició i Salut. Professor Adjunt Universitat de l'Estat de Rio de Janeiro (RJ, Brasil). La línia d'investigació s'ha desenvolupat en l'entorn de l'estudi sociocultural de l'alimentació i salut havent col·laborat amb diversos projectes. Dins de les seves publicacions més relevants es poden citar:\nCorreu electrònic: fabianabkraemer@gmail.com\nDietista-nutricionista i Antropòloga Social i Cultural. Màster en Antropologia Mèdica i Salut Internacional. Treballa amb el Grup de Recerca en Antropologia Mèdica del DAFITS a la Universitat Rovira i Virgili (URV) des de 2009 en l'àrea de l'Antropologia de l'Alimentació. Les seves línies d'investigació uneixen alimentació, salut, medi ambient i els seus contextos. La seva última publicació és un capítol de llibre, "Activisme alimentari en les xarxes socials: de la seguretat a la sobirania alimentària en temps de" crisi "". Actualment està realitzant el doctorat sobre la producció i consum ecològic a Mallorca.\nCorreu electrònic: tzairam@gmail.com.\nCorreu electrònic: oriol.romani@urv.cat\nCorreu electrònic: susana.carro@deusto.es; susana.carro-ripalda@durham.ac.uk


Dessuadora Portanadons Boba Hoodie | Parentalis\n> Passeig>Porta-nadons>Dessuadora Portanadons Hoodie\nDessuadora Portanadons Hoodie\nLa dessuadora Boba Hoodie és una pràctica peça de porteig, confortable i còmoda.\nPer a tot l'any, especialment a la tardor i primavera.\nDessuadora Portanadons Hoodie:\nAquesta dessuadora és una pràctica combinació d'un porta-nadons amb una peça d'abric.\nDe fàcil ús i pràctica per portar el nadó o nen. Permet portar tant davant com a l'esquena.\nÉs un element complementari del porteig amb un disseny modern. S'adapta perfecta sobre els fulards elàstics, motxilles ergonòmiques Boba o qualsevol altre portabebès. Amb això es conserva la temperatura i manté càlids el nadó i portador.\nLa seva funcionalitat és vàlida des del naixement fins per a nens més grans.\nTalles S, M, L i XL.\nEstà fet amb materials elàstics, resistents i suaus que permeten adaptar-se al nadó i portador.\nFabricat en teixit 95% cotó, 5% espàndex.


Ahmad Rahnema - Clarkson Hyde Asesores Financieros\nSoci de Clarkson Hyde Asesores Financieros, a més de professor i director del Departament de Direcció Financera i titular de la càtedra Fuel Freedom d’Energia i Desenvolupament Social de l’IESE.\nAny d’incorporació: 1998\nÉs professor visitant de múltiples escoles de negocis arreu del món. Les seves principals àrees d’interès són el finançament global, la gestió del risc, la banca i les relacions banca-empresa, la valoració d’empreses i les finances corporatives.\nHa treballat en molts projectes de consultoria per a empreses espanyoles i estrangeres. La seva investigació se centra en aquests moments en les finances internacionals, la gestió del risc i el finançament empresarial. Durant set anys va treballar en diverses funcions financeres i comptables en empreses multinacionals als Estats Units, l’Orient Mitjà i Europa.\nÉs autor i coautor de diversos llibres, entre els quals destaquem els darrers Finanzas internacionales i Basilea II. Una nueva forma de relación banca-empresa.\nÉs coeditor del International Journal of Finance Education i membre de l’Advisory Board de l’European Capital Markets Institute i del comitè editorial de la revista Harvard Deusto Finanzas y Contabilidad.\nFormació acadèmica: màster en economia i direcció d’empreses (MBA) per la Western Michigan University (Estats Units). Doctor en finances per l’IESE.\nIdiomes: espanyol, anglès i persa.


Comencen les obres del Tram 4 de l’antiga carretera N-340 a Molins de Rei\nL’actuació durarà aproximadament vuit mesos, tenen un pressupost d’1.166.214,66 euros i el seu propòsit és potenciar la mobilitat a peu i convertir-la en un eix urbà més pacificat i accessible\nL’AMB comença les obres de reurbanització del Tram 4 d’aquest eix viari, que comprèn des de la plaça de la Bàscula fins a la cruïlla amb els carrers de Menéndez Pelayo i de la Mariona. Ahir dimecres l’AMB i l’Ajuntament de Molins de Rei van presentar públicament aquesta reforma.\nXavi Paz, alcalde de Molins de Rei, va destacar “el fort compromís d’aquest govern amb reforma i pacificació del trànsit de l’avinguda Barcelona i avinguda València”. A més, ha assenyalat que “amb el projecte de reurbanització s’ampliaran les voreres i els metres de plataforma única, sumat a l’oportunitat de naturalitzar la vila i potenciar i dinamitzar la vila i el seu comerçç”. D’altra banda, Albert Gassull, director de Serveis d’Espai Públic de l’AMB, va dir que l’obra té un caràcter purament metropolità que consisteix en la integració d’una infraestructura amb el teixit urbà. Aquests projectes milloren la connectivitat, cusen el territori metropolità i solucionen el problema de la fragmentació.\nL’objectiu central de les actuacions és transformar l’antiga carretera N-340 en un veritable eix urbà i integrar-lo adequadament en el paisatge del municipi. La volutant que es desprenen d’aquesta reforma i renovació de les avingudes són:\n* Millorar l’accessibilitat, seguretat i confort per als vianants.\n* Incentivar la mobilitat a peu.\n* Millorar la qualitat ambiental i l’eficiència de les xarxes de serveis.\n* Crear espais lúdics i d’estada per als ciutadans, amb especial atenció al disseny de la plaça de la Bàscula.\n* Millorar la compatibilitat de tots els usos presents (circulació d’autobusos, càrrega i descàrrega, ús cívic, etc.).\n* Ampliació de les voreres fins a una amplada de 4,50 m, adaptada a cada tram de l’avinguda.\n* Pavimentació de les voreres amb peça de formigó i nou asfaltat a la calçada.\n* Creació d’una franja de servei al costat muntanya de 2,20 m d’ample que tindrà diferents usos: càrrega i descàrrega, zona blava, reserves d’aparcament específiques, contenidors d’escombraries i parada de taxis.\n* Nova plantació d’arbres en ambdues voreres.\n* Instal·lació de nou mobiliari urbà (papereres, bancs, jardineres-banc, font, enllumenat) i reubicació de mobiliari existent (contenidors i parquímetre).\n* Substitució de les xarxes de subministraments que presenten deficiències o estan obsoletes.\nEl projecte s’executarà en dues fases: primer es faran les actuacions al costat riu i més endavant al costat muntanya. D’aquesta manera es garanteix que sempre hi haurà un carril obert al trànsit a l’avinguda Barcelona, que permetrà la circulació.


El documental ‘Generació Sí-Sí’ fa un retrat positiu de la joventut colomenca: Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet\nEl documental ‘Generació Sí-Sí’ fa un retrat positiu de la joventut colomenca\n18/03/2011 Cultura Joventut\nAvui a les 19.00 hores,a la Biblioteca Singuerlín tindrà lloc la presentació del documental "Generació Sí-Sí. Santa Coloma, un lloc d’oportunitats", un retrat del present de la ciutat a través d’una mostra de la joventut colomenca.\nGeneració Sí-Sí fomenta la transmissió de valors positius per a la convivència i d’estima per la ciutat, i aporta elements de judici extrets d’històries de vida.\nAmb l’estil directe del mitjà audiovisual, les persones creadores capgiren el plantejament de la “generació ni-ni”, que associa la joventut amb l’anòmia, la incertesa i el narcisisme, que ni estudia ni treballa. El documental pretén ressaltar una afirmació en positiu de la joventut colomenca, amb les seves aspiracions i el seus reptes. És una mostra de creativitat cent per cent colomenca, que ha estat produïda per l’Associació de joves periodistes de Santa Coloma SC-Media. La banda sonora és obra dels músics del Centre de Creació Musical Molinet. Generació Sí-Sí, d’uns 40 minuts de durada, ha comptat amb el finançament del Ministerio de Trabajo e Inmigración.\nEl film es presentarà als alumnes del segon cicle de l’ensenyament secundari obligatori —batxillerat i cicles formatius— perquè sigui utilitzat com a material pedagògic i serveixi per orientar debats sobre les perspectives de la joventut.


Política de cookies – Impremta Arts Gràfiques Bobalà de Lleida\nAnalytics: Emmagatzema cookies per poder elaborar estadístiques sobre el trànsit i volum de visites d’aquest web. A l’utilitzar aquest lloc web està consentint el tractament d’informació sobre vostè per Google. Per tant, l’exercici de qualsevol dret en aquest sentit haurà de fer comunicant directament amb Google.\nEn qualsevol moment podrà exercir el seu dret de desactivació o eliminació de cookies d’aquest lloc web. Aquestes accions es realitzen de forma diferent en funció de el navegador que esteu utilitzant. Aquí li deixem una guia ràpida pels navegadors més populars.


Amics arbres · Arbres amics: Herbes de muntanya i del pla\nAbril florit [Herbes de muntanya i del pla], de Celdoni Fonoll, aplega poemes sobre més de cinquanta espècies de plantes dels Països Catalans i de fora. Aquest és el tercer llibre que l'autor dedica als versos de plantes, amb fotografies de totes les que hi apareixen, partitures i anotacions literàries i de botànica.\nCeldoni Fonoll ja ha publicat onze llibres de versos sobre la natura, una obra insòlita i única en el camp de la poesia naturalística. En aquesta darrera obra, a més de les fotografies fetes sobretot per Josep M. Panareda, Isaac Fonoll i Lloll Bertran i les cinc partitures de cançons transcrites per Isaac Fonoll, hi ha un annex, referit a les plantes del llibre, amb cultura popular, literatura i notes botàniques, fet per l'autor. La primera part del llibre també conté un recull de poemes titulat Pomells, garlandes i rams, inspirat en les plantes del Parc Güell.\nCom Celdoni Fonoll afirma a l'epíleg del llibre, el contacte amb la terra des de la infantesa deu haver influït decisivament en el fet que s'hagi dedicat a versificar la natura, una tasca per a la qual també hi han contribuït altres poetes com Jacint Verdaguer i Josep Maria de Segarra, i que ha donat lloc a versos com aquests, dedicats al lliri de maig: "Ara que l'abril declina/ versejo el lliri de maig,/ herba de les flors menudes/ i d'amples fulles llampants. / Medecina és i metzina,/ floreix al mes de les flors:/ en verdositat madura,/ campanetes de blancor." Així, des del seu primer llibre de versos naturalístics, Veus d'ocells, publicat el 2000, fins ara, el poeta ha versificat 580 espècies diferents d’animals i plantes: 212 ocells, 171 herbes, arbusts i lianes, 55 arbres, 50 bolets, 34 mamífers i 58 entre peixos, amfibis, rèptils, aràcnids, mol·luscs, crustacis i insectes.\nDos poemes del llibre "Abril florit" recitats al Matí de Catalunya Ràdio


Alex Blignaut - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n15 gener 2001 (68 anys)\nAlex Blignaut va ser un pilot de curses automobilístiques sud-africà que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.\nVa néixer el 30 de novembre del 1932 a Johannesburg, Sud-àfrica i va morir el 15 de gener del 2001 a Honeydew, Johannesburg (Sud-àfrica).\nAlex Blignaut va debutar a la primera cursa de la temporada 1965 (la setzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant l'1 de gener de l'any 1965 el GP de Sud-àfrica al circuit de East London (Prince George).\nVa participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint classificar-se per disputar la cursa i no assolínt cap punt pel campionat del món de pilots.\nCom a propietari d'equip també va arribar a disputar curses del campionat del món de F1, disputant el GP de Sud-àfrica de les temporades 1973 i 1974 amb el pilot Eddie Keizan que pilotava un Tyrrell 004.\nBlignaut més tard va ser secretari de SAMRAC (Racing Club Motor de Sud-àfrica), el club que organitzava el Gran Premi de Sud-àfrica a Kyalami. Va morir l'any 2001 després d'un accident a la seva granja, quan es va electrocutar mentre reparava una peça de maquinària.\n↑ Steve Small, "The Grand Prix Who's Who", Guinness, 1996, p.237.\n↑ Mario Bauer, "Grand Prix Insider", 30 November 2008\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Alex_Blignaut&oldid=18012903»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 gen 2017 a les 21:27.


Clicant la imatge, accedireu a la galeria.\nDia 25 de novembre, en motiu del Dia Internacional contra la Violència Masclista, al centre, hem dut a terme una sèrie d’activitats organitzades per la Comissió de coeducació i encaminades a la promoció de la igualtat i la prevenció de la violència masclistes als centres educatius.\nPer tal d’assolir els esmentats objectius, al llarg de la jornada, les dones (professores, alumnes, personal no docent i mares) han anat passant per l’improvisat estudi de Natxa Pomar per tal de fotografiar-se i muntar, amb aquestes imatges, un mural “de dones”, que presidirà una de les parets de l’institut durant el 2020 i que servirà per visualitzar el nombre de dones víctimes mortals d’ agressions sexuals.\nDesprés de l’esplai, alumnes voluntaris i voluntàries han fet una petita representació o performance, per tal que TOTHOM obri els ulls i sigui conscient de les contínues violacions de drets que patim les dones.\nAl mateix temps, s’ha llegit un manifest i s’han repartit missatges i preguntes als assistents per tal de detectar qui ha estat víctima de “micro masclismes” quotidians. També, a l’entrada, s’ha muntat una exposició d’imatges il·lustratives de diferents tipus de violència de gènere.\nHem acabat l’acte estampat les nostres mans pintades de lila en una paret presidida pel lema “El canvi comença a dins”.\nTots els participants han rebut una xapa lila amb un text al·lusiu a la jornada.\nClicau l'enllaç i veureu el petit reportatge emès per IB3: https://ib3.org/illesipobles?pl=1&cont=6c3fa4ca-5848-4676-b4e8-4d383175b230&t=298,464


Cap a un nou model organitzatiu dels centres educatius | STEPV\nDavant els canvis socials i la demanda creixent de qualitat, arriba l’hora que la comunitat educativa aborde els nous problemes derivats de l’organització dels centres. Decidir el model organitzatiu i de jornada d’un centre és la resposta a un debat previ sobre quina escola volem; quin currículum i per a què; quins objectius educatius; quines funcions ha de complir; quines coses noves influeixen en el clima escolar i què està passant en el seu entorn; on està situada; què suposa l’educació per a la diversitat —i si l’escola compta amb els recursos humans i materials adequats per a abordar-la amb garanties—; quin model organitzatiu ajudarà o empitjorarà aquest treball, etc\nUna educació de qualitat hauria d’impulsar una organització escolar més flexible, dintre de la qual la jornada n’és una variable més. D’acord amb l’anàlisi de les experiències implantades, la jornada, per ella mateixa, no té un pes decisiu en el rendiment escolar de l’alumnat. No obstant això, una jornada escolar producte d’una reflexió com la que reivindiquem, establida autònomament per decisió democràtica de les comunitats educatives i acompanyada d’un aprofitament major de la infrastructura escolar, de millora les condicions de treball, hauria de disposar de més professorat, educadors i personal de serveis en els centres, més dotacions escolars i unes ofertes suficients d’activitats complementàries.\nL’adopció de la jornada continuada no és necessàriament la regla de tres directa d’aquest debat. Cada vegada hi ha més veus que reivindiquen no mesclar la justa reivindicació d’una jornada més racional per al professorat amb el debat sobre el tipus de jornada que necessita l’alumnat, amb una millor organització dels anomenats temps lectius i no lectius. Cal no barrejar els interessos de les famílies amb les necessitats d’un model escolar adequat a l’edat i el context social de l’alumnat. No podem emmagatzemar xiquets des de les 7 del matí fins les 7 de la vesprada per conciliar la vida laboral de les famílies, ni des de les 8 fins a les 3 per conciliar la del professorat. La jornada continuada pot esdevindre un instrument important per a millorar la qualitat de l’ensenyament, sempre que siga fruit d’un projecte educatiu decidit per tots i cadascun dels sectors de la comunitat educativa.\nEn aquest debat caldrà evitar la confrontació entre els diferents col·lectius (professorat, famílies, alumnat, administracions…) que formem la comunitat educativa, perquè el tema dels diferents models de jornada (contínua o partida) i el temps escolar no és patrimoni exclusiu de cap col·lectiu, sinó de tots i totes.\nA més, podem aprofitar per analitzar els temps de l’aprenentatge i l’educació en una societat que ja no pot desvincular-se del valor del temps, el seu ús i la seua distribució, cosa que ens durà a conéixer les tendències dels distints indicadors socials sobre l’ús del temps i les tasques domèstiques, i el seu repartiment al si de les famílies i a analitzar la relació entre les estructures horàries escolars i la creació i/o manteniment d’activitats complementàries com el menjador, activitats de suport complementàries, activitats extraescolars… amb una especial incidència en les classes socials mes desfavorides.\nHem d’instar les diferents administracions a prendre mesures per a avançar en aquest tema mitjançant la millora dels serveis socials, d’equips d’educació de temps lliure, d’infraestructures que puguen ser necessàries…\nTot aquest debat ha d’estar contextualitzat en cada àmbit territorial (zona rural, zona urbana…), en cada context productiu (industrial, agrícola, serveis…).\nLa nova organització escolar ha de partir de l’autonomia de les comunitats educatives de cada centre per a establir, per decisió democràtica dels seus membres, el tipus de jornada més escaient per a desenvolupar el seu projecte educatiu.\nL’horari dels treballadors i les treballadores de l’ensenyament no ha de ser necessàriament coincident amb el de l’alumnat ni amb el del centre.\nEls centres han de romandre oberts al matí i a la vesprada, i garantir l’oferta de tots els serveis necessaris. Tot això implica millorar les condicions de treball del professorat, del personal especialitzat i del personal no docent. Aquesta proposta significa que les administracions, per tal de garantir la igualtat d’oportunitats educatives a tot l’alumnat, oferint més a qui menys té, s’ha d’estendre i garantir l’oferta de menjadors escolars a tots els centres que ho sol·liciten i garantir el finançament de totes les seues activitats extracurriculars, culturals i esportives.\nPossibilitat de creació d’una nova organització pública —una mena de centre de temps lliure—, similar als existents en altres països europeus en què, amb dotació de recursos humans i materials, funciona en cada centre i és responsable d’organitzar les activitats extracurriculars, culturals i esportives dins del seu projecte educatiu i en coordinació amb l’equip directiu. Una coordinació en el districte o en el municipi dels centres de temps lliure facilitaria l’optimació del recursos disponibles.\nÉs en l’organització de l’horari escolar i en el currículum on descansa la millora de la qualitat educativa del centre. Per això, l’horari escolar de l’alumnat ha de buscar el màxim aprofitament i rendiment mitjançant una adequada conjunció de períodes de treball i de descans. La metodologia ha de ser activa, científica i investigadora. El temps ha de superar la rígida distribució horària de períodes de 45, 50 o 60 minuts. Cal buscar períodes més amplis i flexibles i els períodes de descans han de ser més variables i s’han d’adaptar a l’edat dels xiquets i les xiquetes.\nDins del pla de centre, cada comunitat educativa ha de concretar i distribuir el seu horari amb plena autonomia, desenvolupant l’activitat escolar, bé en centres escolars, bé en centres o instal·lacions dependents de l’administració autònoma o local, o en instal·lacions dependents de les entitats col·laboradores. Per a optimar el seu màxim rendiment, les instal·lacions han de poder acollir determinades activitats no reglades de diversos centres educatius.\nResulta complicat d’entendre aquest nou model sense incrementar l’actual plantilla dependent de l’administració educativa. La composició ha de ser variada: mestres, personal especialitzat, personal d’administració i serveis. La provisió de places ha d’estar garantida per la Conselleria d’Educació, bé al seu càrrec, bé a càrrec d’altres conselleries o de l’administració local com a resultat de diferents convenis de col·laboració.\nAtés el seu caràcter de servei públic, el finançament de les activitats educatives ha de ser a càrrec de l’administració, a través d’una doble via. D’una banda, el finançament directe de la Conselleria d’Educació i de l’altra, l’indirecte, a càrrec d’altres conselleries i les administracions locals, mitjançant els convenis oportuns. També cal assegurar que la Generalitat transferisca els fons suficients a tots els ajuntaments.\nAmb independència del tipus de jornada establit per cada comunitat educativa, convé subratllar que el cost econòmic d’aquest model d’organització és ben significatiu, En aquest sentit, cal insistir en la necessitat que els pressupostos avancen fins a aconseguir que a l’educació se li reserve, almenys, un 7% del producte interior brut (PIB). Els criteris que hauran de guiar el finançament proposat han de ser:\nGarantia d’absència de discriminacions en les activitats extracurriculars, culturals i esportives, per tal d’incrementar i dignificar els serveis dels centres escolars d’entorns socials i econòmics més desfavorits.\nEn una primera fase, la Conselleria d’Educació, després d’abordar la negociació corresponent, ha d’establir un marc normatiu que permeta l’organització del nou model de jornada escolar a les comunitats educatives que democràticament així ho decidisquen. La discussió sobre els continguts que incorpore la necessària llei valenciana d’educació podría ser un bon camí. L’adhesió a aquesta demanda per part dels consells escolars dels centres pot ser també un bon instrument per a donar suport aquesta proposta. Posteriorment, el consell escolar municipal haurà d’establir uns criteris comuns sobre els recursos humans i materials que necessiten els centres del municipi. Finalment, cada consell escolar de centre elaborarà un projecte global de jornada i d’activitats, amb les possibilitats i les necessitats de personal i recursos. Tot això es reflectirà en el pla de centre i es presentarà a l’administració.


delCamp.cat | De pols i de gel\nDe pols i de gel\nper Pineda Vaquer 15/03/2018\nEl Museu de la Vida Rural de l’Espluga de Francolí acull una exposició que versa sobre els refugiats climàtics. Foto: Jordi Vilanova\nAquests dies, qui vulgui transportar-se fins a l’Oklahoma dels anys 30 no necessita un plec en l’espai-temps: només cal que s’acosti fins a l’Espluga, a l’exposició que es pot veure al Museu de la Vida Rural fins al maig d’enguany. Amb el títol de «Dust Bowl» (la conca de pols, vindria a ser), la mostra ens explica les conseqüències d’un dels pitjors desastres ecològics del segle XX, en què una sequera recurrent, que va ressecar uns terrenys ja sobreexplotats, combinada amb el fort vent característic de la zona, va provocar tempestes de pols que van fer impossible la vida a tot l’Oest mitjà dels Estats Units. Aquestes condicions, junt amb la recessió econòmica posterior al Crack de 1929, van fer que milers de famílies haguessin de malvendre tot el que tenien per emigrar cap a territoris més pròspers, com ara Califòrnia. El relat expositiu, però, no es vol quedar en l’anècdota, per la qual cosa convida a la reflexió al voltant del canvi climàtic, comparant la ‘Dust Bowl’ amb altres situacions similars que estan ocorrent en l’actualitat en llocs com el Sudan, Síria o Alaska.\nNo obstant això, el més interessant de l’exposició, per a mi, és com explica el paper de l’art i de la cultura en la fixació de la ‘Dust Bowl’ a la memòria col·lectiva, no només nord-americana, sinó també mundial. A la mostra hi trobem, doncs, les imatges de fotògrafs com Dorothea Lange, amb la seva obra més icònica, «Mare immigrant», reproduïda tantes vegades que s’ha convertit en un símbol; les balades folk de Woody Guthrie, que canten a la dignitat davant de la misèria dels okies, els desplaçats que malvivien enxubats als campaments de barraques de Califòrnia, i, en especial, la novel·la ‘El raïm de la ira’, de John Steinbeck, que, junt amb la pel·lícula del mateix títol que va rodar de seguida John Ford, narra la migració de la família Joad d’una Oklahoma devastada a la terra promesa del sud, a la manera d’una epopeia grega.\nLa mostra acaba amb sis casos que, en el futur, poden suposar situacions climàtiques dramàtiques. Foto: Jordi Vilanova\nVisitar aquesta exposició m’ha fet pensar en una altra mostra, bastant més modesta, això sí, que actualment està itinerant pels pobles del sud de les Terres de l’Ebre i del nord del País Valencià. Realitzada pel Grup Terres de Cruïlla, «Memòria glaçada» fa un repàs a la memòria popular de la gelada del 1956 als Territoris de Cruïlla. Al febrer d’aquell any, una onada d’aire siberià que va afectar tota Europa va provocar una baixada continuada de les temperatures, que es van situar sota zero durant tres setmanes seguides. Les gelades van ser tan tremendes que, al Camp de Tarragona, van matar quasi tots els garrofers. A comarques com el Montsià, els Ports o el Baix Maestrat, les conseqüències de la glaçada van ser encara pitjors, perquè també es van morir moltes oliveres, base de la subsistència de bona part de la població dels territoris de cruïlla. Això va comportar una immigració en massa a la ciutat, en especial a Barcelona, en un desplaçament similar al de la ‘Dust Bowl’, tot i que de dimensions molt més reduïdes, està clar.\nEl que resulta significatiu és que, encara que la gelada del 56 ens és molt més propera geogràficament i en el temps que no pas la ‘Dust Bowl’, és aquesta la que reconeixem amb més facilitat com a part del nostre imaginari col·lectiu. La causa és ben evident: de la glaçada no en tenim cap novel·la que ens faci reviure tot el patiment de la gent que ho va perdre tot per la gelada, ni cap músic que n’hagi cantat les penes, ni cap imatge dels caramulls de gel presa per un fotògraf de prestigi que hàgim vist a tot arreu. Així doncs, el recull d’història oral realitzat pel Grup de Terres de Cruïlla és la base per resguardar aquesta memòria, però si el que es vol és que la gent s’hi reconegui, se la faci seva, cal també que els novel·listes, els fotògrafs, els músics, els artistes, en definitiva, ens la facin reviure. I això amb tot. Perquè no hi ha res com l’art per clavar la memòria.


El municipi d’Algaida està situat al sud-oest del Pla de Mallorca. Tradicionalment, la principal activitat econòmica d’Algaida ha estat l’agricultura, com la de la majoria de pobles de l’interior de l’illa. A partir de mitjan segle XX, l’arribada de turistes i la bona connexió amb els dos municipis principals de l’illa, Palma i Manacor, provocà la transformació econòmica del poble i convertí Algaida en el lloc de residència habitual de molta de gent.\nD’aleshores ençà, s’han aprofitat molts d’hostals i restaurants com a principal activitat econòmica del municipi i s’ha deixat l’agricultura, que té un pes menys rellevant que en èpoques anteriors. La restauració és de gran importància, alguns dels restaurants i hostals estan catalogats com uns dels millors de Mallorca. S’ha de destacar, també, que un del recursos principals d’Algaida es troba als afores del poble, on es pot descobrir el gran patrimoni natural i paisatgístic, ja que aquest està envoltat de muntanyes, com per exemple el puig de Randa.\nLa ruta saludable comença a la Unitat Bàsica de Salut d’Algaida i recorr principalment els carrers del centre del poble i el passeig situat als afores. Per tant, hi ha dos trams de l’itinerari ben diferenciats:\n⎯\tEl primer tram, amb un recorregut de tres quilòmetres, va per la part més enfora del poble, i hi trobam el passeig construït recentment perquè s’hi pugui fer exercici, caminar o simplement passejar. Per tot això, en aquest recorregut trobam un parc infantil per a nins, exercicis per a adults i un traçat ampli i amb arbres que convida a desplaçar-se per la zona.\n⎯\tAl segon tram el recorregut és més curt (0,80 km) i transcorr per la part antiga del poble i els seus carrers principals. Les creus de terme que actualment trobam pels carrers delimitaven el municipi, fins que el creixement turístic i l’augment d’habitants n’han produït una expansió tant urbana com poblacional. Cal destacar que la ruta transcorr pel centre del poble, punt de trobada dels habitants del municipi, que ofereix una àmplia varietat de comerços i és el lloc on cada divendres de matí s’ubica el mercat.


Arxius de Món Ecoarrels - Pàgina 3 de 3 - Ecoarrels\nDurant el mes de novembre, els equips de monitoratge de les escoles Santa Susanna, Montagut, Xoriguer i Els Alocs han assistit a la formació de ”Desenvolupament socioemocional i abordatge integral del conflicte” impartida per Equip Seer. En ella s’han abordat els diferents tipus d’emocions, com treballar-les, què impliquen, quins sentiments són...\nAvui us volem presentar a un dels nostres proveïdors de fruita ecològica, Mandarina Barrugat. Es troben al poble de Bítem, a tocar de la vora del riu Ebre, a la comarca del Baix Ebre i una de les seves premisses és recuperar les tradicions. El seu projecte ha estat recuperar la...\nDes d’Ecoarrels volem oferir una educació alimentària i un treball de valors i d’hàbits durant l’estona de migdia. Per aquest motiu, aquest curs introduïm la figura del “Senyor Bròquil”: un peluix per l’alumnat d’Educació Infantil. Creiem que les joguines poden ser estímuls perquè els infants explorin el seu entorn de forma...\nEl meu nom és Júlia Volpe i he estudiat enginyeria tècnica agrícola, i juntament amb els viatges que he fet per diferents paratges de la Terra, la meva passió per la natura i el món agroecològic ha anat augmentant a poc a poc. Amb Ecoarrels us proposem alguns Tallers a les...\nEcoarrels té consciència de la importància de l’alimentació i pren cura dels excedents a les nostres cuines, per això, el passat mes de novembre va signar un acord de col·laboració amb l’ONG Nutrició sense fronteres. Aquest acord no hauria estat possible sense la implicació de la Scuola Italiana de Barcelona,...


Entrevista a Josep Maria Antó: “La nostra salut i la del medi ambient van juntes”\n“La nostra salut i la del medi ambient van juntes”\nJosep Maria Antó, director científic de l’Institut de Salut Global de Barcelona\nEl camp de treball del doctor Josep Maria Antó (Cornellà de Llobregat, 1952) és la salut respiratòria i els seus determinants ambientals. Llicenciat en Medicina per la Universitat Autònoma de Barcelona l’any 1975 i doctorat el 1990, Antó va fer el salt a l’epidemiologia als anys vuitanta. Com a responsable d'epidemiologia i salut pública del que actualment és l’Institut Hospital del Mar d’Investigacions Mèdiques (IMIM), al qual es va incorporar l’any 1987, va participar de forma protagonista, juntament amb el doctor Jordi Sunyer, en el descobriment de l’associació entre la descàrrega de soja al port de Barcelona i les epidèmies d’asma aguda de què els mitjans s’havien començat a fer ressò uns anys abans. L’aparent epidèmia va desaparèixer quan es van posar els filtres adequats a les sitges on s’emmagatzemava la lleguminosa.\nPoques vegades es poden establir patrons geogràfics per a una sola causa d’una malaltia. Per exemple, a Espanya hi ha un patró clar de mort per càncer de bufeta, amb més incidència en algunes àrees d’Andalusia i Catalunya, on hi ha hagut activitats industrials i de mineria. L’augment de mortalitat per càncer de bufeta en zones del Vallès suggereix fermament una correlació amb la presència d’indústria tèxtil. L’altre exemple claríssim és l’augment de casos de càncer –com el mesotelioma– relacionats amb l’exposició laboral o ambiental a l’asbest. A Barcelona hi ha una taca claríssima, inapel·lable, i és la desigualtat social. La diferència en esperança de vida entre els barris més rics i més els pobres és de deu anys, fet que explica la majoria de malalties. Als barris més pobres l’habitatge, l’alimentació i les condicions de treball són pitjors, es pateix més estrès vital, es fuma més... A Sarrià, Sant Gervasi o Pedralbes es viu més que a Ciutat Vella. Es tracta d’un fenomen comú a totes les ciutats.\nL’organisme té una capacitat brutal d’adaptació. Probablement fem servir més de vuitanta mil productes químics diferents, dels quals s’han estudiat ben pocs, uns mil o dos mil. La major part es troben al nostre cos, ni que sigui en petites quantitats, i en desconeixem els efectes... encara.\nLes autoritats responsables haurien d’atendre seriosament les recomanacions d’aquests estudis. Molts països tendeixen només a establir mesures preventives, com ara aconsellar un ús menys intensiu dels mòbils, que es facin servir sistemes de mans lliures, que els aparells no s’apropin a òrgans vitals...\nN101 - oct. 16 Índex


Església de Sant Genís del Pi - COOLTUR Turisme Cultural\nCategories: Què Visitar a Osona, Patrimoni Modern, Patrimoni Sacra, Què visitar a Catalunya, Què visitar a Sant Agustí de Lluçanès, Què visitar al Lluçanès\nSant Genís del Pi és una església que es troba situada entre el veïnat de l’Alou i el serrat de Ventrulla, dins del terme municipal de Sant Agustí de Lluçanès.\nL’actual edifici és de planta rectangular, amb una coberta a dues vessants. Podem observar com totes les cantoneres de l’edifici han estat fetes amb pedra treballada i ben escairada. A totes les façanes hi podem observar petites finestres que il·luminen l’interior de l’edifici.\nLa cantonada més ben conservada, és la façana principal. En la porta d’entrada, hi podem veure una llinda amb la inscripció de “Die 24 Ipsa Abril de 1742”, indicant-nos, doncs, l’any de la construcció d’aquest edifici.\nEn aquesta façana principal, també hi podem observar el campanar que compta amb una coberta piramidal. Al punt més alt del campanar, hi ha una creu feta amb ferro forjat.\nEsglésia de Sant Genís del Pi was last modified: abril 29th, 2020 by cooltur


Actualitzada 14/08/2020 a les 14:49\nEl Gremi de Restauració de Barcelona rebutja la decisió que ha pres aquest divendres el govern espanyol de prohibir fumar en espais a l'aire lliure com les terrasses. A través d'un comunicat, l'associació critica que es tracta d'una mesura «sense base científica» i demana que «no es dificulti encara més» la supervivència de bars i restaurants. Pel director del gremi, Roger Pallarols, «sembla que l'administració vulgui aprofitar la situació d'excepcionalitat per eludir un debat que no respon a una demanda de la societat». «Ara mateix ens preocupa el futur dels petits negocis, als quals la motxilla de deutes els resulta cada cop més insuportable», afegeix. En el mateix comunicat, el gremi assegura que recorrerà a la mesura davant la justícia.\nSegons l'associació, les terrasses de Barcelona ja compleixen amb les mesures de prevenció fixades i, per tant, argumenta que «es podria continuar fumant». «L'únic que s'aconseguirà és marejar la gent i multiplicar la inseguretat de restauradors i clients», destaca Pallarols.\nLa prohibició de fumar a l'aire lliure neix d'un acord entre totes les comunitats autònomes i el Ministeri de Sanitat, tot i que hi havia alguns territoris com Galícia o les Illes Canàries que ja l'estaven aplicant. Aquest mateix dijous, el secretari de l'Agència de Salut Pública de Catalunya, Josep Maria Argimon, ja va mostrar-se ahir partidari de la mesura. En aquest sentit, el gremi manifesta que es mostra «perplex» davant «l'aparent lleugeresa amb què el Govern anuncia restriccions que complicarien encara més la reactivació de la restauració».\nPer altra banda, l'agrupació de restaurants critica la «confusió» que es genera amb cada nova mesura i carrega contra les actuacions que ha dut a terme el Govern. «Des que la Generalitat ha assumit el comandament sanitari, la situació ha empitjorat; durant molts dies, restauradors i clients han estat desorientats», apunta.\nFinalment, el gremi demana a l'administració catalana que doni explicacions sobre què passarà amb la restricció de l'aforament a l'interior dels locals. «Bars i restaurants no poden funcionar a mig gas», alerta Pallarols.\nComenta el contingut : El Gremi de Restauració creu que la prohibició de fumar a l'aire lliure és una decisió «sense base científica»


Edicions 62, 2010 (592 pàgines)\nMichel Marini, fotògraf aficionat, lector compulsiu i gran jugador de futbolí, tenia dotze anys el 1959 quan freqüentava el cafè Balto de París. Eren els temps del rock and roll, de Jean-Paul Sartre i de la guerra d’Algèria.\nLa trobada amb els membres del club canvia l’existència d’en Michel i l’ajuda a oblidar les tensions familiars i els seus embolics sentimentals. Ell es converteix en el benjamí del grup i a poc a poc fa el seu particular aprenentatge del món amb els seus clarobscurs, alhora que descobreix el terrible secret que uneix aquests homes.\nRetrat d’una generació, El Club dels optimistes incorregibles reconstrueix minuciosament tota una època i els seus ideals.


L'horror i l'honor\nPasso un empatx de lectura de Rodoreda. Preparar unes planes sobre la seqüència guerra-exili-retorn a la seva obra m’ha portat en pocs mesos a llegir de dalt a baix les novel·les, els contes, la poesia i la correspondència d’aquesta escriptora que engoleix com un xuclador. A part dels resultats crítics més que dubtosos, se me n’ha derivat un estat de catatonia escriptora que avui intento de superar.\nD’una banda no he aconseguit de descriure per on passa la frontera rodorediana entre l’horror i l’honor de la guerra. Si n’hi ha, que em sembla que sí. O no n’hi ha, i llavors la guerra és un tot indestriable, el tot, que l’escriptora travessa pel mig sense taps a les orelles per sentir, a més dels esgarips d’Escil·la, els víctors de Caribdis. No pas Guerra i pau, sinó «Guerra i guerra». Repetició i suspensius de Quanta, quanta guerra… On és, guerra, la teva força absortiva? On és, Rodoreda, el teu elm?


Secció d'Estudis de La Comi\nAmics, companys, sapigueu que la lenta activitat de la Secció d'Estudis de la Comissió de Sant Antoni Abat, ha començat a donar els seus fruits.\nEl passat mes de gener, es va aprovar al ple municipal de l'Ajuntament de Canovelles, la declaració de l'Església de Sant Feliu com a Bé Cultural d'Interès Local; sens dubte una gran notícia per a la preservació del patrimoni local de què gaudim a Canovelles!\nEl procés ha estat més ràpid del que suposàvem, la Generalitat ho va declarar sense cap tipus d'entrebanc, ben al contrari. Per la seva banda, al ple municipal, es va aprovar per unanimitat.\nCal dir que això és tot un orgull per als membres de la secció, que amb aquest petit cim que hem assolit, emprenem amb més ganes i motivació la continuïtat de la nostra activitat. Per aquest nou any 2012, i amb la idea de mantenir-ho a més llarg termini, esperem poder dur a terme la catalogació de masies tant necessària al nostre poble.\nAixí doncs, els membres de la Secció d'Estudis estem preparant una reunió amb el nostre Ajuntament per plantejar-los un seguit de suggestions per dotar al municipi la identitat que es mereix, així com un treball conjunt entre l'Administració i les entitats.\nEsperem doncs que enguany sigui un any profitós per a la nostra Secció d'Estudis i evidentment, pels 50 Anys de l'entitat!\nPublicat per Secció d'Estudis a 4:56 0 comentaris\nEls nostres projectes poc a poc van donant fruits...\nEncetem el Blog de la Secció d’Estudis fent una petita presentació del que representem dins la Comissió Sant Antoni Abat.\nSom un grup de membres de l’entitat moguts per diverses inquietuds relacionades amb el que envolta i ha envoltat durant anys el nostre poble. Creiem fermament que convé una dedicació, una preocupació, pel que fa a la història de Canovelles, a la seva cultura, la seva gent i la seva evolució com a localitat.\nPer entendre’ns a nosaltres mateixos, com a persones, sovint necessitem sentir-nos que formem part d’una identitat col·lectiva, així doncs, és esencial conèixer el nostre origen. Aquí és on vol incidir la nostra secció; descobrir, estudiar, recopilar i difondre tots els fets que històricament ens han conduit fins on ens trobem actualment i quines reminiscències se’n poden mantenir i perpetuar.\nAlhora però, no pretenem centrar-nos només en vetllar per la supervivencia d’una història viva, ja sigui oral, documental o patrimonial, sinó que els nostres propòsits també procuren establir-se amb una visió de futur. Som plenament conscients que una de les principals característiques de Canovelles és la seva diversitat poblacional, i per tant, no pretenem estancar-nos amb el grup reduüit de persones que actualment constituïm i en satisfer només les nostres inquietuds, també volem fer-ne partícep a tot el poble de canovelles.\nDes d’aquí, fem una crida a tothom que vulgui participar amb nosaltres, que tingui inquituds o propostes, que estem oberts a qualsevol aportació i incorporació.\nPer fer-vos un petit tastet dels proyectes que pretenem dur a terme a mitjà i llarg termini:\n1) Catalogació de les masies més emblemàtiques del poble; així com el seu estudi patrimonial i geogràfic.\n2) Entrevistes a la gent més gran del poble per tal de mantenir viva la memòria popular històrica.\n3) Promoure la restauració de la portalada de l'Església.\nEn aquest últim cas, m'agradaria fer-vos arribar una bona notícia: degut a la nostra insistència a la parròqui, sembla ser que ja s'ha posat fil a l'agulla i la institució eclesiàstica ja ha demanat dos pressupostos per tal de dur a terme la restauració de la nostra portalada romànica tant particular. Des d'aquí, agrair a tots els nostres membres per aconseguir-ho!\nContinuarem informant de les novetats de seguida que les tinguem, si voleu afegir-vos al nostre equip, només heu d'enviar-nos un correu a: seccioestudis.lacomi@gmail.com\nPublicat per Secció d'Estudis a 10:07 0 comentaris\nLa nova secció d'Estudis de la Comissió Sant Antoni Abat inicia la seva tasca.\nUs encoratgem a participar dels treballs que es desenvolupen en aquest grup de treball.\nSi voleu afegir els vostres comentaris, aquí teniu el nostre bloc per tot allò que enriqueixi el nostre record col·lectiu i el nostre patrimoni.\nPublicat per Secció d'Estudis a 10:06 0 comentaris\nVolem conèixer les vostres inquietuds\nDigue'ns quines coses t'agradaria conèixer del teu poble...\nPublicat per Comissió Sant Antoni Abat a 8:08 0 comentaris\nNoves notícies! Hola a tots! Amics, companys, s...\nComissió Sant Antoni Abat


Artur Mas: "Per aconseguir la independència necessitem fugir de la utopia, però també de la resignació" La República\nArtur Mas: “Per aconseguir la independència necessitem fugir de la utopia, però també de la resignació”\nL’expresident de la Generalitat defensa el PDeCat per “enlairar Catalunya” mentre no arriba la independència\nL’expresident de la Generalitat, Artur Mas, ha defensat aquest dissabte en l’acte de benvinguda a nous associats del PDeCat que cal un partit que “mentre no arriba la independència, es cuidi d’enlairar Catalunya”. Ha dit que per aconseguir la independència s’ha de “fugir de la utopia, però també de la resignació”, així com “explicar la veritat d’allà on som”. Per la seva banda, la candidata del PDeCat a la presidència de la Generalitat, Àngels Chacón, ha defensat que el seu partit “no té por d’exercir responsabilitats”, ni de prendre decisions. Ha assegurat que des de la formació es defensa “el diàleg, la negociació i la necessitat d’arribar acords de país”.\nPel que fa al moment polític actual, la candidata naconalista ha subratllat que la solució no rau a prescindir dels partits polítics, sinó en que els partits polítics escoltin i representin els ciutadans, “tot oferint solucions”. Chacón ha detallat que el seu objectiu en presentar-se a les eleccions no és pactar amb ningú, sinó per tenir “veu pròpia” i representar el seu projecte.\nPel que fa a les eleccions del 14-F, ha assegurat que hi ha dos elements que poden anar en contra: un, l’evolució de la covid-19, i l’altre, la desafecció dels ciutadans per la política. “Cal fer d’altaveu per explicar la importància d’una decisió tan important com és en mans de qui deixem el nostre país”, ha remarcat.\nEl president del partit, David Bonvehí, ha defensat que la seva formació és plena de vida, i així ho demostra la benvinguda a 211 nous associats, que se sumen als seus més de 8.000 militants. “Els associats no sou només la base del partit, sou els cervells, els inspiradors de la nostra acció política”, ha sostingut.


El Pebrasset: L'insecte més llarg del món\nS’ha trobat un insecte pal a la regió autònoma Guangxi, al sud de Xina, i aquest ha sigut classificat com l'insecte més llarg del món. Les autoritats xineses van afirmar dijous passat que l'exemplar, de 62,4 centímetres, ha superat el rècord de longitud de tots els registrats fins ara.\nZhao Li, investigadora del Museu de l'Insecte de l'Oest de Xina, va trobar l'insecte pal en una carretera de muntanya durant una inspecció en un camp de Guangxi fa dos anys. Este exemplar és l'insecte més llarg dels descoberts fins ara, entre els que s'han classificat més de 807.625. La investigadora portava esperant este moment des de 1998, quan els habitants d'eixa zona van assegurar veure un "bicho enorme" de mig metre rondant pel camp.\nL'insecte, anomenat Phyganistria chinensis Zhao, va ser transportat fins a l'IMWC, on va posar sis ous. Després d'eclosionar, el cos més xicotet de les cries mesurava almenys 26 centímetres. Les autoritats xineses assenyalen que la tesi sobre este cas es publicarà pròximament.\nPublicado por Alejandra García en 5:54\nEtiquetas: -iesjsegrelles, “biogeo4eso”, 2015 - 2016, descobriment, garciacastellóna, insectes, Xina


i Lió | enciclopèdia.cat\nNom francès deLyon (fr)\nCapital del departament del Roine i de la regió administrativa d'Alvèrnia-Roine-Alps, al Lionès, França, a la confluència dels rius Saona i Roine.\nLa seva posició geogràfica entre l’Europa alpina i l’Europa herciniana, sobre l’eix Saona-Roine, ha potenciat la importància de la ciutat, la influència de la qual s’estén des de les planes del Saona i les muntanyes del Jura, del Lionès i del Beaujolais, fins a la Provença, al S, i la regió parisenca, al N, i cap a Suïssa i Itàlia.\nEl creixement demogràfic reflecteix la vitalitat de Lió: de 1.770.00 h el 1851 passà a 459.000 el 1901 i a 580.000 el 1931. Després s’estabilitzà i fins i tot decresqué el nucli urbà, alhora que s’incrementà acceleradament, a causa de la immigració, l’àrea metropolitana.\nEl nucli antic és situat sobre un turó, a la dreta del Saona, mentre que a l’àrea entre aquest riu i el Roine hi ha el vell districte de la Croix-Rousse, d’antiga funció industrial tèxtil. A Lió predomina avui el sector terciari: centre de gestió amb serveis bancaris, jurídics, comercials i financers. Hom ha creat immensos ravals industrials i residencials a les planes al·luvials que envolten el nucli antic: sectors de Gerland, Saint-Fons, Villeurbanne, etc. Per tota la regió lionesa hi ha centres tèxtils, especialitzats en filatura, tints, aprests i teixits. Els sectors d’indústria química són alineats a la vall del Roine, fins a Saint-Rambert-d’Albon. També hi ha indústria metal·lúrgica, de construccions mecàniques, de material elèctric i electrònic, de plàstics, paper i ciment.\nCentre cultural, amb universitat. És seu arquebisbal. Entre els principals monuments de la ciutat cal citar les restes de la ciutat romana (amb un teatre important dels segles I i II dC) al turó de Fourvière, la catedral de Saint-Jean (segles XII-XV), les esglésies de Saint-Martin d’Ainay (segle XII) i de Saint-Bonaventure (segles XIV-XV), la casa de la ciutat i el Palais des Arts, avui Musée des Beaux-Arts, ambdós del segle XVII, i la basílica de Notre-Dame de Fourvière (s. XIX).\nFundada el 43 aC, amb el nom de Lugdunum, fou aviat un centre econòmic i militar de gran importància i també seu d’una de les comunitats cristianes més antigues, que sofrí una violenta persecució sota el regnat de Marc Aureli (177). Envaïda pels huns d’Àtila (segle V), fou ocupada pels visigots i formà part, després, dels regnes burgundi, carolingi, lotaringi (843) i de Borgonya-Provença, i el 1032 passà al Sacre Imperi Romanogermànic. Al segle XIII la burgesia posà la ciutat sota la protecció del rei de França, i Felip el Bell l’annexà al país el 1312. Les seves llibertats comunals i la seva situació com a lloc de pas entre les ciutats d’Itàlia i les franceses i flamenques en fonamentaren la prosperitat als segles XIV i XV, gràcies a la introducció, provinent d’Itàlia, de la indústria de la seda i a la celebració de fires molt importants (quatre d’anuals). Fou un gran centre impressor de llibres i imprimí, entre altres, obres lul·lianes i les dels grans juristes catalans del segle XVII. La primera meitat del segle XVI fou l’època de l’apogeu —tant econòmic com cultural— de Lió, que acabà quan esclataren les guerres de religió. El 1793 hi tingué lloc una revolta federalista (dirigida primer pels girondins i més tard pels reialistes, revolta explicable per la resistència al centralisme parisenc i per l’esglai de la burgesia davant les primeres impugnacions històriques al dret de propietat) que la Convenció reprimí durament: més de dues mil persones foren guillotinades i fou decretada la destrucció de la ciutat, la qual destrucció arribà a ésser iniciada. Al segle XIX les penoses condicions de la classe obrera provocaren revoltes entre els canuts, obrers de les sederies (1831, 1834, 1849). Al segle XX ha continuat l’expansió industrial i urbana. Durant l’ocupació de França pels alemanys, Lió fou un dels principals centres de la resistència.


Les ajudes per pagar lloguers o hipoteques s’amplien a les botigues de material d’esquí - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLes ajudes per pagar lloguers o hipoteques s’amplien a les botigues de material d’esquí\nEl programa cobrirà el 75% de les quotes fins a un màxim de 2.000 euros mensuals i podrà ser retroactiu des de l’1 de gener\n31/03/2021 (19:46 CET)\nUna botiga de material d'esquí del páis.\nEl Govern ha ampliat l’ajut que permet cobrir part del lloguer o les quotes d’hipoteques d’aquells establiments més afectats per les restriccions sanitàries obligades pel coronavirus. Als negocis que ja fa mesos que el tenien, com ara bars o restaurants, s’hi sumen ara les botigues dedicades al lloguer de material d’esquí. A més, el podran demanar de forma retroactiva, des de l’1 de gener.\nAixí ho ha explicat el portaveu del Govern, un Eric Jover que ha volgut remarcar que es tracta d’un sector d’activitat “molt tocat per les restriccions associades al món de la neu”. Des del Govern es recorda que ha partit especialment per “les limitacions a la mobilitat dels països veïns”.\nEl programa preveu que les empreses puguin tenir un percentatge d’ajut del 75% del lloguer del local comercial o de la quota hipotecària. Això sí, amb un màxim de 2.000 euros mensuals. A banda, s’estableix que es pot demanar de forma retroactiva, des de l’1 de gener. Per tant, el podran obtenir pels mesos de gener, febrer i març.\nPer tenir-hi accés, els negocis han d’estar legalment establerts a Andorra, tenir número de registre de comerç i indústria amb la descripció detallada de venda al detall o lloguer de material d’esquí, exercir aquesta activitat de forma exclusiva i estacional durant la temporada d’esquí, i declarar que no tenen cap deute amb l’administració. No hi tenen dret les empreses on l’activitat sigui complementària d’hotels, centres comercials, esportius o altres comerços que s’hi puguin assimilar.


T VOYAGE DES THES - Informació sobre la marca\nT VOYAGE DES THES - Informació sobre la marca\nMarca T VOYAGE DES THES a França\nInformació sobre la marca T VOYAGE DES THES amb el nombre M3345394\nLa marca T VOYAGE DES THES amb el nombre M3345394 va ser sol·licitada el 08/03/2005. Es tracta d'una marca a França pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca T VOYAGE DES THES amb el nombre M3345394 va ser sol·licitada per Persona física mitjançant els serveis de PITOISET SANDRA. La marca T VOYAGE DES THES amb el nombre M3345394 va ser sol·licitada per les classes Pr segons la Classificació niçarda.\nRenovació de la marca T VOYAGE DES THES amb el nombre M3345394\nÉs possible conèixer marques similars quant a productes i serveis a identificar es refereix. La marca T VOYAGE DES THES amb el nombre M3345394 va ser sol·licitada a les classes Pr pel que si es desitja conèixer més marques sol·licitades en Pr clicar aquí.\nAltres marques sol·licitades a través del representant PITOISET SANDRA\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades a través de PITOISET SANDRA entre les quals es troba la marca T VOYAGE DES THES amb el nombre M3345394. Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades a través de PITOISET SANDRA clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a França entre les quals es troba la marca T VOYAGE DES THES. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a França. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a França.\nÉs possible conèixer totes les marques registrades en la classe Pr () entre les quals es troba la marca T VOYAGE DES THES amb el número M3345394. Conèixer les marques registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una marca en aquesta mateixa classe.


Cap de taller 3f5402e5 Girona\nSi estàs buscant un canvi laboral, tens experiència en la gestió d´equips d´un taller de caldereria, et volem conèixer!\nDes d- Adecco Girona busquem un/a Cap de Taller de caldereria. És un projecte estable, on la teva incorporació seria directament amb l´empresa. Les teves principals responsabilitats seran:\n-\tOrganització dels recursos del taller (assignació de personal, previsió de materials necessaris, desenvolupament i termini dels projectes, etc.)\n-\tOrganització intern de l´equip, i demés per a la gestió de càrregues, així com de l´espai disponible.\n-\tSupervisió de les tasques desenvolupades\n-\tCoordinació amb els diferents departaments.\nPensem en una persona amb una experiència de mínim 4 anys en una posició similar; capacitat de lideratge i organització.