Biblioblog – Fora del prestatge » 2012 » agost\nEl negre, un gènere en alça en temps de crisi\nDolents que són molt dolents, bons que de vegades són una mica dolents i, en general, finals en què es fa justícia. Aquests són els entramats de la novel·la negra, un gènere que gaudeix de millor salut que mai i en què els lectors poden trobar títols per a tots els gustos.\nÉs un dels gèneres que més autors nous incorpora a cada temporada, des de persones anònimes i periodistes fins a cineastes prestigiosos. L’objectiu dels escriptors, en general, és explicar el món desconcertant en què vivim, amb totes les excepcions que es vulgui.\nEncara que el fenomen Millenium, la trilogia pòstuma de l’escriptor suec Stieg Larsson, va dotar de nova empenta al gènere i va atreure tots els focus sobre la novel·la criminal que va arribar del fred, la veritat és que els països nòrdics ja eren, des de fa dècades, un viver d’aquest gènere, en el qual el matrimoni format per Maj Sjöwall i Per Wahlöö va establir les bases amb el detectiu Martin Beck.\nDesprés van arribar, entre altres, Henning Mankell amb l’inspector Wallander, Asa Larsson, la polifacètica Camilla Läckberg, Mari Jungsted, Jo Nesbo, Arnaldur Indridason, Anne Holt o Johan Theorin. Les seves novel·les segueixen destil·lant la denúncia social que va caracteritzar als seus antecessors, i que en general solen succeir-se en forma de sagues que compten amb legions de seguidors.\nEn l’arc mediterrani, el grec Petros Markaris també aprofita les aventures i desventures del seu comissari Kharitos per endinsar-nos en la crisi grega en clau de novel·la negra. I l’italià Andrea Camilleri opina que la negra és, ara per ara, l’única novel·la realment social, l’única que pot reflectir les coses com són.\nPerò l’entusiasme per la novel·la negra no es limita només als lectors, ni als escriptors estrangers. Cada vegada més, els nostres autors s’endinsen amb èxit en el gènere negre, fins i tot alguns de consagrats com Carme Riera, que ha signat aquest any Natura quasi morta.\nSimpatia por el diablo, primera novel·la del cineasta Agustín Díaz Yanes, entre el negre i la política ficció, fa por, perquè el que narra podria passar en qualsevol moment: un banquer corrupte, amb molts draps bruts que amagar posa en marxa, amb la inapreciable ajuda de polítics corruptes i d’un elitista fons d’inversions nord-americà, una conspiració per donar un cop d’Estat, de dretes, naturalment. Tot és ficció, però el lector atent pot identificar alguns personatges de la política espanyola.\nNarcolepsia, primera novel·la de Jordi Ledesma, és la història d’un noi de la Barceloneta que gairebé sense adonar-se’n es converteix en un camell. Prospera ràpidament fins que comet el seu primer assassinat i es perd a si mateix.\nJosé Sanclemente fa una radiografia en Tienes que contarlo , de la crisi a la prensa escrita, de la publicitat a Internet i el periodisme digital en una història d’amors i desamors entre un policia i una arriscada periodista.\nEl rostro de la maldad, segona novel·la negra de Julián Sánchez, protagonitzada per l’inspector David Ossa, part d’un terrible atemptat en uns grans magatzems (recorda Hipercor, però no té res a veure). La venjança d’un artificier a qui els seus companys van deixar caure voluntàriament en el foc serà terrible i el seu principal escenari és el subsòl barceloní.\nLa tristeza del samurai, de Víctor de l’Árbol, és un cas curiós. Es va publicar el 2011, amb bones crítiques però va passar amb més pena que glòria. Publicada a França, ha estat un rotund èxit al país veí, on ha obtingut el Premi Polar Europeu. Ara ha aparegut al nostre país en edició de butxaca. Abasta un període que va des dels primers anys quaranta a bé entrats els vuitanta. Els abusos dels polítics de la postguerra, de com es van situar després de la guerra i van prosperar durant la transició, arriben fins al present.\nEl gènere negre al bloc de la Biblioteca.\ndivendres 31 d'agost de 2012 | Categoria: GÈNERE NEGRE,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nVogadors a La Biennale\nL’exposició Vogadors és una síntesi precisa d’on som, d’on venim i cap on volem mirar, encara que avancem, com els vogadors mirant enrere. Ferran Mascarell.\nLa mostra Vogadors és la primera participació catalana i balear a la biennal de Venècia d’Arquitectura que ha donat inici aquesta mateixa setmana en la seva 13à edició i s’ha portat sota un lema molt eloqüent: Common ground referint-se a denominador comú o terreny compartit.\nAquesta exposició està basada en una idea il·lustrada per nou obres que han estat totes realitzades per arquitectes joves catalans. Es caracteritza per una línia arquitectònica que utilitza materials naturals com la pedra, la fusta i la ceràmica, que s’adapta també a les circumstàncies actuals de context econòmic. Aquestes obres de Vogadors semblen estar impregnades d’un optimisme quasi desbordant.\nA més dels plànols, maquetes, mostres de materials i catàlegs digitals en diferents aparells electrònics, s’utilitzen imatges que mostren com hi viuen els seus habitants a través dels espais com poden ésser les escoles, centres de formació professional o equipaments públics. També cal fer menció als vint antecedents en construcció de diferents èpoques que s’ofereix com a epíleg de la mostra a Venècia.\nA partir d’aquestes creacions, l’objectiu és mostrar que aquesta arquitectura no és una resposta automàtica a la crisi actual, sinó una tendència cultural i estètica que entronca amb la tradició intel·lectual, tècnica i social de l’arquitectura catalana i balear.\n69è Festival de Cinema de Venècia\ndijous 30 d'agost de 2012 | Categoria: CINEMA\t| Enllaç permanent\n50 anys amb The Beatles\nEl mes d’agost de 1962 John Lennon, Paul McCartney, George Harrison i Ringo Starr van formar The Beatles, la icònica banda de rock que va marcar una fita en la història de la música contemporània.\nProcedents de Liverpool, i amb una formació inicial de cinc components que incloïa a Lennon, McCartney, Harrison, Stuart Sutcliffe (baix) i Pete Best (bateria), la banda va construir la seva reputació en els clubs de Liverpool i Hamburg. El 1961 Sutcliffe va abandonar el grup i l’any següent Best va ser reemplaçat per Starr.\nArrelat al skiffle i el rock and roll dels anys cinquanta, el grup va treballar més tard amb diferents gèneres musicals, que anaven des de les balades pop fins al rock psicodèlic, incorporant sovint elements clàssics, entre d’altres, de manera innovadora en les seves cançons.\nDos mesos després de la seva unió, The Beatles obtenen el contracte per gravar, i realitzen el senzill Love Me Do, amb el que van aconseguir situar-se en les llistes d’èxits del Regne Unit. El 1963, Please, please me, From me to you i She loves you també accedeixen a les llistes d’èxit en llocs preferents. Neix d’aquesta manera la beatlemania, l’adoració dels seus incondicionals, principalment adolescents, que mostren el seu fanatisme per la banda de manera desbordada.\nUn any més tard els Beatles assalten el mercat nord-americà, on els seus temes arriben als primers llocs en les llistes d’èxit.\nParal·lelament al seu treball musical i aprofitant la seva enorme popularitat, roden algunes pel·lícules, A Hard Day’s Nigth! (1964), Help! (1965),The Magical Mistery Tour (1967),The Yellow Submarine (1968), i Let It Be (1970).\nMentrestant, els Beatles seguien augmentant la seva discografia i l’èxit i popularitat de la banda creixia de manera imparable. El 1967 va aparèixer un dels seus treballs més destacats, Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band, un LP que marcaria el naixement de la música psicodèlica i va suposar un rotund èxit mundial per al grup britànic, que va aconseguir el número u simultàniament a les llistes britàniques i nord-americanes.\nEl 1970 van publicar Let it be, probablement un dels seus millors temes, però les desavinences entre els membres del grup ja eren evidents i aquest mateix anys van separar-se, començant cadascú la seva pròpia carrera en solitari.\nIniciadors del fenomen beat, la naturalesa de la seva enorme popularitat, es va transformar i alhora les seves composicions es van tornar més sofisticades. Les seves cançons van reflectir els problemes d’un cert sector de la joventut de l’època, que pretenia restar al marge de l’anomenada societat de consum i superar les convencions i els aspectes més retrògrads de la societat occidental, alhora que reclamava nous valors tant estètics i artístics com espirituals i socials relacionats, per exemple, amb l’alliberament sexual i l’antimilitarisme. Van arribar a ser percebuts com l’encarnació dels ideals progressistes, estenent la seva influència en les revolucions socials i culturals de la dècada de 1960.\nVan tenir el bon sentit o l’oportunitat de trencar al cim de la seva creativitat, deixant set anys de música gravada, i un brillant cadàver perfecte que manté intacta la mística i la bellesa dels Beatles. Cinquanta anys després, les seves cançons són tan bones avui com quan van ser escrites, estan arrelades en l’ADN de la civilització moderna. La major part van néixer de la imaginació i la química de Lennon i McCartney. El que és increïble és que dues persones amb aquest tipus de visió musical arribessin a reunir-se i a fer tota aquesta música junts. El que van crear va ser totalment original, un punt de partida per a moltes bandes que van seguir.\nEl 1980 John Lennon va ser assassinat per un pertorbat, un fet que va causar una gran commoció a tot el món i va impedir, definitivament, qualsevol retrobament de la banda.\nEn aquest aniversari d’or, la seva música segueix tan vital i fresca com sempre i segueix encisant a les noves generacions.\nThe Beatles a la Biblioteca\ndimecres 29 d'agost de 2012 | Categoria: MÚSICA\t| Enllaç permanent\nAquest any és compleixen set segles de la desaparició dels templers catalans, concretament un 22 de març de l’any 1312, quan el papa Climent V va decidir anihilar l’ordre del Temple. Va decidir suspendre aquesta ordre religiosa i militar que s’havia fundat a principis de segle XII a Jerusalem amb la missió de protegir els pelegrins que es dirigien a Terra Santa.\nAbans, el 13 d’octubre del 1307 i per ordres del rei Felip IV el Bell, els oficials reials van irrompre als convents templers i van detenir els frares sota l’acusació de pràctiques herètiques i homosexuals. Amb aquesta acció començaria el procés contra l’ordre del Temple, que s’estendria per terres catalanes i per altres indrets de la cristiandat, i que culminaria amb la supressió de la influent institució. Uns mesos més tard, Jaume II va signar l’ordre d’arrest dels templers i aquests es van concentrar a les terres de l’Ebre, concretament a Montsó, Miravet i Xalamera on les condicions en que resistien eren molt dolentes fins que la fortalesa va caure finalment un any i mig després.\nEn commemoració d’aquesta efemèride s’ha publicat aquesta setmana la novetat literària Els templers guerrers de Deu. Entre Orient i Occident a càrrec de Joan Fuguet i Carme Plaza. Alguns templers van decidir continuar resistint contra els musulmans a Orient amb Pere de Castella, i d’altres van participar en combats contra els cristians, i fins i tot alguns van decidir dedicar-se a la pirateria.\nEn l’obra de Joan Fuguet i Carme Plaza s’explica qui eren els templers, que van significar en la seva època i detallen el seu tràgic final a través de la documentació de l’Arxiu de la Corona d’Aragó que ens condueix a noves informacions per entendre millor el seu llegat. També cal fer menció a altre obres literàries anteriors sobre aquesta ordre que de tan ben documentada ens permet accedir profundament a la vida dels templers a les terres catalanes.\nEntre aquestes es troba La fi dels templers catalans, un llibre que ens acosta a la resistència als castells des del setge, passant per les negociacions, fins arribar a la forçada capitulació. També cal fer menció a Umberto Eco i el seu llibre El pèndol de Foucault, on l’autor arremet contra totes les teories esotèriques establertes, utilitzant la sàtira en el seu llenguatge aconsegueix posar en dubte totes les teories establertes sobre els coneixements ocults dels templers.\ndimarts 28 d'agost de 2012 | Categoria: NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nL’Ecce Homo de Borja\nUnes dues hores va trigar Elías García Martínez a elaborar la ja celebèrrima pintura mural de l’Ecce Homo, en l’església del Santuari de Misericòrdia de la localitat saragossana de Borja, alterada significativament després de ser sotmesa a una peculiar restauració per part d’una dona molt gran que, amb la millor intenció, va entrar a l’església i va decidir pel seu compte reparar l’obra, molt deteriorada per ser un oli pintat sobre la paret sense ser tractada prèviament.\nDues restauradores estudiaran la pintura per esbrinar l’estat en què ha quedat i les possibles solucions, amb la col·laboració de la dona octogenària artífex de la trencadissa, perquè expliqui el material utilitzat, i intentar recuperar la pintura, tot i que són conscients de les dificultats, ja que es trobaba molt malmesa pel pas del temps i la humitat.\nL’obra, d’uns 50 centímetres d’alt per 40 d’ample, té escàs valor econòmic, encara que sí sentimental, ja que els familiars de l’artista encara guarden relación amb Borja. El que no hi ha dubte és que amb la catastròfica restauració ha assolit una insospitada popularitat a través de les xarxes socials on els internautes han fet gala del seu sentit de l’humor, i han aparegut innombrables versions amb personatges famosos, des d’Homer Simpson a Kiko Rivera.\nÉs tal la repercussió que l’obra té en les xarxes que fins a un internauta ha iniciat una recollida de signatures a través de la plataforma digital change.org perquè la nova versió de l’Eccehomo es mantingui tal com la veïna del poble l’ha restaurat. En 24 hores s’han recollit 6.902 signatures de suport per al manteniment de la nova versió de l’Eccehomo de Borja, i el nombre no para de créixer.\ndilluns 27 d'agost de 2012 | Categoria: NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nUna vegada més Pixar, ara ja ha deixat de competir amb Disney ja que va ser comprada fa un temps per aquesta, ens apropa una història que farà les delícies de grans i petits amb aquesta nova proposta que ens apropa al personatge de Mèrida, una jove i bella princesa que somia amb viure aventures i ser algú important per a la història del seu regne. Mèrida és filla del rei d’Escòcia Fergus, que perd la cama esquerra lluitant amb un ós maligne gegant, i de la Reina Elinor.\nPerò els seus pares, els reis, no veuen l’esperit de llibertat de la seva filla com a convenient, i prefereixen que la seva vida transcorri en la tranquil·litat de palau. Llavors Mèrida, després de discutir amb els seus progenitors, fugirà i emprendrà una odissea en la qual s’enfrontarà a mil i un perills, com bèsties formidables o mags foscos, i que segur ens farà passar una bona estona al cinema.\nBrave (Indomable) ha estat dedicada a la memòria del desaparegut Steve Jobs, creador d’Apple i un dels fundadors de Pixar, però no segueix el camí habitual d’aquest tipus de cinema. Es tracta d’un conte i no falten alguns dels seus arquetips habituals com pot ser la bruixa, però com a diferència a les seves predecessores narra una història on regnen les dones. Els homes empren el temps en altres coses: libacions alcohòliques, fanfarronades i guerres nècies però són les dones les que porten el pes de tot i destaquen per la seva intel·ligència.\nCal fer menció finalment a una recomanació: arribar puntualment a la sala de cinema, ja que abans de començar la pel·lícula s’ofereix a l’espectador un curtmetratge que no ens deixarà indiferents, ben al contrari, ens agradarà tant com la pròpia Brave. Com es tradició a Disney-Pixar en les seves darreres estrenes comença la projecció amb un petit curt, en aquest cas anomenat La lluna, què va optar a l’estatueta en l’última edició dels Oscars, i ha estat el debut com a realitzador i guionista de Enrico Casarosa. Us fem aquí un avançament, però cal dir que no està complet, per veure-ho tot caldrà anar al cinema a veure la darrera creació de Pixar.\ndivendres 24 d'agost de 2012 | Categoria: CINEMA\t| Enllaç permanent\nUn segle de Gene Kelly\nFred Astaire representa l’aristocràcia i jo el proletariat. Gene Kelly\nEugene Curran Kelly va néixer a Pittsburgh avui fa cent anys. Els seus començaments en plena crisi econòmica no van ser precisament fàcils mentre ajudava al seu pare que feia de venedor. Les coses van agafar color quan va començar en una escola de ball local i aviat va demostrar un talent que el va fer destacar ràpidament, això li va permetre molt aviat aconseguir un primer contracte a Broadway, més concretament en el musical Leave it to Me quan tenia l’edat de vint-i-sis anys. A l’any 1941 va arribar el seu primer èxit amb el paper protagonista del musical anomenat Pal Joey que va tenir tantes bones crítiques que mai tornaria a ésser el mateix, la seva carrera es va disparar en un ascens imparable a la fama.\nNomés un any després, Gene Kelly ja era tot un fenomen a Nova York i aviat Hollywood el va trucar per realitzar la seva primera pel·lícula anomenada For Me and My Gal, que va ser només una bestreta de les seves dues grans películes inoblidables com An american in Paris i Singing the rain.\nDurant la seva carrera cinematogràfica va tenir moltes parelles de ball, encara que cap tan important i transcendental com Stanley Donen, a qui va conèixer nou vingut a Broadway i amb el qual signaria l’actuació musical sota la pluja d’aquesta obra mestra de la història del cinema. Gene Kelly li va atorgar al musical d’aquella època, un gènere atacat de superficialitat, una transcendència, una precisió emocional i una profunditat inabastable per a qualsevol altre actor o ballarí, elevant aquest gènere a la categoria de gran cinema.\nGene Kelly a la Xarxa de Biblioteques de Vilanova i la Geltrú.\ndijous 23 d'agost de 2012 | Categoria: CINEMA,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nLa tràgica comèdia o còmica tragèdia de Mr.Punch\nAquest còmic que serà novetat a partir de demà a la biblioteca és una novel·la fosca i aterridora que ens acosta a un nen que passa l’últim estiu de la seva infància a casa dels seus avis, en un món en decadència format per miralls màgics i belles sirenes. Però el descobriment de dos titelles abandonades li revelarà la realitat dels adults, creada a partir de violència, mentides i oportunitats desaprofitades. Mister Punch és l’obra mestra dels dos autors britànics que han canviat la manera de concebre el còmic: Neil Gaiman, creador de The Sandman. Maverwhere i Stardust; i Dave McKean, autor de Cages i The Sandman Dustcovers.\nMr.Punch és l’obra més singular de Neil Gaiman, de caire violent, contingut fosc, i que decideix oferir als seus lectors una experiència de lectura totalment atípica que no és freqüent de trobar en aquest art. Tot es desenvolupa en un món tètric, depriment i aterridor on el lector tindràs la sensació d’estar ficat dins d’un malson. El senyor Punch és un dels personatges més importants de la tradició de titelles angleses, i el protagonista d’aquesta història és un psicòpata que llença un nadó per la finestra, després assassina la seva dona, també el policia que intenta arrestar, i fins i tot al botxí que l’anava a executar aconseguint burlar també al mateix diable.\nTot aquest tenebrós i retorçat món dels records de la infància vagament recuperats és dibuixat amb gran habilitat pel col·laborador habitual de Gaiman pel que fa a la il·lustració com és la figura de Dave McKean.\nEn aquest còmic barreja dibuixos amb composicions fotogràfiques, les quals retoca digitalment i tanmateix les barreja amb pintures. Els dibuixos són foscos, grisos, amb un aire que ens apropa en certs moments a l’art cubista. La resta de les imatges són composicions fetes amb titelles, muntatges, escenaris, màscares i altres figures d’atrezzo, que el propi autor fotografia per fer composicions o mescles de ficció i realitat.\nFinalment cal dir que el personatge del senyor Punch va néixer en el segle XIV dins dels espectacles de la comèdia italiana, per posteriorment crèixer i fer-se més conegut a Anglaterra on el titella, Mister Punch, va adquirir la fama popular arribant a ser prohibit per la pròpia violència de la història.\nLa trágica comedia o cómica tragedia de Mister Punch\ndimecres 22 d'agost de 2012 | Categoria: CÒMIC,NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nEl darrer viatge del Capità Salgari\nEs compleixen 150 anys del naixement d’Emilio Salgari, creador de Sandokan i el Corsari Negre, que van ser els protagonistes de les seves exòtiques aventures. Ara apareix la documentada novel·la biogràfica El último viaje del capitán Salgari de l’escriptor Ernesto Ferrero que aprofundeix en la vida i la personalitat d’aquest novel·lista veronès apassionat pel ciclisme i l’esgrima, pèssim alumne i lector omnívor, que va viure amb la seva dona, quatre fills en una casa humil, treballant sense parar i sempre aclaparat per la falta de diners. Aquest llibre en forma de novel·la ens apropa especialment als últims dies d’aquest escriptor d’aventures a través d’un cor de testimonis entre els quals destaca una intrèpida noia, Angiolina, que vol aprendre del mestre Salgari els secrets de l’escriptura i que l’acompanyarà en el seu últim viatge.\nEmilio Salgari escrivia sense descans. La necessitat de plasmar totes les seves vivències sobre el paper donant-los forma de novel·la d’aventures era més gran que la de tenir cura dels assumptes quotidians de la seva vida. Des del principi, va trobar fàcilment editors per publicar les seves obres, i la seva pressa per desprendre d’elles quan les acabava li impedia fixar-se en els detalls dels contractes de cessió de drets o per discutir les seves clàusules. Els editors van aprofitar la seva distracció per incloure condicions abusives i enriquir-se a costa seva.\nA poc a poc, els seus llibres es feien més coneguts: els lectors demanaven seves aventures amb avidesa i en els països on es posaven a la venda traduïdes tenien el mateix èxit. No obstant això, Salgari malvivia en una casa ruïnosa on romania sempre tancat i escrivint. Només els seus editors es feien cada vegada més rics i aquest va ser el seu pitjor destí, una pobresa que el va condemnar en vida però que li oferiria un regal després de morir com és el reconeixement permanent de la seva obra.\nEn el cas de Ferrero, la fascinació davant Salgari arriba fins al punt de viure a la mateixa casa on va residir el mític capità. Era un dels seus majors somnis i, així que va poder, la va adquirir per a si: un veritable luxe que molt pocs podrien permetre. No hi ha un lloc més adequat en el món per captar l’esperit de Salgari i plasmar-ho en el paper de la manera magistral que demostra en el seu darrer viatge al costat del Capità Salgari.\ndimarts 21 d'agost de 2012 | Categoria: NO T'HO PERDIS!\t| Enllaç permanent\nQuè els hi dic?… com escoltar i parlar de drogues amb els fills\nDes dels primers anys de la vida dels seus fills fins a l’adolescència, els pares han d’enfrontar-se a situacions relacionades amb les drogues que solen ser difícils de resoldre com preguntes sobre drogues, començar a voler provar l’alcohol, o potser trobar droga a la butxaca de la roba d’un adolescent.\nLes preguntes que els pares fan sobre l’educació dels seus fills pot resumir en dues: què faig? i què els dic?. Parlar i actuar són les dues grans i principals eines pedagògiques i aquestes al seu torn poden dividir-se en cognitives i conductivistas, és a dir, basades en les paraules o l’acció. Els progenitors han de consensuar que educació prefereixen per als seus fills.\nCal posar-se al lloc dels fills, comprendre els seus interessos, empatitzar amb el seu món afectiu, encertar amb l’expressió a utilitzar per connectar amb ell i els seus interessos, no provocar mecanismes d’autodefensa en l’adolescent i intentar ajudar a canviar adequadament les seves idees i sentiments.\nEl principal perill és arribar a témer, com sovint succeeix amb la sexualitat, de parlar de drogues serveixi per despertar la seva curiositat o simplement l’afany de portar la contrària a allò que li expliquen els seus pares. No es pot protegir des de fora i s’ha de fer des de dins i el problema és la forma, però l’objectiu final hauria de ser ensenyar als fills a conviure-hi.\nPerò, com fer-ho?, com establir un mètode eficaç de prevenció?. L’experiència ensenya que informar sobre els efectes perniciosos d’aquestes substàncies i el risc del seu consum no és suficient en la majoria dels casos perquè la percepció del risc no existeix i fins i tot juga en contra dels joves. Han d’adquirir autonomia, responsabilitat, seguretat, coratge i sobretot la capacitat de triar les amistats i de gaudir sense necessitat de recórrer a substàncies químiques.\nL’educació preventiva ha de servir per frenar tot tipus de conducta de risc com la violència, els embarassos no desitjats, la conducció temerària, el fracàs escolar o el consum de drogues. A les mans dels pares i en la responsabilitat dels adolescents haurà el aconseguir un equilibri que permeti gaudir del seu entorn d’una manera lliure i sana.\nFundación de Ayuda contra la Drogadiccion.\nEn aquesta ocasió us volem adreçar a l’Obra Social “La Caixa” que ofereix en el seu espai virtual una completa informació del món de les drogues; a on tenim que adreçar-nos quan trobem un perill en el nostre entorn, també ofereix una guia d’ajuda a les famílies, un programa educatiu virtual, i es poden realitzar i consultar les preguntes que fan els estudiants als científics sobre aquesta temàtica.\ndilluns 20 d'agost de 2012 | Categoria: RACÓ DE LES FAMÍLIES\t| Enllaç permanent


Castelló elabora el Pla Contracta que destinarà 2,37 milions per a fomentar l'ocupació\nCastelló elabora el Pla Contracta que destinarà 2,37 milions per a fomentar l’ocupació\nEl pla inclou una nova línia d'ajudes destinada específicament a autònoms, microempreses i pimes de Castelló.\nL’Ajuntament de Castelló, a través de la Regidoria d’Ocupació, ha desenvolupat el Pla Castelló Contracta, un pla pel qual es destinaran 2,37 milions d’euros a ajudes directes per a la creació d’ocupació i contractació de persones desocupades. Este pla comptarà a més amb una nova línia d’ajudes que anirà destinada específicament a autònoms, microempreses i pimes per al manteniment de l’ocupació a Castelló. A ella se sumen altres tres línies de suport i un pla de contractació municipal dotat amb 1,78 milions.\nLa regidora d’Ocupació, Patricia Puerta, ha destacat que l’aprovació de l’estat d’alarma i les consegüents mesures excepcionals aplicades sobre l’ocupació i sectors empresarials ha derivat inevitablement en la caiguda de l’activitat en tots els sectors que pot comportar així mateix un futur augment de la desocupació. “Estem vivint un escenari crític i inesperat en l’àmbit global i, des de l’Ajuntament de Castelló, posarem en marxa un pla específic per al foment de la contractació de persones en situació de desocupació”, ha indicat Puerta.\nEntre les principals novetats, destaca la posada en marxa d’una nova línia d’ajudes que estaran encaminades a fer costat a persones autònomes, microempreses i pimes. L’àrea d’Ocupació i Emprenedoria destinarà 450.000 euros en esta nova línia que estarà únicament dirigida a la contractació de persones en desocupació i manteniment de llocs de treball. “Oferim així un suport financer per a pal·liar els efectes de la crisi per la COVID-19, ajudant al manteniment i creació de llocs en les petites empreses”, ha apuntat Puerta.


Federació Catalana de Voleibol - Tenda Online FCVb - Equipació de voleibol - Material per voleibol - Notícies - Vichy Catalan Volei Tour 2020 - Els millors del Vichy Catalan Volei Tour repeteixen a Empuriabrava\nDemà comença a la platja d’Empuriabrava l’última prova puntuable del Campionat de Catalunya de Vòlei Platja Vichy Catalan Volei Tour i les millors parelles del circuit també hi seran presents per assegurar-se la presència a la gran final que es disputarà el 5 i 6 de setembre a Cambrils.\nUn cop tancades les inscripcions, la presència de les principals parelles del circuit està garantida, pel que a Empuriabrava es podrà tornar a veure el millor nivell de vòlei platja del moment. No fallaran els imbatuts i els que s’han tornat els grans rivals a batre. En categoria masculina es tornarà a comptar amb la presència de Javi i Vicente Monfort, i en la femenina, amb Kadri Puri i Erika Kliokmanaite, que han guanyat totes les proves disputades fins al moment: Barcelona, Torredembarra i Vilanova i la Geltrú.\nPerò un cap de setmana més, els gran campions s’hauran d’enfrontar a les parelles que miraran d’aconseguir pujar al més alt del podi. Entre aquestes parells podrem tornar a veure sobre la sorra a Zdravko Kamenov i Sergio Ramírez, que han plantat cara als germans Monfort les dues últimes proves però que s’han hagut de conformar amb una valiosa segona posició. També estaran presents Conrad Rovira i Ferran Serra, Carlos Mora i Javi Naya o Elio Carrodeguas i Dexter Edwards, habituals de disputar-se la tercera plaça al podi.\nEn categoria femenina, també han confirmat assistència Julia Bonet i Becky Fernández, que han fet dues segones i una tercera posició a les proves disputades, o Virginia Carmona i Mar Saló, terceres a Barcelona. Marta García i Núria Bouza, formaran parella a Empuriabrava i altres noms destacats del campionat són Mart Galcerán i Lia Merteki, Anna Blanca Torres i Elena Biosca o Sandra Campo i Sara Segarra.\nPer primer cop aquesta edició, les finals canvien d’horari. Així, aquest cap de setmana les finals es podran seguir en directe pel canal Esport3 de Televisió de Catalunya a partir de les 17 hores, la final femenina, i tot seguit, al voltant de les 18 hores, la masculina.


Raf Simons col·loca butxaques d'astronauta als polos de Fred Perry\nLa inspiració futurista del dissenyador belga capgira els clàssics de la firma britànica\nAquest 2019 fa onze anys que el belga Raf Simons i la marca britànica Fred Perry van començar a col·laborar. Una llarga trajectòria difícil de trobar en l'efímer món de la moda que aquest 2019 ha culminat en una col·lecció en què Simons deixa la seva empremta futurista i personal en jerseis, dessuadores, 'bombers' i els clàssics polos de la firma.\nUna de les peces de la col·lecció de Raf Simons per a Fred Perry / FRED PERRY\nLa nova línia que han presentat aquest dijous conjuntament té l'empremta més personal de Simons perquè porta les seves inicials brodades en una mida gran en moltes de les peces. A més, les seves inicials també hi ocupen un lloc central. En algunes peces de la col·lecció, Simons opta per ubicar les seves inicials brodades al darrere i les de la firma al davant.\nLa inspiració futurista de Simons es pot veure també en les butxaques copiades dels vestits d'astronauta, la inclusió de pedaços de goma i d'elements de xebró. També resulta innovadora l'elecció dels colors. Els responsables de la firma defineixen algunes de les tonalitats elegides com blau paó, vermell hivern i verd alfàbrega.\nAmb diferents interpretacions de l'icònic polo de tenis de Fred Perry, cada disseny està confeccionat amb lleuger cotó piqué, alguns reflectint el clàssic patró de la marca i d'altres adoptant l'estil 'oversize' propi de Simons. La combinació de teixits és una qüestió clau en aquesta col·lecció. De fet, amb l'ús de diferents tipus de piqué a la zona de pit i el coll i un altre per a la resta de la peça aconsegueix uns efectes de canvis de volums molt destacables en relació a l'habitual austeritat de les peces més icòniques de Fred Perry.


Gimeno va drogar a les seues filles amb relaxants musculars abans d'assassinar-les\nGimeno va drogar a les seues filles amb relaxants musculars abans d'assassinar-les i portar-les al vaixell\nEls agents troben l'àrea en el qual Tomás Gimeno s'hauria suïcidat: "Han creuat els senyals de telèfon"\ndivendres, 11 de juny 2021 - 17:44h\nEl Tribunal Superior de Justícia de Canàries va informar este dijous a la vesprada de la localització d'un cos a Tenerife que correspon "pràcticament amb tota seguretat" a Olivia, de sis anys, una de les dos xiquetes desaparegudes al costat del seu pare, Tomás Gimeno, el passat 27 d'abril.\nLa Guàrdia Civil creu que el progenitor va drogar a les seues filles amb relaxants musculars abans de matar-les i traslladar-les a la llanxa.\nEl cos va ser trobat pel robot del vaixell de cerca Ángeles Alvariño a uns 1.000 metres de profunditat, a unes tres milles de la costa de Tenerife, i es trobava a l'interior d'una bossa d'esports amarrada a un àncora. Al costat hi havia una altra bossa d'esports buida.\nLa família ja coneix els detalls, però la investigació segueix mancant trobar tant al pare com a la xiqueta més xicoteta.\nEls investigadors sempre van treballar amb la hipòtesi del possible parricidi i la troballa del cos confirmaria les sospites de la Guàrdia Civil, que busca ara sense descans el cos de la germana xicoteta, Anna, d'un any, així com el cos del Tomás Gimeno.\nL'equip de 'El programa de Ana Rosa' analitza com es troba la investigació en estos moments i quins són els moviments dels agents.\nDani Montero explica que els agents ara mateix "busquen específicament objectes de metall amb un magnetòmetre, este envia uns senyals que reboten en el metall d'una forma diferent en el fons de la mar, estes concentracions de metall no es donen en la naturalesa i si rebota un positiu, és que hi ha un objecte".\nEls agents se centren a trobar ara mateix objectes per a llastrar com "la cadena de l'àncora, la botella i cinturó de plom". Elements amb els quals es podria haver suïcidat Tomás. "Després de trobar la botella i la funda, la zona es restringeix molt més", informa Cruz Morcillo.\nEl suïcidi de Tomás Gimeno en la mar: hi ha una àrea delimitada\nEl pla que segueix Guàrdia Civil és que "ell tira les bosses amb els cossos de les xiquetes llastrades per l'àncora i després ell torna a port, si després s'ha tirat a la mar, ha sigut molt a prop",\nexplica Ana Rosa. Cruz Morcillo afig sobre la zona del suïcidi: "Han creuat els dos telèfons en eixe moment, el de la primera vegada quan Ell crida des d'eixe punt en la mar, i després torna a cridar a la una i mitja, no és un quadrat perfecte ni molt menys, però és una zona molt pròxima".\n"Tomás Gimeno no es va escapar amb Anna: 'Els agents tenen les proves'" "Mor el sergent de la legió Rafael Gallart en un salt de paracaigudes"


Les TIC possibiliten un apropament entre l’Administració i els ciutadans, de forma que, des de casa o des del lloc de treball, poden realitzar el mateix tràmit que abans havien de fer de forma presencial, estalviant desplaçaments i temps d'espera. A més, la Seu Electrònica permet utilitzar les aplicacions disponibles els 365 dies de l’any les 24 hores del dia (no obstant això, cal tenir en compte que la recepció en dies inhàbils s’entén efectuada el primer dia hàbil següent. Consulte el calendari de dies inhàbils).\nDes de la seua arribada a la Seu Electrònica d’ADIF (https://sede.adif.gob.es/) està navegant en una connexió segura (tota la informació entre vosté i la Seu viatja 'encriptada o xifrada'). A més, l’accés mitjançant certificats electrònics garantitza la identitat de la persona i protegeix el trànsit de dades.\nPot consultar l’apartat sobre Seguretat de la signatura electrónica


Xalet a Vila - TroboCasa - No busquis més, TROBA!\nXalet a Vila\nRef. agència: 1807\nRef. Trobocasa: 45.618\nSuperfície: 661 m2\nMagnific Xalet de 4 plantes, construit a l’any 1990 sobre un terreny ajardinat de 1.023m2; ubicat en una zona residencial tranquila, ben orientat i assolellada, te vistes panoramiques vers la vila d’Encamp. Comunica interiorment a través d’un nucli general d’escales i ascensor per a quatre persones. Façanes recobertes de pedra natural i ornaments de fusta, coberta de pissarra i diverses terrasses. Nivel de qualitat es ALT i estat de conservació es correcte. A la Planta Soterrani cava i calderes; a la PB tenim una gran piscina interior, sales de jocs i acces al gran jardi; Al P1 disposem de de 4 dormitoris dobles i banys, amb vestidor i banyera hidromassatge; Al P2 tenim una cuina, sales d’estar, dormitori, altres; Al P3 tenim l’entrada principal, despatx i 2 garatges grans capacitat per 4 cotxes amb sortida a la carretera de Vila.\nEstic interessat/da en[ Xalet a Vila ]\nXalet a Vila - Immo One - 1807\nEstic interessat/da en [ Xalet a Vila ]


HI VEU MALAMENT EL MEU FILL? - García de Oteyza\nEls primers anys de la vida són importants per al desenvolupament de la visió. Per això la detecció precoç de defectes visuals és indispensable per a prevenir futurs problemes òptics. Al marge de les malformacions, els trastorns visuals més freqüents en la infantesa són els defectes de refracció (necessitat de portar ulleres) i l’estrabisme. En ambdós casos pot passar que el nen no es queixi de veure-hi malament. Aquest test pretén ajudar-vos a descobrir-ho per vosaltres mateixos.\nResponeu a les següents preguntes tot marcant la casella que millor representi la vostra resposta:\nHeu observat si el vostre fill desvia un ull encara que sigui mínimament?\nHeu notat si el nen parpelleja sempre amb el mateix ull com si fes l’ullet, quan està al carrer?\nTorça el cap quan posa atenció en alguna cosa?\nTapeu-li un ull i desprès l’altre. Noteu diferències a l’hora de reconèixer un objecte?\nS’apropa molt al televisor o al paper quan dibuixa?\nEntretanca els ulls quan es fixa amb quelcom llunyà?\nParpelleja amb freqüència?\nEs queixa de mal de cap a les tardes?\nTé els ulls vermells molt sovint?\nPresenta descamació de les pestanyes o li surten mussols amb freqüència?\nRespostes afirmatives a les preguntes 1,2 i 3\nSi això succeeix desprès dels sis mesos d’edat és molt probable que el vostre fill presenti un problema d’estrabisme. No descuideu aquest trastorn per petit que sigui, les vitamines i el tems no l’hi ho arranjaran.\nResposta afirmativa a la pregunta 4\nEl vostre fill té algun defecte de visió en un dels dos ulls (ull gandul). Heu de portar-lo a l’oftalmòleg com abans millor.\nResposta afirmativa a la pregunta 5\nTots els infants tenen tendència a apropar-se al televisor i al dibuix. Aquest detall, sense cap altre símptoma no implica defecte de visió.\nRespostes afirmatives a les preguntes 6,7.8,9 i 10\nNormalment l’infant sol queixar-se de veure-hi malament quan existeix un problema greu de refracció. Si no és així i, desprès de les vostres observacions heu respost SÍ a totes, o si més no, a dues preguntes d’aquest bloc, és convenient que consulteu amb un oftalmòleg que us indicarà el tractament necessari.


Gonzalo Boye: la història darrere l'advocat de Puigdemont - Regió7\nFins fa dues setmanes representant del narco Sito Miñanco, Boye ha treballat també per a víctimes de l'11-Mi ha passat sis anys a la presó\nMADRID | 21·10·19 | 18:14\nGonzalo Boye, amb Carles Puigdemont | ARXIU/EFE\nL'advocat Gonzalo Boye Tusset és notícia aquest dilluns pel registre al seu domicili i al seu despatx que ha ordenat l'Audiència Nacional dins una investigació per blanqueig de capitals procedent del narcotràfic. L'AN, a més, ha citat el lletrat a declarar dimecres. Boye, conegut per representar l'expresident català Carles Puigdemontva deixar fa unes dues setmanes la defensa del narcotraficant gallec José Ramón Prado Bugallo, Sito Miñanco, i ara se l'investiga per la seva possible relació amb el blanqueig de capitals vinculats amb el seu exrepresentat.\nSito Miñanco va ser detingut al febrer del 2018 quan es trobava en règim de semillibertat per altres condemnes per narcotràfic, i des d'aquell moment Gonzalo Boye va estar, fins ara, exercint la seva defensa. Les investigacions apuntaven a que Miñanco liderava una important xarxa de narcotraficants des de 2016, mesos després que se li atorgués la semillibertat, la qual cosa li permetia dormir diàriament en el Centre d'Inserció Social (CIS) d'Algesires (Cadis). De fet, va ser arrestat quan sortia d'aquest centre.\nAquesta causa està pendent que es dicti l'ordre de processament, a l'espera de que s'empleni alguna diligència sol·licitada per la jutgessa María Tardón, segons han recordat les fonts consultades. Després de la detenció, Miñanco va ser jutjat per una altra causa que tenia pendent a l'Audiència de Pontevedra, que el va acabar condemnant a quatre anys de presó i multa de 6 milions d'euros per blanquejar diners procedents de la droga entre 1988 i 2007 mitjançant l'adquisició de béns immobles a través d'una immobiliària.\nPrecisament, en el marc d'aquesta causa, el tribunal va imposar una multa de 2.000 euros a Gonzalo Boye, per fumar amb una cigarreta electrònica dins la sala durant el judici, la qual cosa per al tribunal va suposar una conducta "irrespectuosa i desconsiderada" i un comportament "irreverent", "inaudit i sorprenent".\nBoye va ser condemnat el 1996 a 14 anys de presó per l'Audiència Nacional al costat de dos membres més del Moviment d'Esquerra Revolucionària (MIR) xilè per col·laborar amb l'organització terrorista ETA en el segrest de l'industrial espanyol Emiliano Revilla. El segrest de Revilla es va prolongar al llarg de vuit mesos i va finalitzar amb l'alliberament de l'empresari després del pagament d'un rescat milionari.\nDurant la seva reclusió a la presó de Navalcarnero (Madrid) per aquests fets es va llicenciar en Dret per l'UNED i va quedar en llibertat al desembre del 2002. A partir de llavors va començar a exercir l'advocacia i des de 2004 és soci fundador, al costat de la seva segona dona, Isabel Elbal, del bufet penal Elbal i Associats, a Madrid.\nCom a advocat, el 2007 va portar l'acusació d'una dona xilena que havia perdut el seu marit en els atemptats de l'11-M, també està personat com a acusació popular d'Observatori Desc, en la causa en la que s'investiga l'Audiència Nacional la caixa B del PP.\nHa estat també defensor en causes d'enaltiment del terrorisme com la del líder de Def con Dos, César Strawberry, o la del raper Josep Miquel Arenas, alies Valtonyc, que va ser condemnat a tres anys de presó i que va fugir a Bèlgica per evitar el seu compliment, on ha coincidit amb Carles Puigdemnot, al que Boye també defensa.\nTambé va defensar el 2011 a imputats per l'assetjament a diputats del parlament català i els tres acusats de llançar pastissos a Tolosa (França) a la presidenta de Navarra, Yolanda Barcina.\nEl mes de març de 2012 va ser un dels promotors, a la vegada que editor, de la revista satírica "Mongòlia", lloc aquest últim que va deixar al juliol del 2017 per centrar-se en altres reptes professionals.\nAl febrer del 2015 protagonitza el documental sobre la seva vida "Boye", de Sebastián Arabia, estrenat al juliol de l'any següent.\nA més, exerceix com a professor universitari de Dret Penal i Dret Penitenciari i professor de Dret Processal Penal en el Centre d'Estudis del Col·legi d'Advocats de Madrid.\nEls Mossos d'Esquadra han detingut 59 persones i han registrat 237 positius per alcoholèmia i drogues durant la nit


Gustau Muñoz a Frankfurt - Mail Obert - VilaWeb\nGustau Muñoz a Frankfurt\nEn la cultura mundial que vivim ser membre d'una cultura demogràficament potent no és necessàriament una gran cosa (sobretot si aquesta cultura fa dècades que no para d'inflar-se el pit a còpia de retòrica colonial). A vegades fins i tot pense que ser-ho dificulta molt d'entendre què passa. Ho pense cada volta que els veig invocar allò del 'provincianisme', perquè m'adone que hi ha una cosa, una sobretot, que no entenen ni volen entendre. I és que en la cultura mundial que vivim res ja no és realment local, alhora que allò que no és local no es destaca.\nImma Monsó ho explicava bé ahir en el discurs que va fer a Frankfurt, quan afirmava que ningú de nosaltres no és ja 'fill d'una sola tradició'. És això. I de fet, després de tants i tants segles de cànons, la tradició, en aquest món global que transitem cada dia, és cada vegada més individual i menys col·lectiva. Més personal i menys ciutadana. No dic ni que estiga bé ni que estiga malament. Simplement, ho constate. Abans si escrivies en alemany o en francès podies aspirar a ser alguna cosa, però si escrivies en lituà, per dir alguna cosa, quedaves fora. Les muralles exteriors eren massa altes i això ens limitava com a lectors i coartava els escriptors. Fa dècades les parades de llibres eren bàsicament de llibres de consum intern. Avui has de triar i remenar amb ganes als prestatges de les nostres llibreries. Al món global tot allò que pot circular fàcilment circula fàcilment. La literatura també.\nDe tant en tant, ja ho sé, hi ha qui enceta el vell debat sobre el subjecte per al qual escrivim i sobre quin paper té el nostre ésser col·lectiu en tot això de la literatura. Ep!, no pas ací solament, ni principalment. El març passat, pose un exemple, Le Monde en va organitzar una de bona en adonar-se que el Goncourt, el Grand Prix du roman de l'Académie française, el Renaudot, el Femina i el Goncourt des lycéens, els havien guanyats, tots de cop, escriptors en francès, però no pas 'francesos' (o francesos, en tot cas, a la manera de Pessoa). I com que a París, les misses, les fan sempre grosses, Le Monde en treia la conclusió que s'havia acabat la francofonia, aqueix invent postimperial, i que entràvem en l'era d'una literatura-món en francès. Feta la frase, escrita la consigna i venut el peix, el gran diari parisenc, un poc espantat, burxava en el veí anglès i s'admirava de constatar que allà ja fa dècades que escriptors provinents de les velles colònies o dels països inhòspits prenen el poder literari i guanyen, precisament per la seua mirada local, el recurs global per excel·lència que és la llengua anglesa. I què poden oferir tots plegats, els Ishiguro, els Ondaatje, els Rushdie, sinó un mirada local viva en el món global, que precisament interessa per allò que té de diferent i d'insòlita? La conclusió per al debat francès era que el món és àvid de peculiaritats, de sorpreses, de mirades especials. I que són aquestes propostes les que regeneren els espais públics de la cultura que ja és alhora local i universal.\nI la literatura catalana, gairebé tota, què és sinó això mateix: singular i universal, com diu encertadament l'eslògan? Com no ha de resultar doncs interessant la nostra literatura a la gent que llegeix amb atenció les bones històries i que de sobte es veu sorpresa per un nou exèrcit d'escriptors que desconeixia i que miren el món d'una manera peculiar? La literatura catalana, precisament perquè és peculiar, singular, és interessant per al món global. I malgrat el soroll de fons d'algunes rotatives histèriques, que diuen que parlen de literatura quan en realitat parlen d'unes altres coses, sembla que és això que han entès ja a Frankfurt. Si més no, els qui organitzen aquest aplec del qual ja fa anys que parlem. O això m'ha semblat entendre, en veient com el director de la Fira, Juergen Boos, començava el seu discurs citant amb la més gran de les familiaritats Gustau Muñoz. Vejam ara si tenim sort i deixen parlar els llibres...


DECRET 180/2011, de 25 de novembre, del Consell, pel qual es modifica el Decret 141/1988, de 23 de setembre, del Consell, pel qual es reglamenta l'estructura, el funcionament i la composició de la Comissió del Joc de la Comunitat Valenciana. [2011/12071]\n(DOGV núm. 6660 de 28.11.2011) Ref. Base de dades 012021/2011\nData d'entrada en vigor: 29.11.2011\nDecret 141/1988, de 23 de setembre, del Consell de la Generalitat Valenciana, pel qual es reglamenta l'estructura, funcionament i composició de la Comissió del Joc de la Comunitat Valenciana.\nMatèries: Organització de l'administració Joc\nTemàtics: joc, joc d'atzar, reglament intern , òrgan col.legiat, Comissió del Joc de la Comunitat Valenciana, monografies\nEl Decret 75/2011, de 24 de juny, del Consell, establix l'estructura orgànica bàsica de la Presidència i de les conselleries de la Generalitat, i adopta les mesures organitzatives necessàries per a establir la seua estructura bàsica directiva. Així, modificada la denominació i les competències assignades a les conselleries en què s'organitza l'administració de la Generalitat, cal efectuar les modificacions corresponents per a adaptar l'estructura organitzativa i composició de la Comissió del Joc de la Comunitat Valenciana a la nova realitat.\nPer tot això, en virtut de l'habilitació continguda en la disposició final primera de la Llei 4/1988, de 3 de juny, de la Generalitat, del Joc de la Comunitat Valenciana, a proposta del conseller d'Hisenda i Administració Pública, conforme amb el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 25 de novembre de 2011,\nArticle únic. Modificació del Decret 141/1998, de 23 de setembre, del Consell\nEs modifiquen els articles 2, 3, 4.a i 7 i la disposició final segona del Decret 141/1988, de 23 de setembre, del Consell, pel qual es reglamenta l'estructura, el funcionament i la composició de la Comissió del Joc de la Comunitat Valenciana, que queden redactats en els termes que figuren en l'annex del present decret.\nQueden derogades les normes del mateix rang o d'un rang inferior que s'oposen al que disposa el present decret.\nValencia, 25 de novembre de 2011\nNova redacció dels articles 2, 3, 4.a i 7 i de la disposició final segona del Decret 141/1988, de 23 de setembre, del Consell, pel qual es reglamenta l'estructura, el funcionament i la composició de la Comissió del Joc de la Comunitat Valenciana.\nArticle 2. Composició de la Comissió del Joc\nLa Comissió del Joc serà presidida per la persona titular de la conselleria amb competències en matèria de joc.\nLa Vicepresidència serà exercida per la persona titular de la secretaria autonòmica competent en matèria de joc.\nFormaran part de la Comissió els/les vocals següents:\n1. Un/a representant de la conselleria competent en matèria de joc amb categoria, almenys, de director/a general.\n2. Un/a representant de la conselleria competent en matèria de turisme amb categoria, almenys, de director/a general.\n3. Un/a representant de la conselleria competent en matèria d'espectacles públics amb categoria, almenys, de director/a general.\n4. Un/a representant de la conselleria competent en matèria de comerç i consum amb categoria, almenys, de director/a general.\n5. Tres representants de les organitzacions empresarials més representatives.\n6. Tres representants de les organitzacions sindicals més representatives.\nLa Secretaria serà exercida per qui ocupe la subdirecció general amb competències en matèria de joc. La persona titular de la Secretaria de la Comissió actuarà amb veu però sense vot. La suplència de la persona titular de la Secretaria de la Comissió recaurà en un/a membre de la dita subdirecció que tinga la categoria de cap de servici.\nArticle 3. Nomenament dels/de les membres de la Comissió del Joc\nEls/les membres de la Comissió del Joc seran nomenats per la persona titular de la conselleria competent en matèria de joc, a proposta de les diferents conselleries i de les organitzacions empresarials i sindicals més representatives.\nEn els casos d'absència, vacant o malaltia, els/les membres de la Comissió podran ser substituïts per altres representants dels seus respectius òrgans, associacions o organitzacions. Els/les vocals membres de l'administració podran ser substituïts per funcionaris/àries que ocupen, com a mínim, una plaça de cap de servici.\nApartat a) de l'article 4. Competències de la Comissió del Joc\na) Informar sobre els projectes de disposicions de caràcter general que tinguen, almenys, rang de decret referents a:\n1r. Aprovació del Catàleg de Jocs i Apostes i les seues posteriors modificacions o reformes.\n2n. Aprovació de la planificació general del sector.\n3r. Aprovació dels reglaments específics de cada joc i apostes.\nArticle 7. Grups de treball i convocatòria d'experts/es\nLa Comissió podrà acordar la creació en el seu si de grups de treball, la composició i funcionament dels quals els determinarà la mateixa Comissió. Així mateix, quan la naturalesa de l'assumpte ho requerisca, la Comissió podrà convocar aquells experts/es en matèries específiques que considere oportú.\nDisposició final segona. Autorització per al desplegament del decret\nS'autoritza la persona titular de la conselleria competent en matèria de joc per a dictar les disposicions necessàries per al compliment i desplegament del que disposa el present decret.


La Xina reforça la seva influència econòmica a l’Afganistan | Internacional | EL PAÍS Catalunya\nLa Xina reforça la seva influència econòmica a l’Afganistan\nDavant la sortida occidental, Pequín s'involucra en l'estabilització del país\nPekín 31 OCT 2014 - 21:27\tCET\nUna afganesa carrega un paquet sobre el cap, aquest divendres en una carretera de la província d'Herāt. aref karimi afp\nEl flamant president afganès, Ashraf Ghani, té un nou amic: la Xina. La seva visita aquesta setmana a Pequín, la primera de treball del seu mandat, tenia com a objectiu participar en una nova reunió del Procés d'Istanbul sobre la reconstrucció del seu país i estrènyer llaços amb la segona potència mundial. S'ha saldat amb la promesa xinesa de 260 milions d'euros en ajuda econòmica i la promesa de formació a 3.000 professionals durant els propers cinc anys. A més, el Govern del president Xi Jinping s'ha compromès a participar en la construcció d'infraestructures i a animar els seus empresaris a invertir, especialment en el sector miner.\nLa Xina té un gran interès en l'estabilitat del seu país veí. És ja un dels seus principals inversors, amb prop de 5.950 milions d'euros, principalment destinats al sector miner i els recursos naturals. Tan sols una de les seves companyies estatals, la Corporació Metal·lúrgica de la Xina, és responsable d'una inversió de 2.775 milions d'euros per explotar els jaciments de Mes Aynak, a les rodalies de Kãbul, que es calcula que guarden prop de cinc milions de tones de coure. Però els treballadors xinesos de l'operació es van retirar després de ser tirotejats i el projecte no avança. Altres possibles negocis no han passat dels contactes preliminars per la mateixa raó: la falta de seguretat.\nEl gegant asiàtic està especialment interessat en el sector miner\nLa possibilitat que l'Afganistan torni a submergir-se en el caos després de la marxa de les forces aliades també suscita a Pequín la por de repercussions en la seva pròpia seguretat, a la vista de la creixent violència a Xinjiang i l'aparent activitat cada vegada major dels grups separatistes en aquesta regió autònoma, llar de l'ètnia uigur, de religió musulmana.\nL'Afganistan i els EUA pacten la presència de tropes estrangeres després del 2014 (en castellà)\nGhani relleva Karzai com a president de l'Afganistan (en castellà)\nLa inestabilitat de l'Afganistan impedeix a l'OTAN cantar victòria (en castellà)\nSegons el professor Zhou Yongsheng, de la Universitat de Relacions Exteriors a Pequín, “els EUA se'n van sense haver completat la seva tasca, no han pacificat completament les forces talibanes. En aquesta situació, mantenir l'estabilitat del país es fa més difícil, però la Xina està disposada a posar de la seva part per promoure la pau, l'estabilitat i el desenvolupament a l'Afganistan perquè ho fa pel seu propi interès: la seva seguretat i les seves inversions”.\nPequín sempre ha deixat clar que no té, ni tindrà, la més mínima intenció de contribuir amb efectius a la seguretat de l'Afganistan i omplir el buit que deixen els EUA d'aquesta manera. Ni vol arriscar vides ni fer malbé les bones relacions que manté amb totes les parts implicades, fins i tot el Pakistan, la influència clau a l'Afganistan i amb qui la Xina ha mantingut històricament una relació especial. Però el Govern xinès sí que vol augmentar el seu paper diplomàtic —aquest estiu va nomenar un enviat especial per l'Afganistan, Sun Yuxi— i està disposat a donar suport a l'estabilitat mitjançant aportacions financeres.\n“Els veïns han de donar suport als esforços de l'Afganistan per aconseguir la seguretat i l'estabilitat”, ha afirmat el primer ministre xinès, Li Keqiang, en la ronda ministerial, la primera que organitza la Xina, en un senyal de l'interès que la República Popular es disposa a prestar al país centreasiàtic. Pequín, segons Li, està disposat a participar en la construcció d'infraestructures, especialment a les àrees ferroviàries, carreteres, conservació de l'aigua o l'estesa elèctrica.\nEls EUA han donat la benvinguda a la nova implicació de la Xina a l'Afganistan. Que Pequín contribueixi a estabilitzar el país centreasiàtic coincideix amb els seus interessos: l'últim que li interessa a Washington és que l'Afganistan es pugui convertir en un nou focus candent després de la seva retirada. Segons apuntava un alt funcionari del Departament d'Estat dijous, l'Afganistan és “una àrea on augmenta la cooperació” entre els EUA i la Xina, “un dels punts forts de la relació bilateral”.


Residu al teu lloc - Consorci de Residus V5 - COR\nAls municipis de les cinc comarques del Consorci la recollida selectiva s’organitza en els tres contenidors tradicionals, blau, verd i groc, si no s’ha establert cap sistema de recollida selectiva de la matèria orgànica. La resta de residus domèstics es dipositen a la fracció resta no selectiva, a la xarxa d’ecoparcs o als contenidors de residus especials.\nA la fracció de paper i cartró dipositem folis, papers, cartes i sobres. Periòdics, revistes i caixes de cartró, com ara caixes d’ous, de cereals, de galetes, de sabates, etc. Cal evitar espirals, clips i grapes.\nA la fracció del vidre dipositem ampolles de vidre: de refrescos, sucs, vins, licors, etc. Pots i flascons de vidre, de conserves, melmelades o perfums. En cap cas els taps, les bombetes ni fluorescents.\nA la fracció d’envàs lleuger dipositem ampolles, pots, caixes, safates i terrines de plàstic. Embolcalls de plàstic, llandes i pots, safates d’alumini. Brics, bosses de plàstic i taps metàl·lics.\nA la fracció de resta no selectiva dipositem matèria orgànica domèstica i residus que no es poden llençar als contenidors de recollida selectiva. Residus que necessiten un tractament particular es porten a l’ecoparc.\nPortem a l’ecoparc més proper o a l’ecomòbil residus sòlids urbans que poden ser valoritzats i reciclats, i els especials, que no tenen cabuda als contenidors de recollida tradicionals.\nEls contenidors de medicaments i els seus envasos es troben a l’interior de les farmàcies. Els contenidors de piles a les botigues d’electrònica, de fotografia i aparells elèctrics, centres comercials…\nUna taula orientativa de residus per saber on dipositar cadascun, quin procés es segueix en cada cas i en què acaba transformat. Es poden consultar un per un o organitzats per fraccions.


Les setmanes passen molt lentament, però les coses comencen a posar-se a lloc. La nit del 27-S ens va deixar un panorama realment enverinat, amb una clara victòria independentista, però amb la necessitat inesperada de sumar forces entre Junts pel Sí i la CUP. Només cinc mil vots més a Girona ho haurien canviat tot. Junts pel Sí hauria aconseguit el diputat 63 i hauria pogut formar govern amb l’abstenció, fàcil, de la CUP. Tanmateix, amb 62 escons calia que els anticapitalistes hi intervinguessen favorablement, una perspectiva que tots pensàvem que seria complicada però que poca gent preveia que arribaria a ser tan difícil.\nDesprés del 27-S la CUP va creure que pronunciant-se amb fermesa contra la presidència de Mas aconseguiria trencar Junts pel Sí i forçar la investidura d’un altre president. Era molt evident que això no passaria, entre més coses perquè CDC té una reserva de diputats que bloca qualsevol alternativa possible. Però, ni que fos evident, la CUP s’anà enrocant en una posició cada vegada més dura i intransigent al respecte. Només era qüestió de temps que les conseqüències d’això acabassen esclatant. Primer va ser la tensió al carrer, gent normal enfadada contra la CUP i fent-ho veure, després van començar-se a sentir veus discrepants dins la CUP mateix (cada dia hi ha més) i ara ja són comunicats públics, críptics però ben comprensibles, que fan visible la divisió, que deixen clar que hi ha un debat important i fins i tot insinuen que podria abocar-se a un trencament intern, molt difícil de resoldre i potser amb un preu molt car per a ells.\nPerò, al final, el debat és tan normal, malgrat tot, que certament no pot sorprendre ningú. Perquè és la vella discussió de la revolució contra la revolució, la més típica de totes les que hi ha en qualsevol procés revolucionari. Com ha passat en tants països i en tantes ocasions, el debat se centra bàsicament a saber si és més important de consolidar i fer possible la revolució democràtica de la majoria, incompleta per a ells però evident, o si, per contra, cal prioritzar una revolució que es veu, pel cap baix, llunyana i molt improbable.\nAquesta decisió, sota la forma concreta i enverinada de qui serà el president del país, és la que els militants de la CUP hauran de prendre durant les pròximes setmanes, amb l’ai al cor contingut de molta gent.\nElls mateixos han dit una vegada i una altra que Catalunya duu a terme una admirable revolució democràtica, que implica la ruptura no tan sols amb l’estat espanyol sinó amb el règim nascut de la transició. Doncs bé: ara, exhaurits els jocs parlamentaris que no menaven enlloc però que segurament ells havien d’intentar, els de la CUP hauran de decidir si és prou victòria ajudar a fer aquesta revolució i trencar per sempre amb el marc nascut del franquisme o si no paga la pena fer-ho i val més esperar el dia, si és que arriba mai aquest dia, en què es puga canviar tot. I ho hauran de decidir, com sempre passa, amb les conseqüències, evidents per a ells i per al país, que tindrà la decisió que acaben per prendre.\nLa llàstima és que ara tothom, i ells els primers, va ja contra el rellotge i això afegeix un plus de perill, dificultat i incertesa, que ens hauríem pogut estalviar si ells hagueren llegit bé la situació des del primer dia. [Us recomane en aquest sentit la resposta que Germà Bel dóna a Andreu Barnils en aquesta entrevista que publiquem avui].


La majoria d'al·lèrgens són proteïnes presents a la natura que poden trobar-se tant en aliments d'origen animal com vegetal. Aquestes proteïnes estimulen el sistema immunològic o de defensa de les persones que hi són sensibles, de tal manera que provoquen una resposta excessiva i patològica: és el que es coneix com a reacció al·lèrgica.\nEl sistema immunitari d'aquestes persones percep, erròniament, l'aliment com una substància perjudicial per a l'organisme i hi respon, amb més o menys intensitat, generant anticossos específics contra aquest aliment. El primer cop que el sistema immunitari detecta l'agent al·lergogen es produeix una sensibilització a aquest aliment i, si se'n repeteix la ingesta, es desencadena una reacció immunològica en què els anticossos específics produeixen gran quantitat de substàncies, com la histamina, que són les causants de la simptomatologia al·lèrgica.\nQualsevol aliment pot produir una reacció al·lèrgica, però els més comuns i que causen les reaccions més greus són la llet i derivats, els ous, la fruita, la fruita seca, els cacauets, la soja, el peix i el marisc.\nEl fet que certs aliments produeixin amb més freqüència reaccions al·lèrgiques està directament relacionat amb l'edat i els hàbits nutricionals de les persones afectades. Per exemple, a l'Estat espanyol, la llet, els ous i el peix són, per ordre decreixent, els aliments que impliquen amb més freqüència reaccions al·lèrgiques en els infants menors de cinc anys, mentre que la fruita, la fruita seca, el peix, el marisc i l'ou ho són en els adults. D'altra banda, als Estats Units la gran majoria de les reaccions d'al·lèrgia alimentària es relacionen amb els cacauets, i als països escandinaus, amb el peix.\nAixí mateix, es coneixen casos de processos al·lèrgics per hipersensibilitat immediata a un paràsit, l'Anisakis simplex, que es troba en el peix parasitat, ja que conté al·lèrgens resistents a la cocció i a la congelació.


Musicava i Vermut de Jazz: un maig de maridatge musical a Lloret de Mar\nLa Biblioteca i el Teatre de Lloret acullen els dos cicles de concerts des del 7 fins al 29 de maig\nPol Oñate i Gemma Carreras del duet Oasi al Mar\nUna copeta de cava al so de recitals de flamenc o suggerents improvisacions de jazz. Aquesta és la idea que es va plantejar el cicle de concerts Musicava de la Biblioteca de Lloret fa cinc anys i que, enguany, ha seguit el nou cicle del Vermut de Jazz del Teatre de Lloret, que combina aquest gènere musical amb maridatge de vermuts. Des del 7 fins al 29 de maig, els dos esdeveniments ompliran diversos espais dels dos edificis per presentar un total de vuit concerts de jazz, clàssica i música d'autor, entre d'altres.\nEl cicle de concerts Musicava s'inclourà, en aquesta edició, a la sala polivalent de la Biblioteca de Lloret durant els quatre dissabtes del mes. El primer espectacle tindrà lloc el dissabte 7 de maig amb el recital flamenc de Miquel de Morrete amb Miquel Molina a la guitarra i Dani Cubero al caixó. El 14 de maig hi haurà un concert de música mediterrània i d'autor a càrrec de la formació Oasi al Mar, integrada per Pol Oñate al piano i als teclats, i la veu de Gemma Carreras. Per al dissabte 21, s'ha programat un concert de clàssica, que anirà a càrrec del duet de guitarra All'Aria. Finalment, el dissabte 28 podrem escoltar un concert de jazz amb Blue Lounge Quartet, amb Rocio Pinto a la veu, Fernando Morer a la guitarra, Toni Pujol al contrabaix i Juanma Morer a la bateria. Totes les actuacions es faran entre les 12 h i les 13 h del migdia i els assistents podran gaudir-les amb els aperitius de Masgrau i caves Vallformosa.\nSeguint aquesta mateixa línia, el Teatre de Lloret obre el diumenge 8 de maig un nou cicle de concerts vermut programats a la Terrassa i al hall del teatre amb l'objectiu de realçar el valor de l'espai. El cicle de concerts ha estat dissenyat pel músic lloretenc Josep Soto qui, en aquest cas, ha previst començar-lo amb SIC Trio, un gruo integrat per Isa Membrilla al piano, Salvador Colàs al contrabaix i César Martínez a la bateria. El diumenge 15 de maig, Obdara Trio oferirà un concert de música popular llatinoamericana, amb la participació de Walfrido Domínguez a la guitarra i veu, Farid Bechara a la guitarra i Bartolomé García-Plata al clarinet. Els dos darrers concerts seran el 22 i 29 de maig amb el concert de guitarres a càrrec de Josep Soto i Jordi Torrens i el concert de jazz a càrrec de Vinilo Duo, amb Adrián Ghiardo al piano i Sebastián Ramírez a la veu. La programació d'aquest cicle es realitzarà els diumenges del mes de maig a les 12 h del migdia i els qui ho desitgin podran prendre un vermut mentre escolten la música.


Roquetes commemora la Festa de la Independència amb noves publicacions, homenatges i l’elecció de les pubilles ~ EbreDigital.cat\nSusanna Cases2018-07-16T20:22:14+02:0015 d'abril de 2016|Societat|Videonotícies| Roquetes|0 Comentaris\nUn dels moments més emotius s’ha viscut amb el reconeixement a Salvador Sales pels més de 30 anys de servei a les festes majors de Roquetes. Envoltat per familiars i amics, l’homenatjat ha recordat molts dels moments viscuts en els darrers anys i a la retina de molts dels presents, havent d’interrompre el discurs unes quantes vegades per l’emoció, compartida al Saló de Plens. “És un ‘roquetero’ afillat, amb la sang verda i blava del color del canal i del riu, els colors de les banderes, de les entitats per on ha passat. Però, sobretot, corren per les seves venes de color verd esperança els colors del Catalònia i del Patronat de Festes de Roquetes. En definitiva, un ‘roquetero’ com els que més”, ha conclòs l’alcalde de Roquetes, Paco Gas. “No es pot explicar, és una cosa que no l’esperes. Sí que treballes pel poble i ho fas sense rebre res, però un moment d’aquests no es pot explicar. Estic contentíssim”, ha resumit Sales, que ha liderat diferents moviments socials i ha presidit el Patronat de Festes en els darrers anys.\nI de festa en festa. Un altre dels moments àlgids de la festivitat de la independència s’ha viscut amb el nomenament de la Pubilla Major i la infantil. Per sorteig, Laia Subirats ha sigut escollida com a pubilleta major. Més nervis es van viure posteriorment amb l’elecció de la pubilla major. Després de presentar-se totes les candidates, que van haver de contestar preguntes sobre el municipi i recitar un poema propi, la més votada –d’entre elles mateixes- va ser Núria Cid, que emprèn la responsabilitat amb ganes i il·lusió.\nA primera hora, es va presentar el llibre ‘Diari en temps de guerra’, sobre Lluís Rodés, jesuïta que va ser director de l’Observatori de l’Ebre entre el 1920 i el 1939. Es tracta d’un text inèdit manuscrit i que constitueix un al·legat contra l’alçament nacional i la guerra, en un temps marcat per l’assassinat dels companys jesuïtes. L’edició s’ha publicat gràcies a la iniciativa de tres jesuïtes: Santi Thió de Pol, fill d’un nebot de Rodés; Luis Felipe Alberca, director de l’Observatori de 1985 a 2001; i Lluís Victori Companys, professor emèrits de l’Institut Químic Sarrià (IQS). Alberca i Victori van estar presents ahir, juntament amb Antoni Roca, professor de la UPC i que va oferir una conferència sobre el llegat de Rodés.\nLa festa continua aquest cap de setmana. L’Hort de Cruells acollirà dissabte la Fira d’Entitats, que permetrà conèixer totes les associacions del municipi, i a la nit hi haurà concert jove amb orquestres i deejays.


Cànons Clinics | Liposucció assistida amb Làser del Pubis o Mont de Venus\n11 Feb Liposucció assistida amb Làser del Pubis o Mont de Venus\nPosted at 16:32h in Cirurgia plàstica i estètica genital\tby\tCànons Clinics 0 Comments\nLa Liposucció assistida per làser contribuirà a remodelar la zona pubiana reafirmant la zona al mateix temps que rejovenint la zona ja que s´extreurà l’excés de greix subcutani.\nQui és la candidata ideal per sotmetre a una Liposucció assistida amb Làser del Pubis o Mont de Venus?\nLa capa de greix subcutani que s’acumula a la zona pubiana en algunes ocasions és excessiva i, produeix un abombament de la zona que contribueix a desdibuixar la zona genital. Això pot produir un desplaçament anormal del clítoris i la vagina cap enrere conferint-li un aspecte i una posició anòmales.\nEn aquests casos, la solució passa per la reducció del teixit adipós del Pubis. Aquest tipus d’alteració és fàcilment solucionable gràcies a la nova tècnica de Liposucció assistida amb Làser, la qual reafirmarà i eliminarà els dipòsits de grasa que no s’eliminen ni amb dieta, ni exercici físic…\nCal destacar que aquesta tècnica quirúrgica es pot realitzar en diverses zones al mateix temps, incloent àrees com coll, braços, aixelles, esquena, turmells…\nEn què consisteix la Liposucció assistida amb Làser del Pubis?\nEs tracta d’una cirurgia molt senzilla, que et permetrà reincorporar al teu ritme de vida habitual en 24-48 h., aproximadament.\nLa Liposucció assistida amb Làser de la zona pubiana corregeix el desplaçament cap enrere de la vagina reafirmant i, rejovenint la zona.\nÉs el procediment quirúrgic més eficaç que permet una remodelació pubiana mitjançant l’extracció dels dipòsits de grasa subcutània. Actualment, els dipòsits de grasa subcutània només poden ser extretes de forma definitiva per la lipoaspiració.\nEl principal avantatja d’aquesta nova tècnica és que s’aconsegueix una remodelació més precisa i, més satisfactòria que l’aconseguida amb la liposucció tradicional.\nConsisteix a realitzar una petita incisió just a la zona pubiana, per on s’introdueix una llum làser i, una cànula finíssima de liposucció per aspirar l’excés de grasa subcutània.\nAtès que la cànula que s’introdueix és molt fina, la incisió és mínima la qual desapareixerà tan aviat baixi la inflamació de la zona de manera que la cicatriu serà pràcticament imperceptible al pas del temps i, quedarà amagada amb el borrissol.\nLa novetat d’aquesta tècnica rau en la característica que en el moment que es realitza la liposucció de grasa pubiana simultàniament, s’està tractant la zona lipoaspirada amb làser. El làser té la característica de retreure l’epidermis, estimular el col·làgen subcutani i, coagular els vasos sanguinis que sagnen durant la liposucció.\nLa Liposucció assistida per Làser es fa de manera ambulatòria i, sol realitzar-se amb anestèsia local o, sedació. La durada sol ser curta, pot oscil · lar entre 30 minuts i 1 hora, el temps és variable depenent de l’excés de greix a tractar.\nLa anestèsia que es porta a terme normalment, és mitjançant sedació endovenosa. I, si es combina amb un altre tipus de cirurgia com una lipoescultura del contorn corporal o, també amb una Abdominoplàstia, entre altres es porta a terme una anestesia general.\nSi es realitza de forma aïllada, la recuperació és ràpida i poc molesta.\nAmb la lipoescultura assistida amb làser extirpem també la grasa superficial deixant un penjoll més fi i lleuger que es retreu, al mateix temps que la calor que desprèn el láser estimula la síntesi de col·làgen i elastina, creant així noves corbes i volums emfatitzant al màxim la propietat de retracció de la pell.\nEn canvi, amb la liposucció tradicional deixa un penjoll cutani adipós massa gruixut i pesat que a vegades pot despenjar la epidermis.\nÉs freqüent que apareguin petits hematomes i inflamació a la zona lipoaspirada. Aquests efectes postquirúrgics no són molestos. El dolor és molt superficial i, es podran tractar perfectament amb analgèsics i antiinflamatoris que et recomanarà el teu cirurgià.\nCom es planifica la Liposucció assistida amb Làser de la Muntanya de Venus o Pubis?\nDurant la primera consulta, el cirurgià plàstic avaluarà l’excés de grasa a la zona pubiana, la qualitat cutània i, el teu estat general de salut. Et demanarà unes proves preoperatòries i, si és el cas també un electrocardiograma. T’explicarà la tècnica quirúrgica…\nHauràs d´exposar les teves expectatives de manera sincera i franca, perquè el cirurgià plàstic et mostri les alternatives disponibles segons les teves necessitats.\nTambé t’explicarà quin és el tipus d’anestèsia que es portarà a terme, la necessitat d’ingressar a la clínica on es realitzarà la cirurgia.


La FCR inaugura el Taulell d'Anuncis del rugby català - Federació Catalana de Rugby\nLa Federació Catalana de Rugby ha inaugurat el Taulell d'Anuncis a la seva pàgina web, des d'on clubs de rugby i particulars poden publicar ofertes i demandes de càrrecs relacionats amb el nostre esport.\nAmb una mecànica senzilla (tan sols cal registrar-se) i efectiva, els diferents actors del rugby català podran posar-se en contacte per satisfer les seves necessitats.\nAl Taulell d'Anuncis s'hi poden publicar ofertes de i per a jugadors, amistosos, entrenadors i serveis varis tals com fisioterapeutes, metges o preparadors físics.\nA través de l'enllaç rugby.cat/taulell-anuncis podràs accedir al Taulell d'Anuncis. La primera publicació és un tutorial que et guiarà per tal de fer-te més fàcil la primera publicació.


Un clàssic en hores baixes | Futfem.cat\nEls clàssics són un bon termòmetre per mesurar els passos que fa cada any futbol femení. Enguany, amb el naixement del Real Madrid, ha nascut un nou clàssic (encara que existeix certa discussió sobre la terminologia) amb el Barça que sembla destinat a disputar-se cada temporada al cim de la classificació. Però si algun clàssic explica la història recent d'aquest esport, és l'Athletic-Espanyol. Dos equips que s'enfronten des de la temporada 2002/03, quan precisament el conjunt bilbaí es va alçar amb el títol de Lliga. D'aleshores ençà, el conjunt blanc-i-vermell ha mantingut una certa regularitat, quedant sempre entre els cinc primers classificats; per la seva bada, el conjunt blanc-i-blau ha anat traçant una línia descendent, fins a tocar fons el curs passat.\nLa novetat és que, en aquesta ocasió, l'Athletic Club es troben immers en la part mitja-baixa de la taula. El conjunt d'Iraia Iturregui encadena 11 partits sense guanyar, fent-ho per última vegada el 5 de novembre contra el Madrid (2-0). Des d'aleshores ja es va enfrontar a l'Espanyol en el partit d'anada, on l'equip de Rubén Casado es va imposar després de remuntar el gol matiner de Yulema Corres. A més, no ha pogut jugar els seus dos últims partits -contra Barça i Betis- pel coronavirus, que ha obligat a confinar 11 jugadores de l'equip durant 10 dies. Una circumstància que es reflecteix en la convocatòria, en la que hi figuren quatre jugadores del filial i destaquen les absències d'Azkona, Erika Vázquez, Moraza i Jone Ibáñez.\nEn canvi, l'Espanyol arriba després d'obtenir una victòria balsàmica contra el Logroño. La primera del 2021. «La victòria del passat cap de setmana ens va anar molt bé. És cert que anàvem en una bona dinàmica, però necessitàvem els tres punts. I ara, a intentar guanyar una altra vegada», ha esmentat Brenda Pérez en declaracions al club. La futbolista de Vilassar de Dalt, que en els últims partits ha agafat més protagonisme, ha destacat la trajectòria de l'equip aquesta temporada: «L'entrenador està content, estem treballant molt bé. Sobretot estem competint molt bé, que al final és el que se'ns demana».\nMalgrat que ambdós equips arribin en moments anímics molt diferents, Casado ha demanat «desconfiar» de la mala dinàmica de l'Athletic Club: «És un rival que no està passant pel seu millor moment, però té unes jugadores 'top' en la categoria. Cal centrar-nos en la dificultat del partit i no pensar que el moment pel qual estan passant ens pot ser favorable». Però el cert és que el conjunt bilbaí està vivint una temporada absolutament atípica. Per a mostra un botó: per primera vegada s'ha quedat fora de la Copa de la Reina.\nEn una temporada estranya per la pandèmia, també ho és des de l'òptica dels clàssics. Enmig de molta polèmica per la terminologia, ha nascut l'enfrontament entre Barça i Real Madrid. Però partits com aquest Athletic-Espanyol, encara que sigui un duel en hores baixes, reivindiquen l'accepció més genuïna dels clàssics. Aquells que duen disputant-se des de fa molts anys. Aquells que ens expliquen, a través dels seus duels, la història recent del futbol femení.


El 15 d'octubre, 3r Vinya-Cross solidari - Oller del Mas\nPer tercer any consecutiu, Oller del Mas organitza el Vinya-Cross solidari que va néixer el 2015 amb la voluntat d’establir-se com una proposta esportiva del territori amb la voluntat d’apropar a la gent a la finca de l’Oller del Mas i de donar a conéixer els paisatges que la conformen. Tot i així, la finalitat del Vinya-Cross és recaptar fons per finançar projectes socials del territori que requereixin de finançament per tal de poder desenvolupar-se. És per això que Vinya-Cross cedeix íntegrament els beneficis obtinguts de la cursa a projectes liderats per la Fundació Rosa Oriol.\nEl primer any es van superar totes les expectatives i es van tancar les inscripcions amb 400 inscrits. Fruit de l’èxit de la primera edició, l’any passat es van ampliar a 500 places i també es van esgotar les places 48h abans de la carrera. Enguany s’espera arribar als 600 participants i consolidar la cursa com un esdeveniment esportiu del Bages.\nEn aquesta tercera edició s’ha escollit el projecte “Per un habitatge digne” per tal de destinar tots els diners recaptats a intentar millorar la mancança d’habitatge en aquelles famílies en situació de risc i sobretot quan en aquestes famílies hi ha nens amb risc d’exclusió social.\nEs tracta d’una cursa solidària, cronometrada i on el bon ambient i l’entorn la fan única. Amb la inscripció, tots els participants tindran una samarreta, una botifarra, vins i formatges i molta animació.\nJa estan obertes les inscripcions a través de la web www.vinya-cross.com\nPreviousPrevious post:El dissabte 26 d’agost, la Festa Major de Manresa arriba a l’Oller del Mas!NextNext post:El 4 de agosto, Festival VINYASONS en Oller del Mas


Èxit rotund de la 6a edició de la Festa Pirata | Ràdio Cubelles\nÈxit rotund de la 6a edició de la Festa Pirata\nAquest any, l'esdeveniment ha superat el nombre de visitants i de parades respecte a les edicions anteriors\nEscolta l'entrevista a Trini Vicente, regidora de Turisme, Comerç i Fires\nLa sisena edició de la Festa Pirata de Cubelles ha superat totes les expectatives. Segons les valoracions realitzades per l’organització ha estat la millor edició realitzada fins a la data en tots els aspectes. La fira realitzada entre el 19 al 21 de juliol va comptar amb la participació de 80 parades d'artesania i d'alimentació, i un destacat programa d'activitats amb cercaviles i actuacions pirates teatralitzades. El moment més esperat i que més públic va atraure, segons ha explicat Trini Vicente, regidora de Turisme, Comerç i Fires va ser el desembarcament pirata que va tenir lloc el dissabte a la nit. Enguany, va comptar amb la participació de dues embarcacions i de més figurants. L'activitat va seguir amb un espectacle de lluita i un altre de dansa i foc.\nLa regidora de Turisme, Comerç i Fires, Trini Vicente ha destacat el gran volum de visitants a la festa pirata que van superar -segons l'organització- les 12.000 persones durant els 3 dies de la fira-. Des de l'organització tenen constància que la Festa Pirata ha estat també valorada molt positivament per part del sector de la restauració del passeig Marítim.\nPer altra banda, Trini Vicente ha volgut agrair l'esforç realitzat per l'empresa organitzadora Balconet. Així com la tasca dels artesans que han participat a la fira, la col·laboració del Grup d'Estudis Cubelles "Amics del Castell" en la seva aportació històrica, i també al Club Marítim de Cubelles que ha permès finalment realitzar el desembarcament pirata. Per finalitzar, la regidoria ha volgut agrair especialment tant la tasca realitzada per la brigada municipal com a la resta de departaments de la corporació que hi han col·laborat. La seva tasca ha contribuït a fer possible l'èxit d'aquesta nova edició, que posa de manifest, una vegada més, l'encert de realitzar esdeveniments buscant sinergies amb el sector comercial del municipi.\nUn cop tancada la Festa Pirata amb la seva continuïtat assegurada, la regidoria de Turisme, Comerç i Fires ja està ultimant els detalls de la Festa de la Verema que arribarà els dies 6, 7 i 8 de setembre.


Presentació Assemblea de Barris pel Decreixement Turístic - PLAÇA DE LA RESISTÈNCIA VEÏNAL - Àgora Veïnal del Guinardó\nPresentació Assemblea de Barris pel Decreixement Turístic\nPLAÇA DE LA RESISTÈNCIA VEÏNAL\nabdt 30 desembre 2020 17:44 #1\nEl mes de Desembre de 2019, 4 anys després de la creació de l’Assemblea de Barris per un TurismeSostenible (ABTS) per part d’un bon nombre de col·lectius i entitats veïnals, i a la vista de com elturisme feia estralls en la vida de la ciutat, sent el generador de gran part dels problemes queafecten a veïns i veïnes dels seus barris (augment dels preus del habitatges i expulsió del veïnat,apropiació del espai public, desaparició del comerç tradicional i de proximitat, explotació laboral,afectació a la mobilitat en el transport public, contaminació deguda a l’activitat de Creuers iAvions,…) es va concloure un període de reflexió que es va materialitzar en un canvi de nom querespongués a aquesta incompatibilitat, així com a compartir una anàlisi de l’evolució de laturistització, les polítiques al seu voltant i del mateix col·lectiu, passant a dir-se des d’aquestmomentAssemblea de Barris pel Decreixement Turístic (ABDT). abandonant formalment eltermeTurisme Sostenible, a parlar de sostenibilitat social i urbana i donant encara més visibilitat alconcepte deDecreixement Turístic.\nRecordant la història recent de la ciutat, el PSC va promocionar el turisme sota el model Barcelonaamb motiu dels JJOO, i ha vingut perfeccionant–lo al llarg dels governs, incloent els tripartits ambERC i ICV, seguint la lògica del com més, millor i ignorant la crítica veïnal creixent. Durant el seumandat (2011-2015), CiU va seguir el mateix esquema tot forçant-ne l’acceleració sota les seveslògiques encara més mercantilitzadores i ultraliberals.\nEl 2015 la turistització era ja un conflicte visible a la ciutat. Ho prova el fet que les crítiques almodel turístic eren presents als programes electorals de dues candidatures municipals, una d’elles lade Barcelona en Comú que va guanyar les eleccions. Algunes polítiques valentes que va impulsar al’inici, com la moratòria i posterior Pla Especial Urbanístic d’Allotjaments Turístics (PEUAT),necessari i alhora insuficientment restrictiu, anirien desinflant-se al llarg del mandat, fins a acabaren autèntics fiascos. Per exemple, l’acord Port-Ajuntament (que permet l’ampliació del moll decreuers), l’aprovació d’una ordenança de terrasses dictada pel Gremi de Restauració, o el nou Plad’Estratègia de Màrqueting Turístic de Barcelona, pensat a mida dels lobbies i basat en criterisempresarials.\nAcabat el mandat i celebrades les darreres eleccions, BeC governa en aliança amb el PSC, a quicedeix les competències turístiques, Jaume Collboni assumeix Promoció Econòmica i XavierMarcé, Turisme i Indústries Creatives. Els regidors s’han manifestat en contra del decreixement turístic en diverses ocasions, i apunten a polítiques de més promoció encara, sovint amb coartada decultura, innovació i ciència, i als paranys de desestacionalització i desconcentració del turisme.\nD’altra banda, la Generalitat sembla que no vol percebre els efectes reals de la turistització aBarcelona i a Catalunya, i basa bona part de la seva política econòmica al fals miracle del turisme.Només mobilitzacions fortes i sostingudes en el temps com la de SOS Costa Brava semblen generarcerta reacció per la seva part. Des de l’ABDT no deixem d’exigir a totes les administracions elscanvis de polítiques imprescindibles per aturar i revertir aquests processos.\nA més dels impactes socials (habitatge, mobilitat, transport públic, desaparició de comerçtradicional, salut pública, massificació de l’espai urbà, etc.), laborals i ambientals, la petjada decarboni del turisme a Barcelona fa palès que la reducció d’emissions de CO2 a la ciutat passanecessàriament pel decreixement turístic.\nEl Districte d’Horta-Guinardo no es aliè als efectes del Turisme Massiu. La turistització-gentrificació dels barris del centre de la ciutat ha generat un efecte Tsunami amb l’augment delslloguers dels habitatges del districte, units a la proliferació dels Habitatges d’Us Turístic (HUTs), enuna gran part il·legals, que ha propiciat l’expulsió i substitució del veïnat, la saturació d’alguneslínies de transport public ( Autobusos al Carmel pel Parc Güell), o l’apropiació del espai públic (lesbateries del Turó de la Rovira n’és un clar exemple).\nLes administracions, empeses pels lobbies, faciliten la situació amb polítiques públiques iactuacions que propicien, quan no promouen, aquest estat de coses. La política de la patadaendavant, exportant el model que ja ha saturat el centre de la ciutat a les zones perifèriques i restadel territori, en una política de creixement continu e il·limitat, disfressat en molts casos peractuacions suposadament beneficioses pel veïnat. Un exemple clar es el projecte del Parc dels TresTurons, amb l’expulsió del veïnat, o els Jardins Pla i Armengol, que formen part del Corredor verdCiutadella-Collserola i que actuen com a zones «humides» per afavorir les migracions turístiquesdes de el centre de la ciutat fins la perifèria. Això ha estat així manifestat sense embuts per part delsresponsables de Turisme de la ciutat.\nLa situació actual ocasionada per la pandèmia de la COVID 19 no ha fet mes que evidenciar lafeblesa del monocultiu turístic a Barcelona i a gran part del país, amb un gravíssim impacte sobrel’economia de la ciutat i molt especialment en les vides de milers de treballadors i treballadoresprecàries. El lobbys turístics empenyen perquè desapareixin les poques mesures reguladoresexistents i que facilitin un ràpid creixement turístic tan aviat com el control de la pandèmia hopermeti. Un clar exemple es la normativa de terrasses, les ampliacions de les mateixes a costa delespai public sembla que han vingut per quedar-si.\nEl 27 de setembre, es va celebrar el Dia Mundial del Turisme, jornada escollida històricament perla indústria turística global per celebrar el seu «èxit» i expansió constant, un model de creixementdesbordant i, deien, infinit. Què voldrien celebrar enguany, quan la pandèmia ha aturat el turisme\narreu del món ensorrant les economies que més en depenien, especialment les d’aquest sud d’Europa precaritzat i especialitzat com a espai turístic global? En aquest any en quèmalauradament el coronavirus ens ha donat la raó , evidenciant els perills que la dependència delturisme comporta una vulnerabilitat econòmica brutal i fa que les regions més dependents delturisme siguin les més afectades per la pandèmia i les seves conseqüències socials i econòmiques. Els llocs de feina són els més precaris i explotats, quan no directament en negre com ha quedat demanifest amb els ERTOs. El suposat motor econòmic ha resultat ser un motor altamentcontaminant, dopat amb diners públics i, com es veu ara, gripat.\nHem d’escoltar als lobbies parlar de rescat del sector turístic basant-se en un suposat interès públic,demanat un esforç públic per mantenir l’estructura que permeti tornar a les mateixes pràctiques,basades en creixement continuat, precarització laboral, espoli territorial, turistització i gentrificació .Un rescat a fons perdut, sense cap mena de contraprestació ni propòsit d’esmena, quan hauria de seral revés: el sector turístic, principal beneficiat de la ciutat les darreres dècades ha de rescatar lespersones que ha precaritzat fins a una vulnerabilitat extrema, ha de fer-se responsable d’algunes deles moltes necessitats que la pandèmia i les seves conseqüències ha creat o agreujat. En aquestsentit, la cessió gratuïta i desinteressada d’infraestructura turística ara mateix buida i totalment inútilés el mínim exigible al Gremi d’Hotelers.\nNo s’ha de rescatar aquest sector ja molt afavorit, sinó les seves ex-treballadores com a personesque més ha vulnerabilitzat i, en general, de les capes de població més malparades per la pandèmia iels seus impactes. La inversió pública ha d’anar adreçada a la diversificació de l’economia ensectors més justos, la seva promoció i la formació d’aquestes persones en els mateixos. El turismede masses ni hi és ni se l’espera, difícilment tornarà i ja sabem quines conseqüències tindria si hofes, mentre a la ciutat hi ha més millers de persones que dormen al carrer, i ja abans del Covid hihavia mes de 600 famílies a la mesa d’emergència a la espera d’un habitatge, quantes no n’hi hauràara?.\nA Barcelona cal habitatge social, habitatges amb serveis per a gent gran, centres de dia , casals debarri i de joves, etc. Espais que posin al centre les cures i la vida, i per facilitar les coses a una xarxaveïnal que, els darrers mesos, ha tornat a demostrar que és l’eina social més eficaç. Ara és elmoment de donar un gir radical al model de ciutat. Les necessitats es multipliquen i les resumeix,més que mai, la d’una ciutat per a qui l’habita. Hi ha massa en joc per pretendre que la soluciópassi per destinar diners públics a mantenir la maquinària parada durant 2 anys i després tornar almateix joc de sempre


per ACN / M.R. divendres, 18 de setembre 2020 - 18:20h\nL'EMD d'Àreu aposta per regular l'accés de vehicles a l'aparcament de la Pica d'Estats | LleidaDiari.cat\nL'Entitat Municipal Descentralitzada (EMD) d'Àreu, al Pallars Sobirà, considera necessària la regulació de l'accés rodat a l'aparcament de La Pica d'Estats. Té capacitat per a 90 vehicles però la majoria de dies d'aquest estiu s'ha vist «desbordat» amb més de 200 cotxes que hi volien accedir. Tot i això, el president de l'EMD, Iu Escolà, ha afirmat que la decisió l'han de prendre els veïns del poble, propietaris de la pista i els terrenys.\nÀreu és l'únic accés per anar a la Pica d'Estats des de Catalunya. Anualment, travessen el poble de 74 habitants uns 10.000 vehicles. Escolà entén que la regulació no es pot fer de manera «precipitada» i alerta que s'ha de fer molt bé per evitar desplaçar el problema al poble d'Àreu.\nEl més proper al cim més alt de Catalunya\nDes del poble fins a l'aparcament de La Molinassa, el més proper al cim més alt de Catalunya (3.143 metres) hi ha uns 12 quilòmetres per pista forestal. Aquest estiu, com molts punts del país, s'ha vist desbordat i a l'aparcament, amb 90 places, la majoria dels dies s'ha quedat petit i els conductors han deixat els cotxes als vorals de la pista. Molts dies se n'han comptabilitzat uns 200. L'Entitat Municipal Descentralitzada d'Isil i Alós, al Pallars Sobirà, es troba en la mateixa situació a la zona de Bonabé. Guillem Estevan, president de l'EMD, ha explicat que la pista d'accés a la zona i la muntanya és comunal i per tant seran els veïns els que decideixin com regular aquest espai. Estevan ha afegit que s'ha de trobar una fórmula que sigui funcional tant pels veïns com pels turistes.\nDe moment, ja estan treballant per ampliar la zona d'aparcament del refugi del Fornet per passar de les 20 places actuals a més de mig centenar. Estevan s'ha mostrat convençut que a mig o llarg termini aquest accés s'acabarà regulant i ha afegit que «s'ha de fer molt bé» per no traslladar el problema a un altre punt o als pobles d'Alós o Isil. El president de l'EMD ha recordat que per les falles d'Isil ja habiliten zones d'aparcament però quan aquests espais estan plens els vehicles aparquen pels vorals de la carretera. Això és el que volen evitar amb qualsevol regulació; solucionar el problema a l'entrada de Bonabé i traslladar-lo a un altre punt.\nNecessitat d'una regulació de l'accés rodat


Llíria pretén fomentar el consum de productes ecològics i de proximitat | Valencia Extra\nLes regidories d’Agricultura i de Comerç presenten este dissabte una mostra amb esta oferta\nLes regidories d’Agricultura i de Comerç de l’Ajuntament de Llíria han organitzat la primera mostra de productes ecològics, de proximitat i de temporada que se celebrarà este pròxim dissabte 18 de juliol. Amb el suport de la Conselleria d’Agricultura, presenten esta iniciativa que vol servir per a reivindicar una agricultura i un comerç sostenible.\nLa mostra se situarà a l’entorn de la plaça Partidors i es podrà visitar en horari de 9.00 a 13.30 hores, amb les preceptives mesurades de seguretat actuals. Comptarà amb la presència d’agricultors, apicultors i entitats que oferixen esta classe d’aliments. D’esta manera, es podrà trobar una variada oferta de fruites, verdures, llegums, mel, oli o un altre tipus de productes ecològics i artesanals.\nLa regidora d’Agricultura, Consuelo Morató, ha assenyalat que “este dissabte posem en marxa este projecte pilot que, si té bona acceptació, estendrem a més jornades durant tot l’any, amb l’objectiu de crear un mercat sostenible i integrador de les activitats del món rural de la zona, alhora que es consciencia al consumidor dels avantatges de triar els productes de proximitat i de temporada, amb els beneficis mediambientals que això també comporta”.\nPer part seua, l’edil de Comerç, Joanma Miguel ha assegurat que “la busca de productes frescos, de qualitat, i propis és una demanda que cal atendre i desenvolupar”. Per això, “estem convençuts que ara és el moment de promoure un canvi en la forma de consum, que siga més responsable i sostenible, al mateix temps que contribuïx a potenciar l’economia local i dinamitzar el comerç amb activitats complementàries”.


Centelles presenta la Festa Major d'estiu - Canal Taronja Osona i Moianès\nIniciNotíciesCulturaCentelles presenta la Festa Major d’estiu\nCentelles ha presentat aquest dimarts la seva festa major, que arrencarà el proper divendres dia 27 d’agost. I s’allargarà fins dimecres 1 de setembre, diada de Sant Llop i dia de Festa Major. La pandèmia tornarà a ser determinant per l’evolució de la festa major. Tot i així, la programació continuarà sent important. Des de la Regidoria de cultura, han expressat que aquesta festa major tornarà a viure una certa normalitat amb activitats a tot el poble.\nEl pregó d’aquesta Festa Major anirà a càrrec de Mireia Fontarnau, una centellenca afincada a Dinamarca. A l’altra banda, els Cabrons i bruixes de Centelles s’encarregaran del fi de festa, el mateix dimecres a dos quarts de deu del vespre amb un espectacle estàtic de foc.\nManlleu viu The Cup\nInfo Taronja 18 gener 2022


Hi han incongruencies respecte al personal. Per una banda, el conveni de siderometall de Barcelona obliga a la subrogació, però als criteris de valoració de judici de valor (Sobre B), ens demaneu adjuntar els CVs i Titulacions del personal. Al haver-hi subrogació, només les empreses que presten actualment el servei disposen d'aquesta informació. A més, a la pàgina 46 del Plec Tècnic indica que es valora positivament que part de la plantilla proposada pel contracte formi part de l'empresa licitadora abans del concurs. Preguem aclariment de tot això.\n31/05/2019 09:17h Publicació acreditada pel Consorci Administració Oberta de Catalunya\nResposta: Donat que la llei ha canviat aquest any en quant a la subrogació, no es valorarà de cap manera que part de la plantilla proposada pel contracte formi part de l'empresa licitadora abans del concurs. No obstant això, s'han d'adjuntar els currículums i titulacions del personal necessari per donar cobertura a tot el contracte sense tenir en compte el personal a subrogar.


Banco Santander vol segregar 188 treballadors sense garantir els llocs de treball ni les condicions laborals | UGT Catalunya\nBanco Santander vol segregar 188 treballadors sense garantir els llocs de treball ni les condicions laborals\nPublicat el 27 Novembre, 2013\nLa UGT i CCOO al Banco Santander han convocat mobilitzacions demà a tot l’Estat davant l’anunci de l’entitat de vendre’s Altamira (l’empresa del grup dedicada a la venda d’immobles) i l’Àrea de Recuperacions (gestió d’impagats) al fons d’inversió nordamericà Apollo II.\nEls sindicats denuncien que, per primer cop, el Banco Santander utilitza la reforma laboral (article 44 de l’Estatut dels Treballadors) i la cessió del negoci anirà acompanyada de la dels empleats, en aquest cas 188 treballadors i treballadores (24 a Catalunya). Segons la legislació, durant tres anys l’empresa ha de respondre de les condicions laborals actuals, però quan finalitzi el conveni col·lectiu actual del Santander (31 de desembre del 2015), aquests treballadors passarien a estar emparats pel Conveni d’Oficines i Despatxos, amb condicions molt pitjors.\nLa direcció del banc també ha rebutjat la proposta sindical perquè aquests treballadors mantinguin la possibilitat de retorn a l’entitat d’aquí tres anys, com havia fet en tots els casos anteriors de cessió d’empreses.\nEl fons Apollo II també es va fer al setembre amb una part del negoci de Bankia i al cap d’un mes va aplicar un ERO a la plantilla.\nDavant d’aquesta situació, els sindicats han convocat demà a Barcelona una concentració de 13.30 a 14.30 hores davant l’oficina principal del Banco Santander, al Passeig de Gràcia, número 5.\nSi el Santander manté la seva intenció de segregar aquests treballadors sense garantir els seus llocs de treball i les seves condicions laborals, els sindicats podrien convocar una aturada de dues hores el proper dia 10 de desembre.