El Suprem revoca el permís de Forcadell - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nEl Suprem revoca el permís de Forcadell - Diari de Barcelona\nEl Suprem revoca el permís de Carme Forcadell\nL'alt tribunal també decidirà sobre els permisos a la resta de presos independentistes\nEl Tribunal Suprem decidirà sobre l'aplicació del 100.2 als presos independentistes i ha revocat el que va atorgar la junta de tractament de Mas d'Enric a l'expresidenta del Parlament Carme Forcadell. També estableix que els recursos del fiscal suspendran automàticament els permisos.\nAixí ho ha decidit el propi alt tribunal, que estableix que ha de ser el tribunal que va emetre la sentència de l'1-O el que ha de resoldre els recursos. Pel que fa al de Forcadell, s'hi ha pronunciat després que el jutjat de vigilància penitenciària de Lleida obrís la porta a enviar la qüestió al Suprem, que ara li denega el 100.2 per falta de justificació. A més, avisa que el 100.2 no pot "amagar excarceracions pròpies del tercer grau".\nL'alt tribunal considera que no existeix connexió entre el programa de tractament aprovat per Mas d'Enric, que inclou tasques de voluntariat i acompanyament a un familiar fora de la presó, i el procés de reinserció de Forcadell. Això, al seu parer, fa "injustificable" que pugui sortir en aplicació del 100.2 sense haver complert ni una quarta part de la condemna. "Cap relació guarda la realització del voluntariat descrit o el programa d'acompanyament de la seva mare amb la tipologia delictiva", assenyala el Suprem.\nPerò a més, el Suprem es declara competent per pronunciar-se sobre els recursos d'apel·lació que es presentin per l'aplicació del 100.2 als presos independentistes. La decisió del tribunal "decideix amb caràcter definitiu quin òrgan jurisdiccional ha d'assumir la competència funcional per resoldre els recursos que se suscitin" arran de l'aplicació del 100.2.\nL'expresidenta del Parlament Carme Forcadell s'ha posicionat a través de Twitter sobre la competència de revocació del 100.2.\nTrasllat "injustificat" a Wad Ras\nEl Suprem constata que el programa de tractament ha d'identificar la necessitat del 100.2 i la impossibilitat d'executar-se a l'interior de la presó. També rebutja l'argument que van donar el jutge i les defenses recordant que l'alt tribunal va descartar l'aplicació de l'article 36.2 del Codi Penal, que preveu no atorgar el tercer grau fins que s'hagi complert la meitat de la condemna. "Aquesta decisió en cap cas pot ser interpretada com un aval per a l'aprovació de programes de flexibilització que, per la via del 100.2, amaguin excarceracions pròpies del tercer grau per a l'aplicació d'un règim de semi-llibertat que res té a veure amb la funció resocialitzadora que és pròpia de les penes privatives de llibertat", destaca.\nL'alt tribunal també alerta que la sentència de l'1-O "no ha de ser permanentment reinterpretada". "En els fets declarats provats i en la seva fonamentació jurídica es troben les claus per explicar la gravetat dels fets sentenciats i el seu efecte demolidor per a la convivència democràtica".


Pokémon Go expulsa usuaris que tenen arxius root | Androidsis\nEder Ferreny | | Arrel d'Android, Jocs Android, anar Pokémon, Tutorials\nMales notícies per als usuaris root que juguin a Pokémon Go. Ja que hi ha usuaris que han notificat que el joc de Niantic els ha bloquejat. Sembla que l'origen d'això és perquè s'han detectat arxius relacionats amb el root en aquests dispositius. Només cal que hi hagi algun indici de root, que el joc passa a bloquejar directament a aquest usuari.\nHan passat ja diversos casos en aquests passats dies. Pel que és possible que la llista d'usuaris afectats per aquests bloquejos en Pokémon Go vagi a augmentar encara més al llarg dels propers dies.\nLa manera en la qual aconsegueix això és perquè el joc escaneja la memòria interna. A l'detectar-se en la mateixa que hi ha algun arxiu relacionat amb el root, es procedeix a el bloqueig de el joc. L'usuari podrà veure en pantalla quan intenta entrar, que hi ha un error que li impedeix accedir a el joc.\nD'aquesta manera, Pokémon Go evita que aquests usuaris tinguin accés. Com us diem, la llista d'usuaris que es veuen afectats per aquest problema pot anar en augment. A més, no es tracta de la primera vegada que el joc de Niantic té problemes amb aquest tipus d'usuaris.\nJa que fa un parell d'anys que usuaris es van veure expulsats de Pokémon Go. Aquells usuaris root van veure com el seu accés a el joc era denegat. Es tracta d'un dels molts intents per part de Niantic per lluitar contra aquests usuaris, que consideren falses o que cometen alguna cosa il·legal.\nSi bé és comprensible que l'empresa vulgui fer això. No es tracta de la millor manera. Perquè en aquest cas estan duent a terme bloquejos a usuaris que tenen algun arxiu relacionat amb el root. Però això no vol dir que aquestes persones hagin fet root. Veurem què passa en els propers dies.\nRuta completa cap a l'article: Androidsi » Tutorials » Arrel d'Android » Pokémon Go bloqueja telèfons que tinguin arxius relacionats amb root\nEl OUKITEL K8 ja en prevenda amb grans avantatges


WAX ON, WAX OFF: G.I. Jerry\nAvui he sopat guacamole, un guacamole de puta mare perquè finalment he aconseguit ser prou pacient com per deixar que l’abocat madurés el necessari. I un cop a la taula del menjador he pensat que què millor que disfrutar el sopar veient un capítol de “Band of brothers”.\nUns bons amics em van regalar la sèrie completa pel meu aniversari i des de llavors que la vaig dosificant. En certa manera en Jerry m’ajuda a aconseguir-ho perquè no puc veure la sèrie sense ell. El primer dia que vaig baixar els devedés a la sala d’estar en Jerry una mica més i ejacula, i des de llavors que cada cop que poso un capítol pico a la porta de la seva habitació i baixa corrents. Un cop vaig veure un capítol sense ell, el terçer, i em vaig sentir tant culpable que a partir de llavors si en Jerry no corre per casa ni em plantejo posar la sèrie.\nHe posat el devedé i quan he apretat el play m’he adonat de que en Perella també estava amb nosaltres, i que ell és alemany, i que la sèrie aquesta va de com els heroics americans es dediquen a matar als alemanys dolents.\nNo hi he caigut abans perquè la WWII sempre ha estat una guerra exòtica per mi, un conflicte de la jostia però on no hi tinc cap lligam familiar directe. Vaja, que al meu poble no hi va haver Segona Guerra Mundial. Però al poble d’en Perella si.\nLa veritat, ser alemany ha de ser dur des del punt de vista històric. Els anglesos poden dir, de fet no paren de fer-ho, que els seus avis van lluitar i morir per salvar al món de la tirania. Però que collons dius quan ets alemany? No dius res, calles, que és el que porten fent des de fa seixanta anys. Totes les pel·lícules, llibres i documentals expliquen totes les barbaritats que van fer els alemanys i totes les heroïcitats dels aliats. Res dolent pels guanyadors i res de bo pels vençuts.\nI allà estavem, veient la sèrie on només començar un soldat diu que “l’únic Kraut bo es el Kraut mort” i preguntant-me si en Perella de cop diria que havia reconegut el regiment on va lluitar el tiet Herz. Per acabar-ho d’amanir en Jerry li va començar a preguntar si reconeixia els escenaris per on anaven passant els americans triomfants, i jo patia per si l’altre responia que era a prop d’on al seu avi li va caure una bomba al cap.\nCom a traca final, el capítol que vam posar tracta sobre el descobriment dels camps d’extermini i, coincidència o no, al poc de que els yanquis es trobin el primer camp en Perella va marxar a fumar un piti. Tampoc és que anar a fer servir el cendrer sigui la millor manera d’oblidar el tema, però gueno.\nA banda d’incomoditats històriques, en Perella ens va alegrar la sessió amb una bonica anècdota. Al veure que ens agradava el tema WWII ens va preguntar si haviem vist “...una pel·lícula molt dolenta que es diu U571?”.\nEn Jerry va fer un bot del sofà com si estiguessin escopint a la tomba dels seus avantpassats boers i llavors els dos vam començar a fer escarafalls de que en Perella estès criticant la peli. Perquè mola un collò de mico.\nLa peli explica com uns americans molt guays capturen la primera Enigma i llibres de codis corresponents que els aliats van obtenir a la Segona Guerra Mundial. L’aparell en qüestió era un trasto alemany que codificava missatges, amb la seva captura els aliats els van poder desxifrar i va ser un dels factors que va decantar la balança a la Batalla de l’Atlàntic.\nLa gràcia de la peli és que està feta exactament com els clàssics de l’època però amb el pressupost d’una peli actual i mola un ou. Té els efectes especials actualitzats però conserva tots els clixés i flipades dels anys 40s. Com a valor afegir s’hi pot veure com maten a un Jon Bon Jovi que fa veure que actua i es reprimeix per no contestar “It’s my life, ye, ye, ye!” cada cop que li toca parlar.\nHistòricament la peli té tela. Si que es va capturar la primera Enigma a bord d’un submarí alemany, amb el petit detall que la missió la va dur a terme la Royal Navy i no els yankis. Els britànics van posar el crit al cel quan van veure que Hollywood els hi treia els mèrits, fins al punt que en Blair va discutir la qüestió al parlament i en Bill Clinton va respondre amb una carta assegurant que l’argument del film era totalment ficció. No va ser fins després de tot l’enrenou que es va incloure un missatge al final de la peli on es deixava clar que en realitat va ser la Royal Navy i no en Bon Jovi qui va capturar la primera maquineta.\nEn Perella no ens va parlar de errades històriques però ens va parlar d’altres anècdotes de la pel·lícula.\nResulta que els interiors del submarí es van filmar en una maqueta a mida natural que es va construir als estudis Cinecittà de Roma. Per reclutar extres per la peli els estudis van contactar amb tots els alemanys que estaven d’Erasmus a Roma, de manera que en Perella i els seus companys de pis van rebre una trucada de Can Hollywood.\nLa putada del rodatge era que els uniformes alemanys eren de llana, de manera que un cop et mullaves fent una escena en el submarí inundat et quedaves xop per la resta del rodatge. Els oficials del submarí eren actors alemanys coneguts (que si en Perella ho diu jo m’ho crec) i portaven vestits de neopré a sota l’atrezzo, però per la xusma que feia d’extra no n’hi havia.\nPerò no, a en Perella no el van agafar. Llàstima perquè hagués estat la hòstia tornar a veure la pilícula i veure com el col·lega es pega amb en Bon Jovi.\nResulta que al pobre Perella el van considerar massa alt com per moure’s sense problemes per dins del submarí i massa poc ros com per ser alemany. Van ser prou educats com per no dir-li que actua com el cul, que estic segur que és el cas.\nSigui com sigui, l'important és que el guacamole estava collonut.\nPer cert, respecte al tema de la mala publicitat històrica:\nThe movie portrays a scene in which the U-boat crewmen machine-gun Allied merchant crewmen who have survived their ship's sinking, killing them as they float in their lifeboat. In contrast to the negative depiction of U-boat men in the movie as well as wartime propaganda, U-boat crewmen in reality were known to assist survivors with food, directions and occasionally medical aid. Assistance to survivors only stopped after Admiral Karl Dönitz issued the "Laconia order" following a US air attack on U-boats transporting injured survivors under a Red Cross flag. In fact, out of several thousand sinkings of merchant ships in World War II, there is only one documented case of a U-boat crew deliberately attacking the ship's survivors: that of the U-852, whose crew attacked survivors of the Greek ship Peleus.\nPublicat per Flanagan a 12:35 p. m.\ncrec que hi ha una altra pelicula que tracta sobre com es descodifica la màquina o alguna cosa d'aquestes...\ncom a serie sobre la segona guerra mundial la millor es Alò Alò ;)\n"Enigma" (2001). Però en Perella tampoc surt en aquesta.\nSobre "Alò Alò"... Si, però l'obra mestra seria "Top Secret" ;)\nperò jo parlava de series, i aquesta es una peli.\nSaps que tinc un colega que li va posar al seu gos Canapé per culpa d'aquesta peli?


Deu coses que s'han de saber de Beyoncé\nLa cantant texana busca reafirmar-se com a diva pop compromesa amb el seu temps amb 'Black is king', l''àlbum visual' que publicarà a final de mes\nBarcelona - Dissabte, 04/07/2020 - 08:00\n1. Alumna de Montessori\nBeyoncé Giselle Knowles-Carter va anar de petita a una escola Montessori a Houston, Texas (on va néixer el 4 de setembre de 1981), i allà va rebre les seves primeres classes de dansa. Als set anys va guanyar un concurs cantant ‘Imagine’, de John Lennon.\n2. El saló de bellesa de la mare\nEn les seves primeres cançons es va inspirar en els èxits que sentia al saló de bellesa que regentava la seva mare, Tina, més endavant a càrrec del seu estilisme. Ella és avui una estrella de la moda, amb dos milions i mig de seguidors a Instagram.\n3. El pla del pare\nDel seu pare va ser la idea de formar Girl’s Tyme, l’embrió de Destiny’s Child. Matthew va deixar la seva feina de venedor d’equipament mèdic i va apostar per la seva filla, a qui feia cantar i córrer alhora quilòmetre i mig per agafar resistència. Després de gestionar els assumptes del grup (acomiadant dues integrants rondinaires), va ser mànager de Beyoncé fins al 2010.\n4 Ella és Sasha Fierce\nEn els seus inicis va crear un ‘alter ego’, Sasha Fierce: l’artista que trepitja forta, expansiva i sexi, que la va ajudar a superar les seves inseguretats. A ‘I am... A Sasha Fierce’ (2008) el va rescatar jugant amb les dues cares de la seva personalitat.\n5. A favor dels neologismes\nLa paraula ‘bootylicious’, popularitzada arran de l’èxit de Destiny’s Child del mateix títol, el 2001, ha acabat sent acceptada pel diccionari d’anglès d’Oxford, que la defineix com a «dona sexualment atractiva».\n6. Units pel número quatre\nTant ella com el seu marit, el raper Jay-Z (amb qui va començar a sortir el 2002 i es va casar sis anys després), tenen en comú la predilecció pel número quatre. Es correspon amb el dia del seu aniversari (i el de la seva mare), i es cola, en forma de xifres romanes, en el nom del primer dels seus tres fills, la petita Blue Ivy.\n7. Fan de Peter Gabriel\nNingú ho diria ateses les distàncies musicals i generacionals, però Beyoncé és una admiradora del que fos cantant de Genesis, de qui destaca la puresa de la seva veu i cançons com ‘In your eyes’.\n8. Revenda a 600 euros\nHa actuat sis vegades a Barcelona. La primera, amb Destiny’s Child al Palau Sant Jordi (2005), la nit en què el trio va anunciar al món la seva dissolució. I l’última, amb Jay-Z a l’Estadi Olímpic (2018). No tot ha sigut arrasar: el 2009 no va ocupar més que dos terços d’entrada, en contrast amb el ple de fa dos anys, quan la revenda va arribar als 600 euros.\n9. Mobilitzant el vot\nDiumenge passat, a la gala virtual dels afroamericans BET Awards, va dedicar el premi que li va entregar Michelle Obama als «germans i germanes» que «lluiten pel canvi», i va animar a anar a les urnes en la cita d’aquest any. «Hem de votar com si la nostra vida en depengués, perquè en depèn».\n10. Àlbum per a «reis i reines»\nAmb el seu nou disc, ‘Black is king’, un ‘àlbum visual’ que presentarà amb Disney+ el 31 de juliol, convida que «els joves reis i reines» vagin a la recerca de «les seves pròpies corones». L’avanç és el tema ‘Black parade’, que va veure la llum el 19 de juny, dia en què es commemora l’abolició de l’esclavitud, el 1833, a l’estat de Texas.\nAixí són els 'tiktokers' més influents\n¿Per què ens agradava tant 'Sensación de vivir'?


Cia. Andrea Cruz presenta “Las hermanas Verán”\nLas Hermanas Verán ho han perdut tot, excepte els records, els quals esdevenen el seu refugi: reviuen les imatges de la seva família nobiliària, conviuen amb animals dissecats i mobles gairebé espectrals, rememoren l’incendi de la casa pairal de la infantesa, les rutines del te i les utopies i els somnis que varen quedar immortalitzats per a ser observats diàriament.\nLas Hermanas Verán és un projecte de dansa inspirat en la fotografia contemporània i analitza com algunes imatges cinematogràfiques i fotogràfiques són coreografies potencials. En qüestiona el contingut emocional, el significat estètic que transcendeix aquestes imatges i, arran d’això, Cruz desenvolupa la seva pròpia coreografia en la qual cos, imatge i memòria conviuen per a generar una història que va més enllà d’aquesta coreografia estàtica-imaginada.\nAndrea Cruz desenvolupa la seva obra al voltant de la dansa, el gest i els objectes, creant un treball poètic i visual. En general treballa a partir de la imatge i de tot allò que pot extreure d’ella, com el moviment, l’estètica, l’emoció, l’atmosfera. A més, centra el seu interès a provocar a l’espectador emocions, estímuls que el transportin a territoris desconeguts, de vegades fins i tot el seu propi univers interior.


Les muralles d'Ilturo: La ceràmica de parets fines d'Ilturo\nArriba a les meves mans l'article que Alberto López Mullor i Albert Martín Menéndez van presentar al Congrés de Chelles organitzat per la Societé Française d' Étude de la Ceramique Antique en Gaule, publicat dins les actes del congrés, el desembre de 2010. L'article porta per nom: "Productions de cerámique à parois fines dans l'agglomeration italique d'Ilturo (Cabrera de Mar, Barcelona)".\nEls materials exhumats en les figlinae o tallers de terrissa d'Ilturo són diversos: àmfores, ceràmica d'ús comú, materials de construcció...Els autors, en aquest article, han centrat la seva atenció en uns col.lecció de recipients de l'anomenada "ceràmica de parets fines", classificant, per a la seva major comprensió, els materials exhumats a Cabrera en tres grups. Naturalment aquests fragments de parets fines no venen sols, sino mesclats amb d'altres tipus de ceràmiques, que han ajudat a la seva datació.\nEls primer grup està compost per una colla de vasos de pastes similars a les de la ceràmica ibèrica, al costat de la qual semblen produïts; es tracta doncs de productes ben cuits, de color gris, ataronjat o rogenc, tot sembla indicar que van ser fabricats per artesans ibèrics sota control itàlic.Classificats en un primer moment com a formes Mayet 1 i 2 i Marabini I a IV, els autors han preferit atorgar-los una classificació pròpia, vistes les dificultats per encaixar-los en les formes anteriors. El context permet classificar aquestes peces entre el 100 i el 80 aC.\nEl segon grup compren vasos formes Mayet 3, 3A i 14, provinents de l'abocador d'un forn de ceràmica que fabricava també ceràmica d'ús comú. Aquest forn va ser utilitzat entre els anys 70 o 90 aC. i el regnat de Tiberi, però les peces estudiades corresponen al moment de màxima activitat de la figlina, vers el 40 aC.\nEl tercer grup, el més tardà, està format pels materials d'un altre abocador, datat vers el 70 dC. S'hi han identificat les formes Mayet 33 -corresponent al tipus 33/35 dels autors- i d'altres que s'assemblen a la forma 35.\nUn interessant i documentat treball que posa de nou de manifest la riquesa arqueològica de la Cabrera romana, per altra banda, fins fa poc, gairebé desconeguda.\nAlberto López Mullor i Albert Martín Menéndez, "Productions de céramique à parois fines dans l'agglommeration italique d'Ilturo (Cabrera de Mar, Barcelone). Actes du congrès de Chelles. 13-16 mai 2010. Publicat per la Societé Française d' Étude de la Céramique Antique en Gaule, décembre 2010.\nActualització: podeu consultar l'article sencer en aquest enllaç.\nPublicat per Rosa Isabel a 1:21:00 a. m.\nEtiquetes de comentaris: Antiguitat, Arqueologia, Cabrera de Mar, Ceràmica, Ilturo, Romans, Terrissa


Sant Cugat la ciutat que menys persones refugiades acull\nDe les 7 persones que han arribat al nostre municipi, 4 han arribat a través de l'ONG Benvinguts Refugiats i 3 pel seu propi peu\nper Lluc Cahís Secretari de Formacions del Jovent Republicà 10 juliol de 2018\nPodria treure el tema de l'smart city, o que som la ciutat més rica dels Països Catalans, o que som una vil·la florida amb rotondes carregades de flors i d'arbustos retallats artísticament. Però no cal recórrer a això, fins fa poc una macro-pancarta penjava amb orgull a la façana de l'Ajuntament on ens autoanomenàvem "ciutat refugi". I a la web ens definim com a "una ciutat d'acollida, històricament implicada en la defensa dels drets humans, la solidaritat i la pau i compromesa en la lluita contra les desigualtats".\nPer què dic tot això? Perquè resulta que mentre Cerdanyola que està acollint 23 persones, Rubí 26, Sabadell 65 o Terrassa 104, Sant Cugat només n'acull 7. S'al·lega a problemes diversos, però la qüestió de fons és el que ja vaig explicar a l'article de fa un any "Darrere la ciutat postal, alternatives". És a dir, molt lluir i poc acollir.\nDe les 7 persones que han arribat al nostre municipi, 4 han arribat a través de l'ONG Benvinguts Refugiats i 3 pel seu propi peu. Cap pels mecanismes propis de l'Ajuntament. El gran obstacle és l'habitatge, però no és quelcom a entomar amb resignació com si no anés amb nosaltres. En aquests 36 anys de govern convergent, l'Ajuntament ha estat part còmplice-protagonista en generar aquesta ciutat elitista i ara li ha petat el problema als morros.\nLa situació exigeix menys frivolitat, menys cinisme i menys hipocresia. La situació exigeix prioritzar i afrontar de cara els problemes de l'acollida de forma urgent. No volem ser més que una pancarta a la façana, volem acollir persones refugiades.\nDarrere la ciutat postal, alternatives


Que ha significat per a nosaltres el pas per Confluències hivern? «És més que una formació sobre temes que la societat vol canviar, és la pràctica d’aquest canvi» – FADES\nAra que ja han passat uns dies, han descansat i han pogut assimilar tots els nous aprenentatges, alguns/es dels companys i companyes ens expliquen que ha sigut per a ells i elles l’experiència de participar en Confluències hivern 2017.\nPer què vas decidir participar en la trobada Confluències?\nTant Salma, Javi com Andrea expliquen que van participar en Confluències, perquè els van oferir l’oportunitat d’anar des de FADES o els ho va recomanar algun membre de les seves associacions. Ainara, Alejandra, Bryan i Sergio, ens conten que van decidir participar perquè volien conèixer gent nova, buscar noves experiències i aprendre un poc més sobre temes que no es tracten als instituts. Miguel Angel, volia desconnectar del dia a dia i creia que participar en Confluències era una manera d’aprendre, com deien els seus companys i companyes sobre temes que mai els havien ensenyat en l’escola o l’àmbit familiar.\nD’altra banda, Maria i Carla, ja havien participat en altres edicions i defineixen cada estada en Torrelles com una experiència única.\nResumeix allò que has aprés aquests 6 dies.\nTots i totes coincideixen amb una paraula per resumir allò que han après aquests 6 dies, RESPECTE, una paraula molt important amb la crisi de valors que sofreix la societat actual. Javier i Bryan destaquen que van aprendre un munto sobre LGTB, feminisme, violència de gènere i racisme entre altres. Salma, fa referència a la diversitat, la tolerància i sobretot a valorar a les persones per la química que transmeten. Com diuen Ainara, Alejandra, Miguel Angel i Sergio, han après a no jutjar a cap persona a simple vista per allò que suposadament aparenta. Alejandra, explica que ha madurat un poc més com a persona, que ha après valors i a deixat fora la vergonya. Miguel Angel, remarca que ha après a valorar a la gent pel seu cor, aprenent a ficar-se en la pell de la resta, respectant així les diferents ideologies i cultures. Andrea destaca que ha après a no posar etiquetes, a pensar abans de parlar i reflexionar, reflexionar molt. Maria explica que és més que una formació sobre temes que la societat vol canviar, és la pràctica d’aquest canvi. Ainara, explica que ha vist que sempre hi haurà alguna cosa que totes hauríem de tindre en el nostre dia a dia, la solidaritat i el companyerisme, per a no jutjar i apreciar les diferències.\nQue destacaries d’aquesta trobada.\nSense dubte tots i totes van destacar tota la gent que van conèixer i les noves amistats que van fer. Maria, explica que allí convius amb persones que estimes i que sempre portaràs amb tu. Salma destaca la grandesa de les persones i la llibertat de pensament que hi havia, sobretot la tolerància. Alejandra es queda amb el bon rotllo i la confiança que es crea entre tota la gent que no coneixia i que li van marcar, a més destaca la boníssima informació i formació que van treballar en els tallers. Bryan i Sergio destaquen el bon ambient que hi havia entre tots i totes, l’amistat que han fet amb els companys/es de l’habitació, alberg i activitats. Andrea i Javi, es queden amb el bon rotllo i les formacions que van rebre, destacant la professionalitat del i les monitores que van impartir les activitats. Miguel Angel, recorda les rialles que es van pegar cada dia del campament amb els/les amics i amigues que van fer en els jocs. Ainara, «destacaria, pressupost a la gent que hi ha allí perquè són màgics i als monitors/es també, són genials. Però sobretot, les xerrades que tant et fan pensar i recapacitar».\nRecomanaries aquesta experiència a altres companyes? Per què?\nTots i totes tenen molt clar que SÍ que recomanarien aquesta experiència a altres companyes, ja que és una experiència única on aquella visió de canviar el món sembla un poc menys utòpica. Javi la recomanaria sense cap dubte, perquè per a ell és una experiència inoblidable. Andrea i Sergio, diuen que val molt la pena i que han après molt, seria molt interessant que altres persones s’animaren a viure l’experiència per a poder aprendre i prendre consciència igual que ells i elles. Bryan, la recomane per la gent super interessant que coneixes, tots els nous coneixements i conscienciació que ha adquirit, a més, destaca que és una de les millors experiències que ha pogut viure. Per a Ainara ha sigut una experiència inoblidable que si no la vius no pots explicar…, ja que considera que és màgica. Salma creu que s’ha de viure aquesta experiència per tindre l’oportunitat de viure en aquesta magnífica bombolla de cristall on en cada acció la tolerància i el respecte estan presents. Alejandra, ens diu que pressupost que la recomanaria, ja que coneixes a molta gent, aprens molt i et fa pensar molt sobre el teu voltant i la societat en la qual vivim. Per a Maria és una gran experiència, que tots i totes haurien d’experimentar. Finalment, Miguel Angel, recomana aquesta experiència perquè et formes com a persona, t’adones de com és la vida de veritat, de tots aquells temes tan importants que nosaltres desconeixem i de la gran família que hem creat en tan sols 5 dies, «és una gran experiència que mai oblidaré».


Tres catalans guanyen el premi Pritzker, el Nobel de l'arquitectura | Diari de Tarragona\nTres catalans guanyen el premi Pritzker, el Nobel de l'arquitectura\nRafael Aranda, Carme Pigem i Ramon Vilalta han estat guardonats 'pel seu compromís inflexible amb el lloc on treballen'\nRafael Aranda (e), Carme Pigem (c) i Ramon Vilalta (d) van crear l´any 1988 l´estudi RCR a Olot, la seva ciutat. FOTO: JAVIER LORENZO DOMÍNGUEZ / EFE\nEls arquitectes catalans Rafael Aranda, Carme Pigem i Ramón Vilalta han estat guardonats amb el premi Pritzker 2017 «pel seu compromís inflexible amb el lloc» on treballen per a la creació d’«espais que estan en relació amb els seus respectius contextos».\nAranda, Pigem i Vilalta van crear el 1988 l’estudi RCR a Olot, la seva ciutat natal, i amb la seva feina «busquen connexions entre l’exterior i l’interior, cosa que dóna com a resultat una arquitectura emocional i experiencial», segons el veredicte del jurat de la 39 edició del Pritzker.\nL’anunci del premi el va fer a Chicago (EUA) el president de la Fundació Hyatt, Tom Pritzker, que destacà el fet que el jurat hagi elegit, per primera vegada, tres arquitectes com a receptors del premi, que s’atorga als seus treballs i no a l’estudi que van fundar fa gairebé tres dècades. «Aranda, Pigem i Vilalta han tingut un impacte en la disciplina més enllà de la seva àrea immediata. Els seus treballs abracen tant espais públics com privats, centres culturals o institucions educatives i la seva habilitat per relacionar de forma intensa el medi ambient específic de cada lloc és un testimoni del seu procés i la seva profunda integritat», assenyalà Pritzker.\n«La seva forma de treballar en col·laboració, on el procés creatiu, el compromís amb una visió i totes les responsabilitats són compartides per igual, van portar a la decisió», va dir el president de la fundació que atorga anualment el Pritzker, considerat el Nobel d’arquitectura.\nAquesta és la segona vegada que el premi recau a Espanya, ja que Rafael Moneo va ser guardonat amb el Pritzker l’any 1996.\n«És una gran alegria i responsabilitat. Estem emocionats perquè aquest any tres professionals, que treballem junts i estretament en tot el que fem, siguem els reconeguts», va dir Pigem.\nEntre els seus projectes destacats hi ha el centre d’art La Cuisine, a Nègrepelisse (França); el museu Soulages, a Rodez (França) en col·laboració amb G. Trégouët; el restaurant Les Cols, a Olot; el Celler Bell-Lloc, a Palamós, i la Biblioteca Sant Antoni-Joan Oliver, a Barcelona.


Tram sud de la C-32\nACN/ Gemma Sánchez El Vendrell 07-01-2019 14:54 Lectures 5077\nPla obert de les presidentes dels consells comarcals del Garraf i del Baix Penedès, Gloria Garcia i Eva Serramià. ACN\nEls municipis de la zona sud de la C-32 crearan el Pacte del Penedès Marítim, una plataforma que vol “copiar” el model del Pacte de Berà. El nou acord es constituirà oficialment aquest mes de gener amb l’objectiu de demanar bonificacions al peatge de Vallcarca, la gratuïtat del peatge de Cubelles pels desplaçaments interns dels veïns i una revisió a la baixa de les zones tarifàries del transport públic. Segons els impulsors, la Generalitat demostra “manca de sensibilitat” amb el territori i exigeixen que se’l tingui en compte a l’hora de fixar els preus d’ús de les infraestructures. Inicialment, el Pacte del Penedès Marítim el formaran els consells comarcals del Garraf i el Baix Penedès, i els ajuntaments de Sitges, Vilanova, Cubelles, Cunit, Calafell i el Vendrell.\nAquest dilluns, les presidentes dels consells comarcals del Garraf i el Baix Penedès, Gloria Garcia i Eva Serramià, han anunciat la constitució del Pacte del Penedès Marítim de forma imminent, amb previsió que es formalitzi amb un acte conjunt amb els alcaldes de la zona abans que acabi el mes de gener. Ara per ara no s’ha concretat ni la data ni el lloc, a falta de conèixer la disponibilitat dels diferents alcaldes.\nSí que han definit, però, els objectius de la nova plataforma institucional, que se centren en “reduir el greuge” dels peatges de la C-32 i de les zones tarifàries del transport públic. En el primer cas, es vol que els veïns del territori tinguin una “bonificació total” del peatge troncal de Cubelles –que des de l’1 de gener costa 4,14 euros- i que s’apliquin descomptes en el cas del peatge de Vallcarca –ara val 6,93 euros-. Les presidentes dels consells comarcals han insistit que és la única solució per reduir el trànsit de la C-31, que en el cas de les Costes del Garraf acull 18.000 vehicles diaris.\nPel que fa al transport públic, el Pacte del Penedès Marítim vol que el territori tingui “veu i vot” a l’hora de fixar els preus i les zones tarifàries. “El Baix Penedès i el Garraf, en el fons, també som àrea metropolitana de Barcelona, però mai se’ns té en compte”, ha lamentat Serramià, recordant que a les dues comarques hi ha tres zones de transport públic diferents malgrat la proximitat que tenen amb la gran ciutat. “Això ens castiga moltíssim”, ha remarcat, anunciant que demanaran una reunió amb l’Àrea Metropolitana i l’Ajuntament de Barcelona.\nLa intenció del nou acord territorial és poder “fer força” vers la Generalitat per a què sigui “sensible” amb els municipis del Penedès Marítim, seguint així els passos del Pacte de Berà, que el 2015 es va crear per reclamar la gratuïtat de l’AP-7 i la retirada dels camions de l’N-340 al Camp de Tarragona i al Penedès. Eva Serramià ha admès que la nova plataforma és una “còpia” del moviment de l’N-340 “perquè ha donat molt bons resultats”, recordant que ara els veïns poden circular gratuïtament per l’AP-7 entre Vilafranca Sud i Altafulla.\nTant Serramià com Garcia han insistit que el territori “no reclama la gratuïtat de la C-32” sinó una “reducció del càstig” que, diuen, pateixen el Garraf i el Baix Penedès. En aquest sentit, han defensat l’aplicació del sistema de vinyeta com a substitució dels peatges actuals, mentre han insistit en reclamar una “solució” que permeti rebaixar els preus mentre aquest nou mètode de pagament no s’apliqui a Catalunya.\nLes dues presidentes han assegurat que no preveuen que el Pacte del Penedès Marítim incorpori altres entitats civils ni econòmiques, i l’han situat en l’àmbit “estrictament institucional”. Amb tot, han garantit que mantindran reunions amb les plataformes ciutadanes, les entitats empresarials i els sindicats per traçar estratègies conjuntes a l’hora de demanar una reunió amb el conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet i de fer pressió vers el Parlament.\n“L’ampliació dels patges acabarà el 2039, i això vol dir que haurem pagat durant 47 anys. Ja n’hi ha prou. El territori exigeix que el Parlament ens doni una solució”, ha reblat la presidenta del Consell Comarcal del Garraf, Gloria Garcia, demanant que els grups parlamentaris “s’oblidin de colors i de partits”.


El servei de gravació de converses dels restaurants\nSi no et graven una conversa no ets ningú\nBarcelona. Dimecres, 19 d'abril de 2017. 18:18\nFerran Adrià, els germans Roca, Carme Ruscalleda, Nandu Jubany, Paco Pérez, Fermí Puig, Carles Gaig, Jean Luc Figueres, Santi Santamaria, Pere Bahí, Joan Manubens... i molts d’altres com en Manel Marqués. Ells ho van canviar tot, i gràcies a la seva feina d'anys i a l'actual, la cuina catalana és on és. Però va faltar-los una cosa en la qual ara mateix excel·lim i que cap d'ells va saber veure: l'enregistrament a la carta.\nCert que, de vegades, els preus d'alguns restaurants catalans no s'adiuen amb la qualitat que ofereixen. Cert que de vegades, just quan t'acaben de passar la targeta per la màquina, penses: “Què faig? Li dic a aquest paio que m'he adonat que m'acaba d'estafar o simplement no hi torno mai més i aviso tothom que això és una meeerda punxada en un pal?”. Cert, sí, això passa, però guanyen els llocs que treballen amb honestedat.\nPerò és que, a més, a aquesta qualitat ara cal afegir-hi un nínxol on som pioners al món: el menú enregistrament o enregistrament a la carta. Aquest és un servei que combina el gaudir d'un bon àpat amb la possibilitat d'escoltar posteriorment en un mitjà de comunicació la conversa que has tingut, ja sigui via gerro, ja sigui via mòbil a sobre de la taula veïna i a sac.\nI ara vostè em dirà: “I, de què em serveix a mi escoltar el que he dit jo mateix (o jo mateixa) en un dinar o en un sopar?”. No l'ha passat mai que et ve algú i et diu: “com tu vas dir molt ben dit aquell dia...”. I tu li dius: “això ho he dit jo?”. I resulta que sí. Doncs bé, poder tenir penjat l'enregistrament de la teva conversa en un mitjà de comunicació et permet repassar-la i, no només recordar els teus arguments, sinó adonar-te de si el to va ser l'adequat, de si sonaves convincent, de si vas anar al gra, de si et vas expressar adequadament... I també serveix per saber si l’interlocutor (o interlocutora, o interlocutors, o interlocutores) estaven per tu o no.\nSi, perquè aquest és l'altre gran problema de les converses, que estàs tan pendent de col·locar el teu missatge, que no tens temps de captar totes les reaccions de qui t'escolta (o ho fa veure). A part de que la majoria de converses, sobretot les de les parelles que porten anys juntes, són monòlegs on els dos hi han anat a parlar del seu llibre i ni escolten l'altra. I de vegades pot ser interessant fer-ho, perquè vagi vostè a saber si per allà al mig t'han dit que es volen separar...\nEn canvi ara, això ja no serà mai més un problema. Gràcies al servei de gravació de conversa d'àpat (modalitat gerro o modalitat mòbil a sobre de la taula) tindrem a la nostra disposició una eina de record i anàlisi. Ah, i el millor de tot és que estem parlant d'una prestació totalment gratuïta per qui és gravat i que va a càrrec de qui ho grava.\nI a partir d'aquí, s'obre un nou camp en el reconeixement internacional dels nostres establiments. Paral·lelament a allò del millor restaurant del món o les Estrelles Michelín (o les nostres Miguelín) tindríem les Estrelles AKG, Neumann o Sennheiser, com per citar tres reconegudes marques de micròfons que podrien donar nom als guardons, o a la llista dels millors restaurants per ser enregistrat (o enregistrada). Ja fos per l'acústica o per la qualitat del so.\nCatalunya sempre innovant i sempre capdavantera!!!\nOpinió El Corredor Mediterrani Interior per una radial gallega Iu Forn\nOpinió L’Estat ha de poder decidir sobre els nostres fills? Iu Forn


Declaracions d’Elena Vicente-Ruiz pel PP de Castelló i d’Estíbaliz Pérez pel PSOE.\nLa façana de la seu del Partit Popular de la província de Castelló ha clarejat aquest matí amb una nova pintada signada per les Brigades Anti Feixistes de Castelló (BAF CS) amb el missatge ‘Aministía total’. Cal recordar que la setmana passada el mateix grup va pintar en la façana ‘Llibertat preses polítiques’, just en la matinada posterior a la detenció de l’ex president Puigdemont que es trobava fugit de la justícia.\nLa secretària general del PPCS, Elena Vicente-Ruiz, ha assegurat que “la voluntat d’aquests grups és acoquinar-nos i limitar l’exercici de la democràcia, però no ho van a aconseguir”.\nCal recordar que el PPCS ja va presentar la setmana passada denúncia davant la Policia Nacional pels atacs a la seu popular. Fins i tot Vicente-Ruiz va exigir a l’alcaldessa de Castelló la seua col·laboració i si té les imatges de les persones que es van colar en el terrat de l’Ajuntament de Castelló amb motiu del referèndum il·legal de l’1-O per a llançar pasquins independentistes, les cedisca per a identificar als autors.\nVicente-Ruiz ha assenyalat que “si Amparo Marc té aquestes imatges i no les cedeix, entendrem que no vol col·laborar i que està protegint a unes persones que intenten anar en contra dels principis democràtics i l’objectiu final dels quals és entorpir la labor del Partit Popular en la província, cosa que no van a aconseguir”.\nLa secretària d’organització del PSPV-PSOE en la província de Castelló, Estíbaliz Pérez, condemna l’atac perpetrat en les últimes hores per les Brigades Antifeixistes (BAF) a la seu del partit a Castelló, amb una pintada “intoloreable, intimidatòria i incompatible amb la democràcia”.\nPérez lamenta que “els qui es fan cridar a si mateixos antifeixistes facen ús de comportaments obertament feixistes en els quals la violència està present”. Destaca que “una de les actituds més violentes que pot haver-hi és la d’anar a la casa d’algú a intimidar-ho”.\nI és evident, afig, que “els integrants de BAF demostren el seu caràcter feixista i totalitari quan es dirigeixen a la Casa del Poble de Castelló per a intimidar a la direcció i a la militància del Partit Socialista.”\nLa secretària d’organització del PSPV-PSOE de Castelló adverteix que “gens ni ningú aconseguirà doblegar al Partit Socialista, que no cedirà gens en el seu compromís amb la defensa de la llibertat, la democràcia i els drets de les persones, especialment, de les més desfavorides.” Assenyala que “els nous feixistes com els integrants de BAF no aconseguiran acovardir ni als dirigents del Partit Socialista, ni tampoc a la seua militància”.\nPérez recorda que el PARTIT SOCIALISTA OBRER ESPAÑOL complirà el pròxim 2 de maig 139 anys d’existència, “una dilatada trajectòria de la qual ens sentim molt orgullosos perquè en tot aquest temps els seus milers i milers de dirigents i militants mai van claudicar, sempre van mantenir ben alta la seua bandera en defensa de la llibertat.”\n“No ens va fer claudicar ni el colp d’Estat del 18 de juliol de 1936, ni la terrible repressió que va patir aquest país durant els 40 anys de dictadura, ni tampoc el terrorisme d’ETA que amb tanta virulència ens va atacar a partir de la Transició, portant-se per davant la vida de 22 companys, entre uns altres, Enrique Casas, Fernando Buesa, o Ernest Lluch”.\n“Van matar a 22 dels nostres per defensar la llibertat a través de les sigles del PSOE i van fer la vida impossible a molts altres militants a través d’aqueixa derivada feixista del terrorisme que va ser la kale borroka, en la qual tant pes van tenir les constants pintades intimidatòries que van aparèixer en les seus del nostre partit, tan similars a la qual s’ha registrat en les últimes hores en la seu socialista del carrer Carcaixent de Castelló.”


Exigim rigorós control mediambiental i inversions en el manteniment del CTRV i abocador – Movem Vacarisses\nDe nou, les pudors de l’abocador\nLes vilatanes i els vilatans de Vacarisses estem patint, novament en els darrers mesos, les pudors que provenen de l’abocador i/o del CTRV.\nMovem Vacarisses ha estat demanant que els propietaris de les instal·lacions facin ja d’una vegada per totes les inversions necessàries per al seu correc- te funcionament, almenys les prioritàries, les quals ja haurien d’estar fetes com correspon al manteniment d’una explotació, i més d’aquest tipus.\nTambé demanem a l’Ajuntament de Vacarisses que exigeixi a l’Administració Autonòmica perquè aquesta també vetlli i garanteixi la salut pública.\nPer altra banda, en l’anterior mandat, des de la nostra Regidoria de Medi Ambient, ens vam comprometre i vam iniciar la primera fase de la caracterització dels compostos que emeten les pudors, per poder obtenir una confirmació de tranquil·litat sobre aquestes emissions en la nostra salut; quedava pendent la segona fase en episodis curts i llargs de pudors, donada la manca d’aquests episodis durant força temps.\nL’empresa encarregada de fer l’estudi es disposava a portar-lo a terme tan aviat com tinguéssim de nou les pudors. Ja portem un temps reclamant a l’actual regidor de Medi Ambient que s’executi immediatament la finalització d’aquest estudi, sense que a data d’avui encara s’hagi fet res.\nMovem Vacarisses 1 de setembre de 2020 23 de desembre de 2021 Acció municipal, Publicat en "El Terme"\n← Molts agraïments


Fira Guia't del Vallès Oriental 2016\nNo saps què estudiar? Necessites orientació? Els dies 6, 7 i 8 d'abril arriba la sisena edició de la Fira Guia't del Vallès Oriental a Granollers. Aquesta fira té com objectiu orientar els joves de la comarca, dirigida principalment als alumnes de 4t d'ESO, als alumnes de Batxillerat que abandonen els estudis i a altres joves que volen orientar la seva formació i inserció laboral. D'altra banda, la Fira es celebra, també, per donar a conèixer els estudis que s'ofereixen al Vallès Oriental.\nQuan acabes l'ESO és el moment de prendre decisions. S'ha acabat l'educació obligatòria i has de decidir si vols continuar estudiant i què vols estudiar exactament, o buscar una formació específica sobre l'ofici que vols aprendre. La decisió no és fàcil de prendre, per aquest motiu has de saber quines possibilitats tens després de l'ESO.


El Barça vol polir la defensa a Europa\nEl matx contra l'Asvel, primera oportunitat per als catalans per esvair els dubtes (21 h, DAZN)\n2 min. BARCELONA 16/12/2019 20:51\n260x366 Corey Higgins intenta superar la defensa de Frank Elegar en el partit contra l'Unicaja / MARTA PÉREZ/EFE Corey Higgins intenta superar la defensa de Frank Elegar en el partit contra l'Unicaja / MARTA PÉREZ/EFE\nEl Barça enceta aquest dimarts al Palau Blaugrana (21 h, DAZN) una dura setmana amb tres compromisos amb l’objectiu de refer-se de l’última ensopegada en la Lliga Endesa davant l’Unicaja. El primer obstacle és l’Asvel Villeurbane francès, un conjunt que enguany debuta en el nou format de l’Eurolliga i que té com a propietari l’històric jugador de la NBA Tony Parker.\nEls homes de Svestislav Pesic afronten la cita amb el regust amarg de la desfeta davant els malaguenys, que tot i ser el pitjor conjunt de la competició domèstica en atac, van infligir als blaugranes la major diferència en contra del curs, 105 punts. Ara el duel davant l’equip dels afores de Lió pot ser una bona oportunitat per al Barça per recuperar sensacions positives en defensa, ja que els francesos són els penúltims de tota l’Eurolliga en punts anotats, amb 72 de mitjana. Una altra dada positiva per a les aspiracions dels catalans és que l’Asvel només ha aconseguit rascar un triomf fora de casa davant de l’Estrella Roja.\nEn el conjunt francès hi milita actualment un vell conegut de l’afició culer, l’escorta Edwin Jackson, que va jugar al Palau Blaugrana en dues breus etapes les temporades 2014-2015 i 2017-2018 (aquesta última pràcticament testimonial). Un dels punts forts dels gals és el joc interior, especialment pel que fa a la figura de Tonie Jekiri, l’únic jugador de la plantilla que supera la barrera dels 10 punts per partit.\nPer intentar mantenir el pols amb l'Anadolu Efes i el Reial Madrid al capdavant de la classificació Svetislav Pesic encara no podrà recuperar cap dels lesionats, i, a més, haurà de gestionar el desgast de minuts de jugadors importants en una setmana que es preveu exigent.


Serés i la casa del demiürg – La Lectora\nA La Lectora sabem que llegir és tornar-hi infinites vegades.\nAquí també pots veure què ha escrit Artur Garcia Fuster\nsobre La casa de foc de Francesc Serés.\nComenço a escriure encara sorpresa per la quantitat de vegades que, a propòsit de la publicació La casa de foc,1 periodistes i no periodistes han recordat a Francesc Serés que (JA) feia sis anys de la seva darrera novel·la. Desconec si a ell, aquest èmfasi temporal —per bé que pugui semblar anecdòtic— li ha incomodat tant com a mi, fins al punt —i exagero ben intencionadament— que jo ho he arribat a sentir, a voltes, com si estiguessin cometent un sacrilegi. Suposo que aquí també s’hi entremesclen moltes qüestions. Qüestions que passen, per una banda, per la frenesia mediàtica i col·lectiva que oscil·la entre l’alleugeriment de l’espera lectora i l’expectació editorial per saber quantes setmanes es mantindrà en la llista de llibres més venuts de ficció en català; i per l’altra, per la celebració premial, però sobretot literària, que comporta que un autor com Serés hagi escrit una nova novel·la. He de reconèixer que tal incomoditat, més enllà de provenir del rebuig recorrent als tempos contemporanis de producció de novetats delquesigui que es pugui vendre, sorgeix més aviat com a resultat de la relació d’afectivitat que servidora ha establert amb la novel·la, i més concretament, amb la seva ralentitzadora i, fins i tot, balsàmica, temporalitat. Temporalitat que contrasta directament tant amb la dinàmica esquizofrènica del món actual com amb la frustració d’aquesta pandèmia letàrgica; i que és, alhora, ben característica de les grans narracions, d’aquelles que no vols que s’acabin mai, perquè aconsegueixen, precisament, suspendre (també) el pas del temps.\nD’ençà de la seva publicació el mes de novembre se n’han dit moltes coses de La casa de foc. Se l’ha catalogada com la millor novel·la de l’any 2020, i fins i tot hi ha qui ha profetitzat que també ho serà del 2021. I qui sap si potser també de la dècada. El que és clar, grandiloqüències comparatives al marge, és que l’ambició literària de Serés, aquella que té clar que està fent una aportació que perdurarà, rau en totes i cada una de les pàgines que ha escrit. I sense tenir gaire clar si és això el que converteix la novel·la en un clàssic contemporani —els lectors del demà ho diran—, el que sí que és indiscutible és que som davant d’una gran obra literària, que emergeix com una part més de la totalitat cosmogònica de la narrativa de Serés, en què ressonen pulsions antropològiques i temàtiques que ja havíem vist anteriorment; i a l’encop, que es constitueix com un univers literari propi que tant s’expandeix cap enfora com s’irradia a si mateix.\nLa novel·la, ubicada a la vall del Ser, s’articula a partir de la tensió dialèctica entre el local i el global, que Serés ens presenta, igual que ja ho havia fet amb l’espai de la Franja, com una invitació a pensar la complexitat del món des d’un espai «tan petit i tan aïllat com el Sallent», que és capaç de condensar-ho tot: des de l’impacte dels fluxos migratoris transnacionals, a la crisi econòmica que va començar arran de l’esclat de la bombolla immobiliària, passant per les trames de corrupció i d’especulació que la van originar. La cosa interessant, però, és analitzar l’habilitat amb què l’escriptor pren aquella matèria primera amb la qual es va trobar (el paisatge mil·lenari garrotxí, les històries de vida dels habitants de la zona, el context de la crisi, etc.) i l’eleva a una dimensió, no només literària, sinó mitològica. Dit en altres paraules, el que fa Serés és dotar les històries que ja hi havia allà, amb un seguit d’instruments simbòlics que els atorguen forma i aspecte de gran relat; relat, a més, d’aspiracions bíbliques. Tant és així, que dos dels protagonistes principals, en Jordi i la Mar de Can Sol, avi i néta respectivament, són saurins, individus dotats amb el do, quasi diví, de trobar aigües subterrànies. En aquest sentit, en Jordi és presentat com una mena de profeta, de Moisès contemporani, que té la capacitat de veure tot allò que a la resta se li escapa:\nEncara que en Jordi ens avisés de la catàstrofe que havia de venir, intentàvem fer veure que no el sentien. La nostra vida no podia ser més austera, de fet, què havia de canviar? Tampoc no ens havíem alegrat tant durant el temps de bonança, no, però el que venia era diferent. (p. 377)\nAquesta dimensió teleològica de la novel·la, indispensable per a la construcció d’una cosmogonia pròpia, regida per unes lleis i uns engranatges particulars, es veu reforçada per altres elements i referències simbòliques, com ara la comparació de la Mar amb la Mare de Déu (p. 329), la composició trinitària de la família de Can Sol o el sentit de comunitat que expressen diversos personatges com a conseqüència de l’aïllament geogràfic que pateixen: «Aquí estem deixats de la mà de Déu, aquí la gent s’ha d’ajudar» (p. 75). Comunitat dins la qual el narrador anònim, personatge en crisi previ a la crisi, que arriba a la vall com un nàufrag desvalgut i de manera forçada, perquè no es pot permetre pagar un lloguer a Olot, s’hi anirà integrant i passant diverses proves, a mode de ritual de pas.\nD’aquesta manera, l’exercici literari de Serés es construeix conradianament a partir d’uns engranatges narratius que es revelen i desmenteixen a si mateixos, a parts iguals, que apel·len així a la complexitat intrínseca de la condició humana, i que situen el lector en una posició moralment incòmoda i el forcen a emetre els seus propis judicis. És un exercici que, a més, presenta nombroses ressonàncies no només amb el conjunt d’obres anteriors de l’autor —pensem en La pell de la frontera (2014), evidentment, però també amb La matèria primera (2007) o La força de la gravetat (2006)—, sinó també, i especialment, amb obres com La pastoral catalana (2010) o el Desertor en el camp de batalla (2013), de Julià de Jòdar, o amb la recent Ca la Wenling (2020), de Gemma Ruiz. Mentre que amb el primer hi comparteix la voluntat d’enregistrar el canvi d’era que va suposar l’esclat de la bombolla immobiliària a nivell global, amb Ruiz coincideixen en l’interès radical per l’Altre, en un moment també de crisi humanitària i de replegament de fronteres a escala mundial. El que sorprèn, però, més enllà de les coincidències temàtiques, és la facilitat amb què La casa de foc, i els elements que la componen, invoca i convida a revisitar totes aquestes altres novel·les: des del fred que travessa l’obra com un element de contrast simbòlic, però sobretot material, que ens recorda constantment els orígens socials del protagonista, i la seva condició —com els personatges jordians— dislocada. Passant per la boira, aquella boira espessa, que es barrejava amb l’eufòria desfermada dels anys de bonança i de la, també, bombolla ideològica en la qual gairebé tothom estava immers. Boira que, al seu torn, també remet al clima huracanat, fins i tot apocalíptic, indubtablement profètic, que travessa tota La pastoral catalana. Sense oblidar tampoc l’articulació d’una veu narradora que s’anonimitza, de manera quasi anàloga a com ho feia la narradora de Ruiz a Ca la Wenling, en un gest d’atenció i d’escolta cap als altres, que defuig de qualsevol intent d’usurpació, i que el mateix temps, ens introdueix i ens permet formar part de la comunitat.\nAquesta és, doncs, una possible aproximació —en xarxa i enxarxada— a La casa de foc, que parteix de l’escalf tan màgic com pertorbador que es desprèn de la seves pàgines. El mateix escalf que, sens dubte, et fa sentir també part d’alguna cosa superior. I ho fa amb tot el pes i tota la consistència de ser una gran novel·la, d’aquelles que tot ho il·lumina, i que jo diria que, en temps com els d’ara, però sobretot pels que vindran, fan més falta que mai.\nSerés, Francesc (2020). La casa de foc. Barcelona: Proa. ↩\nEtiquetes: Editorial ProaFrancesc SerésGarrotxaOlotPremi Proa de Novel·la\nDesprés de l’Octubre Com apuntava a la primera part d’aquest


cluniacenc | enciclopedia.cat\nMonjo de l’abadia de Cluny , iniciadora de la gran reforma monàstica que porta el seu nom, o dels monestirs de la congregació cluniacenca, avui desapareguda.\nPopularment els cluniacencs han estat coneguts amb el nom de monjos negres . La reforma cluniacenca presentava els ideals de llibertat, culte litúrgic i centralització, i produí un gran impacte a tot Europa. A la fi del segle X hi havia 37 monestirs agregats a la congregació de Cluny , i a començament del segle XII hom en donava la xifra de dos mil. Aquest moviment d’adhesió, tanmateix, no fou sempre espontani, i els zelosos “monjos negres” empraren la coacció més d’una vegada. A partir del 1156 la congregació entrà en un període de crisis i de successives reformes, fins que es disgregà del tot. Les constitucions cluniacenques s’inspiraven en Benet d’Aniana i reposaven, per paradoxa, sobre el principi feudal de la traditio, base de llur centralització.\nLa xarxa monàstica cluniacenca fou un dels instruments més potents de la reforma gregoriana. Quatre papes reformadors sortiren del monestir central: Gregori VII, Urbà II, Pasqual II i Calixt II. Els “monjos negres” lluitaren per la independència de les esglésies enfront dels senyors feudals i de la reialesa (qüestió de les investidures) i per la reforma dels costums clericals (contra el nicolaisme). Alhora difongueren un concepte d’unitat d’encuny centreeuropeu, que, bé que promogué algunes tasques col·lectives (croades i Reconquesta hispànica), contribuí força que els cristians d’Orient s’allunyessin. La seva contribució a la unificació de la litúrgia llatina no fou tampoc un model de tacte i moderació. Culturalment, Cluny estigué molt per sota d’altres grups monàstics; per contra, la seva acció social i econòmica fou beneficiosa: promogué la rompuda de nous terrenys i la reconstrucció de les vies de comunicació, i, així, absorbí el moviment demogràfic del segle XI.\nInfluència de l'orde cluniacenc a Catalunya\nEl gran predicament que Cluny obtingué a Occitània ja des del segle X es traduí inicialment, a Catalunya, en l’obtenció de l’exempció dels monestirs i la submissió a la Santa Seu. Poc temps després, el 965, Cuixà n'acceptava l’esperit, bé que no la submissió, sota l’abat Garí, monjo cluniacenc de Lesat. El mateix Oliba, abat de Cuixà i de Ripoll, sense lligar-s’hi, havia mirat amb simpatia la reforma. Cluny no acceptà les donacions d’Àger, feta per Arnau Mir de Tost abans del 1056, i de Roda de Berà, feta per Mir Geribert el 1073, probablement perquè portaven implícits uns projectes de croada que no s’adeien amb el tarannà dels seus grans abats, i quan acceptà les donacions de Casserres que li feren els vescomtes de Cardona el 1079, de Clarà que li féu Adelaida Guadall el 1080, i de Sant Ponç de Corbera, durant el segle XII, ja no pogué constituir cap nucli important d’influència monàstica, contràriament al que s’havia esdevingut a Castella-Lleó, Aragó i Navarra. Aquests monestirs foren governats per priors, no pas per abats, i administrats des de Casserres, que envià monjos seus com a priors a Clarà i a Corbera fins el 1359; foren visitats regularment pels abats de Cluny, almenys fins al segle XIII.\nL’organització cluniacenca a Catalunya desaparegué gradualment al segle XV amb l’abús de la comenda, i els priorats foren atribuïts com a dotació a d’altres monestirs i convents al segle XVI. Cluny influí també indirectament a Catalunya a través de Moissac, que el 1078 havia obtingut del comte Bernat II de Besalú els monestirs de Camprodon, de Sant Pau de Fenollet i d’Arles. Regits per abats, formaren un enclavament cluniacenc, fins que el 1592 Camprodon i Arles passaren a la Congregació Claustral Tarraconense.


La Vila y comarca: Cartes matrimonials entre la filla del batle d’Orxeta i un llaurador de La Vila. Any 1651\nCartes matrimonials entre la filla del batle d’Orxeta i un llaurador de La Vila. Any 1651\nEl dia 27 de Juliol de l’any 1.651, Miquel Ortuño, batle del Lloc i Encomanda d’Orxeta, fa donació en dot a la seua filla, la donzella Angèlica Ortuño, d’uns béns com a aportació al seu matrimoni amb Jayme Aragonés, fill de Pere, llaurador i veí de La Vila Joiosa.\nEste document va ser escrit en valencià i també conté algunes paraules que són formulismes en llatí. Cal recordar que abans de que les tropes de Felip V invadiren el regne de València, els textos s’escrivien en valencià o en llatí però després del Decret de Nova Planta l’any 1.707 pel qual es van abolir els Furs, es prohibiren els escrits en valencià i només el castellà estava permés.\nPublicado por Paco Maciá en 2:53\nSúplica del pueblo de Villajoyosa al Supremo Conse...\nCartes matrimonials entre la filla del batle d’Orx...\nDespacho firmado de puño y letra por el Rey Carlos IV\nCarta de D. Carlos María de Orduña y Ciscar a sus ...\nPermiso de armas al teniente de alcaide del castil...


La Marató del Priorat ha tornat per la porta gran! | La Guia De Reus\nInici Esports La Marató del Priorat ha tornat per la porta gran!\na 7ena Marató del Priorat va tornar amb més força que mai després de l’obligada aturada per la pandèmia. Aproximadament 650 corredors van tornar a gaudir d’un dia complet d’esport entre les vinyes, música i festa, tot plegat acompanyat del fantàstic vi del Priorat.\nL’estrena del nou recorregut de 12 Km, “el Tast”, ideal per estrenar-se en el món de les curses, va ser tot un èxit, amb una encoratjadora participació femenina de gairebé el 50%.\nUn any més, l’esperit de la cursa més boja del calendari es va encomanar entre els participants, la majoria dels quals van córrer disfressats, acompanyats a la sortida de trabucaires i de la Batucada Batibull, entre moltes altres sorpreses.\nL’Associació Dracsrunners, organitzadora de la cursa, agraeix la gran acollida que un any més ha tingut la Marató del Priorat, amb corredors de més de 15 nacionalitats, i que ja ha esdevingut un referent entre tot aquell a qui córrer li suposa no només un sacrifici, sinó un plaer.\nArticle anterior‘Una passejada per la història’ a Mont-roig del Camp\nArticle següentEl Parc Samà supera els 50.000 visitants en temporada alta


EL BLOG DE L' `ANEC LLUC: La Mona de Pasqua\nLa mona de pasqua és un dolç esponjós que sol menjar-se acompanyat de xocolata, ou dur i llonganissa i simbolitza que les abstinències de la Quaresma s’ han acabat.Bé, això era, en un principi, la mona de pasqua, que com veurem ha evolucionat al llarg dels anys, fins arribar al punt, on hi ha mones que son verdaderes obres d’ art.\nÉs tracta d’una tradició que s’ estén per tot Catalunya, el país Valencià, Murcia i a la franja de ponent a l’ Aragó. No se sap ben bé de quan data aquesta tradició, però al “Costumari Català” de Joan Amades, la mona ja és citada amb aquest nom al segle XV.\nAl principat de Catalunya i gairebé tot el país Valencià, la tradició era que el padrí,o l’ avi, regalessin la mona al seu Fillol i/o nets, el Diumenge de Pasqua, després de sortir de missa. El dilluns de Pasqua,les families és reunien i anaven a menjar-se la mona plegats.\nAl segle XVIII, la mona ja era l’ obsequi clàssic del padrí als seus fillols i el nombre d’ ous que tenia la mona, corresponia a l’ edat del nen fins que arribava a dotze. El pastís que l’ acompanyava era una confecció sencilla de rebosteria ,coneguda com a “coca de Pasqua”.\nAquestes “coques de Pasqua”, eren rodones i elaborades amb sucre i altres llaminadures i amb ous durs a sobre. Amb el temps, a Catalunya, aquestes “coques” van evolucionar cap a un pastís rodó i els ous és feien de xocolata. Al país Valencià i Murcia, encara manté la forma d’ un briox, amb l’ ou dur a sobre.\nLa tradició de la mona de Pasqua,va molt lligada als flequers i pastissers i des de mitjans del segle XIX, les mones perden la seva senzillesa i algunes esdevenen, filigranes arquitectòniques de xocolata. La base de la mona, s’ enriqueix amb ornaments de sucre caramel·litzat, ametlles torrades, anissos i fins i tot es pinten els ous. A vegades s’ hi posaven ninots o figures, primer de cartró i després de plàstic.\nA Barcelona, van destacar en la confecció de mones, els pastissers , Massana que feia mones rematades amb figures caricaturesques sovint inspirades en algún polític de l’ època, i Palet per elaborar mones amb una fórmula secreta de la casa,que hi donava un sabor especial.\nD’ uns anys cap aquí, les mones han evolucionat de manera, que la base de la mona ha perdut relevancia o fins i tot ha desaparegut, i la mona ha passat a ser la figura de xocolata, que acostuma a ser algún personatge d’algún conte, o serie de televisió per infants. També acostumen a ser recurrents els personatges de les películes de Disney. Els ous de xocolata han passat a ser un complement més de decoració i no en totes les mones.\nSi bé es cert que continua la tradició de que és el padrí el que regala la mona al seu Fillol ara s’ acostuma a fer el dilluns de Pasqua i no precisament al sortir de missa tal i com és feia abans el diumenge de Pasqua.\nPer acabar només afegir que hi ha pastissers que dediquen moltes hores a fer una mona de xocolata que és una verdadera escultura a vegades a mida real d’ un personatge famós o fins i tot se’ n’ ha fet alguna de l’ estadi del Nou Camp amb tota mena de detalls,que fa que siguin autentiques obres d’ art.\nPublicat per Ànec Lluc a 17:41


El govern espanyol presenta un projecte de llei ple d'ambigüitats per a combatre el franquisme\tEl govern espanyol presenta un projecte de llei ple d'ambigüitats per a combatre el franquisme\nEl Suprem investigarà el jutge del TC Fernando Valdés per un delicte de violència de gènere\tEl Suprem investigarà el jutge del TC Fernando Valdés per un delicte de violència de gènere\nLa fiscalia demana al Suprem que no admeti a tràmit les querelles contra el govern espanyol per la gestió de la pandèmia\tLa fiscalia demana al Suprem que no admeti a tràmit les querelles contra el govern espanyol per la gestió de la pandèmia\nEl govern espanyol cedeix i autoritza els ajuntaments a gastar els superàvits\tEl govern espanyol cedeix i autoritza els ajuntaments a gastar els superàvits\nL'ex-número dos d'Interior assenyala Fernández Díaz i Pérez de los Cobos en l'operació Kitchen\tL'ex-número dos d'Interior assenyala Fernández Díaz i Pérez de los Cobos en l'operació Kitchen\nDos detinguts en la manifestació ultra a la llibreria Blanquerna que demanava l'absolució dels assaltants del 2013\tDos detinguts en la manifestació ultra a la llibreria Blanquerna que demanava l'absolució dels assaltants del 2013\nCiten com a investigat l’ex-ministre Fernández Díaz per l’espionatge del PP a Bárcenas\nÉs el primer alt càrrec del govern de Mariano Rajoy que és encausat en l'anomenat cas Kitchen\nL’ex-ministre de l’Interior Jorge Fernández Díaz ha estat encausat pel jutge que investiga l’anomenat cas Kitchen, l’operació orquestrada pel PP per espiar l’ex-tesorer Luis Bárcenas. El titular del jutjat central d’instrucció número 6 de l’Audiència espanyola, Manuel García Castellón, ha citat a declarar l’ex-ministre el pròxim 30 d’octubre.\nEl magistrat veu pertinent la compareixença de Fernández Díaz perquè constata que les investigacions practicades el situen al centre nuclear de l’operació al Ministeri de l’Interior: ‘Des d’on s’hauria dirigit i coordinat tota l’operativa, presumptament amb la participació directa del ministre i actuant per delegació d’aquest el secretari d’Estat de Seguretat’.\nUn dia abans que Fernández Díaz, el magistrat ha citat l’ex-secretari d’estat de Seguretat Francisco Martínez, que s’ha negat a fer-ho fins en dues ocasions perquè la causa era sota secret de sumari. Tanmateix, en aquesta nova convocatòria, Martínez ha explicat que està disposat a col·laborar amb la Justícia i explicar-ho tot al jutge.\nA més, el jutge ha citat com a testimonis l’ex-director de Comunicació d’Interior Juan José Esteban i tres persones més: el sacerdot Silverio Nieto, l’ex-director de gabinet de Francisco Martínez, Jorge Sanchís, i Icíar Castro Álvarez. De totes maneres, García Castellón ha refusat la petició de la fiscalia d’encausar l’ex-secretària general del PP María Dolores de Cospedal i el seu marit Ignacio López del Hierro.


Alerta clínica per complicacions greus en els implants de lents intraoculars per al canvi de color d'ulls | Admira Visión\nAlerta Clínica: Complicacions Oculars d'Implants d'Iris de cambra anterior cosmètics\nEls implants de Sant Martí cosmètic no regulats que s'insereixen fora dels Estats Units i la Unió Europea estan causant complicacions oculars greus en molts pacients.\nA diferència dels dispositius funcionals de l'iris artificial, que estan dissenyats per ser col·locats en la borsa encapsular o en el solc ciliar dels ulls pseudofàquics (Morcher, HumanOptics, Ophtec), els implants de Sant Martí que canvien de color es col·loquen a la cambra anterior de pacients fáquicos joves, sobre un iris sa, i en contacte directe amb estructures angulars.\nDues sèries de casos i diversos informes de casos s'han descrit complicacions greus i irreversibles d'aquests implants, fins i tot després de l'explicació. Els problemes més freqüents són la descompensació corneal, l'atròfia sectorial de l'iris, el glaucoma, la cataracta i la uveïtis. Molts dels pacients en les dues sèries de casos van requerir cirurgies secundàries incloent trasplantament de còrnia, implantació de shunt de glaucoma, reparació de Sant Martí (en alguns casos, necessitat d'un implant de Sant Martí artificial de solc de HumanOptics) i cirurgia de cataractes. Aquestes complicacions es desenvolupen mesos o anys després de la implantació cosmètica de l'iris.\nLa Societat Americana de Cirurgia de Cataractes i Refraccions (ASCRS), la Societat Europea de Cirurgians de Cataractes i Refractius (ESCRS), l'Associació de Cirurgians de Cataractes i Refractius d'Àsia i el Pacífic (APACRS) i l'Associació Llatinoamericana de Cirurgians de Cataracta segment anterior i Refractiva / la Societat Llatinoamericana de Cirurgians de Cataractes i refractors (ALACCSA-R / LASCRS) desaconsellen totalment la implantació de qualsevol implant cosmètic de Sant Martí de cambra anterior que no hagi estat sotmès a una rigorosa aprovació regulatòria i estudiat a fons en assajos clínics apropiats.\nEls implants cosmètics de l'iris de la cambra anterior no estan aprovats en l'Administració d'Aliments i Fàrmacs (FDA) als Estats Units, ni estan conformats a Europa per la Conformitat Europea (CE). A més, no hi ha assaigs clínics en curs per estudiar la seva seguretat o eficàcia. Les úniques publicacions fins a la data descriuen les seves devastadores complicacions.\nLa Alerta Clínica completa està disponible en al lloc web de ASCRS i va ser publicada en l'edició de desembre de 2016 de EyeWorld.


Carcaixent neteja 18.000 metres de col·lectors i 1.000 embornals durant 2016 | Valencia Extra\nL’empresa Aigües de València, encarregada del manteniment dels col·lectors i embornals de la ciutat, ha presentat a l’Àrea de Serveis Públics de l’Ajuntament de Carcaixent un informe sobre les tasques realitzades en la xarxa de clavegueram de la localitat, concretament les referides a la neteja de col·lectors i embornals al llarg de 2016. En total s’han netejat quasi 17.454 metres de col·lectors i 1.097 embornals, repartits en 300 hores de treball que han possibilitat la retirada de 12.600 kg de sediments. A este temps de treball, hi hauria que afegir-li 80 hores de feina per atendre avisos i incidències d’urgència.\nSegons ha explicat Ivan Martí, regidor de Serveis Municipals, la xarxa de sanejament urbà de Carcaixent està distribuïda en 10 sectors de neteja, en funció de les conques vessants i que agrupen diferents col·lectors sobre els que s’actua de forma programada anualment. Així, com ha remarcat el regidor “la neteja planificada de la xarxa de sanejament, permet el bon funcionament dels col·lectors i embornals detectant així els sediments en la xarxa i les altres anomalies que podrien provocar problemes en l’ús habitual”.\nTal i com es descriu a l’informe, la neteja es fa per mitjans mecànics amb vehicles cuba de diferents mides depenent de la naturalesa de la xarxa per netejar i de la seva localització geogràfica en la població intentant, en la mesura de les possibilitats, no interrompre el trànsit rodat de la ciutat. S’utilitzen mànegues d’alta pressió i difusors específics, en funció del tub a netejar (diàmetre; o edat i tipus de xarxa, sèquia…), actuant segons les conques vessants del sistema de clavegueram.\nEl regidor també ha remarcat que, a banda de les tasques rutinàries, hi ha actuacions de neteja que tenen caràcter d’urgència i que poden aparèixer en qualsevol moment i lloc de la xarxa municipal. Estes es detecten tant durant els dies de treball planificat de servei cuba a la població com per avisos rebuts directament de particulars, empreses o del propi Ajuntament. En esta línia, Ivan Martí ha afegit que, pel que es desprèn de l’informe, “bona part dels problemes als col·lectors responen a l’ús indiscriminat de tovalletes per part dels usuaris de la xarxa, per la qual cosa és important remarcar que hi ha que fer un ús responsable i llençar-les a la paperera per evitar problemes que poden repercutir en totes i tots”.\nDes de l’Ajuntament de Carcaixent es vol recordar a la població que les tovalletes humides s’han de llançar al fem i no a la tassa del vàter. El material de què estan fetes no és biodegradable, i per això no passen pels filtres del sanejament i provoquen problemes d’embossament en la xarxa de clavegueram, tant pública com privada. A més, suposen un gran perill mediambiental i una despesa extra de neteja i manteniment.\nDins del Pla de Neteja d’Aguas de València la setmana passada es va procedir a la neteja dels dipòsits d’aigua potable de Carcaixent. El regidor de Serveis Municipals destacava la importància d’esta actuació no solament per mantenir les condicions d’higiene i salubritat necessàries, “sinó perquè es fonamental per a que els nostres veïns i veïnes puguen tenir accés des de les seues vivendes a aigua potable de la millor qualitat”.


TV3 insta els candidats a debatre sobre els pactes postelectorals en la recta final del debat\nEl debat entre els sis candidats amb representació parlamentària s'ha tancat amb un apartat de pactes postelectorals en el qual s'ha pogut veure una picabaralla entre els dos principals candidats, Artur Mas, de CiU, i José Montilla, del PSC, sobre governar o no amb els vots del PP.\n"Debat a 6" a TV3\n22/11/2010 - 01.58 Actualitzat 23/11/2010 - 10.15\nEl candidat del PSC, José Montilla, ha acusat Artur Mas de deixar les portes obertes a pactar amb el Partit Popular i l'ha instat a pronunciar-se sobre si renunciaria a ser elegit president per activa o per passiva amb els vots dels populars. El seu rival li ha contestat amb una pregunta i una proposta. Mas ha recordat a Montilla que en un moment del debat havia dit que volia governar sol i li ha demanat si ell tenia dret a fer-ho i Convergència i Unió no. Pregunta a la qual Montilla ha contestat amb un contundent "jo no acceptaré els vots del PP" i preguntant amb insistència a Artur Mas si ell faria el mateix.\nHa estat en aquest moment quan el candidat de la federació nacionalista ha llançat la proposta a Montilla, que el PSC es comprometés a facilitar la investidura de CiU i la governabilitat si guanyen les eleccions. "Ho farà senyor Montilla?", ha afegit Mas. "Perquè així no caldrà anar a veure el PP". Montilla ha refusat la proposta assegurant que el programa que presenta CiU ells no el poden avalar de cap de les maneres perquè és un programa de confrontació.\nPel cap de llista d'ERC, Joan Puigcercós, hi ha dos fulls de ruta possibles. El primer és fer un pas endavant per decidir des de Catalunya. Per això, ha explicat, havia fet al principi del debat la proposta formal d'anar junts a Madrid per intentar aconseguir el concert econòmic i, si no s'aconseguia, fer un pas endavant en aquesta legislatura i convocar una consulta perquè el país decideixi. L'altre full de ruta, del qual ha dit que se n'havia vist "un tastet aquí", era la reedició del pacte del Majestic.\nLa número 1 del PP, Alícia Sánchez-Camacho, ha assegurat que el que cal per a Catalunya és un govern solvent, fort, sòlid i que garanteixi la recuperació econòmica. Diu que el catalans volen recuperar la confiança i ha afegit que per assolir aquesta confiança es necessita un govern seriós.\nEl primer pacte que cal, segons el candidat d'ICV-EUiA, Joan Herrera, és a favor de la transparència i contra la corrupció. En aquest sentit ha explicat que fa un any la seva formació va enviar una carta a tots els partits amb múltiples propostes. Propostes que no només passen, diu, per publicar el patrimoni dels candidats i els càrrecs públics sinó que també parlen d'agendes, registres de grups de pressió i passen per controlar les finances dels partits.\nEl compromís d'Albert Rivera amb els ciutadans, "molts votants del PSOE i el PP a les generals", ha precisat el candidat de Ciutadans, és de "no posar el nostre vot en venda ni per una investidura ni uns pressupostos i no trairem aquestes persones votant models de societat contraris".\nResum del debat electoral a TV3\n"Debat a 6" a TV3: Pactes


SANTIAGO POSTEGUILLO A LA BIBLIO\nDIVENDRES 6 de FEBRER, a les 19 h, a la biblioteca.\nL'escriptor Santiago Posteguillo protagonitzarà la pròxima cita de la programació Viu la Biblio. Serà el pròxim divendres 6 de febrer, a les 19 h, a la biblioteca.\nPosteguillo parlarà del seu últim llibre, La sangre de los libros (2014), editat per Planeta. Assassinats, suïcidis, duels, condemnes a mort, guerres, eclipsis, vampirs, misteris, judicis… Darrere dels grans llibres s'amaga molta més sang de la qual podríem imaginar. Santiago Posteguillo, referent de narrativa històrica, ens guia en este nou llibre en un magnífic viatge des dels discursos de Ciceró fins a les obres de ciència-ficció d’Asimov per la història més enigmàtica i sorprenent de la literatura universal, a través d'un doble joc amb el lector per mantenir la seua intriga al no desvetllar al principi de cada capítol el nom complet del literat protagonista. D'esta forma, el relat interessa tant al que no sap com al lector més avesat.\nSantiago Posteguillo és escriptor, filòleg, lingüista i doctor europeu per la Universitat de València. En l'actualitat exerceix com a professor titular en la Universitat Jaume I de Castelló. Ha escrit més de setanta publicacions acadèmiques que abasten des d'articles de recerca a monografies i diccionaris especialitzats. En 2006 va publicar la seua primera novel·la, Africanus, el hijo del cónsul (2006), primera part d'una trilogia que continua amb Las legiones malditas (2008), Premi Internacional de Novel·la Històrica Ciutat de Saragossa, i La traición de Roma (2009). Esta trilogia, coneguda com la trilogia d’Escipión, ha rebut diversos reconeixements com el Premi de la Setmana de Novel·la Històrica de Cartagena i el Premi de les Lletres Valencianes en 2010.\nL'any 2011 comença una nova trilogia sobre Trajano amb la publicació de Los asesinos del emperador, que va quedar finalista en els Premis de la Crítica Literària Valenciana. La trilogia continua amb Circo máximo publicada en 2013, i que és candidata al Premi de la Crítica Literària Valenciana.\nEn 2012 va publicar La noche en que Frankenstein leyó el Quijote, on l'autor repassa alguns dels enigmes literaris més sorprenents de la història. En 2014 li van atorgar el Premi Internacional de Novel·la Històrica Barcino de l'Ajuntament de Barcelona en reconeixement al conjunt de la seua obra.\nBooktrailer de La sangre de los libros:


Arranca la II Trobada ACTUA. Actualitat Universitària\nArranca la II Trobada ACTUA\nLa UA reuneix durant quatre dies emprenedors i experts del món empresarial i acadèmic per a impulsar la creació d’empreses\nMoment de la inauguració: en la taula d’inauguració (des de l’esquerra) Juan Luis Nicolau, Amparo Navarro i Iván Sempere.\nAlacant, 29 gener de 2015\nComença la II Trobada ACTUA amb l’obertura d’un procés de selecció que decidirà quines de les idees empresarials presentades seran les seleccionades per a ser desenvolupades fins a transformar-les en un pla de negoci amb garanties d’èxit. ACTUA és una iniciativa de la Universitat d’Alacant, dins del programa UA Emprèn, Fundeun, Impulsa Alacant, GIPO, l’Observatori Universitari d’Inserció Laboral i el màster en Direcció i Gestió d’Empreses.\nLa II Trobada ACTUA ha sigut inaugurada aquesta vesprada en la UA per la vicerectora d’Investigació, Desenvolupament i Innovació de la Universitat d’Alacant, Amparo Navarro; el president de Fundeun, Iván Sempere; i el degà de la Facultat d’Econòmiques, Juan Luis Nicolau.\nLa vicerectora Amparo Navarro ha assenyalat que “tenim un gran brou de cultiu perquè qui vulga pensar en un projecte empresarial i necessite assessorament puga trobar en nosaltres uns grans aliats” a través d’ACTUA i d’altres iniciatives com Impuls o els premis Noves Idees Empresarials de Fundeun, dels quals ha destacat “que han aconseguit rescatar moltes idees d’èxit”.\nEl president de Fundeun ha remarcat que “cal estar amb els emprenedors” i ha agraït a la Universitat d’Alacant i a tots els organitzadors i participants els esforços i la dedicació per a donar suport “a qualsevol persona que tinga una idea empresarial”. “Hem d’intentar que cada vegada siguem més les empreses que estem amb la universitat i mantenir una relació estreta entre universitat i empresa”, ha defensat Iván Sempere.\nEl degà de la Facultat d’Econòmiques, Juan Luis Nicolau, ha explicat que ACTUA planteja una formació directa i pràctica amb l’ajuda de mentors. “Tractem de donar suport a idees que proposen un canvi cap a una realitat millor amb motivació, creativitat i innovació”, ha apuntat.\nEls participants en aquesta edició d’ACTUA són estudiants universitaris, futurs emprenedors i aturats que participen en les activitats de les agències de desenvolupament local residents a la província d’Alacant amb una idea de negoci. Aquesta vesprada presenten els seus projectes i es triaran aquells que es transformaran per a madurar com a empreses en els pròxims dies amb el suport de tots els participants en aquesta trobada.\nACTUA ofereix un programa ampli amb tallers i conferències orientades a la creació d’empreses. Enguany s’ha ampliat la trobada amb una jornada més per a incorporar nous continguts i més sessions de treball i networking, entre d’altres novetats.\nPremis per als millors projectes\nEls projectes seleccionats durant el procés d’avaluació d’idees d’ACTUA podran optar al premi ACTUA-UA Emprèn o a algun dels premis concedits per les empreses Padima, Lealtis Abogados, SC, Impuls en Red y Coffeework. A més ACTUA-Impulsa Alacant seleccionarà dos projectes que seguiran rebent tutorització perquè es puga desenvolupar posteriorment.\nUna trentena de professionals del món de l’empresa i experts de la Universitat d’Alacant participen en aquesta trobada per a ajudar els promotors d’idees empresarials a transformar-les en projectes viables i competitius.


El coreògraf tortosí Roberto Olivan busca la "llum interior" en el seu nou espectcale "GOLD" - Imagina Ràdio\nEl coreògraf tortosí Roberto Olivan busca la “llum interior” en el seu nou espectcale “GOLD”\nLa producció amb quatre ballarins i música en directe s'estrena aquest divendres 1 d'abril al Mercat de les Flors\nLa riquesa de la diversitat, les veritats interiors, les normalitats quotidianes i l’or (la llum) que tots portem dins. Aquests són alguns dels temes sobre els quals orbita el nou espectacle del coreògraf tortosí Roberto Olivan. L’obra, que es podrà veure de l’1 al 3 d’abril al Mercat de les Flors de Barcelona, fa confluir sobre l’escena ballarins amb perfils molt diversos, que conformen una paleta de colors, reflex de la pluralitat social: una ballarina d’arrels gitanes, un ballarí amb acondroplàsia, una intèrpret que tot just arrenca la seva carrera professional i ell mateix, amb tot el seu bagatge, trajectòria i edat.\nDes d’un present en el qual l’ésser humà es pot arribar a desorientar per la lluentor que desprenen les aparences, GOLD convida a la convivència, la tolerància, la diversitat i a l’acceptació d’un mateix. “De fet, la veritable bellesa podria no estar en la superficialitat d’alguns dels models que avui mitifiquem, sinó en els que sovint passen desapercebuts. La verdadera llum, que no encega sinó que enriqueix, habita en allò desigual, en l’autenticitat”, explica Roberto Olivan. Per tot plegat, a GOLD, l’acció dels intèrprets s’embarca en una reflexió sobre el dualisme entre profunditat i superficialitat.\nÉs la primera vegada que el coreògraf s’enfronta al repte de fer una creació dirigida també a un públic jove. Aquesta peça neix amb la voluntat d’evidenciar davant l’audiència que tots som sensibles i fràgils, però també forts, orgullosos, creatius i amb esperit de superació. L’obra, de seixanta-cinc minuts, ofereix diverses capes de lectura i submergeix l’espectador (tant el jove, com l’adult) en un viatge cap a un emocionant ventall de sensacions.\nLa música i l’espai escènic\nLa música original de l’espectacle està signada per Riccardo Nova. El compositor italià s’ha inspirat les històries del poema hindú Mahabharata que narra un viatge cap al possible final de la humanitat, després d’una edat d’or seguida de successius períodes de declivi i involució. Es tracta d’una composició amb percussió i base electrònica. La Interpretació anirà a càrrec del grup d’Icarus vs Muzak ensemble. Per la seva banda, el dispositiu escènic és sobri i està format per tres escultures metàl·liques amb miralls adherits que simbolitzen la llum que desprèn l’or, el reflex del caràcter autèntic i valuós.\nArticle anteriorSalut plantejarà la retirada de la mascareta a primària si l’Estat no ho aborda\nArticle següentTorna el concurs de fotografia “Llegim Amposta”


La suspensió no és definitiva, sinó que l'objectiu és incorporar els acords salarials que es van fixar durant la vaga\nL'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú ha anul·lat la licitació del nou servei de recollida porta a porta de les escombraries, seguint les indicacions d'un informe tècnic que alerta que s'han d'incorporar les millores salarials de la plantilla acordades després de la vaga. La suspensió no és definitiva, sinó que l'objectiu és incorporar aquestes millores laborals. El govern local manté la seva intenció de tornar a convocar la licitació properament. La plantilla es va declarar en vaga a finals de febrer per exigir millores laborals i que aquestes fossin preservades amb la nova empresa adjudicatària. Entre els acords assolits per desconvocar la vaga, hi havia l'actualització de les taules salarials del 2022 i 2023, i la inclusió de les millores al plec de condicions del concurs.\nEn aquest sentit, l'Ajuntament ha aturat provisionalment la recepció d'ofertes per al nou servei mentre es prepara una nova licitació que incorpori els acords pactats amb els treballadors de l'empresa Valoriza, prestadora actual del servei, que seran subrogats per la nova empresa concessionària. Durant la vaga de recollida de residus del mes passat, Valoriza va acordar amb el comitè d'empresa la pròrroga del seu conveni col·lectiu i l'actualització de les taules salarials per als anys 2022 i 2023. El comitè va sol·licitar a l'Ajuntament la inclusió d'aquestes noves condicions en el nou contracte, una de les reivindicacions que havien dut a la plantilla a la vaga, ja que sentien que la licitació que blidava les seves condicions laborals.\nL'Ajuntament actualitzarà l'import de la licitació per tal que les empreses que hi optin comptin amb les noves condicions des del principi del procés i evitar un nou conflicte laboral. L'aturada de la licitació s'ha publicat ja al perfil del contractant i properament es ratificarà al ple municipal.\nEl govern local va aprovar 13 de setembre de 2021 la licitació del nou servei, que ha rebut informes contraris i al·legacions de l'actual concessionària del servei, Valoriza, dels treballadors del servei i dels grups de l'oposició. Precisament, el PSC va demanar aquest dimarts un informe al secretari sobre el concurs, que ha derivat en la seva suspensió. L'alcaldessa de Vilanova ha aprovat avui mateix la suspensió del termini de presentació de les ofertes fins que l'òrgan de contractació prengui l'acord de no celebrar o desistir del procediment de licitació.\nFa menys d'un mes i enmig de la vaga de la recollida d'escombraries, el Tribunal Català de Contractes del Sector Públic va desestimar el recurs contra el nou concurs del servei de recollida d'escombraries de Vilanova i la Geltrú. La licitació estava suspesa fins que es resolgués la impugnació presentada per Valoriza, actual adjudicatària del servei. El tribunal va concloure que el concurs era vàlid i va multar Valoriza per haver presentat el recurs sense fonaments legals. L'Ajuntament reprenia el procés per adjudicar la recollida d'escombraries a una nova empresa per un període de set anys, un contracte de 47,9 MEUR que preveia la implantació de la retirada de brossa porta a porta i que tres setmanes després s'anul·la definitivament.\nAcord per desconvocar la vaga del servei d'escombraries de Vilanova\nEl Tribunal de Contractació dóna la raó a l'Ajuntament i desestima els recursos a la licitació de la recollida de la brossa\nLa vaga indefinida del servei d'escombraries desborda els contenidors a Vilanova i la Geltrú\nEls treballadors de la recollida d'escombraries de Vilanova inicien una vaga indefinida\nEls treballadors de la recollida d'escombraries a Vilanova posposen fins dilluns l'inici de la vaga indefinida\nEls treballadors de la recollida d'escombraries a Vilanova ajornen la vaga una setmana per negociar amb l'Ajuntament\nLa plantilla del servei de recollida d'escombraries de Vilanova convoca vaga a partir de l'11 de febrer


Program - Fem Que Passi\nPallasos, Nassos i Fotos són els temes que tractem en aquest programa. Amb qui? L'actor Héctor de la Salud ens parlarà dels seus propers treballs, el fotògraf Luis de Miguel ens farà ressò de la seva obra i un breu reportatge de la tasca que f...\nPallasos, Nassos i Fotos són els temes que tractem en aquest programa. Amb qui? L'actor Héctor de la Salud ens parlarà dels seus propers treballs, el fotògraf Luis de Miguel ens farà ressò de la seva obra i un breu reportatge de la tasca que fa l'entitat Pallapupas al Hospital Joan 23.\nCarnaval, Creuers i Ciclisme són els temes que tractem en aquest programa. Amb qui? Bernat López sobre l'editorial Cultura Ciclista i amb els artistes: Pau López i Tziqui Artworks. A més, un breu reportatge de dues comparses que obtén a ser la millor Disfressa d'Or 2017: Cromatic Fusion i Colours Fantasy.\nL’esperit del Carnaval arriba al Femquepassi, el magazín de TAC12, que surt al carrer per comprovar com els salouencs preparen el Cos Blanc; la filòsofa Montse Bosch analitza el fenomen de disfressar-se a la secció de filosofia a partir de la frase “reconèixer les pròpies màscares t'allibera”. La Disfressa d’Or de Tarragona també protagonitza pa...\nEl magazín de TAC12 s’endinsa avui a la gala d’elecció de Sant Jordi i la Princesa de la 30a Setmana Medieval de Montblanc, amb un reportatge de Jordi Vinyoles des de les interioritats de l’acte. El Femquepassi també jugarà al nou Joc del Calçot i en sortejarà un exemplar, a la secció de Joan Ollé, Xavier Lozano aprendrà a fer salsa pels calçots...\nL’autora del llibre ‘Sense cadàver’ Fàtima Llambrich visita el plató del Femquepassi, a Tac12, per explicar la seva immersió en el cas de Ramon Laso, el tarragoní acusat d’homicidi –per primer cop a l’Estat- sense haver trobat els cadàvers. El programa també parla de la recent acció de l’URV Solidària al Sàhara, de la propera First Lego League, ...\nEl magazin de TAC12 es marca avui alguns propòsits d’any nou, com estalviar, amb el professor de la URV, Jordi Andreu; o posar-se a córrer, amb la iniciativa Runnerbox. També es fixa en un dels objectius del 2017, augmentar les donacions de sang, a les portes de la Marató de donacions de divendres. També visitaran el plató del Femquepassi els re...\nCapítol 50 - RESUM TEMPORADA\nEl magazin de TAC12 parla avui de dos dels productes estrella del Nadal, el cava Adernats de Nulles i els Torrons Cobo de l’Espluga de Francolí, juntament amb la secció de gastronomia de Joan Ollé, dedicada al Nadal. També hi haurà un moment musical nadalenc al programa, amb l’actuació del cantautor tarragoní Carles Carrasco, acompanyat per dife...\nXavier Lozano i Jordi Vinyoles endisen avui el Femquepassi de TAC12 a les festes de Nadal del territori, anant a buscar el tió a Vila-seca i un arbre de Nadal de xocolata a Torredembarra. Al plató, els pessebristes de Tarragona parlaran de la seva exposició de diorames, i els de Montblanc explicaran l’estat de les obres del Museu del Pessebre. T...\nEl Femquepassi de TAC12 analitza avui el fenomen de la por i l’estratègia endinsant-se a l’Habitaculum, un dels quatre Scape Room de Tarragona, d’on Xavier Lozano i Jordi Vinyoles intentaran sortir-ne amb l’ajuda de Víctor Figueroa i Amàlia Berdajín. La filòsofa Montse Bosch ho analitzarà a la seva secció. El programa també parla amb l’experta e...\nEstiu 12272 vídeos


Escenes de filosofia i teatre 2018\nTorna aquesta trobada organitzada per la revista La Maleta de Portbou i la companyia teatral La Perla 29, que tindrà lloc del 8 al 10 de novembre. Un projecte dirigit per Oriol Broggi i Josep Ramoneda i comissariat per Enric Puig Punyet on la filosofia i el teatre dialoguen al Teatre Biblioteca de Catalunya i conviden a l’espectador a submergir-se en la relació existent entre la paraula i el silenci a través de formats diversos: xerrades, trobades, cafès, posades en escena i el que surti. L'edició d'enguany, sota el títol 'el silenci i la paraula' parteix d’una pregunta: en un moment de relativisme cultural, de pluralitat d’opinions i veus dissonants, totes posades al mateix nivell de construcció de realitat; en un moment de dispersió informativa on una nova forma de censura s’imposa al qui no contribueix a generar soroll, on queda el silenci? On queda el no-res que dóna sentit a l’ésser? On queden l’escolta i la base mínima de consens, necessàries per a emprendre qualsevol diàleg? Des d’on construir avui un acord en comú? Hi participen ponents com Xavier Albertí, Jordi Balló, Belén Gopegui, Carl Hegermann, François Jullien, Isaki Lacuesta, Raffaele Pinto, Edurne Portela, José Sanchis Sinisterra i Arianna Sforzini i actors com Laura Aubert, Màrcia Cisteró, Jordi Figueras, Blai Juanet, Andrea Portella, Xavier Ruano i Laura Weissmahr.


El govern porta al ple el primer pressupost sense els patronats ·\nEl govern porta al ple el primer pressupost sense els patronats\nDavid Rúa 19 desembre 2019 2 min read\nEl ple d’aquest dijous 19 de desembre, avançat una setmana per no coincidir amb Sant Esteve, debatrà els primers pressupostos del mandat. Uns comptes que arriben després d’un any amb pressupost prorrogat, afectats per l’aplicació d’un pla econòmic financer, els primers amb l’empresa Genera i que incorporen els tres patronats, que quedaran dissolts l’1 de gener.\nAixí el pressupost de l’Ajuntament passa dels 32 milions del 2018 als 36.129.073€ actuals. Ara inclou els comptes dels patronats, fa dos any el PMC tenia un pressupost de 1,5M€, el PMO 1,9M€ i el del PAME pujava a 2,6M€.\nAmb el canvi, les despeses de personal pugen més enllà dels 14,6M€ perquè creix la plantilla de l’Ajuntament. També creixen gairebé 4M€ les despeses corrents on la regidora d’hisenda va destacar que s’inclou una forta aposta pel manteniment dels equipaments “que serà molt visible en les escoles” i mig milió d’euros finançats per altres administracions per avançar en un nou sistema de recollida d’escombraries.\nPel que fa als ingressos s’espera recaptar un 4,3% més que la previsió del 2018 a través dels impostos directes, on destaquen els 8,3M€ que s’ingressaran a través de l’IBI. També puja en més de 2,5M€ la recaptació a través de les taxes, els preus públics i altres ingressos.\nNomés un milió en inversions\nEl pressupost contempla destinar poc més d’un milió d’euros a inversions. Segons la regidora d’Economia, Pilar Castillejo, es tracta de les actuacions “més necessàries”. Explica que durant l’any i en funció del Pla Econòmic Financer, que limita la despesa municipal, s’aniran incorporant d’altres. També assenyala que en tractar-se del primer any del mandat la previsió del govern és treballar durant el 2020 en “la planificació de les inversions del mandat i fer els projectes executius per buscar després finançament d’altres administracions”.\nEntre les inversions que contempla el pressupost hi ha la instal·lació d’un nou mòdul per l’institut Pinetons (150.000€). També obres en les escoles (280.000€), reformes a les piscines del poliesportiu (150.000€) i reforma del gimnàs i els vestidors (80.000€).\nTags: govern ple municipal pressupost\nPrevious: Es repeteix el compromís, fins ara incomplert, de complir les mocions\nNext: El ple aprova una moció exigint la nul·litat de la sentència del procés


L'indomable Xarim Aresté - la MÚSICA per la VISTA\nNOW READING L’indomable Xarim Aresté\nREAD NEXT Impulsos i energies\nprevious Tots els colors de Kesha\nnext Impulsos i energies\nBy Jordi Saumell 20 octubre, 2017\nXarim Aresté és, des de ja fa alguns anys, la gran esperança del rock a Catalunya. Perquè, desenganyem-nos, en una escena dominada pel pop i el folk l’actitud rock passa molt desapercebuda. Però Aresté ha sabut captar i mantenir l’atenció des dels primers passos amb Very Pomelo, girant després com a guitarrista amb Sopa de Cabra, i acabant per aquell tercer disc com a solista, “La Rosada” (Bankrobber, 2015), que va generar entusiasme i reconeixement. L’expectació de cara al nou disc era molt alta i Aresté no ha decebut. “Polinèsies” (Bankrobber, 2017) és, clarament, un dels millors de l’any.\n“Indomables” és la cançó que obre aquest disc de talent concentrat en 10 cançons i només 32 minuts de durada. Temes curts però d’una intensitat magnètica. Aquest “Indomable”, per exemple, atrau pel seu ritme arrossegat i polsegós, com una cançó perduda de la primera temporada de “True Detective”, on Xarim Aresté més que cantar sembla que es lamenti i amb una tornada de melodia absolutament èpica. El registre musical canvia amb la cabaretera (?) “M’ho has d’escriure amb foc”, que en alguns moments té resonàncies del “Bone machine” de Tom Waits; i torna a canviar amb “Un llamp i un tro” en un gir cap al pop. De sorpresa en sorpresa arriba “La flor”, una delicada i preciosa balada de rock clàssic. El mig temps optimista d’ “Anem tirant”, la cadència de la guitarra fronterera a “Sóc un mirall per tu”, i el rock de garatge de “Ha quedat clar” acaben de completar un disc per emmarcar. Falta la cirera del pastís. I arriba a la desena i última cançó. Una meravellosa balada amb melodia de piano i una intensa interpretació vocal d’Aresté que embolcalla i colpeja com ho fan les millors composicions de Burt Bacharach.\nELS UNIVERSOS DE JOAN GARAU\nA nivell visual, Xarim Aresté ha tornat a confiar la portada i el disseny gràfic de “Polinèsies” a Joan Garau, amic del músic i autor de la portada del seu segon disc en solitari.\nGarau és un il·lustrador, dissenyador i artista visual de Santa Margalida (Mallorca), que es va iniciar en el món de la pintura amb només 10 anys de la mà del seu pare i del pintor Julian Manzanares. Amb 18 anys es va traslladar a Barcelona per estudiar Belles Arts, on s’inicia en disciplines i àmbits com el disseny gràfic, la publicitat, la il·lustració o el vídeo. La primera col·laboració artística entre Garau i Aresté es remunta al primer disc en solitari del músic, “Lladregots” (Chesapik, 2013) i per al qual l’il·lustrador va dirigir alguns clips amb més intenció artística que mitjans.\nPerò la llavor ja s’havia plantat i després d’allò van venir tot el disseny gràfic del disc de Gerard Quintana i Xarim Aresté, “Tothom Ho Sap” (DiscMedi, 2014); la portada i alguns dels clips del disc “La Rosada”; o el disseny gràfic del senzill d’Aresté amb El Conjunt del Miracle.\nFins arribar a l’actual “Polinèsies”, un treball menys ric que l’anterior disc en solitari d’Aresté (per quantitat d’il·lustracions) però clarament més seductor i ambiciós com demostra la suggerent portada amb què Joan Garau juga amb els colors, les composicions i les perspectives. Des de la distància, un horitzó d’un terreny àrid i ple d’avions sota un cel que sembla un estampat ètnic però que, vist de prop, un s’acaba adonant que és la visió aèria d’una mena de cementiri d’avions.\nSegons Joan Garau, “el procès creatiu de “Polinèsies” neix a partir de les maquetes de les cançons, de les lletres i del color que suggereix la música d’Aresté. Vaig fer una col·lecció de 10 il·lustracions i al final, el més natural, ens va semblar que era deixar-ne només una al disc”. Una austeritat que, afortunadament, s’ha compensat amb les il·lustracions dels tres avançaments que ha tingut el disc. Un art, però, que només es pot disfrutar en format digital.\n“Polinèsies” com a punt de partida d’un viatge a diverses realitats alternatives que comparteixen diversos elements: un camí, una casa a l’horitzó i un cel amenaçador/aclaparador. Treballs extremadament suggerents que es quedaran aquí. A menys que no s’acabin publicant totes les cançons com a senzills no coneixerem mai, al complert, l’univers que Garau va imaginar per a la resta de temes. Si us quedeu amb ganes de més, sempre podeu recórrer a treballs recents com el collage que Garau va fer per a l’espectacle “Carmenka” de Maika Makovski.\nO bé aquest portofolio de l’obra del mallorquí que va del 2000 al 2010.\nDes La Música Per La Vista una humil petició: si us plau, Bankrobber, feu una edició en vinil, no cal que siguin gaires còpies, si convé que sigui Deluxe i més cara, però que inclogui totes les il·lustracions del Joan Garau. Segur que molta gent ho agrairà.\nDisc: “Polinèsies” – Xarim Aresté (2017)\nPortada i disseny: Joan Garau