Una app informarà a temps real dels aparcaments lliures fora de calçada\nBarcelona vol fomentar l'aparcament subterrani o en garatges en detriment de la calçada / Arxiu\nGovern i oposició aproven per unanimitat l'elaboració d'un pla d'aparcaments i una eina digital per als conductors, a proposta de JxCat\nUna aplicació mòbil informarà als conductors de les places d’aparcament lliures en parkings públics i privats de Barcelona. Els usuaris podran veure a temps real l’ocupació dels garatges més propers, amb l’objectiu d’incentivar altres espais d’estacionament fora de la calçada i poc a poc alliberar espai públic. És la principal mesura d’un pla de gestió global d’aparcaments subterranis que el govern municipal s’ha compromès a elaborar, arran d’una proposta de JxCat aprovada per unanimitat aquest dimarts a la comissió d’Urbanisme.\nEl pla hauria d’estar llest en el termini d’un mes i comptar amb el sector privat per a la seva redacció. La regidora de Mobilitat, Rosa Alarcón (PSC), ha agraït la proposició i ha valorat positivament “tot el que sigui optimitzar recursos, alliberar el màxim possible d’espai públic de superfície i baixar l’aparcament al subsol”. En resposta als retrets de l’oposició per la campanya de multes a motos aparcades a la vorera, ha assumit que “no hi haurà prou aparcament en superfície per a motos”, però ha recordat que tampoc “no n’hi ha per als cotxes”.\nNo a ajornar la ZBE a 2022\nD’altra banda, la comissió municipal ha tombat la proposta del PP per ajornar les multes de la Zona de Baixes Emissions fins 2022. Govern, ERC i JxCat hi han votat en contra i Cs i BpC s’han abstingut, pel que els populars s’han quedat sols defensant-ho. El regidor Eloi Badia (BComú) ha reconegut que la recuperació del vehicle privat està sent “molt més ràpida que la del transport públic” però ha advertit que “això pot portar a una situació no desitjada” de contaminació.\nPer tant, ampliar la moratòria per als vehicles que emeten més emissions nocives “pot donar un missatge molt equivocat a la ciutadania i a Europa”. “A partir de 2040 tots els vehicles comercials hauran de ser no contaminants, l’escenari és aquests i anem tard”, ha asseverat. No obstant, no ha donat cap nova data per a l’entrada en vigor de les sancions de la ZBE i s’ha limitat a indicar que “cal treballar-ho més”.


Adif fa més d’un any que demana nous horaris per als trens (Albert Solé)\nAdif fa més d’un any que demana nous horaris per als trens\nLa Generalitat es nega, de moment, a adaptar-los a les reduccions de velocitat obligades per seguretat\n3 min. Barcelona 13/04/2016 00:00\n651x366 La R16 Barcelona-Tortosa és la pitjor línia en puntualitat, amb un 40%. / JUAN CARLOS LEÓN La R16 Barcelona-Tortosa és la pitjor línia en puntualitat, amb un 40%. / JUAN CARLOS LEÓN\nEl 7 de febrer el president d’Adif, Gonzalo Ferre, va enviar una carta al secretari d’Infraestructures i Mobilitat, Ricard Font -el número dos del conseller Josep Rull-, en què li demanava que adaptés els horaris dels trens de Rodalies i Regionals “als temps reals de circulació”. L’ARA explicava en l’edició d’ahir que arran del tràgic accident de Santiago de Compostel·la del 2013 s’ha reduït molt la velocitat de circulació dels trens en els trams amb revolts tancats, però que a Catalunya els horaris continuen sent els mateixos que abans. El responsable de la infraestructura (Adif), però, recorda que aquesta carta de dijous passat no és el primer cop que demanen l’adaptació dels horaris, sinó que fa almenys un any i mig que en diferents reunions i trobades amb representants de la Generalitat els hi reclamen, sense resposta fins ara. Aquest diari ha demanat al departament de Territori i Sostenibilitat el motiu pel qual no han modificat els horaris, però ahir no van voler respondre. Renfe tampoc va voler fer cap declaració en aquest sentit. El conseller Josep Rull, en diferents declaracions públiques, sí que havia dit que no canviarien els horaris per les limitacions temporals de velocitat (LTV) -mentre estan reparant algun element de la via-, perquè seria com assumir que aquelles intervencions no s’acabaran fent mai. Com ahir explicàvem, a la R15 -Barcelona - Riba-roja d’Ebre- hi ha tres LTV per talussos en mal estat des de fa dos anys.\nAdif assegura que estan intervenint en totes les limitacions temporals que hi ha a la xarxa a Catalunya, però que no les poden fer totes de cop. En les que encara no ho han fet, tenen un pla per fer-ho. Per exemple, a la R3 fins a Puigcerdà hi ha 10 LTV i estan treballant en totes perquè ben aviat es puguin retirar. Des d’Adif demanen que el més important per als usuaris és saber a quina hora arribaran al seu destí, i per això reclama que els tres responsables -Adif, Renfe i Generalitat- treballin plegats per donar un bon servei.\nRodalies és un “monstre”\nAquest caos que suposa que Adif sigui el responsable de les vies, Renfe dels trens i els treballadors, i la Generalitat dels horaris i les tarifes també el pateixen els treballadors. “Això és un monstre, un embolic de responsabilitats”, diuen maquinistes consultats, que ahir van rebre una comunicació de Renfe recordant que a la cabina no hi pot entrar ningú en resposta al reportatge de l’ARA publicat dimarts. Els maquinistes són els primers que reclamen que la Generalitat adapti els horaris a les limitacions de velocitat obligades per seguretat, tot i que algunes les consideren exagerades. Una altra queixa dels usuaris veterans és que el seu trajecte és més lent ara que fa 20 o 30 anys. La resposta és política, segons els maquinistes: “Per acontentar els alcaldes, els polítics fan que els trens parin a totes les estacions i que hi hagi més freqüències, i tot amb la mateixa infraestructura”.\nA la xarxa de Rodalies hi ha 126 limitacions de velocitat que fan que els horaris no es compleixin\nJosep Rull critica que si es canvien els horaris de Rodalies serà "per imposició"\nEls horaris de Rodalies no canviaran el 12 de juny: Foment fa rectificar Adif


Presos de la Model descobreixen Miró\nla fundació ven avui els objectes en una nit de portes obertes\nEls reclusos reciclen banderoles de 'L'escala de l'evasió'\nDijous, 08/03/2012 | Actualitzat el 09/03/2012 a les 02:37 CET\nCap coneix la figura de Joan Miró, i menys la seva obra, només un afirma que el nom li és familiar encara que en realitat està pensant en el dissenyador que comparteix cognom amb el creador de les Constel·lacions i que respon al nom d'Antoni. Parlem dels 35 presos de la presó Model que treballen al taller de confecció auspiciat pel Centre d'Iniciatives per a la Reinserció (CIRE)\ni que han convertit en bosses, fundes per a iPhone, estotjos per a iPad i davantals les banderoles que han servit per promocionar i publicitar la mostra de la Fundació Miró Joan Miró. L'escala de l'evasió.\nL'exposició, la més ambiciosa sobre el pintor en els últims 20 anys, tanca portes el 18 de març vinent, però avui celebra una festa de comiat amb una nit de portes obertes, de 19.30 a 22.30 hores, i la venda, a un preu simbòlic d'entre 5 i 10 euros, d'aquest material reciclat pels presos de la Model. La iniciativa té un punt emotiu, ja que permetrà que el públic s'emporti un record d'una de les exposicions més importants celebrades sobre Miró i que fins avui ha atret 180.000 visitants. I una part sostenible, al reciclar tot el material publicitari.\nESPERIT SOLIDARI / Però sobretot té un vessant «que pretén ser fidel a l'esperit solidari i a la generositat amb què Miró sempre va col·laborar amb les institucions del país», asseguren des de la fundació. Una possibilitat de treballar que els presos valoren ja sigui perquè els permet «aprendre un ofici» per «poder tornar a formar part de la societat», com afirma el brasiler Dennis, o els dóna la possibilitat de «guanyar uns diners», explica un pres pakistanès sense cap arrelament a la ciutat i per a qui disposar de pressupost per poder trucar a la seva família al Pakistan és bàsic. Sigui com sigui hi ha cua per al «taller de bosses de Miró», com l'ha batejat Daniel.


Eduard Carmona: “Em quedo amb Brossa quan diu que poeta ho pot ser tothom”\nEl poeta i rapsoda de Deltebre ens parla de recitals, bouesia i poemes\nEduard Carmona (Deltebre, 1982) és, entre altres moltes coses, poeta i rapsoda. De fet, la vena poètica li ve de lluny, quan ja de menudet recitava poemes de Josep Piera a la perruqueria de la seua mare a Deltebre, davant les cares, suposo que al·lucinades de les clientes. Actualment, viu i treballa a Barcelona, a la productora Produccions Audiovisuals Antàrtida, però abandona de tant en tant el seu exili voluntari per tornar al Delta a carregar piles. Entre els seus mèrits hi ha el d’haver-se inventat la paraula Bouesia, que dóna nom a un festival multidisciplinari, nascut el 2005 a Deltebre i del qual ell n’és part activa. Ja té un llibre de poemes publicat, El llibre dels errors (La Cantàrida, 2010). També té un bloc on penja alguns dels seus poemes: http://pamibotxa.blogspot.com/. I a més, juntament amb uns amics músics, han creat el grup Recitals a domicili que ofereix vetllades poètiques en pisos particulars de Barcelona a canvi simplement del sopar. Ara estan preparant un disc.\n- Com va nàixer la idea d’anar per les cases recitant poemes, a canvi del sopar?\nA uns amics meus músics que compartien pis a Barcelona se’ls va espatllar la rentadora i van pensar en fer recitals a canvi de la voluntat per poder-se’n comprar una de nova i em van embolicar a mi perquè els ajudés. Ens havíem de dir el Trio Lavadora i vam començar a assajar i tot. Al final, una amiga els va aconseguir una rentadora abans de fer cap actuació, però la idea va quedar i es va acabar convertint en Recitals a domicili. Enlloc de la voluntat demanem que ens convidin a sopar.\n- I on reciteu, als pisos dels amics o també us contracta gent que no us coneix de res?\nPotser al principi sí que anàvem a pisos on coneixíem algú, però des que vam obrir el facebook (http://www.facebook.com/recitalsadomicili?fref=ts), la gent contacta amb nosaltres per allí, sense conèixer-nos de res.\n- I hi ha molta demanda?\n-Sí, tot i que ara hem parat una mica perquè estem fent una selecció de poemes per editar un disc.\n- Heu recitat a molts pisos d’estudiants que m’imagino que són petits. Estàs tu de rapsoda, Iago Marta i Guillem Callejón de guitarres, Tomàs Fosch o Nacho Azor, als teclats i, fins i tot de vegades, compteu amb José López o Alex Valdés de contrabaixistes. Ja hi cabeu tots?\nDe vegades acabes recitant a només un pam de distància de l’espectador. Pot resultar una mica incòmode, però la veritat actuar sense escenari és una passada perquè ets actor i espectador a la vegada.\n- Recites poemes teus o d’altres autors?\nMeus no en recito gaires. Normalment agafem poemes de Jacques Prévert que agrada molt, també d’Estellés, Blai Bonet, Max Besora o Enric Casasses.\n- Creus que la poesia és un art en declivi i elitista?\nDe cap manera. Crec que estem vivint el segle d’or de la poesia en llengua catalana. No hi hagut mai tant moviment com ara de poetes de tot arreu del territori. Cada dimecres hi ha recitals i debats a l’Horiginal. I el concepte elitista ja fa temps que està superat.\n- El Festival Bouesia, nascut a Deltebre, també barreja bous i poesia en un intent d’aproximar la poesia a la gent del carrer i treure-li l’etiqueta d’elitista, no?\nTotalment. Rilke deia que en tot el món només hi havia 200 poetes, perquè només tenia en compte els grans privilegiats, les grans ments. Per contra, nosaltres per a un recital vam aconseguir reunir cinquanta poetes. Per tant, jo em quedo amb Brossa que deia que poeta ho pot arribar a ser tothom.\n- Ja que hem tret el tema. Com va sorgir la paraula Bouesia?\nFent cerveses a un pub irlandès de Tarragona on treballava. Hi érem el músic de Deltebre Miquel Àngel Marín i el poeta tortosí Andreu Subirats. L’Andreu va proposar fer un recital poètic de molta gent a una plaça de bous i ens va semblar molt interessant i friki. El fet d’unir una tradició tant arrelada com els bous a les Terres de l’Ebre amb la poesia i el fet de canviar la figura del bou per un poeta, ens va semblar una idea molt bèstia. I a partir d’aquí vam començar a buscar un nom divertit que enganxés i vam anar provant noms i escrivint-los en un paper.\n- Aquest recital es va arribar a fer?\nNo, van haver diverses propostes per fer-lo en places grans com la de Deltebre o Amposta, o a la de l’ermita de l’Aldea. La idea era que mentre recitéssim anessin sortint vaquetes, però no es va arribar a fer mai.\n- A la Bouesia, hi participes activament i també fas de rapsoda, però què t’agrada més: escriure o recitar?\nBuff. Són dos coses diferents. Escriure és una cosa íntima, més personal. Has de tancar la porta en clau. En canvi, recitar és tot el contrari. És com obrir la finestra. Unes vegades necessites una cosa i les altres una altra. No ho sabria dir.\n- Digues-me quins són els teus referents locals i no locals.\nLocals, jo diria que José Bo. Vaig tindre la sort de tocar a la banda de Deltebre i vaig aprendre molt d’aquest home. També de Paco Morales, pintor i escultor. Va ser el primer en dir-me que les meues poesies eren una puta merda i li agraeixo, perquè em va ensenyar a millorar. Miquel Àngel Marín, clarinetista, que va ser el primer en marxar i tornar al seu poble per compartir el que havia après. Aquests serien els locals. De no locals, tinc a Josep Pedrals, Carles Hac Mor o l’Enric Casasses,..\n- Ja tens un primer llibre publicat. N’hi haurà més?\nN’hi haurien dos, tres, els que em vulguin publicar. Material n’hi ha. De fet, també tinc publicats alguns poemes en antologies i fins i tot en ucraïnès (es refereix a Capsula, una versió bilingüe on comparteix poemes amb Meritxell Cucarella-Jorba i Tomàs Arias Soler traduïts per Andríi Antonovsky i Catalina Girona). A nivell poètic és el més emocionant que m’ha passat. Els meus poemes sonaven millor en ucraïnès que amb català (riu).\nGabriel Ventura: "La poesia és perillosa, fa pensar, fa néixer, apassiona"\nPer què Alcanar és un tresor iber?\nSara Blanch: “En els últims anys, l’òpera està agafant importància i es fa molt més present en la societat”\nEva Humo: "Disfruto creant a partir de teixits que estan destinats a una cosa i n'acaben sent una altra"


Rafael Aznar serà cessat com a president del Port de València - Diari La Veu\nEscriba el número 688540\nRafael Aznar serà cessat com a president del Port de València\nEl seu substitut en el càrrec serà Aurelio Martínez\n30 juliol 2015 01:00h\nRafael Aznar i Aurelio Martínez.\nEs dóna la circumstància que ahir mateix Rafael Aznar -que va comparèixer en una roda de premsa després del consell d'administració del port- va comentar, sobre el seu possible relleu al capdavant de l'entitat portuària, que no hi havia "res nou sota el sol".\nAznar -del relleu del qual va començar a parlar-se en ser imputat per presumptes irregularitats en la gestió- va afegir que en les diferents ocasions en què havia coincidit amb el president de la Generalitat, Ximo Puig, aquest "no li havia dit res" sobre aquest extrem.\nD'aquesta manera, Rafael Aznar deixarà la presidència del Port de València, que exercia des de l'any 2004. Al novembre de 2014 el jutjat d'Instrucció número 14 de València el va imputar, junt amb dos directius de la institució i un treballador de l'organisme -tècnic del departament economicofinancer-, per presumptes irregularitats en la gestió de l'autoritat portuària.\nPer la seua banda, Aurelio Martínez és economista i té una extensa trajectòria política, ja que va ser conseller d'Economia en el govern autonòmic del socialista Joan Lerma.\nTambé ha ocupat responsabilitats d'àmbit estatal, com la presidència de l'Institut de Crèdit Oficial (ICO) en 2004 i en 2013 va ser nomenat president de la Fundació València Club de Futbol.\nVicente Boluda: "L'ampliació del port està acabada des del 2012"\nL'empresari navilier i president de l'Associació Valenciana d'Empresaris assegura que no cal una nova DIA perquè el recinte de l'ampliació ja està fet i només queda "omplir de terra la terminal"\nEscriba el número 263225


El bacallà Targarí | Web Turisme Tàrrega\n2 carxofes tallades a quarts, mig fregides\n2 alls i porros picats ben petit (només la part blanca)\nHem de procurar que el bacallà sigui de qualitat i dessalat al seu punt. Abans de començar a preparar aquest suculent plat de bacallà targarí, hem de disposar de tots els ingredients damunt la taula, nets i tallats tal com hem dit en un principi. Posarem la paella al foc amb l’oli.\nQuan estigui un xic calent hi posarem els talls de bacallà, ben escorreguts i enfarinats. Els fregirem de la manera següent: primer per un costat, i després per l’altre. Hem de procurar que els falti una mica per acabar-se de coure. Els traurem i els guardarem per a utilitzar-los més endavant.\nAgafarem una cassola i hi posarem l’oli, la ceba, el porro, el pebrot i el julivert. Deixarem que es vagi sofregint. Donarem alguna volta perquè tot quedi homogeni. Quan estigui mig cuit, hi tirarem el conyac i la farina. Ho remenarem i a continuació hi afegirem el brou de peix, la sal, el pebre i la crema de llet. Esperarem que arrenqui el bull i baixarem la intensitat de la flama deixant-ho coure cinc minuts.\nEn una cassola de fang posarem els talls que ja teníem cuits de bacallà, la carxofa, les prunes i la poma. Hi afegirem la salsa que acabem de fer i sacsejarem la cassola. Ho posarem al foc i ho deixarem que bulli tot junt uns cinc minuts. Passat aquest temps, poden portar-lo a taula i servir-lo des de la mateixa cassola.


Gestión Horaria cat - Softmachine\nSolucions de Gestió del Temps de Treball\nAjuda a la presa de decisions. Cada cop son més les empreses que pensen que el factor humà és clau per competir amb èxit. Els responsables de recursos humans no han de basar-se únicament en eines de control de presència per posar en funcionament polítiques horàries i productives, si no apostar per solucions que gestionin\ndirectrius laborals + polítiques productives = Presència/Productivitat\nUna solució informàtica de gestió de Temps de Treball, ha de permetre també als comandaments entremitjos la presa eficaç de decisions de tipus operatiu, mitjançant un portal del supervisor, que no només faciliti informació dels seus equips, al temps que l’alta direcció obté una visió de conjunt per la presa de decisions de tipus organitzatiu, estratègic i financer.\nPermet quantificar els retards o absències que es produeixen sobre una planificació horària de forma ràpida i eficaç d’igual manera que gestionar incidències.\nGestió d’Horaris i Calendaris\nPermet cert grau d’autonomia de l’empleat el que simplifica els temps de treball del supervisor\nQuantifica les dades i mesura els resultats com a primer pas cap a la productivitat.\nPermet sol·licitar o conèixer incidències en temps real\nPermet exportar les dades al paquet Office\nIntegració amb Software de Nòmines\nProducte integrable amb altres software de gestió\nRecollida de Marcatges d’Entrada i Sortida\nPermet un registre d’entrades i sortides amb gestió de possibles incidències\nSolució que executi de manera automàtica tota la política horària que marqui el conveni.\nGestió d’Automatismes i Notificacions\nPermet enviar notificacions a qui correspongui avisant d’una pauta que fugi de la directriu marcada\nGestió del Absentisme\nLa solució ha de permetre realitzar mesuraments per conèixer les causes principals d’absència. Això permetrà una correcta avaluació per prendre mesures preventives.\nAquesta funcionalitat permetrà als usuaris de RR.HH. adjuntar els documents que justifiquin les diferents absències.\nPermet informatitzar i automatitzar les politíques RSE/RSC en el propi software de gestió horària. A més és possible la publicació de les variables i el seu temps consumit en el portal eTempo\nMedició de la Productivitat\nLa solució ha de permetre de manera àgil i en temps real la introducció de temps associats a tasques, línies de producció, projectes o centres de cost, obtenint tan el temps de presencia com el de dedicació.\nEines de Planificació per a la Gestió de Col·lectius amb “Turnicitat”\nSistema que permet avaluar fàcilment carregues i ocupacions d’un àrea o departament concret i la cobertura horària del mateix. Pas fonamental a la millora de la productivitat i optimització de recursos.\nProducte escalable. Permet, des de un simple anàlisi de la planificació horària, per centres, ubicacions o nivells totalment gràfic, fins l’anàlisi d’aquesta planificació per cada responsable d’ àrea i la reprogramació d’horaris o torns de treball de forma totalment descentralitzada.\nEn su versión más simple se trabaja desde el producto de Gestión Horaria Advanced Tempo.NET únicamente y la versión más potente implica también el Portal del Empleado etempo , imprescindible para realizar una gestión descentralizada pero a su vez supervisada de los cambios y solicitudes.\n¡ Contacta amb nosaltres !


Segona edició de la Fira de Productes Ecològics del Pirineu a La Seu d'Urgell - CCPAE\nInici Sala de premsa Notícies Segona edició de la Fira de Productes Ecològics del Pirineu a La Seu d'Urgell\nSegona edició de la Fira de Productes Ecològics del Pirineu a La Seu d'Urgell\nLa mil·lènaria Fira de Sant Ermengol, que té lloc a La Seu d'Urgell aquest cap de setmana 14 i 15 d'octubre, acull per segona ocasió la Fira de Productes Ecològics del Pirineu (PEP) al carrer dels Canonges.\nL'any passat va néixer com el primer esdeveniment d'aquest tipus a les terres dels Pirineus. A la primera edició van assistir més de 20 productors i comercialitzadors de productes ecològics pirinencs.\nEn aquest espai es faran tastos i demostracions culinàries a càrrec dels productors i restauradors del territori.\nLa Fira PEP està organitzada per l’Ajuntament de la Seu d’Urgell, compta amb el suport del Consell Català de la Producció Agrària Ecològica (CCPAE), el Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, de la Generalitat de Catalunya i l’ institut per al Desenvolupament de l’Alt Pirineu i Aran (IDAPA).\nWeb de la Fira de Productes Ecològics del Pirineu\nPrograma de la Fira Sant Ermengol i la Fira de Productes Ecològics del Pirineu


Tres projectes de la Universitat, reconeguts en els Premis Yuzz\nNo pot ser que isca al carrer només amb les claus i el mòbil i que mentre s’estan imprimint cors en 3D a la Xina, tornem a casa amb les butxaques plenes de paperassa: tiquets, vals promocionals, factures”. Aquesta incomprensió ha fet brollar en la ment de Pilar Asensi, de vint-i-quatre anys, un ambiciós projecte tecnològic. La ment inquieta d’aquesta jove emprenedora ha dissenyat una multiplataforma en el núvol que permet gestionar electrònicament documents comercials.\nom tota criatura, li ha posat nom –Gliquet, de Global Ticket– i ha anat a la recerca de padrins. En a penes uns mesos, ha captivat el suport del Banc Santander, a través del seu programa Yuzz, orientat a la captació i promoció del talent de joves d'entre 18 a 31 anys amb idees de negoci innovadores, que opera a través del Vicerectorat d’Investigació i Política Científica de la Universitat.\n“Enguany l’han considerada la millor proposta tecnològica per als mercats financers i bancaris de tots els projectes presentats a escala nacional”, conta Asensi, qui encara està assimilant que prompte se n’anirà quatre mesos a la seu central del banc per accelerar el projecte. “Estem ja quasi programant, però volem fer-ho bé. A partir del premi ens ha contactat molta gent per a dur-lo endavant. Amb tot, abans cautela i, sobretot, veure què ens ofereix el Santander”.\nAsensi cursa l’últim any del Grau de Matemàtiques. “La meua carrera és totalment teòrica. Amb tot, com que actualment les computadores estan a l’ordre del dia i fan de tot, també hem fet programació. La Universitat m’ha donat una visió tecnològica que m’ha ajudat molt. A més de la meua ment oberta, és clar. El que em fallava era la part de finances, però he pogut adquirir-la gràcies al mesos de formació de Yuzz”.\nLa Universitat busca innovació i motivació\nLes responsables de fer la primera selecció local de projectes són 47 entitats locals públiques i privades de tota Espanya. Una de les quals és la Universitat de València a través del programa EMPREN + de suport als emprenedors universitaris, coordinat per l’Oficina de Transmissió de Resultats d’Investigació (OTRI). “Aquest era el segon any que participàvem. De prop de setanta idees presentades, en vam seleccionar vint. Busquem sempre les més innovadores, no replicacions de negocis ja existents, i es valora molt la motivació i les ganes de participar. Durant els sis mesos de durada del programa, els candidats compten amb espai físic per a desenvolupar la seua idea, relacionar-se amb altres emprenedors i rebre formació d’una xarxa de més de dos-cents experts professionals que els guien, junt amb un tutor individual, en la realització del pla de negoci més viable per a cada projecte. La formació té lloc en horari de vesprada al Campus dels Tarongers, amb una o dues sessions per setmana”, explica Santiago Miralles, tècnic de l’OTRI.\n“A través de la formació del Banc Santander hem anat pilotant i millorant el projecte”, assegura l’estudiant de Matemàtiques, qui recorda: “El primer a donar-me el premi Yuzz Fintech va ser la Universitat de València. Dels seleccionats en aquesta categoria, el Banc Santander va triar-ne els deu millors i la setmana passada, en l’entrega de premis, em van anunciar que Gliquet era el guanyador”. La notícia ha deixat “en stand by” el seu Treball Final de Grau (TFG), que volia dedicar a l’estadística bayesiana en prevenció i detecció de tumors: “Aquesta estadística de probabilitat condicionada t’obri moltes portes, no sols en l’àmbit científic, sinó també en general, en finances per exemple. A mi el que de veritat m’agrada és el món empresarial”.\nFinalistes en dues modalitats\nCom Pilar, les pedagogues Marta Crespo i Estefanía López també arribaren la setmana passada a la final d’aquests premis. Havien sigut seleccionades per la Universitat de València com a candidates per a la categoria Yuzz Dona, que ofereix vint mil euros de finançament al millor projecte liderat per una emprenedora i el suport dels consultors d’E&Y per accelerar-lo. “Nosaltres concursàvem amb Creem, una aplicació de diagnòstic emocional mitjançant el dibuix. És un joc pensat per a xiquets hospitalitzats. I ja tenim una demo. A través de la tècnica del dibuix i variables psicològiques, com ara l’anàlisi de la mida i el color de les figures, es pot diagnosticar una tendència cap a un determinat estat d’ànim”, detalla Marta.\n“Finalment, no resultàrem les guanyadores, però indubtablement el programa Yuzz i la seua formació han sigut indispensables per a continuar endavant”, subratlla Estefanía. “De gener a juny hem aprés a fer-lo real, ja que t’ensenyen a analitzar la viabilitat del projecte, a gestionar recursos humans i materials i a considerar variables econòmiques que abans no teníem en compte. L’estudi de mercat el tenim gràcies a Yuzz. L’aconsellem a tot el món. De fet, han sigut aquests avanços els que han fet que siguem un dels huit finalistes d’un altre gran programa, el Think Big Jóvenes de Telefónica”.\nLa Universitat de València va tindre una tercera representant en aquests premis nacionals, atorgats el passat 26 d’octubre. Julia Durban va concórrer en la modalitat Premi a la Millor Idea Emprenedora amb Tripto. La seua plataforma naix amb la intenció de posar en contacte persones de tot el món que volen viatjar al mateix destí. Només pel fet d’arribar a aquesta final, els 47 projectes seleccionats de cada centre, entre els quals el de Durban, han viatjat a Silicon Valley durant una setmana per tal de conéixer casos d’èxit, exemples d’innovació d’empreses de referència i adquirir capacitat de networking.\nOberta la nova convocatòria\nTancada fa poc la convocatòria del 2016, ja està en marxa la del pròxim any. Hi ha de termini fins el 2 de desembre per a presentar-hi sol·licituds. Els interessats a desenvolupar la seua idea de negoci i optar als 250.000 euros en premis hauran de presentar la seua candidatura a través d’un formulari disponible en www.yuzz.org.\nFile in: Matemàtiques , Emprenedoria , Estudiant/a


El Ple aprova dues mocions per a un repartiment més just de les subvencions que destina la Diputació als ajuntaments : Ajuntament Callosa d'en Sarrià\nInici » Alcaldia » El Ple aprova dues mocions per a un repartiment més just de les subvencions que destina la Diputació als ajuntaments\nEl Ple aprova dues mocions per a un repartiment més just de les subvencions que destina la Diputació als ajuntaments\nEl Ple municipal va aprovar ahir en sessió ordinària dues mocions per les quals s’instarà a la Diputació provincial d’Alacant un repartiment més just en les subvencions que s’atorguen als ajuntaments.\nEn primer lloc, es va aprovar una moció per a instar a l’organisme provincial al fet que engegue un procés d’inversió que arribe a tots els pobles a partir de criteris objectius que permeten als municipis conèixer abans d’elaborar els seus pressupostos anuals la quantitat econòmica que percebran de la Diputació Provincial.\nAixí mateix, a través d’aquesta moció s’instarà a la Diputació al fet que adopte un pla de repartiment de la inversió als pobles amb uns paràmetres concrets i justs, usant com a exemple la proposta del ‘Pla Objectiva’, així com que aquest procés siga tingut en compte en la negociació dels pressupostos de 2017.\nEl document pretén evitar així un repartiment clientelar de les inversions basat en paràmetres poc transparents i injusts que beneficien a uns pobles per sobre d’uns altres. La proposta va ser aprovada amb els vots favorables de l’equip de govern. Els regidors del PP i de C’s van votar en contra i l’edil de UPyD es va abstenir.\nEn segon lloc, el Ple va acordar a través d’una altra moció instar a la Diputació d’Alacant al fet que participe al Fondo autonòmic de Cooperació Municipal que finançarà despesa corrent als ajuntaments.\nEl Consell ha implicat a les tres diputacions en aquesta proposta per a intentar alleujar a les hisendes municipals i dotar-les de més recursos. A través d’aquesta moció també es reivindica que aquests fons es distribuïsquen mitjançant criteris objectius per a un repartiment just i equitatiu, i que cada ajuntament conega l’import que li correspon amb l’antelació necessària per a incloure-ho en el seu pressupost. La moció va comptar amb els vots favorables de l’equip de govern i l’edil de UPyD. Els grups municipals del PP i C’s van votar en contra.\nEntre altres assumptes, el Ple també va aprovar una moció de suport al nou model d’ensenyament plurilingüe perquè l’alumnat valencià puga acreditar coneixements de valencià, castellà i anglès. La moció va comptar amb els vots favorables de l’equip de govern i l’edil de UPyD. Els grups municipals del PP i C’s van votar en contra.\n« Igualtat organitza un Viatge Cultural a Múrcia\nEls alumnes de l’IES de Callosa d’en Sarrià es mobilitzen contra la violència masclista »


Benetússer es transforma en una ciutat més accessible i sostenible\nEn 2017 es va prendre la iniciativa d'elaborar un pla de mobilitat que permetera escometre diferents actuacions per a millorar l'accessibilitat i la mobilitat.\ndimecres, 23 de gener 2019 - 14:49h\nS'ha seguit un pla d'actuacions basades en la millora de l'accessibilitat, la sostenibilitat i l'eficiència energètica | Ajuntament de Benetússer\nUn dels aspectes prioritaris per a l'alcaldia de Benetússer amb Eva Sanz al capdavant, sempre ha sigut “contribuir a millorar la qualitat de vida dels veïns i veïnes i fer de la ciutat un lloc més agradable i accessible del qual sentir-se orgullosos” indica Eva. Per això, s'ha seguit un pla d'actuacions per tota la ciutat basades en la millora de l'accessibilitat, la sostenibilitat i l'eficiència energètica.\nEn 2016 es va procedir a la a l'adequació de la zona del final del carrer Constitució en el Barri l´Estació per a evitar les inundacions els dies de pluja, responent així a una reivindicació històrica dels veïns.\nA més s'han instal·lat dues zones noves de jocs infantils; en la plaça L'Assot i en la plaça 9 d’Octubre. També s'han instal·lat semàfors sonors per a invidents. Els sis semàfors que s'han adaptat s'han instal·lat en tres encreuaments diferents, en Camí Nou i Avinguda Alfafar, ateses les peticions realitzades per diverses persones amb discapacitat visual.\nQuant a les actuacions per a millorar l'eficiència energètica del municipi destaquen el canvi de les de lluminàries en plaça Xapa i en pavelló esportiu municipal que s'han adaptat a la tecnologia led. A més, s'ha procedit al canvi de finestrals i caldera a l'Escola d'adults, fet que permet millorar l'aïllament amb l'exterior i com a conseqüència un estalvi d'energia en el consum de calefacció o aire condicionat. També s'ha instal·lat un muntacàrregues en el Centre Cultural El Vaig moldre i d'un ascensor en la EPA.


TUMATEIX LLIBRES, parlem de llibres.: TORN DE NIT de Agustí Vehí\n"Un vodevil negre i policial a l'Empordanesa"\nAmb aquesta frase ens defineixen molt bé el llibre. 150 pàgines on no et treus el somriure de la boca i on a estones fas una d'aquelles rialles que, si estàs en públic, fan que la gent se't quedin mirant com si estiguessis boig.\nEl llenguatge planer i àgil amb que està escrit ens fan del tot creïbles els personatges i ens faciliten la lectura fins a tal punt que te'l podries empassar d'una tirada.\nEls protagonistes: el torn de nit de la Guàrdia Urbana de Vilaclara. Un equip on hi ha una mica de tot i en el que destaquen dos guàrdies amb molta experiència però una atracció fatal per les catàstrofes... L'autor enllaça magistralment un embolic rera l'altre, i ens relata una setmana ben moguda en la feina d'aquests agents.\nMolt recomanable, us farà passar una bona estona.\nEtiquetes: Agustí Vehí, ALREVÉS, CRIM i MISTERI, CRIMS.CAT\nMira, ara feia dies que no tenia l'oportunitat de dir, en algun dels blogs de ressenyes que segueixo, 'me l'apunto!'. I sí, me l'apunto a la llibreteta, m'has convençut de la manera que en parles, i em sembla que ha n'he sentit a parlar bé en altres bandes, així que quan surti de cacera, vindrà cap a casa.\n13 de febrer de 2012 a les 14:21\nJo ja he llegit la novel·la. Es realment diveritida. Tot un vodevil que com bé diu jomateixa és molt recomanable.\n13 de febrer de 2012 a les 15:42\nFa poc vaig llegir "Ginesta pels morts", d'aquest mateix autor, i em va agradar molt. M'apunto la novetat, gràcies, no dubto que pagarà la pena.\nCaram, en parles d'una forma engrescadora! El tindré en compte!! :-))\n14 de febrer de 2012 a les 0:05\nA mi m'ha agradat molt l'estil de l'autor, segur que no serà l'últim que llegeixi d'ell.\n14 de febrer de 2012 a les 9:21\nno el coneixia, però fa molt bona pinta... apuntat!\n15 de febrer de 2012 a les 16:16\nMolt bona recomanació. Feia temps que no reia tant amb la lectura. Gracies\n18 de febrer de 2012 a les 14:11


Orientació Pedagògica | Anima de Dansa\nLa importància de la música, la dansa, la plàstica i el teatre en l’educació dels infants\nLa memòria és una part important del cervell, però no és el tot.\nLa imaginació i la creativitat, en els primers anys de vida de l’humà (0 a 5 anys), són essencials per entendre les coses.\nEl cervell humà ha d’aprendre a interpretar els estímuls i la informació que percep. Per aquest motiu aquests primers anys de vida s’han de dedicar que l’infant explori de forma global la vista, l’oïda, l’olfacte, el gust i la psicomotricitat. Però cal tenir compte:\n“Si caminem pel damunt d’una via, cal tenir molt de compte per no caure per més aferrada al terra que estigui”. Els factors externs poden fer perdre "l’equilibri".\n“L’equilibri” s’ha de treballar des de ben petits, conjuntament amb els hàbits. De més grans ja serà massa tard...\n“Entre el pare i la mare, cal canalitzar l’aprenentatge”\nSi ensenyem a canalitzar la informació, l’aprenentatge del cervell serà excel·lent. Aprendrà a integrar el que percep, generarà associació d’idees i podrà cohesionar-les.\nPer tant, si s’educa, la persona tindrà en un futur més oportunitats i possibilitats per prendre decisions i saber gestionar-les.\n“S’ha de saber canalitzar l’aprenentatge perquè tot el cabal arribi la destinació final.”\n“Si no se sap canalitzar l’aprenentatge, l’escassa llera fa desbordar el cabal i l’essència es perd pel camí.”\nEn el cas d’un espectacle de teatre, per exemple, trobem que, si l’infant no treballa prèviament el dossier pedagògic o la guia didàctica, no sabrà interpretar ni entendrà l’essència ni l’ànima de l’obra. Li quedarà únicament la part més visual o superficial amb imatges inconnexes que amb el temps s’oblidaran perquè el cervell no tindrà cap registre obert on incloure-les.\nEn qualsevol aprenentatge cal sempre marcar unes normes fèrries que cada espai d’aprenentatge ha de gestionar amb coherència. Les normes afecten el comportament, l’entorn i l’activitat per desenvolupar. Aquest nou repte s’ha de cohesionar amb l’aprenentatge previ rebut des de casa. Quan aquestes normes fèrries ja son habituals, l’infant normalitza el seu comportament en totes les activitats que desenvolupa ja sigui a l’escola o en una activitat extraescolar.\nNo cal gastar les energies sense sentit\nDes de casa s’ha d’ensenyar a aprendre provocant estímuls per poder generar associació d’idees i capacitats.\nL’escola ha de ser l’espai per aprendre a desenvolupar les capacitats de l’infant.\nTampoc té sentit que l’infant abans dels sis anys aprengui a llegir i escriure, per exemple. Si la informació prèvia rebuda els ha preparat degudament pel repte d’aquesta nova etapa, l’esforç per assolir-la serà mínim. Podrà optimitzar amb plena tranquil·litat altres camps... Integrarà millor l’aprenentatge posterior. Es poden treballar prèviament molts paràmetres utilitzant el color, el tacte, el so (la música), el moviment (la dansa), l’olfacte...\nPosteriorment, entre els cinc i set anys el cervell potencia la plasticitat, que permet fer connexions noves per emmagatzemar aprenentatges: la sensorialitat perquè hi entri i la plàstica perquè s’hi fixi.\nLes activitats que fan augmentar la plàstica són: la música, l’art i la psicomotricitat (dansa...).\nAquestes matèries haurien que ser les troncals fins a mitja primària. Però malauradament el pla educatiu actual es centra més en altres temes com les matemàtiques, que no per això no han de ser importants, i es dona, per tant, menys importància a la música, que no deixa de ser matemàtica pura i ànima en perfecta harmonia. Amb la música es potencia l’aprenentatge de les matemàtiques i a la vegada afavoreix la plasticitat i d’igual forma la dansa va marcada per una mètrica musical amb l’anima i esperit del practicant. D’aquí sorgeix la paraula intèrpret. El practicant no llegeix o copia literalment una grafia, un text, un moviment... El practicant interpreta evidenciant l’entorn, l’estat anímic, etc. que l’afecten de tal manera que crea quelcom únic i irrepetible. Únicament emulable. Per realitzar-ho hom necessita un guió que ens porta als orígens...\nSi aquests orígens no han estat ferris, l’humà genera un entorn d’immediatesa, per tant, tot el que requereix un esforç, “no interessa”. S’ha d’ensenyar a gestionar la tecnologia i acostumar els infants a altres activitats, així els serà més senzill mantenir l’atenció.\nNivell social a qualsevol preu?\nEn el cas de no tenir en compte aquests paràmetres anteriors l’infant arriba als vuit, nou anys amb una visió enclaustrada del que l’envolta, el cervell perd capacitat d’atenció i genera por a la descoberta d’una visió global i general de l’entorn. En conseqüència l’aprenentatge es torna feixuc, crea sentiments d’impotència i frustració, inicia l’abandonament de qualsevol activitat que requereixi un esforç i es torna individualista, poc social... El que importa és “estar apuntat a una activitat”, no important però si s’està fent realment bé. La teoria musical no importa, el que realment importa és tocar l’instrument..., s’acaba menyspreant l’activitat i desacreditant-la davant els altres, preocupats únicament pel que han perdut a causa de l’encasellament i aquesta inexistent visió global: el seu entorn social.\nAmb la pràctica d’una activitat plàstica i artística s’obre les portes al cervell per pensar d’una manera global i generar capacitat d’atenció global.\nUn clar exemple el trobem en el nostre propi cos quan sobtadament tenim una hidrocució. La hidrocució causa una sobrecàrrega cardíaca i inhibició de la respiració que el propi cos no sap gestionar degudament, per la qual cosa el cor i la respiració col·lapsen.\nQuan un infant està aprenent a fer una polirítmia en el ball de bastons (per exemple picant els bastons amb els companys, seguint el ritme d’una música i fent diverses coreografies amb uns passos concrets), és “aparentment” molta informació pel cervell. El cervell és selectiu i, si no col·lapsa, dedica únicament atenció a l’activitat que li pot aportar més beneficis (picar bastons o fer la coreografia o seguir un pas concret...) però una sola activitat. No hauria de ser així amb un aprenentatge previ de visió global. El cervell hauria de poder gestionar les diferents informacions. Per aconseguir-ho cal ensenyar-lo a canalitzar i cohesionar aquesta informació des de molt petits.\nQuan aprenem a conduir, de més grans, ens aferrem al volant i només veiem el que tenim al davant (la punta del capó del vehicle), l’instructor ens diu que hem de fixar la mirada a 60 metres aproximadament d’on ens trobem per tenir visió global i poder-nos anticipar amb tota seguretat a les accions; però hi ha qui no sap gestionar la informació i continua treballant dins d’un petit espai visual i mental que no fa més que dificultar l’aprenentatge... els esdeveniments arriben més ràpidament i col·lapsen el cervell.\nLa pràctica del ball i la dansa crea una visió global de l’espai i del moviment del conjunt i del nostre propi cos.\nLa pràctica de la música crea una visió global de l’entorn i del grup instrumental, llegint, mirant al director i escoltant els companys per poder cohesionar-ho tot degudament.\nLa pràctica de la plàstica (dibuix, escultura...) crea una visió global creativa d’imatges que una vegada filtrades han d’expressar un sentiment que dependrà també de l’entorn que ens afecta.\nLa pràctica del teatre crea una llibertat d’expressions que afecten l’entorn i el moviment en l’espai que cal saber gestionar per ajudar-nos a cohesionar-les.\nLa influència de l’entorn en totes aquestes pràctiques\nL’entorn és el que proporcionarà estabilitat a l’aprenentatge. Cal que aquest sigui agradable tant pel que fa a l’espai com pel que fa a les persones amb què haurà d’interaccionar.\nEspais reduïts, manca d’espais identificats per a cada activitat, manca d’implicació dels pares o tutors, comportaments agressius vers els fills, vocabulari inapropiat en una conversa, comportaments inapropiats dels pares, tutors o de les persones i dels espais que freqüenten aquests... afecten totalment el cervell en l’etapa d’aprenentatge. La persona es va introvertint cada vegada més i més, fins que s’aïlla de l’entorn o queda aïllada pels altres.\nEl fet de practicar una activitat grupal pot ajudar a millorar aquest conflicte de valors en l’infant. En primer lloc cal realitzar un canvi dràstic en el fons i la forma que arriba la informació al cervell d’aquest i ajudar-lo amb alguna activitat grupal ja sigui de música, dansa, teatre o plàstica on pugui compartir experiències i formar-se en alguna d’aquestes activitats.\nMolts pares o tutors pensen que apuntar la filla o el fill a fer una activitat grupal artística o esportiva és un sistema per solucionar el problema. Això no és així. És segur que el problema que agreuja l’infant i que no es resol a casa i des de casa, afectarà la convivència del nou grup que a més, en la gran majoria, no està equipat amb pedagogs i especialistes en aquest camp per fer front a aquesta alteració sobrevinguda de l’aprenentatge i del comportament.\nCompte amb els grups o entitats que fomenten comportaments, conductes i actituds impròpies... D'igual forma, compte també amb les institucions que fomenten la llibertat per la llibertat: sense una solida educació de base, la llibertat es converteix en el pitjor "càncer" per l'humà.\nLes activitats artístiques extraescolars sempre han de ser un complement a l’aprenentatge i descoberta de capacitats.\nÉs molt important que els pares o tutors no es deixin influir per les aparences ni per les opinions d’altres. Han de comprovar per ells mateixos qualsevol decisió que calgui prendre que afecti els fills.\nFrederic Gaude Viñas\nBarcelona 11 de desembre de 2019.\nEl medi ambient en la salut mental dels humans\nDues de les manifestacions que els humans podem apreciar a simple vista i sense elements externs del sol, son la llum i la calor. Dues manifestacions que en la mesura que arriben al nostre planeta i la seva protecció natural son essencials per a la vida a la Terra. La mala utilització del que ens és beneficiós sempre provocarà efectes negatius als humans, les plantes i els animals.\nLa vitamina D la qual absorvim quan sortim a l'exterior, tot i estant nuvolat, ens redueix riscos de contagi dels virus, s'encarrega de reduir el risc de diferents tipus de càncer, com són, per exemple, el de còlon, pròstata o mama. S'encarrega de regular a la sang els nivells de calci i fòsfor, ajuda a la formació i mineralització dels ossos (als nadons se'ls recepta un suplement de vitamina D perquè se li tanqui la fontanel·la adequadament), influeix en el sistema autoimmune, així com, en diferents processos fisiològics, i prevé trastorns cognitius, com, per exemple, l'Alzheimer...\nPer altra banda, no podem ignorar que la radiació ultraviolada, és un conegut factor estressant extern, incrementa els nivells de glucocorticoides en sang. L'exposició crònica de la pell als raigs ultraviolats redueix la plasticitat neuronal i la generació de noves neurones, o neurogènesi, en l'hipocamp provocant canvis de conducta. A més, indueix comportaments depressius.\nL'antagonisme d'aquesta idea que acabo d'exposar el trobem en el tele-treball, per exemple. Hi ha persones que en tot el dia no veuen el sol...\nDe igual forma la tala massiva d’arbres provoca la desertització del terra i la manca de pluges o pluges torrencials, la sequera dels llacs i rius i la nul·la aportació d’aigua dolça al mar alterant el seu equilibri de salinitat provocant l’escalfament global i incrementant l’índex de pluges torrencials...\nPer tant: ens cal cercar un clar equilibri.\nPer la futura bona cohesió social dels més petits i les futures relacions socials entre humans, seria bo que tinguéssim molt de compte en la incontrolada exposició a l’astre que tants beneficis ens dona i coneguéssim més profundament el que ens beneficia i les accions humanes que fan debilitar l’equilibri del medi ambient que no deixen de ser el nostre suport vital.\nPer als nostres fill us podem aconsellar els espectacles de temàtica mediambiental que podreu trobar clicant en la icona de la pàgina principal "Espectacles cicle de primària"Cal tenir present que la ignorància és el nostre pitjor càncer.\nBarcelona, 12 de juliol de 2020.\nConsideracions històriques sobre els esbarts dansaires\nM’agradaria poder donar una visió prou àmplia i per altra banda escarida d’un tema que ha originat sempre controvèrsies dins el fenomen “esbart dansaire”. Podria haver-me estès amb explicacions de cadascun dels paràgrafs, cosa que he considerat un text massa feixuc. Per aquest motiu he preferit no donar noms més que els indispensables per a situar al lector neòfit degudament. Per a completar la informació podeu consultar en "directori" l'apartat de "grups folklòrics".\nL'any 1867 Mossèn Jacint Verdaguer encunya l'expressió "esbartades" per a referir-se a les acadèmies o trobades literàries de l'Esbart de poetes de Vic. Un any abans de morir un grup de gent entusiasta de "les nostres coses" decideix tirar endavant un projecte per la conservació de les danses i balls tradicionals de casa nostra per evitar que es perdin.\nL’inici dels Esbarts Dansaires es deu a la iniciativa de la Societat Catalunya Vella de Vic l'any 1901. Els responsables Lluis B. Nadal, Eduard Subirà i Frederic Casimiro.\nAquesta idea va anar arrelant en diverses poblacions i ciutats catalanes i posteriorment a l’estranger, de les mans de persones que ja sentien la necessitat d’apropar-se a les “nostres coses” tant pel que fa a la literatura, la música, la dansa i el teatre “coses” que formaven la nostra identitat o si més no una gran part d’aquesta: “ recollir i estudiar els antics balls tradicionals per tal de fer-los reviure, evitar la seva pèrdua i propagar-los”.\nUn bon grup de persones i entitats es van conscienciar que les “nostres coses” s’anaven deteriorant i en molts cassos perdent. Entre aquest grup de persones van aparèixer algunes que van ser puntals per a la proliferació dels esbarts dansaires: Aureli Capmany, Enric Vigo, Rossend Serra, Rafael Tudó, Joan Rigall, Joan Amades... alguns d’ells primer dansaires i després investigadors.\nAquestes primeres missions de recerca espontànies i individuals que efectuaven aquests investigadors bevien directament de les fonts que encara perduraven en el temps i en molts cassos les que quedaven en el record dels més vells. Informació que extreien de forma molt dificultosa de persones que no eren cantants, ni músics, ni ballarins professionals; era la mateixa gent dels pobles que ho explicaven com bonament podien o sabien. Aquests investigadors o col·lectors prenien notes a mà en el moment que trobaven alguna persona que podia aportar informació tant de la música, les cançons com de la dansa o ball en qüestió. Els que tenien coneixements musicals tenien més senzilla aquesta tasca, altres es feien acompanyar d’algun músic... En molts cassos els informants transmetien informació que no sempre quadrava. Pel que els col·lectors havien d’interpretar aquella informació i fer-la quadrar aprofitant l’experiència que anteriorment els seus mestres els hi havien tramès. Pel que sense voler aquelles antigues danses amb els seus moviments i les seves músiques i cançons s’adequaven per a ser ensenyades posteriorment als grups folklòrics, realitzant anotacions el més concises possibles... Pel que aquí tenim la “primera modificació d’una tradició” modificació justificable però, perquè sense aquesta, el posterior pas que era l’ensenyament d’aquestes tradicions als esbarts dansaires s’hagés transformat en una “olla de grills” Era evident que aquests col·lectors lluny de voler modificar-les, les feien quadrar respectant al màxim la seva essència i les informacions donades.\nUns anys més tard l’Obra del Cançoner Popular de Catalunya (1922) dirigida per Francesc Pujol i el Costumari Català de Joan Amades (1952) van esdevenir obres cabdals per conèixer la gran riquesa folklòrica del nostre país.\nLes missions de recerca de l’Obra del Cançoner Popular normalment estaven formades per dues persones: un escriptor i un músic. Amb aquesta formació i una vegada impresa la publicació, era impossible que un neòfit pogués desxifrar com es ballava un ball o una dansa per què ni l’escriptor ni el músic eren ballarins ni tan sols eren practicants dels primers esbarts dansaires. Únicament i amb molt esforç algun mestre o dansaire avançat d’algun dels esbarts que hi havia en aquells temps tenia la possibilitat d’interpretar textos com: “agafant-se les parelles de les mans donen un tomb per la plaça fent un pas molt puntejat l’home i lleugerament esmunyit la dona”, etc.\nEl Costumari Català escrit per Joan Amades i la col·laboració inestimable del músic Joan Tomàs, oferia un extra: els dibuixos i gràfics pel que fa als balls i danses, realitzats per Alfred Vivancos, però en quan les explicacions dels passos etc, es quedava en la mateixa tessitura que l’Obra del Cançoner Popular. Joan Amades mai va ser dansaire per saber què feia falta per a poder extreure del Costumari un ball sencer. L’obra es quedava en una guia molt útil per a les persones iniciades i endinsades en la dansa tradicional.\nVist el que acabo d’exposar, de moment teníem els referents dels primers folkloristes que encara podien explicar de viva veu i d’una forma presencial aquells balls i danses que havien recollit en aquella difícil tasca. Els seus deixebles directes van ser la nova fornada que va seguir aquesta tradició.\nEntre els anys 25/36 del sXX es van començar a marcar dues tendències dins el món dels esbarts dansaires: la primera que vol utilitzar les tècniques de dansa professional per als moviments dels elements dansaire. Amb l’intenció de donar una major vistositat en la execució dels balls i les danses. A més en molts programes de dansa d’alguns esbarts hi figurava una part de danses d’escola i de caràcter (boleros, chaconas, zarabandas, etc). I una segona tendència que bressola la idea de mantenir la recerca de les antigues coreografies de les danses i els balls ancestrals de tot Catalunya, catalogant-los i transcrivint les característiques de cada zona, anotant les diverses alteracions que el temps va marcant i tota la part històrica, la indumentària i música, les cançons, els instruments, etc... Aquesta nova etapa donarà lloc a una “segona modificació de la tradició” i una gran pregunta que romandrà immersa en infinits subterfugis fins l’actualitat (sXXI): on acaba el “mestre d’esbart” i comença el “coreògraf ?”\nDurant la post guerra els anys 40 del segle XX la “Sección Femenina de Coros y Danzas” va aclaparar l’atenció dels mitjans de comunicació de l` època.... És sabut pels estudiosos del folklore i etnògrafs que els grups que van sorgir per tot l’estat espanyol no podien presumir de seguir fil per randa les indicacions de la gent del poble que explicaven als col·lectors com eren els balls i les danses... de fet en aquest tema es “tirava pel dret”. El que importava era la imatge que es volia donar al món d’aquest moviment...\nPel que fa a Catalunya alguns directors d’esbarts dansaires van ser mestres de dansa d’algun grup de la “Secció Femenina”. Molts d’ells quan els van exigir afiliar-se a la “Falange Española” van deixar la seva feina de mestre de dansa.\nAquest fenomen polític i social va però causar gran impacte en moltes persones sobre tot pel que es referia a la posada en escena de les danses i balls. Intencionadament molts van aplicar aquest funcionament als seus esbarts dansaires. El modus operandi d’aquesta secció de la “Falange Española” va aplanar el camí per a una “tercera modificació de la tradició”.\nEn el decurs dels anys 50/60 del sXX molts dels primitius folkloristes nascuts durant el sXIX ens anaven deixant i anaven sorgir persones, algunes provinents d’esbarts dansaires i altres provinents de la dansa clàssica que vinculades a grups folklòrics van pensar que a la dansa tradicional catalana se li havia de donar més espectacularitat; semblava que hi havia un neguit per “dignificar la dansa tradicional catalana” i no només la dansa catalana, també dins els repertoris dels esbarts s’introduïen balls i danses d’altres indrets de la geografia espanyola sorgint esbarts que la seva raó de ser era la de pujar les danses tradicionals als escenaris. Es van agafar balls i danses tradicionals que eren vives en les poblacions i altres que havien recollit els primers folkloristes, ja en desús i es van retocar segons el gust dels coreògrafs. Aquest pas va marcar d’una forma definitiva les dues tendències dels esbarts dansaires. Els més tradicionalistes mantenint les coreografies i la música dels balls i les danses que havien ensenyat i en alguns casos anotat els primers folkloristes a principis del sXX i preferint les actuacions a plaça que les d’escenaris. I els que preferien oferir espectacles en escenaris fent dues distincions a les danses: “fantasies” les que tant la coreografia com la música havia estat creada per aquell muntatge. I les que es representaven com a danses tradicionals que no s’adequaven als primers reculls ni a les mateixes danses que encara eren vives a les poblacions, perquè darrera hi havia la mà d’un coreògraf que havia canviat parts de la coreografia i els passos. I d’aquesta forma figuraven en els programes de mà, per exemple: “ball pla de Llavaneres” però no era la coreografia primigènia perquè havia estat ja modificada per un coreògraf aliè a la població d’origen de dita dansa o ball. Al final dels programes però era costum, a les hores, d’anunciar el director/coreògraf. Posteriorment es va anar canviant l’anunciat de les danses en els programes de mà, llegint-se per exemple: “ball de cavallets de Sant Feliu de Pallerols, coreografia de ...” en contes de “coreografia de ..., adaptació del ball de cavallets de Sant Feliu de Pallerols...” que hagués estat més correcte. Lògicament si s’ha tocat la coreografia o la música d’una dansa tradicional viva, o no, aquesta deixa de ser automàticament la dansa en qüestió i passa a ser una adaptació.\nAquí sorgeix un dilema, per altra banda inevitable: els balls i les danses tradicionals modificades que es representaven, eren modificades a partir dels primigenis reculls o eren adaptades i modificades a partir de les primeres modificacions dels anys 20 del sXX?.. Cosa que més que una fusió d’estils podia induir a una confusió. Podem observar doncs una “quarta modificació de la tradició”.\nArribada la dècada dels anys 70 del sXX. La majoria dels esbarts dansaires que es fundaven tenien predilecció per seguir la idea de la “dansa de creació” “dansa de nova creació” que ara així se l’anomenava. Van aparèixer esbarts dansaires que dins el seu repertori no hi havia cap dansa tradicional, coreografiant-se fins i tot sardanes, danses creades des de les coreografies de films de Broadway, danses estrangeres d’altres cultures apreses d’intercanvis fronteres enllà, i també es van intensificar els esbarts que s’atrevien a imitar balls tradicionals de les terres de parla catalana: País Valencià i les Illes Balears (cosa que ha continuat fins l’actualitat), etc. També va proliferar la tendència de magnificar els noms d’aquests esbarts a tall d’eslògans amb definicions o crits de guerra com: “Ballet de la Gran Catalunya” “Ballet Folklòric de ...”, etc. Moltes vegades desconeixent que els “Ballet Folklòrics” a l’estranger sempre han estat companyies de dansa reglades amb professionals al darrera i en molts cassos protegides pel mateix govern que els exigeix una estructura concreta...\nEls esbarts dansaires que seguien la idea de la dansa tradicional cada vegada n’eren menys perquè molts d’ells anaven canviant de tendència cap la dansa coreografiada i d’escenari....\nArran del primer Congrés de Cultura Catalana l’any 1975 es van clarificar molts temes sobre la cultura catalana. Es va aportar projectes de futur a curt i mitjà termini. Es va decidir potenciar i protegir més aquelles tradicions dels pobles i viles de Catalunya i fomentar la participació.\nVa haver gent que va entendre que havíem de protegir les tradicions ancestrals perquè eren part de la idiosincràsia de tot un poble. En els diaris i revistes cada vegada més sortien articles relacionats amb la cultura tradicional i popular; fins i tot es van crear publicacions especialitzades...\nLes dècades dels anys 80 i 90 del sXX els esbarts dansaires continuaven exhibint les dues tendències però amb més coneixement del que es jugaven.\nEls més tradicionalistes seguien representant aquells balls i danses dels seus arxius, altres també apostaven per descobrir nou programa anant a fer reculls pels pobles i viles “bevent de la mare de la font”... Seguint ballant en carrers i places sempre que era possible.\nEls esbarts amants de les noves coreografies seguien voltant pels teatres sempre que era possible això si, canviant la significació dels seus espectacles, ara anomenant-los espectacles de “dansa d’arrel tradicional”.\nEls esbarts dansaires dels casals catalans a l’estranger, de fa molts anys, han participat anualment en festivals folklòrics en els quals hi prenen part altres casals (gallecs, asturians... o altres grups folklòrics locals). En aquests festivals ha hagut sempre una fèrria competència pel que la majoria dels que encara es mantenen van decidir oferir muntatges escènics fugint de la dansa tradicional catalana per ser “poc atractiva i dinàmica” Aquests muntatges s’acostumaven a treure d’actuacions enregistrades d’esbarts dansaires catalans i més darrerament de fusions entre cançó i música catalana moderna amb alguns moviments de danses tradicionals. En contacte amb alguns d’ells comenten que és la única forma de competir en aquests certàmens i quedar en els primers llocs. La pregunta que seguidament sorgeix és: quina ha de ser la funció dels casals catalans a l’estranger?\nEn el decurs dels darrers anys del sXX molts grups de dansaires de poblacions catalanes que tenien una dansa o ball típic, veient que poc a poc es quedaven sense gent, van optar per ensenyar danses típiques d’altres poblacions als seus dansaires, esdevenint a curt termini esbarts dansaires. Alguns s’assessoraven i altres no, arrancant una nova etapa amb molta il·lusió però amb poca informació i experiència...\nUn fenomen molt curiós va ser quan els esbarts dansaires establerts en poblacions catalanes que havien tingut una dansa o ball tradicional a les hores oblidat, decidien fer un “recull”. Depenent de la tendència de l’esbart en qüestió, la dansa o ball tradicional podia transformar-se en un gran espectacle de difícil execució o continuar sent un “ball pla”, es a dir que tot el poble hi pot participar... Actualment hi ha cassos que tot i conservant-se la informació del primer recull d’inicis del sXX, es balla d’una forma diferent. La paradoxa arriba quan ens adonem que és la mateixa gent del poble que l’ha canviat ja sigui per ignorància, manca d’informació o volent... Doncs folklòricament parlant hem de veure lícit aquest fet perquè el mateix poble és qui ha efectuat els canvis i així es representa cada any amb la total acceptació per part dels seus habitants.\nA les darreries del sXX sorgeix una problemàtica dins els esbarts dansaires que practiquen la “dansa d’arrel” que en part era de preveure. Alguns coreògrafs es comencen a queixar que veuen les seves coreografies representades per altres esbarts de la mateixa línia, “retocades, modificades i fins i tot mal ballades” Aquestes coreografies son públiques perquè mai ningú les ha registrat, pot ser fins i tot la música pel que estan a l’abast de tothom; son dels mateixos balladors i balladores que ara estan en un esbart i ara en un altre, dels mateixos mestres de dansa que dirigeixen dos o tres esbarts a l’hora, etc. No tothom havia tingut una preparació adequada per a ser coreògraf o replicar exactament aquelles coreografies d’autor. Calia tenir consciència que la voluntat i l’entusiasme és el camí però no és el tot... Veiem doncs que el mateix que va passar en el seu moment amb la dansa tradicional, ara estava passant als coreògrafs.\nHi va haver també una tendència a recrear balls populars de les demés terres de parla catalana (País València i Balears) sense tenir en compte tres premisses molt importants que posen al descobert l’ànima de la dansa o del ball (estil, indumentària i actitud) cosa que va propiciar molts comentaris de rebuig en algunes xarxes socials per part dels grups dansaires autòctons que es trobaven representats; veient indumentàries inapropiades, actituds de dansa catalana i ballet clàssic en les seves pròpies danses i balls.\nEntrat el sXXI hem pogut censar uns 700 esbarts dansaires, des de el primer al darrer en aparèixer (entenent aquestes entitats com a difusores del folklore català). Enguany els esbarts dansaires, d’una i altra línia, tenen molt clar el que estan fent i el que representen. El que no està tan clar és si aquests tenen coneixement i consciència suficient d’aquestes circumstàncies que acabo d’exposar en aquest escarit article.\nI voldria finalitzar amb la següent conclusió: quan es perd el respecte per una cosa, a la llarga, es perd per tot.\nBarcelona, 14 de juliol de 2020.


català | Seminari\n“Arxius de poesia experimental: perspectives de futur”\nDes del projecte “Arts i poètiques: creació, arxiu i educació” (FFI2016-75844-P) tenim com un dels nostres objectius principals el d’estudiar la diversitat i l’homogeneïtat dels materials reunits en arxius de poesia experimental d’Europa, la seva interdisciplinarietat i les activitats que generen per donar a conèixer el seu fons i impulsar la creativitat a partir dels seus documents.\nA partir del resultats d’un qüestionari adreçat als productors d’aquests arxius i als responsables de centres que els allotgen, hem constatat alguns problemes comuns que voldríem debatre amb un grup reduït de gent interessada en el tema.\nAquesta és una llista oberta de preguntes però esperem que el diàleg del dia 8 de novembre ens ajudi a respondre-les i a traçar unes línies renovadores de futur, així com a conèixer millor la realitat d’uns arxius imprescindibles per conèixer una part molt important de la creació del segle XX.\nEl seminari “Arxius de poesia experimental: perspectives de futur” tindrà lloc a l'Espai Joan Brossa de la Fundació Joan Brossa (La Seca, 2. Barcelona 08003), el dia 8 de novembre de 2018.\nInvestigadora principal del grup Poció, Universitat de Barcelona\nArxiu Nacional de Catalunya i Departament d'Ensenyament\n10:30 - Registre.\n11:00 - Benvinguda de Glòria Bordons (investigadora principal del grup de recerca Poció, UB).\n11:30 - Conferència «Geometría variable» d'Alicia Martínez (Biblioteca y Centro de Documentación. Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía de Madrid).\n12:00 - Taula "educació i creació", amb les intervencions de Jordi Calvet (ICE de la Universitat de Barcelona) i Pilar Reverté (Arxiu Nacional de Catalunya i Departament d'Ensenyament) del grup de recerca Didàctica i Arxius, Jordi Clavero (departament educatiu de la Fundació Joan Miró) i Laia Torrents (grup CaboSanRoque). Moderadora: Margarida Prats (grup Poció, UB).\n13:10 - Debat amb el públic que amb anterioritat disposarà dels resums.\n16:00 - Taula "arxius, visibilització i creació", amb la participació de Patrizio Peterlini (director de la Fondazione Bonotto), Carlota Caulfield (professora del Mills College i estudiosa de poetes que disposen d’arxius) i Pau Minguet (director de la Fundació Guillem Viladot). Moderadora: Bibiana Crespo (grup Poció, UB).\n17:15 - Debat amb el públic que amb anterioritat disposarà dels resums.\n18:00 - Clausura i conclusions generals a partir de les intervencions del públic.\nL'assistència al seminari és oberta i gratuïta, però l'aforament és limitat i cal inscripció prèvia. Us preguem que ompliu aquest formulari:\nUs podeu descarregar els resums que han preparat els participants per si voleu preparar el debat posterior.


Biblioteca Marta Mata de l'escola Orlandai: La festa de les Panteres\nLa festa de les Panteres\nDissabte a la tarda les famílies de les Panteres varen obsequiar els fills, filles, mestres, monitors i entrenadors amb una festassa. Les Panteres han acabat sisè i són a punt de marxar de l'escola.\nA l'inici de la festa els vam llegir un conte que havia escrit la Cristina, la mare de l'Arnau. El trobareu sencer en un àlbum de cromos que a partir d'avui serà a la biblioteca.\nEl conte parla de com s'han fet grans i de tot allò que els lligarà a l'Orlandai per sempre més:\nEn un altre moment de la celebració les famílies van fer un present a l'escola, que serà per sempre un record de les Panteres. Ens varen obsequiar amb un lot de llibres per a la biblioteca... en llengua anglesa!\nSón trenta-cinc llibrets de Toon Books, còmics senzills i fàcils de llegir, classificats, per la dificultat de la llengua, en diverses col·leccions. D'autors com Geoffrey Hayes, Agnès Rosenstiehl, Jeff Smith...\nA la biblioteca en tenim algun, en català, trduit per La Galera:\nMoltes gràcies, Panteres. Ens faran molt servei!\nEtiquetes de comentaris: activitats, llibres recomanats, Notícies\nCan Butjosa: el paradís\nMil entrades al blog de la biblioteca!!!\nPrincesetes i petits prínceps\nBones vacances... amb llibres!\nClubs de lectura als IES: l'exemple de Can Jofresa...\nFesta reivindicativa a la placeta de Sant Miquel\nLlibres per a les Panteres, que marxen de l'escola...\nEl carnet de biblioteca pública\nLes llibretes de biblioteca de la classe de Minera...\nL'estiu, temps de viatges\nL'Oblit Baseiria no marxa\nEl Club de Lectura del Cicle Mitjà\nL'E-biblio ja és en marxa\nLlibres per a aquest estiu\n4t premi Pissiganya\nDarrer dia de lectura\n40 anys d'Orlandai\nL'exposició de llibres censurats, al Born Centre C...\nMuseo del libro Fadrique de Basilea, a Burgos\nL'Oblit Baseiria, de Casa Anita: "Jo no marxo"


Els missatgers Reials visiten Malgrat de Mar | el malgratenc\nEls missatgers Reials visiten Malgrat de Mar\nPosted on 4 gener, 2017 by elmalgratenc\nTal i com és habitual, els Patges Reials s’han avançat uns dies als Reis d’Orient. Ho han fet per recollir les cartes amb les sol·licituds que els han traslladat els infants. Posteriorment les lliuraran a Ses Majestats per tal que puguin repartir les comandes a les llars malgratenques.\nLa visita dels missatgers de Melcior, Gaspar i Baltasar ha tingut lloc aquest dimarts al parc de Can Campassol. Ha començat a les onze del matí i s’ha allargat fins la una del migdia ja que eren desenes de nenes i nens els qui s’hi han acostat. Els més petits han entregat les cartes i han rebut caramels per part dels patges. També s’hi han pogut fer fotos.\nLa jornada s’ha completat amb un taller de fanalets, amb el qual els menuts podran anar a esperar els Reis. Precisament la seva arribada està prevista per aquest dijous dia 5 de gener. Recorreran els carrers de Malgrat de Mar en la tradicional carrossa. La cavalcada s’iniciarà al parc Francesc Macià, al voltant de dos quarts de sis de la tarda, i finalitzarà a Can Campassol. Després de saludar les autoritats locals rebran als infants.


Obrint l'espai - Revista Mètode\nEn la fotografia, Josep Perelló, en la inauguració oficial del congrés, presentant el catedràtic de Física Ramon Lapiedra. / © Octubre Centre de Cultura Contemporània\nEl passat mes d’octubre va inaugurar-se un nou espai situat al cor de València: l’Octubre Centre de Cultura Contemporània. La seva programació aspira, entre altres coses, a donar notorietat a la ciència, però d’una manera diguem-ne diferent. La voluntat és demostrar amb fets que la ciència també és cultura. Insistir més en la reflexió i el pensament al voltant de la ciència que no pas en la divulgació del coneixement que se’n té tal i com es veuen forçats a fer els mitjans d’informació o els museus de ciència.\n«Ramon Lapiedra va inaugurar oficialment el congrés amb una intervenció breu sobre la necessitat de lligar pensament i cultura amb el devenir de la recerca científica»\nLa primera activitat programada va voler aprofitar-se de la celebració del 57th International Austronautical Congress a la Ciutat de les Ciències i les Arts per posar en pràctica aquesta declaració d’intencions. El principal objectiu d’aquesta primera experiència ha estat debatre sobre la recerca astronàutica d’una manera reposada, lluny del frenesí que acostuma a envoltar els grans congressos internacionals. L’esforç és francament necessari en uns temps en què la ciència avança a velocitat de vertigen i en particular sobre una especialitat que remena grans volums econòmics com la que ara ens ocupa.\nUna manera de crear un clímax relaxat era posar sota el mateix sostre les comunitats científica i artística. Entre els dies 3 i 6 d’octubre de 2006 aquests dos mons van donar-se trobada a València amb ganes d’entendre’s, pensar i discutir sobre els camins que està agafant l’exploració de l’espai. La trobada, a mig camí entre el workshop i el congrés, duia com a títol «Expanding the Space» (“Més enllà de l’Espai”), i els temes triats foren:\n«La humanitat davant el mirall. El nostre propi planeta en perspectiva gràcies a les missions espacials. L’impacte cultural»\n«Colonialisme vs. Exploració. Les missions espacials són el nou colonialisme?»\n«Microgravetat: l’experiència sensorial dels vols parabòlics»\n«El canvi climàtic. Els seus efectes vistos des de fora»\nPer a poder tirar endavant aquesta empresa va participar en l’organització Leonardo/OLATS (Observatori Leonardo per a les Arts i les Tecnociències, i, com a patrocinador, l’Acadèmia Internacional d’Astronàutica (IAA). Heus-ne aquí una crònica puntejant algunes de les ponències.\nFer visible l’invisible. El satèl·lit Supernova/Acceleration Probe (SNAP) és un dels projectes en què Roger Malina està implicat. Mesura milers de supernoves molt distants amb l’objectiu d’obtenir la història de l’expansió de l’univers i l’evolució de l’energia i la massa fosca. L’observació d’aquests objectes es fa en el rang dels ultraviolats, fora de l’espectre que pot retenir la retina dels nostres ulls. Entre els col·laboradors de SNAP destaquen John Mather i George Smoot, guanyadors del premi Nobel de Física 2006.\nDe l’exploració a la introspecció: la humanitat davant el mirall\nRamon Lapiedra, catedràtic de Física i exrector de la Universitat de València, va inaugurar oficialment el congrés amb una intervenció breu sobre la necessitat de lligar pensament i cultura amb el devenir de la recerca científica. Immediatament després Roger Malina, un dels pares del congrés, va obrir el foc des de la ciència estant centrant-se específicament en la interacció entre art i espai. El ponent i organitzador és astrònom al Laboratoire d’Astrophysique de Marseille CNRS. Sovint en col·laboració amb la NASA, treballa des de fa anys en la detecció i observació dels ingredients més misteriosos del nostre univers: la massa i l’energia fosca. No obstant això, a aquesta feina meticulosament científica cal afegir-li una altra d’igualment transcendental per al futur de la ciència. Entre altres càrrecs i activitats, Roger Malina és president de l’organització Leonardo/ISAST (International Society for Arts, Sciences and Technology) i editor executiu de la revista que també duu el nom de Leonardo. La publicació, editada per la prestigiosa MIT Press, fou fundada l’any 1968 per Frank Malina –pare de Roger, artista i també astrònom– i és referència mundial en l’estudi de la intersecció de la ciència, l’art i la tecnologia.\nRoger Malina, president de l’organització Leonardo/ISAST (International Society for Arts, Sciences and Technology) i editor executiu de la revista que també duu el nom de Leonardo. / © Octubre Centre de Cultura Contemporània\nMalina va començar recordant que vivim en una nova edat d’or de l’astronomia comparable a la transformació provocada per l’ús extensiu del telescopi en el segle XVII. El giny va apropar els nostres ulls a objectes tan llu nyans com la Lluna, el Sol o Mart. Actualment, però, també absorbim la llum que les nostres retines no detecten. La tecnologia, a més d’apropar-nos a objectes inabastables, ara també ens permet veure allò invisible. Captem aquells raigs ultraviolats que emeten les supernoves o l’eco de radiació de microones provinent de l’explosió primordial de l’univers, el Big Bang.\nTot i referir-se a un context absolutament diferent, la famosa proclama de «fer visible l’invisible» del pintor Paul Klee és efectivament aplicable a la cosmologia contemporània i a la seva astronomia associada. Roger Malina parlà de la paradoxa sensorial plantejada per la recerca científica de l’espai. Recordà que la matèria de què nosaltres estem fets, l’única que l’home pot veure a ull nu, representa menys del 5% del conjunt que conforma l’univers. La resta, el 95%, correspon a matèria exòtica que anomenem massa fosca i a l’energia fosca o del buit. Els humans filtrem severament la realitat. No estem habilitats per a percebre aquest 95% de la matèria que determina el futur i ens indica com va originar-se l’univers. I, malgrat tot, podem sobreviure. Aquest balanç tan pobre, a més, ens obliga a ser summament modestos. Fins i tot els científics desconeixem la naturalesa de la major part de la matèria existent. D’aquesta forma, Roger Malina va voler deixar la porta ben oberta per a traçar ponts i crear aliances amb qualsevol activitat artística per a «fer visible l’invisible».\nMalina va acabar la seva ponència dubtant que la ciència desenvolupada per una altra civilització –que endegaria la recerca partint d’una contingència diferent– pugui tenir el mateix aspecte que la nostra. Es fa difícil negar la contingència immanent en tota activitat humana, inclosa la científica. I no només la deguda a les limitacions del nostre cos sinó també la pròpia del nostre bagatge cultural.\n«Malina va dubtar que la ciència desenvolupada per una altra civilització –que endegaria la recerca partint d’una contingència diferent– pugui tenir el mateix aspecte que la nostra»\nLes comunicacions presentades per Martha Blassnigg, Nina Cezgledy i Michael Punt, de la universitat anglesa de Plymouth, estengueren aquests conceptes posant l’accent en la part més humanística. El grup de recerca del que denominen transtechnology estudia com les noves tecnologies adquireixen sentit i investiga sobre la utilització que se’n fa quan entren al domini públic. Estan interessats en com les motivacions humanes i la cultura en general es manifesten, en la forma com la tecnologia és inventada, innovada i interpretada pels seus usuaris. Sota aquest marc tan general, han fet una recerca sobre el món de la cartografia. Recordaren que els mapes tenen tant a dir-nos sobre religió, creences cosmològiques i prejudicis culturals de la gent que els fabrica com de la realitat geogràfica que volen descriure. Si parlem dels mapes del cel, resulta formidable la quantitat de dades recopilades en bancs, com el de la Universitat d’Estrasburg, que recullen al voltant de tres milions d’objectes astronòmics. Molts d’ells s’acompanyen d’eines multimèdia molt sofisticades, però no deixa de ser curiós remarcar que les tècniques de representació i projecció sobre dues dimensions són les mateixes que les usades per Mercator fa més de quatre-cents anys. Aquest és, per exemple, el cas de les expedicions Mariner 8 i 9 que han rastrejat exhaustivament la superfície de Mart.\nDos detalls de l’exposició «Earth from the Air», que va passar per Plymouth el 2006 i està en itinerància per tot el món. Martha Blassnigg va servir-se d’aquestes imatges per desenvolupar el seu discurs sobre la cartografia i la subjectivitat. / © J. Perelló\nLa representació de la realitat per mitjà de mapes és fins i tot anterior a l’escriptura. La consciència del nostre propi planeta com un tot ha estat possible gràcies a les missions espacials. La cartografia compta sempre amb la complicitat del seu usuari. Es construeix sobre la base del seu imaginari i un seguit de benentesos previs. En aquest mateix sentit, Fernando Ballesteros, de l’Observatori Astronòmic de la Universitat de València, va aportar un cas històric molt peculiar. El 1609 fou l’any en què la Terra va tenir dues llunes. Va ser l’any que Harriot i Galileu decidiren de manera gairebé simultània però independent enfocar els seus telescopis a la Lluna. Tots dos trobaren protuberàncies i imperfeccions sobre la superfície selenita en contra del que les creences aristotèliques del moment defensaven. Tanmateix, els dos van veure i cartografiar dues llunes diferents. Les notes i dibuixos de Galileu ressenyaren l’observació de muntanyes, valls i cràters. En canvi, Harriot, tot i referenciar-ho a les seves notes, estava massa condicionat per la ciència grega per entendre què estava veient i simplement va parlar d’anomalies en l’observació. Ballesteros també comentà que, a diferència de Harriot, Galileu tenia coneixements artístics –sabia dibuixar i interpretar una perspectiva– i això molt probablement el va ajudar a interpretar correctament la Lluna observada.\nI d’aquí un nou salt cap a les arts. Per original, podem mencionar l’aportació del músic Rubén García en un Jardí Botànic nocturn. Per encàrrec de l’Octubre Centre de Cultura va processar acústicament se nyals que ens arriben permanentment de l’espai. Explosions de supernoves, la radiació de fons del Big Bang entre molts altres esdeveniments de l’univers conformaren un paisatge sonor titulat Dark Matter amb episodis tremendament violents contrastats amb sorollets de caire minimalista.\nEl projecte Flying deities, de la coreògrafa Setsuko Ishiguro, reprodueix en microgravetat els moviments representats per divinitats voladores budistes. L’experiència va ser possible gràcies a l’agència espacial japonesa. / © J. Perelló\nMicrogravetat: l’experiència sensorial dels vols parabòlics\nAnnick Bureaud és crítica d’art i directora de Leonardo/OLATS (la secció francesa de l’organització Leonardo) i ha format part del comitè organitzador de les conferències. És part activa del programa MIR (Microgravity Interdisciplinary Research) que permet a artistes de les més diverses disciplines experimentar sobre l’absència de gravetat. El programa va ser engegat el 1997 motivat per l’interès de les agències espacials europea i russa d’acostar-se al gran públic mitjançant programes culturals. Hi han participat desenes d’artistes de tot el món. L’agència espacial russa MIR prepara i puja l’artista o el grup d’artistes a un avió de la famosa Ciutat dels Estels, on hi ha ubicat el centre d’entrenament Iuri Gagarin per a astronautes. Aquests fan ús d’aquest mateix avió per habituar-se a la ingravidesa. A una gran alçada, l’avió comença a traçar trajectòries parabòliques que en la seva fase culminant compensa durant una o dues desenes de segons gairebé tota la força de la gravetat de la Terra. Just acabada la fase de microgravetat succeeix just el contrari. Durant el descens la gravetat duplica la seva intensitat i els passatgers se senten brutalment aixafats al casc de l’avió. L’amunt i avall es repeteix una vintena llarga de vegades.\nLa sensació de microgravetat, com recordà Bureaud, pot semblar molt plaent i fins i tot alliberadora. Però la veritat és que dista molt de ser així. Marcel·lí Antúnez va experimentar aquestes sensacions vestit amb el seu exoesquelet, un artilugi robotitzat que mou les seves cames i braços obeint les ordres d’un ordinador. El resultat de l’experiencia ha quedat materialitzat en la conferència-espectacle Transpèrmia, que també es va poder veure al Jardí Botànic durant el congrés. La francesa Kitsou Dubois també va ser citada per Bureaud durant la seva ponència. El treball com a ballarina de Dubois parteix de la investigació sobre piruetes acrobàtiques. Resultava per tant tot un repte fer similars piruetes sense gravetat. L’interès era de fet doble. No només la tècnica i la ciència obrien la porta a intervencions artístiques a dins un avió, sinó que també un grup de neurocientífics van recollir un volum valuós de dades per estudiar com l’absència de pes sobre el cos humà afecta la percepció. Bureaud va destacar la pèrdua de tot sistema de referència. Perdem consciència de l’amunt, la dreta, l’esquerra o sota. Clarament el nostre cos està pensat per viure amb gravetat.\n«Al congrés es pretenia facilitar una bona comunicació, no només un mer transvasament d’informació entre ciència i societat»\nSigui com sigui, totes les cultures han imaginat éssers alliberats de les restriccions que ens imposa la gravetat. La japonesa Setsuko Ishiguro ha estudiat els antics murals de les divinitats voladores (Hiten, en japonès) que hi ha a Dunhuang (Xina) o a Asuka (Japó). En la tradició budista, aquestes divinitats són considerades criatures celestials que es dediquen a dignificar la figura de Buda i preservar-ne el llegat. Les criatures neden a través de l’aire fent piruetes. Tiren flors i escampen encens. Ishiguro va preparar dos vols parabòlics per a la seva companyia de dansa per reproduir i comprovar la possibilitat de traçar els moviments de les divinitats dibuixades als murals.\nEl canvi climàtic. Els seus efectes vistos des de fora\nJulien Knebutsch de Leonardo/OLATS va responsabilitzar-se de la sessió referent al canvi climàtic. Jeanine Randerson, de la universitat neozelandesa Unitec de West Auckland, va explicar que, a les Antípodes, el canvi climàtic representa una amenaça immediata: la pèrdua de glaç a l’Antàrtida, el retrocés de les glaceres o els moviments migratoris per la crescuda del nivell del mar ja són notícia dia sí i dia també a la premsa del país. No obstant això, la inexistència de moviments socials importants reflecteix la dificultat d’entendre racionalment la importància del problema. A Nova Zelanda, Randerson ha col·laborat amb meteoròlegs i s’ha preocupat en traduir el discurs objectiu de la ciència al camp sensitiu. Entre els seus projectes destaquen Anemocinegraph i Talking about the Weather. El primer és una instal·lació que recull registres obtinguts per satèl·lit sobre el nostre clima i els tradueix en so i imatge. Mentrestant, el segon té un matís més social fent un estudi sobre com parlem del temps en el quefer quotidià.\nAnemocinegraph (2006) és una instal·lació de Jeanine Randerson que correspon a una versió contemporània d’un instrument meteorològic del segle XIX. El muntatge inclou imatges animades dels patrons climàtics de Waikato (Nova Zelanda central). L’àudio que es pot escoltar es basa en dades micrometeorològiques del vent de la zona. / © J. Perelló\nJill Scott, responsable del programa Artists-in-Labs que promou i finança la residència d’artistes en centres de recerca del govern suís, va insistir en aquest aspecte. Va discutir sobre com la interpretació artística pot catalitzar i fer arribar els temes més pertinents sobre l’escalfament global a l’opinió pública. Entre altres casos va mencionar un projecte realitzat en col·laboració amb el planetari de Lucerna emmarcat en el programa Artists-in-Labs. Parlà de la metodologia duta a terme i com l’artista s’hauria de submergir en la recerca científica per a adquirir un coneixement adequat sobre la matèria. El cas és que el resultat artístic de la interacció ara s’utilitza com a material educatiu sobre la formació de glaceres i el consum energètic.\nEn resum, València va obrir-se a l’Espai el passat mes d’octubre. A més de tenir grans especialistes científics rondant per la ciutat, l’Octubre Centre de Cultura Contemporània va voler aportar una visió més reposada de l’astronàutica. Estrictament, no es pretenia difondre el coneixement produït per les ciències de l’espai. Es volia facilitar una bona comunicació, no només un mer transvasament d’informació entre ciència i societat. Per aquesta raó, es va facilitar un espai de trobada amb assistents provinents de tot el món amb l’objectiu de millorar la comprensió entre les cultures artístiques i científiques. Aquí només hem fet una breu pinzellada del que es va dir, però estem del tot segurs que continuarem veient treballs artístics nascuts en aquesta intersecció. L’escletxa entre cultures que deixa entrar aquestes interaccions tan heterodoxes s’eixampla sense parar. Si hi parem atenció, la nostra perspectiva sobre el món que ens envolta guanyarà en matisos i s’enriquirà més enllà del nostre saber tan parcel·lat.\nTambé en nom de la resta de membres del comitè d’organització, Annick Bureaud i Roger Malina, voldria agrair públicament la possibilitat d’haver celebrat aquest congrés a València a Violeta Camarasa, Cristina Simon, Emili Payà i a la resta de col·laboradors de l’Octubre Centre de Cultura Contemporània.\nOctubre Centre de Cultura Contemporània. Expanding the space.\nLeonardo. Revista Leonardo.\nAntúnez Roca, M.\ncanvi climàticclimaEndèmicsespaiexploració espacial\nNotícies Monogràfic Opinió La pipeta Llibres


Logaster Review 2020: per què pot no ser la vostra millor opció\n0.1 Un fabricant de logotipos de bricolatge bastant estàndard\n1.0.1 Procés d’inici súper ràpid però logotips So-So\n1.1 Obtindreu un inici ràpid\n1.2 Les personalitzacions del logotip no estan malament\n1.3 Podeu descarregar fitxers útils per una tarifa\n2.0.1 Tres opcions de preu (nombroses)\n2.1 Atenció al client? No hi ha queixes aquí\n2.2 Com encaixa Logaster amb la competició?\n3 Bona suficient però no molt més\nUn fabricant de logotipos de bricolatge bastant estàndard\nLa pàgina principal de Logaster ho diu tot: “Dissenyar la vostra marca no ha estat mai fàcil.” I el fabricant de logotip és prou simple que diria que aquesta afirmació és bastant precisa. Però fàcil no és l’únic que voleu d’un fabricant de logotip, oi? I fins i tot si Logaster és tan fàcil, Hi ha certament altres maneres fàcils d’obtenir un logotip, com contractar un dissenyador a Fiverr – que no només és fàcil, sinó que possiblement costa menys i, definitivament, vol dir que obtindreu un logotip veritablement únic.\nLa veritable pregunta és així: és fàcil i bo Logaster? Vaig decidir provar-ho com a part de un gran projecte de disseny de logotip aquí a Website Planet. Continua la informació per esbrinar si Logaster ofereix les funcions, els formats de fitxer i els preus que necessites abans de perdre el temps per provar-ho tu mateix.\nProcés d’inici súper ràpid però logotips So-So\nIgual que molts altres fabricants de logotip de tipus personal, Logaster utilitza tecnologia d’intel·ligència artificial (AI) per generar logotips únics per a cada usuari. O almenys, ho diu.\nDic “reclamacions” perquè Sincerament, no puc veure la IA funcionant aquí, si n’hi ha. La majoria de fabricants de logotip alimentats per IA plantegen preguntes per obtenir més informació sobre les vostres preferències abans de generar logotips personalitzats, però Logaster … no ho fa. En lloc d’això, només cal que introduïu el nom de l’empresa per visualitzar immediatament desenes d’opcions de logotip.\nSi hi ha algun tipus de IA, per descomptat, no serveix gaire per aprendre res sobre tu. He classificat els logotips de Logaster més en el terreny de les “plantilles retocades” que no pas del disseny realitzat per IA. En qualsevol cas, els logotips són decents, però definitivament no són excel·lents.\nPel que puc dir, podeu desplaçar-se infinitament per obtenir més dissenys de logotip. Vaig comptar amb 84 abans de parar, i fins i tot llavors, hi va haver un botó per veure’n més.\nObtindreu un inici ràpid\nEl procés d’inici ràpid de Logaster pot ser un avantatge o un desavantatge, en funció del que desitgeu:\nSi no salteu l’assistent pas a pas preguntant sobre els vostres tipus de lletra i colors preferits, podreu accedir directament als dissenys del logotip. No perdreu cap moment.\nD’altra banda, els logotips que obteniu són força genèrics. Al cap i a la fi, no heu entrenat l’AI, de manera que podríeu saber què us agrada?\nSi no us interessa un procés d’inici lleugerament més llarg (només uns minuts), us recomano una altra plataforma basada en AI, com ara Wix Logo Maker o Marques a mida. Responent només a unes preguntes al principi, obtindreu logotips molt més personalitzats per treballar.\nLes personalitzacions del logotip no estan malament\nTot i els dissenys tan dits, realment podeu fer algunes personalitzacions de logotip força creatives. A més de les edicions estàndard de colors i tipus de lletra, m’agrada això:\nLa biblioteca de fonts és variada i interessant.\nPodeu moure el text i les icones en una simple interfície d’arrossegar i deixar anar.\nPodeu commutar fàcilment entre set dissenys de logotip (que es mostra a continuació).\nNomés tinc dues queixes importants:\nUs heu limitat a les paletes de colors seleccionades prèviament.\nLa filigrana de Logaster és molt distraient.\nEntenc el propòsit d’una filigrana, però les plataformes de major qualitat com Wix Logo Maker no necessiten una filigrana enorme, així que per què Logaster?\nAquest és només un punt en què Wix Logo Maker surt per davant. Si voleu un desglossament més detallat de tots els serveis de disseny de logotip més grans, consulteu la meva col·lega comparació detallada del servei de disseny de logotip. Va provar els principals fabricants de logotipos de bricolatge i serveis professionals de disseny de logotip en la recerca de trobar el servei # 1 per aquí. Llegiu la llista per saber qui va guanyar el seu concurs (i per què).\nPodeu descarregar fitxers útils per una tarifa\nSegons el paquet de logotip que compreu, podeu descarregar els formats d’arxiu més importants:\nFitxers PNG i JPG d’alta resolució\nArxius a tot color, blanc i negre i transparents\nVector PDF i fitxers SVG\nAmb aquests fitxers, podeu utilitzar fàcilment el vostre logotip en qualsevol context. Els fitxers transparents faciliten la visualització del vostre logotip en qualsevol lloc i els fitxers vectorials s’incrementen infinitament per imprimir-los a grans mides.\nTambé podeu descarregar una mostra de logotip gratuïta en qualsevol moment. Aquest PNG de baixa resolució és gratuït per a usos no comercials i us permet provar el vostre logotip abans de comprar.\nEl lloc web de Logaster està disponible en nou idiomes (deu, si considereu l’espanyol mexicà com a llengua pròpia, que ho fan Logaster i els meus amics mexicans definitivament):\nAnglès (EUA / Regne Unit)\nPodeu crear el vostre logotip en aquests idiomes, més molts altres. He provat amb èxit suec, tailandès, nepalès i finès, tot i que la selecció de tipus de lletra és més limitada per alfabets no llatins. (En molts tipus de lletra, obtindreu el petit “signe d’interrogació en un requadre” perquè certs caràcters no funcionen.)\nVaig contactar amb el servei d’atenció al client per aclarir-los, especialment pel que fa a idiomes de dreta a esquerra, i la seva resposta va ser: “L’única manera de comprovar això és intentant-ho”. Així que … molt honest, però també no ens és de gran ajuda.\nTres opcions de preu (nombroses)\nActualment podeu triar entre tres paquets de logotip: XS, S i M. (El primer, L, encara s’ha de publicar.) No us confongueu, però: aquests noms una mica estranys no tenen res a veure amb la mida del vostre logotip..\nCom que el pla XS només ofereix fitxers per a ús web, és probable que la vostra empresa necessiti el paquet S o M, ambdós que ofereixen fitxers vectorials i una combinació de productes de marca addicionals.. Els paquets més cars també us proporcionen sis variacions de disseny (dues versions horitzontals, dues verticals i dues versions petites), cosa que no he vist en altres fabricants de logotip.\nAmb tots els paquets de logotips, obtindreu:\nTots els drets d’ús comercial\nEdicions gratuïtes il·limitades per a qualsevol element de disseny del vostre logotip (per exemple, icona, color, font, text o disseny) *\nDescàrregues il·limitades de tots els fitxers\nLogaster ofereix moltes maneres de pagar: Visa, Mastercard, PayPal, Skrill, transferència telefònica o e-check.\n* Avança: la pàgina de preus afirma que les edicions gratuïtes estan disponibles només per un “temps limitat”, però un agent d’assistència al client va aclarir que no és així. (Més informació a continuació.)\nAtenció al client? No hi ha queixes aquí\nSi teniu dubtes sobre el vostre logotip, podeu omplir el formulari de contacte en línia per obtenir una resposta garantida en 24 hores (o 48 hores els caps de setmana). També podeu enviar un missatge per Facebook, VK (la xarxa social més popular de Rússia) o per Telegram. Si voleu ajudar-vos a vosaltres mateixos, també podeu consultar la secció de preguntes freqüents a la part inferior del formulari de contacte.\nCom s’ha apuntat anteriorment, tenia curiositat sobre la política de “canvis il·limitats” de Logaster, ja que és força única entre els creadors de logotip. Per obtenir més aclariments, vaig omplir el formulari de contacte en línia per demanar-los. Vaig rebre una resposta a les 24 hores promeses (més com a 12 hores), i la resposta de l’agent va ser breu, però educada i clara.\nCom que el fet de “temps limitat” aparentment no és veritat, haig de dir que sembla una mica tàctil “COMPRAR ARA” ombrívol. Però almenys agraeixo l’honestedat de l’agent de suport.\nCom encaixa Logaster amb la competició?\nBona suficient però no molt més\nQuant als fabricants de logotip que funcionen amb tecnologia d’AI, vaig considerar que Logaster és “el centre del paquet” (i potser ni tan sols amb tecnologia d’AI, per ser molt honest). És fàcil d’utilitzar i ofereix personalitzacions de logotip bastant robustes, però realment només destaca per la seva política d’edició il·limitada. En cas contrari, us recomanaria obtenir un logotip més exclusiu mitjançant un altre fabricant de logotipos de bricolatge o fins i tot contractar un professional a Fiverr (trobareu alguns consells professionals per contractar a les nostres Revisió de disseny de logotips de Fiverr).\nOpinió sobre el fabricant de logotip de DesignEvo – Logotips gratuïts? Què és la captura?


Informació sobre pagaments en línia - Seu Electrònica de l'Ajuntament de Terrassa\nSeu Electrònica » Ajuda » Informació sobre pagaments en línia\nInformació sobre pagaments en línia\nOn són les dades necessàries per al pagament?\nQuines targetes es poden fer servir?\nQuina seguretat hi ha en el procés?\nIdentificació del pagament\n1. Anar a la pàgina de pagaments\n2. Entrar les dades del rebut (referència, identificació i import)\n3. Comprovació de les dades entrades (la pàgina presenta la descripció del tribut que s'ha de pagar)\n4. Entrada de les dades de la targeta (número de la targeta, el mes i l'any de caducitat). Aquestes dades són només conegudes per l'entitat financera i la persona usuària, l'Ajuntament no en té coneixement.\n5. Entrar el PIN o les claus addicionals (diferents de l'habitual PIN) al moment de fer el pagament, això és per incrementar la seguretat de l'operació.\nEn cas que no les conegueu poseu-vos en contacte amb la vostra entitat financera.\nFets aquests passos, el tribut es pot donar com a pagat.\nEn cas de no voler pagar el tribut, es pot abandonar el procés de pagament en qualsevol cas pitjant el botó 'Tornar a l'índex' de la columna de menús.\nL'aplicació genera una pàgina de resposta que informa del resultat de l'operació. Si no hi ha hagut cap problema, es mostren una sèrie de dades que permeten la identificació única del pagament que s'acaba de fer, i que serveixen de comprovant del pagament (amb efectes alliberatoris) davant de l'Ajuntament de Terrassa.\nAl quadre inferior podeu veure quin és el procediment de forma gràfica:\nLes dades que necessiteu per fer un pagament estan al document de pagament (notificació) que us ha fet arribar l'Ajuntament, dins d'un requadre (a la part inferior dreta del paper, normalment). Les que necessitareu són les que venen indicades com a referència, identificació i import.\nA la imatge podeu veure on estan situades les dades que es demanen:\nMastercard, Maestro, Visa i Visa Electrón.\nEl procés es fa a través d'un protocol segur tant a l'hora d'entrar les dades del rebut com quan s'entren les dades de la targeta de crèdit/dèbit, de manera que tota la informació viatja sempre xifrada per la xarxa.\nA més, l'Ajuntament no emmagatzema en cap moment les dades de la targeta de crèdit/dèbit, que només són conegudes per la persona usuària i per la seva entitat financera.\nCada operació (cada pagament) s'identifica amb una clau única que es dóna a la persona usuària en finalitzar el procés, i que serveix de comprovant del pagament realitzat, tant davant de l'entitat financera com de l'Ajuntament de Terrassa.\nNomés es procedirà a la devolució de l'import satisfet en els casos i terminis previstos en la Llei General Tributària i altra normativa relacionada, pel que fa a motius d'impugnació de liquidacions i devolució d'ingressos.