L’addicció dels joves a les noves tecnologies, mite o veritat? – desdebellaterra.com\nPublicat pertheminutemen\t 8 d'Abril de 2020\n“Quan jo era jove estava tot el dia al carrer”, un nou capítol de la eterna disputa entre boomers i zoomers que s’ha repetit generació rere generació.\nDes de fa uns anys l’ús del telèfon mòbil i de les noves tecnologies en general s’ha estès per tota la població. La generació baby boomer clama que els joves són addictes i això és perjudicial, en canvi els zoomers opinen que es preocupin dels seus afers. En aquest article ho analitzarem des del prisma de l’estat espanyol.\nÉs real la dependència dels joves a les noves tecnologies?\nLes noves tecnologies tenen molts avantatges i ens fan la vida molt més fàcil, però també tenen els seus desavantatges, i si no en fem un ús adequat i abusem d’elles poden arribar a ser molt perjudicials.\nEl grup que es veu més afectat per aquestes són els joves, ja que són els més vulnerables. Segons aquest estudi de l’institut d’addiccions de Madrid les addiccions i la dependència dels joves a les noves tecnologies són reals i poden presentar un risc per la seva salut.\nUn 32% dels joves fa un ús inadequat d’internet i de les xarxes socials, mentre que el 31,5% ja mostra senyals de risc, un 13,2% d’aquests mostra clarament una dependència a internet i les xarxes socials, fent ús d’aquestes a totes hores.\nRepresentació de l’addicció als videojocs\nLa conclusió és que la dependència dels joves a les noves tecnologies és real ja que un terç fa un ús abusiu d’internet i mostra una dependència, mentre que un altre terç està en risc de desenvolupar-la.\nCriminalització per part dels mitjans tradicionals\nTot i que en el primer punt hem vist que l’addicció existeix, part del problema rau en la criminalització d’aquest fet per part dels mitjans.\nLes xarxes socials són vistes per mitjans com la televisió, ràdio o premsa des d’un prisma de desconfiança, on regna la desinformació i l’escarn públic, també conegut com cyberbullying.\nImatges prèvies a la retransmissió que l’assassí va fer en directe de l’atemptat\nTambé es criminalitza el fet de jugar a videojocs. Des del naixement dels jocs per a consoles, alguns mitjans s’han esforçat per presentar-los com a nocius. Un dels casos és la matança que es va produir a Nova Zelanda i que es va retransmetre per Facebook.\nA la notícia que es va publicar es diu que en el manifest que va fer públic l’assassí, aquest va escriure que el videojoc Fortnite va ensenyar-li la violència.\n-“Van ser els videojocs, la música, la literatura i el cine els que et van inculcar la violència? Sí, Spyro the Dragon em va ensenyar d’etno-nacionalisme. Fortnite em va entrenar per ser un assassí i ballar sobre els cadàvers dels meus enemics.”\nFont, on es nota la ironia de les seves paraules\nPer tant, trobem que alguns dels mitjans tergiversen la informació o fins i tot l’amaguen per donar a entendre el que no és. Això és probable que sigui degut a que temen el canvi generacional, temen perdre molta audiència ja que la nova generació ja no mira la televisió, mira les xarxes, els anomenats nous mitjans.\nUna pregunta que passa desapercebuda és el qui? Qui posa la lupa en els joves? Per començar, els mitjans tradicionals anteriorment mencionats, la gran majoria de treballadors dels quals es troben en les edats compreses entre 40 i 60 anys.\nQui també assenyala són els pares, xiuxiuejant al rebedor de l’edifici que el fill del veí va deixar la carrera perquè no era capaç de treure el cap de l’ordinador. La seva edat també és sorprenentment entre 40 i 60 anys, quina casualitat no?\nPodem veure com hi ha un patró que es repeteix, les crítiques venen del mateix bloc generacional. I com és això? Doncs una explicació seria que quan ells tenien la nostra edat, la generació dels seus pares (els nostres avis) també els bombardejava amb frases tipus:\nImatge humorística extreta de The Simpsons\n“la vostra generació és molt feble, no heu viscut la guerra ni la postguerra amb la subsegüent dictadura”…\nI per tant ara bàsicament segueixen la tradició de menysprear la següent generació amb frases tipus: “La generació menys preparada”, “la generació nini ” quan si ho pensem bé, la monumental crisi de la qual encara no ens hem recuperat va ser a conseqüència de la seva incompetència.\nPerò és que en aquest cas la pròpia crítica no té sentit, ja que si els joves estiguessin enganxats a les noves tecnologies voldria dir que els propis inquisidors també ho estarien ja que, si fa no fa, es passen la mateixa quantitat de temps davant de la pantalla del mòbil o, en el seu defecte, de la televisió.\nI si els Boomers tenen raó?\n“Temo el dia en què la tecnologia sobrepassi la nostra humanitat. El món tan sols tindrà una generació d’idiotes”\nEspanya porta sent el líder europeu en joves addictes a la tecnologia des del 2013 fins com a mínim el 2019.\nS’ha convertit en norma general veure a gent absorta ens els telèfons durant els àpats familiars, o caminant pel carrer sense aixecar el cap. En aquest estudi s’ha analitzat a 1000 persones d’entre 10 i 60 anys i els resultats són els següents. En aquest article hem creat uns gràfics representatius a partir d’aquestes dades. La mitjana de cops que es fa servir el mòbil entre les edats de 10 i 35 anys comparant-ho entre les edats de 36 i 60 anys.\nGràfic d’interaccions entre generacions\nEn el gràfic podem veure com tot i que és cert que els Zoomers utilitzen de mitjana més el mòbil. Els Boomers no estan tan lluny, l’argument d’aquests últims és que ells l’empren per treballar i per coses productives.\nAmb aquest argument impliquen que el problema no és l’addicció a les noves tecnologies si no en com s’empren aquestes.\nResumint, les noves tecnologies estan bé si s’utilitzen pel que jo considero correcte.\nPublicat pertheminutemen 8 d'Abril de 2020 Publicat enGeneralEtiquetes: addicció, boomers, internet, mitjans, mòbils, perill, salud, videojocs, xarxes socials, zoomers


A Catalunya hi ha normes federatives que discriminen les noies al futbol – Ajuntament de Flix\nA Catalunya hi ha normes federatives que discriminen les noies al futbol\nPàgina inicial/Entrades/General/A Catalunya hi ha normes federatives que discriminen les noies al futbol\nLa Júlia, una noia de 13 anys de Flix, no podrà continuar jugant a futbol a l’equip mixt de l’Escola de Futbol de la J.E. de Flix perquè a Catalunya la norma federativa impedeix que les noies a partir dels 14 anys continuïn jugant en equips mixtes. Arran d’aquesta problemàtica, els pares de la jove, amb el suport de l’Escola de Futbol de Flix i de l’Ajuntament de Flix, han decidit emprendre una campanya sota el hashtag #NoiesEnJoc i una recollida de firmes amb l’objectiu d’aconseguir que des de la Federació Catalana de Futbol permetin l’esport mixt fins als 18 anys.\nLa normativa federativa a Catalunya és discriminatòria per raó de sexe ja que només afecta a les noies, i a més, frustra la projecció esportiva de moltes jugadores que es veuen obligades a deixar el futbol a causa d’aquest impediment. De fet, si la Júlia vol continuar jugant a futbol haurà de desplaçar-se 128 km fins a Riudoms, el municipi del Baix Camp és el més proper amb un equip femení la propera temporada. Aquesta mateixa situació en la que es troba la Júlia, la pateixen moltes més noies, sobretot, en entorns rurals on sovint no hi ha suficients noies per crear un equip femení.\nAquest fet podria vulnerar els drets de la menor, ja que al futbol la federació Catalana opta per concentrar les jugadores, a partir dels 14 anys, en equips femenins i amb prou feines hi ha equips mixtes. Això suposa que les jugadores hagin de prendre decisions i fer esforços que als nois no se’ls plantegen.\nI passa a Catalunya, on en els darrers temps, les Administracions i els clubs estan destinant molts recursos per fomentar l’esport femení de base i elit. Però, per què hi ha tan poques dones que arriben a l’elit? Doncs perquè hi ha molts casos com els de Júlia, una noia on la seva projecció esportiva es pot veure frustrada només pel fet de ser dona i ser de la Ribera d’Ebre.\nL’esport és competència de la Generalitat de Catalunya i és moment de fer un pas endavant, actualitzar els reglaments federatius que discriminen a una noia, pel simple fet de ser dona; cosa que no ho fa amb els nois de la seva mateixa edat.\nLa norma impedeix a les noies, com Júlia, seguir jugant en equips mixtes a partir dels 14 anys. Tot i ser una norma reglamentària, continua essent discriminatòria perquè no se li permet seguir a la categoria cadet només per ser dona i a més, podria estar vulnerant els seus drets fonamentals com a menor.\nMalauradament, el cas de Júlia es repeteix pel territori català i de l’estat espanyol. Tan de bo, la Federació Catalana canviï la normativa. Donat que aquest problema no existeix a la societat. Júlia pot jugar i entrenar amb els seus companys de l’equip mixt de Flix sense problemes, els impediments apareixen quan l’equip es federa per entrar en competició. Per tant, és un problema que posa la Federació Catalana.\nLes persones que vulguin donar suport a la campanya, poden fer-ho firmant la petició a www.change.org/noiesenjoc. Per tal que la firma sigui vàlida, caldrà verificar-la des del correu proporcionat a la petició.\nredactor\t2022-01-19T19:28:35+00:00\tgener 19, 2022|General|


La Cambra col·labora en el creixement del viver d'empreses Alta Mar\nEl viver d’empreses Alta Mar de Calonge i Sant Antoni ha signat aquest matí un acord amb diversos partners per tal d’impulsar el seu creixement i projecció. Els acords signats busquen ampliar la col·laboració en els àmbits institucional, formatiu i tecnològic. En aquest sentit, el viver ha formalitzat un acord amb la Cambra de Comerç de Palamós, el Banc de Sabadell, Meca Center i Altanetica-Ghofi. En el cas de la Cambra de Comerç el conveni busca reforçar el suport institucional, de manera que la Cambra de Comerç participarà en el desenvolupament de diversos programes i accions com ara el Programa PICE (Programa Integral de Qualificació i Ocupació), l’organització de diversos cursos, així com l’organització de dinars empresarials i d’una conferència anual.\nPer part del Banc de Sabadell la col·laboració amb el Viver d’Empreses Alta Mar es concreta amb l’organització de dues conferències anuals que tindran com a eix central el finançament d’empreses, així com també aquesta entitat bancària oferirà unes condicions de finançament preferent per als usuaris del viver. El Banc de Sabadell també realitzarà una aportació econòmica per donar un major impuls a Alta Mar.\nFinalment, en l’àmbit tecnològic el partner que col·laborarà amb el viver serà l’empresa de telecomunicacions Altanetica – Ghofi, que oferirà unes condicions preferents per als usuaris del viver, així com també participarà amb una aportació econòmica.


Discos no sol.licitats: The Alan Parsons Project\nJo Robot... La història de l'ascens de la màquina i el declivi de l'home.\nBanda britànica de pop/rock conceptual creada l‘any 1975 a Londres i liderada, de forma conjunta, pel productor, enginyer i compositor Alan Parsons i el músic, compositor i cantant Eric Woolfson. Dos competents especialistes que, al seu torn, es recolzaven en músics d'estudi i en un ampli elenc de cantants per a publicar les seves composicions.\nCom el seu propi nom indica, The Alan Parsons Project no era tant un grup musical com un concepte, ja que, Parsons, amb prou feines, alguna vegada tocava algun instrument i rarament cantava, dedicant-se essencialment a la part de la producció, mentre Woolfson s'encarregava de la composició musical.\nAbans d'iniciar el seu projecte, Alan Parsons havia destacar com a enginyer de so de la companyia discogràfica EMI, participant, com a assistent, entre d'altres, en l’enregistrament de l'àlbum "Abbey Road" (1969) dels Beatles. També en l'últim disc del quartet de Liverpool, "Let It be" (que així sigui). Com a curiositat, en l'última aparició pública dels Beatles al terrat de l’edifici londinenc, on interpretaven "Get back" (tornar) es pot veure a Alan Parsons realitzant les tasques de tècnic de so.\nInicialment, l’obra de The Alan Parsons Project es va caracteritzar per crear àlbums de rock progressiu de caràcter conceptual, iniciant-se amb "Tales of mystery and imagination" (contes de misteri i imaginació), un disc publicat l'any 1976 que estava inspirat en les narracions extraordinàries del cèlebre escriptor de contes de terror, Edgar Allan Poe.\nLa ciència ficció de l'escriptor i divulgador científic nord-americà, d’origen rus, Isaac Asimov, figura fonamental en la difusió d’aquest gènere especulatiu, va servir com a matèria primera per al seu següent treball, "I Robot" (jo robot), un àlbum editat per The Alan Parsons Project l'any 1977.\n"I Robot", la cançó instrumental que encapçala l'àlbum i que, a més, li dona nom, incorpora unes notables innovacions acústiques, deparant uns resultats més que sorprenents. Gràcies a la seva acurada sonoritat, als efectes d'amplitud espacial fent servir el retard entre els canals d'estèreo i el so del sintetitzador analògic Moog, que li dóna un toc futurista, els seus efectes especials escauen com anell al dit.\nMés de quaranta anys després, el so inconfusible d’aquesta composició ens certifica que certes obres musicals són immunes al pas del temps. "I Robot" podria passar molt bé per un àlbum enregistrat en ple segle XXI.


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - BANYOLÍ DE L'ANY\nMostrant articles per etiqueta: BANYOLÍ DE L'ANY\nDijous, 21 Setembre 2017 15:14\nUnes 300 persones assistiran a la gala dels IX Premis Banyolí de l'Any, presidida pel conseller Josep Rull\nUnes 300 persones viuran en directe aquest divendres 22 de setembre la novena edició dels Premis Banyolí de l'Any. L'acte, que se celebrarà al Pavelló de la Farga, serà presidit pel conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull.\nDimecres, 06 Setembre 2017 16:04\nObert el termini per presentar candidats als IX Premis Banyolí de l'Any\nAquesta mateixa setmana s'ha obert el període de presentació de candidatures per als Premis Banyolí de l'Any que l'Ajuntament de Banyoles convoca per novè any consecutiu. Els guardons volen reconèixer i posar en relleu la tasca que fan persones, empreses, entitats o associacions del municipi i de la comarca en benefici de la ciutat. És, en definitiva, un premi cap a la societat civil.\nDijous, 22 Setembre 2016 14:57\nICV porta els premis Banyolí de l'Any a l'Institut Català de les Dones per saber si incompleix la normativa d'igualtat de gèneres\nEl grup municipal d'ICV-independents de Banyoles ha mostrat, un any més, el seu rebuig al premi Banyolí de l'Any que l'Ajuntament de Banyoles entrega per distingir empreses, persones i entitats de la ciutat que s'hagin distingit per la seva tasca al llarg de l'any.\nDimecres, 13 abril 2016 18:53\nL'Ajuntament de Banyoles i l'Obra Social "La Caixa" signen tres convenis de suport a iniciatives socials\nL’Ajuntament de Banyoles ha signat, aquest dimecres a la tarda, tres convenis amb l’Obra Social “La Caixa” mitjançant els quals l’entitat financera fa diverses aportacions econòmiques per donar a suport a iniciatives socials de la ciutat.\nDimecres, 09 Setembre 2015 19:22\nPresenten la 7a edició dels Premis Banyolí de l'Any\nL’Ajuntament de Banyoles ha convocat la setena edició dels Premis Banyolí de l’Any amb l’objectiu de posar de relleu, un any més, l’important tasca que fan persones, empreses, entitats o associacions del municipi, i reconèixer-les públicament.\nDijous, 29 Agost 2013 19:26\nLa cinquena edició dels Premis Banyolí de l'Any es lliurarà el proper 20 de setembre\nL’Ajuntament de Banyoles ha presentat la cinquena edició dels Premis Banyolí de l’Any que s’entregaran en el trasncurs d’una gala que se celebrarà el proper 20 de setembre.\nDilluns, 01 Octubre 2012 17:51\nDijous, 27 Setembre 2012 15:02\nICV - Independents de Banyoles denuncia manca de transparència de l'equip de govern en els premis 'Banyolí de l'Any'\nEl grup municipal d’ICV – Independents de Banyoles ha denunciat la poca transparència dels premis ‘Banyolí de l’Any’ després que, segons asseguren, els ha estat impossible accedir a la llista de candidats proposats per la ciutadania.\nDivendres, 21 Setembre 2012 16:05


Les vaques flaques ...\nÉs primavera. Estació verda i florida. Paisatge idíl·lic perquè pasten les vaques i s’engreixen. Ja no ens queixem del fred, i no obstant això encara ens segueix tiri tant el desànim i l'espera d'una altra notícia que ens deixi gelats a l'hivern de neus perpètues que s'obstinen a vendre'ns.\nEnmig de tant excés de crisi, grips, verborrees i manipulació, la verda esperança tendeix a marchitar-se. Sembla ser que la consigna que ens va dur a l'hecatombe va radicar en els excessos de "masses". Vam voler ser els més gosats, les més llests, els més intrèpids, els més poderosos, els més intel·ligents? insuflant aire, aire i més aire a aquest globus terrestre que ens conté, fins que de tant inflar el globus? pafff... va explotar i ens quedem amb els seus trossets esbargits pel sòl en el més absolut desconcert.\nEnfront de tan irònic i desolador paisatge, el nostre univers s'ha contret. Ara es posen de moda els "menys". Menys viatges, menys sortides a menjar o sopar fora, menys parlar per telèfon, menys balafiament de llum, menys d'aigua, menys carn, menys pescat. Tranquils! No tot s'ha perdut.\nTornaran les xerrades en les pollegueres de les portes, el silenci, les reunions familiars, pintar, llegir, comprovar el propi talent, ajudar als altres, apropar-nos més a nosaltres mateixos per a no desperdiciar l'existència, i sobretot cobrir-nos de paciència i humilitat. Alguna cosa bona havien de tenir les vaques flaques.


Des de 1950 ... més de 60 anys sense tancar un sol dia.\nElegància i qualitat a la teva taula\nGaudeix dels millors plats al millor entorn\nTot el gust de la Cuina Mediterrània\nCasa Salvador és un establiment completament familiar. Porta més de 60 anys sense tancar un sol dia. Els germans Salvador, Concha i Juan José, tenen cura diàriament la qualitat del producte i atenció al client.\nSituat al paratge natural de l'Estany de Cullera, gaudeix del privilegi del menjador-balcó sobre el llac que és únic i encantador, on es respira l'autèntic ambient marí Valencià.\nConsiderat un dels restaurants més prestigiosos de la Comunitat Valenciana, Casa Salvador ofereix als seus clients l'experiència i el saber fer fruit de 3 generacions dedicades a l'arròs i la gastronomia valenciana.\nCasa Salvador participa en nombroses mostres gastronòmiques per Espanya i Europa, representant a la Cuina Valenciana, veient recompensat amb l'obtenció dels principals guardons i reconeixements que atorguen les institucions de la Comunitat Valenciana i del país, com ara el certificat ISO 9001, Q de Qualitat Turística i la Medalla d'Or al Mèrit Turístic o el Premi Nacional de Gastronomia Tradicional Lola Torres entre d'altres.\nVols conèixer les nostres instal · lacions com si estiguessis realment a Casa Salvador?\nGAUDEIX D'AQUESTA VISITA AL TEU MÒBIL O TABLET AMB ELS TEUS AMICS\n¿Com arribar al Restaurant?\nEscaneja aquest codi Bidi / QR utilitzant un lector de codis Bidi del teu smarphone i podràs arribar a la mateixa porta de Casa Salvador.\nCoordenades del GPS\nReserva el teu arròs: consulta la nostra carta\nNota: Les reserves només es podran realitzar via telefònica. No s'admetran reserves realitzades per email. (l'ús de-mail és només a títol informatiu.)\nObert tots els dies 13,00 a 17,00 h y de 21,00 a 24,00 h


\tLa gelatina de raïm de Welch amb alcohol: com l’orrible vi de Trump es va convertir en la metàfora definitiva de la seva presidència - Notícies\nper què Angelina Jolie es divorcia de Brad Pitt\nLa gelatina de raïm de Welch amb alcohol: com l’orrible vi de Trump es va convertir en la metàfora definitiva de la seva presidència\n‘Vaig pensar que necessitaves alguna cosa bé per beure, va dir el servidor, lliscant dos gots de vi de color rubí intens davant meu i el meu convidat. El meu convidat era un expert en vins de renom nacional. El servidor volia disculpar-se pels vins que havia provat el meu convidat durant els 90 minuts anteriors, que el servidor havia portat a la taula amb una reticència desconcertada que arrossegava els peus.\nHavíem vingut al restaurant principal del Trump International Hotel, a Washington, D.C., per tastar tants dels 11 vins que portaven l’etiqueta Trump Winery com poguérem. Unes setmanes després vaig tornar a tastar els vins de Trump, aquesta vegada al Trump Grill, d’estil suburbà, obert només per dinar, al soterrani de la Trump Tower, a la ciutat de Nova York. El restaurant de marbre vermell i de fusta fosca d’aspecte econòmic ofereix vistes a la quantitat d’autobusos de turistes japonesos i nord-americans que passen per davant de les taules obertes fins als banys. De camí, estan obligats a passar per una botiga, visible des de les taules, amb samarretes de Trump i gorres de beisbol. Els servidors del Grill, d’altra banda, molt agradables, solen sortir de la taula si es fan preguntes sobre els pocs vins Trump del menú. Quan vaig menjar allà recentment, un servidor em va prometre obtenir informació; al cap d’un temps, va tornar portant postals d’ampolles de vi i escenes de Trump Winery, a Charlottesville, Virgínia. De fet, els vins Trump són difícils de trobar excepte en línia; el lloc web del celler cobra entre 18 i 54 dòlars per ampolla la major part del que ven. Diverses trucades que vaig fer a l'oficina de Charlottesville per trobar llocs on comprar vins de Trump només van donar els dos restaurants que he esmentat i una cadena anomenada Total Wine, que es diu que és el minorista independent de vins més grans del país i que té 173 botigues a 21 estats. , la majoria a la perifèria. (Un representant de Trump Winery diu que els vins es distribueixen a minoristes i restaurants en aproximadament 25 estats).\nAixò no és el que podríeu esperar d'un dels cellers més grans dels Estats Units, tal com ho va dir Donald Trump en un apartat estrany durant una conferència de premsa després dels mortals aldarulls de Charlottesville, a mitjans d'agost. Trump Winery ni tan sols és el celler més gran de Virgínia, ja que segueix la mesura estàndard de casos produïts a la indústria: amb uns 45.000, hi ha darrere de dos altres cellers de Virginia que produeixen 60.000 caixes cadascun. Trump Winery afirma, al seu lloc web, que té més hectàrees plantades Vitis vinifera, les clàssiques espècies de raïm de vi, de qualsevol vinya de la costa est, també estan lluny, segons els verificadors de dades de PolitiFact. (Trump té 210 hectàrees; Pindar, a Long Island — Long Island! — Té 500, i produeix gairebé el doble del nombre de casos.) En la seva conferència de premsa després de Charlottesville, el president també es va dir propietari del celler Charlottesville. Sens dubte, va ser l’home que, inicialment, el va comprar fa anys, quan el va adquirir a bon preu a un amic en fallida. Però el propietari actual és el seu fill Eric.\nEls terrenys del celler Trump, a Charlottesville, Virgínia. A continuació, ofertes de l’etiqueta Trump.\nFotografies: Top, de Lynne Sladky / A.P. Imatges; Bottom, de Chet Strange / The New York Times / Redux.\nEn utilitzar el celler familiar per desviar preguntes sobre la supremacia blanca després dels disturbis mortals, el president va aconseguir endollar un altre producte Trump. Una nació sorpresa es va preguntar: com va el vi?\nAixí doncs, la meva invitació a l’expert en vins visitant, que és conegut pel seu morro de sang i el seu coneixement enciclopèdic sobre els vins del món, i que en realitat m'agrada Vins de Virgínia. El Trump International, fort per la Casa Blanca, ocupa l’edifici de l’oficina de correus vells, amb un interior gloriós, alçat i sumptuosament restaurat, amb restauració romànica. Abans que l’hotel es convertís en el motiu pel qual la gent ara pot pronunciar la paraula emoluments, el seu restaurant era un lloc ideal per a dinars d’alimentació. El reconegut José Andrés estava en procés de dissenyar un nou restaurant per entrar a l’espai quan el candidat encara no republicà referit a immigrants mexicans com a violadors i traficants de drogues, i Andrés, un ciutadà nord-americà naturalitzat nascut a Espanya, es va retirar de l’acord. L’Organització Trump el va demandar per incompliment del contracte i el cas va arribar fins a la deposició prèvia a la presa de possessió del president electe abans que es resolgués fora dels tribunals. Andrés s’ha mostrat tranquil·lament sobre el president, fins i tot quan va presentar-se a l’administració servint milers de menjars amb eficiència a portoricans sense electricitat ni aigua arran de l’huracà Maria.\nAra, el restaurant està operat per David Burke, un xef i restaurador de Nova York, com a restaurant de carn. Serveix popovers obstinadament freds i durs com a obsequi i racions grans i cares de tàrtar suau de tonyina; Pastissos de cranc de Maryland que no saben res més que el pebre; i filets apagats. En contrast amb el cursi Trump Grill , a Manhattan, els accessoris semblen opulents, el servei és professional i el restaurant està totalment equipat i supervisat per un director de menjars i begudes que té el cor de bluff de Sydney Greenstreet. El lloc recorda l’obscura bonhomia de Maxim’s al París ocupat.\nSens dubte, vaig sorprendre i probablement vaig irritar el servidor demanant cadascun dels tres vins Trump del menú i també si hi havia algun tipus més al celler. Vam beure tantes com vam poder aconseguir. Amb un bomber que necessitava una visita obligada, el servidor va mostrar vins de Trump que no eren al menú i vins anàlegs que no eren de Trump amb fins de comparació justa, i el meu expert expert va comentar cadascun d’ells.\nLa versió Trump de Chardonnay? Em va despertar, va dir el meu amic. Dolç. Massa sucre residual. Collit massa madur. Flàccid. Molt maldestre. Va amb la cuina. Car també: 68 $ l'ampolla al restaurant per al 2015, 22 $ al lloc web per al 2016.\nQuè passa amb el Trump Meritage del 2015, una barreja de raïm negre d’origen, és a dir, transportat des de la costa oest. L’etiqueta l’anomena vi negre americà; es ven per 30 dòlars al lloc web. El meu convidat va tastar el Meritage: gelatina de raïm de Welch amb alcohol. Un nas terrible, fumat i alcohòlic. Si t’hagués servit això en una companyia aèria, estaria boig. (Un comprador d’una coneguda botiga de vins de Washington, més tard, vaig demanar que avalués els vins —va vendre una vegada vodka Trump, produït del 2005 al 2011, perquè li agradava—) va prendre un glop del Meritage, no en volia més i va dir: Vi de botiga de queviures.) El meu convidat va continuar: menteixen sobre l'alcohol de l'etiqueta. Ho sabia, va explicar, per un mètode estrany de fer caure els dos dits davanters cap al pit després d’haver empassat, dient que quan va poder sentir l’alcohol fins al seu ombligo sabia que era un 14% d’alcohol, que és el que marca l’etiqueta. dit. Però aquest vi va empènyer els dits per sota del cinturó. Sabia que el Meritage tenia un 15% i, curiosament, es permet una variació de l’1% a les etiquetes. Això us esquinçarà, va dir.\nL’EXPERT I JO BEVEM PER TANTS VINS TRUMP COM PODREM OBTENIR.\nVam provar la Reserva Mundial Nou, molt més cara, de Trump Winery, feta a partir d’una barreja similar de raïm negre, tot cultivat a Charlottesville. La botella té les paraules finca embotellada i Monticello a la part davantera i es ven per 54 dòlars al lloc web. Era millor que el Meritage. Un servidor també ens va portar un got de blanc de blanc escumós de Trump Winery, una targeta de presentació de qualsevol celler de Virgínia. Està bé, va dir el meu amic. Sense reserva, amb la qual cosa vull dir sabors que no paren de relaxar-se com una pell de ceba. No ofèn. M’emborratxaria en un casament. Va fer una pausa. Siguem honestos. M’emborratxaria amb qualsevol cosa en un casament.\nVaig aconseguir involucrar el meu amic i un servidor en una discussió sobre vins de Virgínia, que ambdós van admetre que podrien ser decents o, en el cas d’uns pocs viticultors, molt millor que decent. Però el servidor va fer tot el possible durant un llarg àpat per allunyar-nos dels vins de Trump. La idea havia estat impressionar a un convidat famós i servir-li productes de Trump Winery no era la manera de fer-ho. Els venem, va dir el servidor amb un rotllo d'ulls teatralitzats, recollint la col·lecció d'ulleres que aleshores estaven amuntegant la nostra taula, perquè ho hem de fer.\nIl·lustració de Donald Trump.Il·lustració de Barry Blitt.\nPer què el vi i per què Charlottesville? No perquè Donald Trump li agradi el vi: és un teetotaler. La resposta oficial és que estava ajudant a un vell amic en el seu moment de coacció financera, donant nova vida a un projecte de somni que s’havia produït tan sols una dècada després d’haver-hi abocat bona part de la seva estimació de 100 milions de dòlars. Patricia Kluge, criada a l’Iraq, filla d’un pare britànic i d’una mare mig caldeu i meitat escocesa, s’havia casat amb John Kluge, un multimilionari fet a si mateix, el 1981, quan tenia 33 anys i ell tenia 67 anys. va aterrar a Charlottesville, un cavallet, a poca distància amb cotxe de Monticello de Jefferson, i va construir una mansió d'estil georgià de 45 habitacions i 23.500 peus quadrats on es van entretenir generosament, utilitzant el camp de golf, els cinc llacs que van construir i la reserva de caça que van emmagatzemar. . El 1990 es van divorciar i nou anys després, amb el seu tercer marit, Patricia Kluge va establir un celler que portava el seu nom. Les seves ambicions eren senzilles: elaborar el millor vi del món.\nGabriele Rausse, l’afable director de jardins i terrenys d’origen italià de Monticello, va treballar com a viticultor Kluge durant els primers deu anys, del 1999 al 2009, i després es va consultar sense pagar un any i mig addicional després que Patricia Kluge es va trencar arran de la crisi hipotecària. Recentment va recordar que quan, al principi, Kluge va dir que volia cobrar una estupenda ampolla de 450 dòlars per ampolla, li vaig dir: ‘Si hi poses el meu nom, pots cobrar 4,50 dòlars. Si contracteu el millor viticultor de França com a consultor, podeu provar de cobrar 450 dòlars. Així que la va posar en contacte amb un famós amic vitivinícola de Champagne i, recorda Rausse, li va pagar una quantitat de bojos diners. La notícia va sortir a la naixent indústria vitivinícola local, que Rausse havia ajudat a construir després d’arribar a Charlottesville, el 1976. Va ser un moment en què els vins locals deixaven molt a desitjar. Les primeres ampolles que va fabricar, el 1978, no les va poder regalar: els amics les anaven passant a altres amics, a la manera de pastissos de fruites. Rausse va dir que els milions que Kluge va abocar a la seva vinya va fer que altres productors de vi intensifiquessin el joc.\nL’EXPERT VA DIR, SI T’HO SERVEI QUE EN UNA LÍNIA AÈRIA T’ESTARÍAS BOI.\nAra, amb 72 anys, Rausse és franc i filosòfic. Ella disparava per obtenir qualitat, diu. El seu principal error va ser que volia el millor cabernet sauvignon del món, però necessita de quatre a cinc anys per enlairar-se. La va vendre de seguida, perquè mancava de diners. Va ser una contradicció constant. (Una font pròxima a Kluge diu que les consideracions financeres van tenir un paper només després de la crisi financera.) Tot i així, els vins, especialment els escumosos blancs de blanc, van tenir cert èxit, inclòs el fet de servir-se al casament de Chelsea Clinton.\nL’autèntic motiu pel qual Trump va ajudar el seu vell amic va ser l’oportunitat de comprar la finca per un preu depredador, tan ridículament baix que el banc que s’havia apoderat de la casa continuava rebutjant les seves ofertes. Així doncs, els va voltar, comprant 217 acres que envoltaven la mansió —en efecte, la gespa del davant— dels administradors del fill adoptiu de Kluge; després, la vinya de 776 acres per 6,2 milions de dòlars, més 1,7 milions de dòlars en material i restes de vi; després la pròpia mansió, per 6,5 milions de dòlars. Kluge inicialment havia posat la mansió sola al mercat per 100 milions de dòlars. En el moment de la venda, Rausse recorda, va dir: «Gabriele, no us preocupeu: és el meu amic». I, de fet, Trump va contractar Kluge com a director del celler. Un any després, la va acomiadar. Kluge, que ara ven joies, va trucar Ciutat i camp Sam Dangremond, l’agost passat, va dissipar els vins després que Trump fes la seva absurda afirmació sobre la mida del celler. El vi ja no és bo, va dir a Dangremond. He tingut diverses persones a Palm Beach que lamenten que sigui l’únic vi que tinguin al menú de Mar-a-Lago. Va donar crèdit al propietari oficial i actual president del celler per haver mantingut el terreny: Eric està fent un gran treball de manteniment, va dir.\nRausse continua sent amic dels productors i responsables de vi de Trump Winery, que inclouen veterans de Monticello. I reconeix l’augment de la demanda de vi, fins i tot si suposa comprar raïm d’altres parts del país per elaborar-lo. Tot el meu vi es fa a Virgínia, principalment a partir de raïm que ell mateix cultiva, diu. (Produeix 2.000 caixes a l'any amb el seu propi nom i consulta per a altres cellers de Virgínia, a més de mantenir la feina del dia de Monticello.) Rausse va comprar fa molt de temps terrenys per a una casa a només mig quilòmetre del celler Trump, i va explicar una història de recentment, un camió cisterna va entrar al seu camí d’entrada per demanar indicacions. El conductor va dir: 'Tinc 15.000 litres de vi que he de portar a Trump i estic perdut', va recordar Rausse. El seu fill va apuntar el conductor cap a la carretera. És més fàcil obtenir vi acabat que obtenir raïm, sobretot quan el camió ha de venir a través del país. Rausse també té cura de donar crèdit a Eric Trump. Em vaig conèixer el fill tres o quatre vegades, em va dir. És una persona que té el control de si mateix. Al meu entendre, el pare no ho és.\nUn mes després dels disturbis de Charlottesville, vaig passar un dia a Monticello moderant panells sobre cursa i menjar, un tema que havia escollit mesos abans, com a president honorari d’un esdeveniment anual anomenat Heritage Harvest Festival. Durant un breu descans, vaig decidir colar-me al celler Trump, les portes de les quals havia passat en viatges anteriors, a pocs 20 minuts amb cotxe. A la meva fillastra que viu al Parc Slope li agradaria acompanyar-me més enllà de les portes? Potser amb un martell, va respondre. En lloc d’això, vaig agafar una dona jove de Monticello que bevia sovint de vins de Virgínia i que havia visitat el celler sota el règim anterior.\nSens dubte, Eric Trump està fent un bon treball mantenint les aparences: els turons són maragda i estan ben cuidats. Mentre conduïu, podeu veure tres mansions a molta distància, però no podeu passejar més enllà del pati que hi ha a l’exterior de la sala de tast, si no llogueu les cases per a atenció. Tampoc no es van fer visites pel celler, tot i que una jove que hi treballava va mencionar diversos esdeveniments al llarg de l'any que els inclourien. Tanmateix, podeu allotjar-vos a la casa principal de 45 habitacions, que s’ha convertit en un hotel, on les habitacions oscil·len entre els 250 i els 650 dòlars per nit, segons la temporada.\nAl celler, dos llargs bars, un en un pati tancat on també se serveix el dinar, ofereixen tastos de quatre o cinc vins Trump, amb la sola copa que es pot utilitzar que se us presentarà al final com a record. Vam optar per la degustació de luxe, que una jove ens va conduir per memòria. Acaba amb un vi anomenat Cru, un Chardonnay fortificat amb aiguardent, que és exclusiu de Trump Winery i, segons Rausse, va començar quan va salvar un Chardonnay defectuós que havia estat emmagatzemat en un tanc defectuós i que Patricia Kluge es va negar a llençar, destil·lant-lo i afegint-hi suc de raïm a la següent collita. (Fonts properes a Kluge discuteixen la història de l'origen; un representant de Trump Winery diu que el mètode actual és barrejar suc de raïm fresc i aiguardent Chardonnay i envellir-lo en barrils de fusta.) Cru es ven per 34 dòlars l'ampolla com a aperitiu per prendre un aperitiu abans de sopar, quan pel que sembla, els compradors confonen el fang que vaig tastar amb la profunditat. La jove i un company darrere del taulell irradiaven la frescor lent de les germanes que podien haver estat, un aspecte habitual a Charlottesville, i el meu jove convidat, entusiasta, va parlar amb ells sobre el fet que tots havien visitat i gaudit del mateix gust. sala de tast quan era Kluge Estates. Les dones que van dur a terme els tastos van tenir l’alegria forçada dels membres de culte que mai no es van apuntar.\nL’alegria finalment es va estendre quan el meu convidat els va preguntar com canviaven els negocis abans i després de les eleccions. L’estiu passat va ser boig, va dir una jove, que volia dir el 2016. Ara no. De sobte és política. Llavors, els clients volen parlar de política? De vegades, deia amb atenció. La seva amiga la va ficar pràcticament a les costelles. Constantment, va dir ella. Està cobrint de sucre. Volen parlar a tu, no a tu. L’amic va enquestar els clients previsiblement blancs i vestits amb molta casualitat. Ara són turistes, va dir ella. No volen beure. Volen dir que eren aquí.\nFins i tot en un entorn encara impressionant, els vins pateixen aïlladament. El Viognier, l’especialitat de l’estat de Virgínia, era net però insípit; el rosat era aigua, el Chardonnay, el Cabernet i el Meritage, alcohòlic i dolç. En el millor dels casos, els vins, com l’escumós blanc de blanc i el Viognier, són, com deia el meu expert amic, inofensius; en el pitjor dels casos, com el Cru, exigeixen ser escopits. Al final del dia, els vins de Trump xuclen, va dir el meu amic visitant quan el nostre sopar de Washington acabava. Però donen un sou de molta gent bona i fidel.\nQuan marxàvem, la jove que ens havia guiat durant el tast em va lliurar el meu got, amb una calcomania blanca sorprenentment discreta del nom i el logotip del celler, només una capital T . L’utilitzaré per brindar amb aquest programa de feines, però trobo alguna cosa més per empassar.


El Port de Barcelona dona un nou impuls a la seva plataforma d’innovació\nPierNext s'encarrega de divulgar les iniciatives innovadores que transformen el món de la logística, el transport i els ports\nRedacció 13/07/2020 10:52 am\nEl hub digital de coneixement impulsat pel Port de Barcelona, Pier Next, llança aquest dimecres 15 de juliol una newsletter amb periodicitat mensual amb l’objectiu d’ampliar al màxim la difusió dels continguts sobre innovació d’aquesta plataforma, que s’actualitzen de forma setmanal.\nPier Next s’encarrega de difondre les iniciatives que transformen els sectors de la logística, el transport i els ports a escala internacional. Editat en tres idiomes: català, castellà i anglès, s’ha posicionat com un hub de coneixement, alhora que actua com una plataforma d’anàlisi i reflexió. Conté set seccions: logística, mobilitat, economia, medi ambient, persones i governança, que corresponen am els sis elements principals del model smart port, i una transversal: tecnologia.\nLa presidenta del Port de Barcelona, Mercè Conesa, ha recordat “vivim en un entorn incert, globalitzat i volàtil i en aquest escenari, PierNext esdevé una eina de gran utilitat en tant que permet compartir continguts de valor i també contribueix a enriquir el clúster innovador de Barcelona amb una mirada especialitzada en el món logístic i portuari”.\nLa tecnologia està transformant tots els sectors econòmics i industrials. “Avui, les noves tecnologies estan al nostre servei per ser encara més competitius, fer més sostenible la nostra activitat i per seguir sent un motor d’ocupació i d’oportunitats. I és per això que l’estratègia de futur del Port de Barcelona passa per la digitalització i una plataforma de divulgació de coneixement com PierNext ens ajuda en aquest camí”, ha explicat Conesa.\nLa plataforma digital forma part del projecte Digital Port amb què el Port de Barcelona potencia la digitalització de l’entorn portuari i que ha definit 54 iniciatives prioritàries que es troben en diferents fases d’execució. Aquest projecte també desenvolupa altres aplicacions, productes i serveis per fer més eficients i competitius tant al Port com els operadors i clients de la Comunitat Portuària.


L´ACB negocia amb l´Ajuntament fer una ciutat esportiva al Congost proposada pel Ricoh - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL´ACB negocia amb l´Ajuntament fer una ciutat esportiva al Congost proposada pel Ricoh\nxavier prunés / manresa 02.12.2008 | 01:00\nUna panoràmica des del balcó natural de la Catalana dels terrenys del Congost Arxiu / Josep Rojas\nSalvar el Ricoh Manresa: ajudaria la construcció d' una nova zona esportiva?\nUna empresa que es dedica a l´oci, associada a l´ACB, té interès a crear a la zona del Congost una ciutat esportiva. L´ACB ja en construeix dues, a Saragossa i Màlaga, tot seguint el mateix model. Ara, l´Ajuntament manresà estudia quines fórmules hi ha legalment per donar el sí, tot i manifestar que es tracta d´un projecte encara verd.\nL´Ajuntament de Manresa, amb una gestió inicial del Ricoh, està valorant molt seriosament que a la zona del Congost s´aixequi un centre d´oci esportiu. Durant les properes setmanes se sabrà si el projecte es fa realitat i Accura Sports Management, que ja s´ha fet públic que és el concessionari de la zona esportiva de l´ACB que es construeix a Saragossa, seria la que es faria càrrec d´un centre de fitness i oci poliesportiu.\nL´ACB té una àrea d´expansió, i aquesta empresa associada forma part d´una de les seves branques. Segons Josep Vives, el president del Bàsquet Manresa, «fa uns dos anys ja vam plantejar la possibilitat a aquesta empresa i ella va fer un estudi de mercat que li va donar el resultat que sí que seria viable i prou rendible».\nEl següent pas va ser l´exposició del projecte a l´Ajuntament, i ara les converses estan obertes. Fonts de l´ACB van confirmar ahir a Regió7 que el Ricoh formaria part del projecte, ja que és una de les condicions per tirar endavant els centres esportius en ciutats que hi ha equips a la màxima categoria. Els terrenys de Màlaga i Saragossa són públics, però a les societats hi participaran l´Unicaja i el CAI. En el cas de Manresa, es tracta d´un projecte a mitjà termini, que es pot fer realitat en dos o tres anys, i que no seria una injecció immediata per a la delicada economia actual del Ricoh. Sí que podria ser una font d´ingressos futura. Vives diu que «la proposta que es planteja seria interessant per dinamitzar uns terrenys qualificats com a zona esportiva, és un projecte de ciutat». Altres clubs com el Joventut (Magic Badalona) i el Tau Baskonia (Bakh) han obert fa pocs dies uns centres d´oci particulars.\nNúria Sensat, regidora d´Esports, deia ahir a aquest diari que «en efecte hi ha aquesta proposta damunt la taula i a principi del 2009, com a govern de la ciutat, decidirem. En tot cas, el tema encara està verd; a l´empresa li hem facilitat dades i l´avantprojecte del Congost». Si al final es dóna el llum verd, cal definir les condicions de cessió; el més probable és que els terrenys continuessin sent municipals.


“Som fills d’aquells mestres dels anys 30” - Ulisses20\n“Som fills d’aquells mestres dels anys 30”\nMestres de la impremta reivindica una generació de mestres que va posar l’escola al capdamunt de la societat, durant els anys de la República.\nEl moviment freinet valencià va tenir una importància cabdal a l’escola i a València: si l’amnèsia i l’oblit històric que va provocar el franquisme no s’hagués allargassat tant, la memòria d’uns centenars de mestres seria present cada dia a l’escola al País Valencià, on aquell moviment entusiasta va brillar com un llum, perquè l’escola era la seua vida.\nDesprés que els organitzadors s’hi han vist desbordats pel públic, ens han passat a l’Aula magna de veritat, a la Universitat Vella del carrer la Nau: ara sí, Alfred i Ferran comencen les intervencions respectives destacant aquesta acollida a la Universitat: no s’haguessen imaginat els mestres, que serien rebuts ací, la seua memòria, vuitanta anys després.\nHi ha intervingut, Antoni Arinyó, vicerector, Carme Agulló, mestra de mestres, Ferran Zurriaga, pare del moviment freinet al nostre país, l’autor del llibre ‘Mestres de la impremta, el Moviment freinet valencià (1931-1939), que ha editat la Universitat de Castelló en col·laboració amb la càtedra Soler i Godes, Alfred Ramos, i Vicent Marzà, conseller d’educació.\nCada mestre investigat, entrevistat, a través de la memòria dels seus alumnes, els néts, o els fills, a través de centenars d’arxius consultats, mereix un reconeixement: és això, el llibre. Un reconeixement a centenars de mestres valencians que es van declarar freinetistes a través de la seua pràctica, mestres valencians que van exercir a Catalunya, a les Illes i fins i tot a Castella, amb un objectiu comú, volien fer cooperació i usar les tècniques freinet perquè ajudaven l’alumne a expressar-se, a través del text, la lectura, el treball d’equip, les eixides de camp, el càlcul… entre les paraules d’aquests mestres apareixen noms propis, Freinet, naturalment, però també Decroly, Ferriere… Hi havia escoles valencianes que tenien més de 50 corresponsals, fent ús de la correspondència escolar. S’hi han consultat centenars d’arxius, s’hi han fet entrevistes a alumnes que ara depassen els 60 i els 90 anys. Tos constaten que aquells mestres, sense excepció, tenien il·lusió. I els alumnes vivien amb aital passió l’escola que, fins i tot malalts, no volien perdre’s cap dia. N’hi ha qui explica que l’havien de lligar quan era malalt, perquè es quedés al llit. Els mestres que no pegaven, coincideixen els testimonis. Després, sí, vingueren els altres mestres. Aquests ja pegaven i, aleshores, tot era pecat. De les entrevistes s’ha fet una pel·lícula. El llibre i la pel·lícula vol recuperar-nos la memòria de l’escola dels valencians.\nQuè va passar a partir del 39? El moviment Freinet desapareix a tot arreu. I s’instal·la una foscor que elimina aquella brillantor il·lustrada. Cada mestre de la taula va explicant anècdotes dels entrevistats, històries de vida. Després vindrà la tristesa, l’exili, la mort. El primer afusellat oficial a Alacant és el director de l’escola Normal, perquè representava que era responsable d’aquella formació de mestres que lluïen.\nAlfred Ramos passa la paraula a Ferran Zurriaga: el nostre Emili Almendros.\n—Som en lo lloc que los correspon, als mestres». Ferran diu que començar per la infància, era la tria en continuar el camí que exigia dels propis mestres, el treball cooperatiu. Els mestres valencians del 31 al 39 van triar un camí i unes tècniques per donar veu als infants, per facilitar-los l’aprenentatge lector, l’escriptura, el debat i el diàleg, pautes que van evolucionant amb els anys: mestres que discutien què feien i com podien progressar: mestres fidels a un model d’escola. El llibre d’Alfred torna la paraula als mestres: deixeu-vos captivar per la història de cada mestre que apareix en aquest llibre: el goig d’uns infants que van poder contar i explicar allò que vivien a través de la impremta escolar i una quantitat ingent de revistes i quaderns que ells mateix editaven.\nSón els primers mestres que s’atreveixen que la llengua dels infants, la seua llengua materna, entre a l’escola. Canet lo Roig, Vinaròs, la Torre a València: a través d’un pacte amb els pares. Sant Joan de Moro, Sant Pau d’Albocàsser. Aquells mestres voluntàriament, pacten amb els pares la introducció de la llengua a través d’una revista.\nCarme Agulló reivindica un patrimoni valencià orgullós, els quaderns d’escola. Farà dues intervencions, com es formava els mestres i la importància de ‘les’ mestres freinet de la República, són la llum de la república, segons que va dir l’escriptor Manuel Rivas. La pedagogia popular: escola activa, treball i solidaritat, els principis de la constitució republicana. Rodolfo Llopis i Marcel·lí Domingo: els mestres són l’ànima de l’escola. Ensenyar l’ofici de mestre i destriar els millors. Riu-te’n de Finlàndia. ‘Batec’, Jesús Sanz i Pepita Uriz, Rosario Pérez Solernou, Francisca Ruiz Vallecillo, Eliseo Gómez Serrano,\nmestres i testimonis d’una història de l’escola amagada, silenciada amnèsica… Amb el colp del 39, les dones vam retrocedir segles, acaba Carmen Agulló, que reivindica de retirar els noms feixistes que encara intitulen algunes escoles.\nVicent Marzà és mestre, conseller i fill de mestres freinetistes. Agraeix poder compartir taula entre mestres que han volgut transformar la societat a través de l’escola: «continuem necessitant el valors dels quals heu parlat ací, els mestres. Durant massa temps s’ha silenciat una manera de fer. M’agrada, la imatge de cosir experiències, generacions, per construir un mapa col·lectiu d’anhels i lluites compartides, un mapa de cooperació per cohesionar i transformar la societat. La foscor que hem passat s’ha d’acabar. Humilment i greument hem escollit treballar per aquest objectiu, redreçar la llum d’aquells mestres de la república, a partir del referent pedagògic del país valencià: agraesc als pares i als mestres haver viscut un model de compromís ferm per l’escola. Agraesc aquesta oportunitat que he viscut, i per això entre tots hem de fer conèixer a la societat què van fer els mestres valencians, i què poden fer ara. Teniu la meua voluntat ferma per treballar plegats aquest horitzó. En el món de la incertesa, les illes de certesa són els mestres freinet valencians. Volem recuperar l’autoestima de ser mestres, valencians, i redreçar l’escola i la dignitat dels mestres: en cadascuna de les aules de totes les escoles valencianes.»\nVa, que ho deixem ací, sinyor conseller. Feina per envant!\nxavieret ha dit:\n4 de març de 2017 a les 11:09 pm\nExcelent,no sabia esta part dels mestres dels anys 30, tenien convicció per ensenyar i aportar coneixement,el moviment pedagògic freinet es un clar eixemple,enhorabona,va sent hora del reconeixement i gracies per a aportar tant de la nostra historia.


Bauzá, l’home de cera | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nBauzá, l’home de cera\nL'endemà dels comicis, el president ensorrat tenia una cara que semblava fosa en cera\nPalma 30 MAI 2015 - 18:09\tCEST\nJosé Ramon Bauzá (esquerra), l'endemà de les eleccions. J.J. Guillen EFE\nEntrada de fosca, el sendemà després de perdre les eleccions, el personatge [José Ramón Bauzá] semblava emblanquinat. Prim, estirat i pàl·lid de còrpora, el cor devia bombar amb la sang baixa. Es mostrava afectuós, estressat, emperò descol·locat, amb el gest trencat i una mirada distreta. Aquell president ensorrat, tan prompte a l’oposició, just quatre anys després de triomfar el 2011 més no poder, a voler, tenia una cara que semblava feta i fosa en cera. Responia i xerrava més automàticament que d’habitud.\nL'efígie de l’autoritat desenes de mils de vegades repetida i alabada –consagrada– a les "seves" tele i ràdio públiques (IB3) havia esdevingut una mena de repel·lent electoral. Ho proclamen ara els batlles que aquests dies fan un joc negre, apunyalen la despulla de qui ha dit que se’n va, fuig.\nBauzá, tan hiperactiu als actes i gests protocol·laris, sobretot amb empresaris, militants i majors, potser havia embafat i motivà un efecte rebot. Es veia venir la travelada. Féu créixer el sector social oponent i els adversaris, que ara, sumats, són més arreu de les illes Balears que els del seu grup i l’expulsen, si tot rutlla pels interessats. La desfeta és geològica. A la saturació d’ell mateix i de la marca del PP s'hi afegí la formiga blanca de la corrupció, una pesta, que capola sense parar en el biòtop històric, Balears SA, el sistema que s’alimenta i mai no és sadoll perquè els actors són compulsius de diners i poder.\nEls docents de la marea verda tombaren tres consellers d’Educació de Bauzá, en el moviment contra les retallades salarials, de plantilles i de resposta al nou model dretà de fer minvar el pes del català i implantar una escola trilingüe imposada. Els professors li feren 26 dies de vaga, espaiats en la legislatura, pels seus drets, amb un alt cos salarial per a les llars dels educadors (i de les famílies). El president assetjat, obsessionat a fer una tomb ideològic a l’Educació, descatalanitzar-la, no volgué xerrar ni afluixar, no es va voler moure gens ni mica del seus fonaments. La resistència del poder fou el combustible del llarg moviment latent de mestres, pares, alumnes i entitats ferides per la política feta a mida. La gent jove, els votants fidels de la dreta i les classes mitjanes trobaren acollida en d’altres sigles, no just a l’esquerra que suma guanyadora.\nEl capdavanter governamental animà el flux votant cap un partidet d’exclosos, de figures vetades o marginades per ells a les seves files. Arrelà el partit del PI, que li ha mossegat vots i diputats emperò no li serviran per aguantar el Govern. El PI és una nova edició depurada d’Unió Mallorquina que cercarà controls inquietants en una dotzena de municipis.\nLa efígie de l’autoritat mils de vegades alabada a IB3 havia esdevingut una mena de repel·lent electoral\nLa surgència urbana i animada de C’s, amb l’acent dominant del neogonellisme polític, ha arribat, emperò ha fracassat sobre les expectatives generades. Feia por i esperança. No mana, no condiciona ni ajuda Bauzá, a qui també li ha restat milers de vots i una partida de diputats com el PI. Són dues forces esquinçades de la llenya i el costellam del vaixell del PP.\nMai la tele fa guanyar votacions. El missatge sectari i banal des d’una radiotelevisió balear dirigida per polítics del PP es traduïa en un noticiari apologètic i en debat maniqueus, revengistes, sense pluralitat ni equilibri de veus fins i tot tot just després del 24-M. El ventall de veus –triades pel poder, hi havia directori i nihil obstat governamental– ha estat tres a favor a una de coartada: o un pornogràfic festival d’autòpsies com el debat d’un sis a favor de Bauzá i un per despistar. Una sola opinió dominant a un espai públic farta irrita. S’ha comprovat.\nEl president en retirada involuntària, sempre era un mar d’abraçades, estretes de mà, toquets en el frec a frec corporal –gens comú pels mediterranis en públic. No se’n temé què és vera, que tot s’acaba. Gens havia servit l’hegemonia i el conflicte per repetir a la piràmide de poder. Fou coherent i s’immolà sense voler. Tot per mantenir un únic relat multiplicat –a Madrid i a les Illes Balears, en lloances de servidors i adeptes. Es deia intèrpret de la majoria, termòmetre del sentiment social però el retrat que els ciutadans en feren a les urnes ho negaren. Volgué mudar la pell de la comunitat i capgirar una estructura de consens i foradà.\nJugar a tot i a res, sense socis, duu a esbucar, probablement, el règim que volgué establir, a l’educació, la cultura, la llengua, però sobretot als negocis lligats a la construcció sobre el territori, el turisme, ports, gestió privada de la mar i els espais naturals. Bauzá creà un joc de complicitats tan domèstic que esmussava. S’ha vist mil vegades amb els hotelers, ha visitat quatre cops el mateix projecte a Magaluf, ha fet 150 entrevistes de premsa i conferències amb el mateix temari en pocs mesos.\nAra els batles que eren fans o silents fidels fan un joc negre, apunyalen la despulla del lider que se’n va\nEl tam-tam dels empresaris turístics ha estat evident: els propagandistes i autors de les lleis a mida, com confessen, han tengut privilegis per fer créixer hotels, pisos i places a dojo. Coherentment han estat agraïts i han gastat cents de milers d’euros en propaganda pro Bauzá. Ell, l’home esquemàtic, ha dinat amb pagesos, caçadors, tècnics rurals, cercles i col·legis, emperò mai no ha volgut rebre o veure els professors, pares, metges, infermers, metges, ecologistes, sindicats que no eren de la seva corda i protestaven ferm.\nS’havia negat a anar a la UIB perquè discrepaven de la seva política lingüística i allà el xiulaven, amb camisa verda i llaços de les quatre barres. No n’hi havia vist tants mai. Pregonà que els professors i pares eren enemics del seu model de llibertat i feu un anatema de l’ensenyança en català, vigents des dels 80. Inventà una crisi i aquesta l’ha engolit.\nJa hi ha qui ha fet el memorial de greuges. Els adherits, als dinars de porcella [qui pagà?] i entrega de paperetes és la imatge explicada aquí detalladament, que és una làpida digital i de paper per a un epitafi polític. El poder amb majoria absoluta no fa immortal el personatge que administra temporalment els rèdits electorals a termini. És un aval que et duu als núvols, entre urna i urna. Però cau de barres encara que s’hagi estat omnipotent i totpoderós, eliminat a uns i consagrat d’altres.\nFer política des d’un credo religiós i l’estil marcat per les conviccions militars de formació no duu enlloc. És cert que els déus –els generals i els caporals– mai no s’equivoquen. Hom passa del cel de la suposada glòria i reverència a dins un clot, de cop enfangat o ple de pols i genolleres. I a l’esclat els que no et donen la mà per alçar-te o no et perdonen són alguns dels teus que abans feien que t’adoraven i et temien. Tot està escrit, demostrat a la realitat i les llegendes, és cert i és a la mitologia.\nS’havia negat a anat a la Universitat perquè discrepaven de la seva política lingüística i allà el xiulaven, amb camisa verda i llaços de les quatre barres\nEn un dia i mig curt després del 24-M, al comitè del PP, ja sense capacitat de fer i desfer sobre el destí i la gent en tantes coses, el criticaren a la cara, per primera vegada. D’altres aviat ho feren a trets a la premsa i en dinars públics els alcaldes que eren còmplices teus o silents i dolguts soldats de la doctrina. Ara que ell havia perdut –per ells i amb tots– amb estrèpit, perquè tot es va fer trinques, alguns d’aquells baldats a les urnes, els ignorats o marginats et punyiren en públic, furgaren a les ferides del fracàs que és passar de la majoria absoluta més gran la més abismal minoria. 2011-2014, dues fites per a una època, per obrir i cloure la teva història.\nAquella nit esmentada, el dimarts 26, al centre Francesc Quetglas –conseller socialista amb els emails espiats des de la presidència del Govern balear de Matas, a finals a mitjans del 90– al comitè del PP a Palma, 36 hores després del "Titànic" electoral, la mà dreta de Bauzá, el cervell i l’ombra, en Javier Fons Recuenco, sortí d’escena. Acotà la seva grossa figura dins un cotxet esportiu clàssic, d’època, rar, menut i car, i se n’anà amb un altre com en un final de pel·lícula romàntica italiana.\nJavier Fons ha estat el seu guionista, el regidor de la pel·lícula de Bauzá a tota hora, fins a l’hora de fer la col·lecció privada d’art. Bauzá és fill de músic militar i Fons, d’un alt oficial de la Guàrdia Civil al País Basc i ell alumne de Navarra. Bauzá féu el servei militar sense necessitat, no li tocava, ho féu per vocació i es considera de família militar. Fons donà cada mot al líder, trià i discriminà nomenaments i feu llistats pels efectes i l’exclusió. Sabia l’escaleta dels telenotícies i tertulians [ho conten ja consellers i excaps del negociat]. Vetava i més coses.\nEl creador de Bauzá és Javier Fons, era periodista petit empresari de relacions publiques que feu feina amb l’immobiliari enfonsant Vicente Grande\nEl creador de Bauzá és Fons, era periodista i petit empresari de relacions publiques que féu feina amb l’immobiliari enfonsant Vicente Grande [i Joaquin García] i de Santito Doctor Kóvacs des de la seva empresa Altaveu. Entrà a l’Ajuntament de Marratxí el 2007, en ser Bauzá d’alcalde després de controlà l’urbanisme. Allá Fons era oficialment "director d'activitats culturals, deportives i lúdiques. Titular: Javier Fons Recuenco. Retribucions anuals brutes: 37.210,00 euros. Dedicació: exclusiva”.\nEll, l’altre jo de Fons, ell mateix i el seu personatge al mirall, Bauzá restà aquella nit uns minuts esmaperdut encara al pati extern del centre de reunions, abraçant un reporter de televisió i la seva càmera, passant la mà pel coll i el braç per la cintura d’un cronista gelós, alçant la mà a la romana sens saber-ho. Girava i es feia sol·lícit i carinyós, desnortat, buit de poder o glòria.\nEls seus patrons i contraris de casta grossa que el sobreviuen mig retirats amb les regnes del partit, José Maria Rodríguez i Gabriel Cañellas –tres dècades els dos en aquest món seu gens exemplar– partiren amb cara desfeta per la derrota i pel goig d’haver tomat el qui dugué el vaixell a les roques. El naufragi de Bauzá i del PP esdevingué a tota màquina i sense moure el rumb de xoc inevitable. El timoner mai no dubtà. Ningú l'avisà. Bauzá, de cera o de fusta, s’ha fus, cremat, immolat, en la contumàcia d’insistir en un error fonamental, el voler fer una travessia a contra vent i contra gran part de la gent, fins a les penyes.


Manteniment industrial vinícola a Tona - Barcelona - Manteniment industrial cellers - Tallerspacs TALLERS PACS - Manteniment industrial professional - manteniment industrial caldereria - treballs en acer i alumini - manteniment industrial de cellers\nMANTENIMENT INDUSTRIAL VINÍCOLA A TONA\nA Tallers Pacs som experts en manteniment industrial per a cellers i cooperatives a Tona, la nostra experiència ens permet oferir un servei professional de la màxima qualitat, ja que comptem amb una àmplia experiència en diversos sectors i un equip amb els coneixements necessaris per solucionar els problemes habituals en relació al manteniment industrial per a cellers i cooperatives a Tona. Som experts en manteniment industrial de maquinària de cellers, oferint muntatge i reparació incloent el desmuntatge i trasllat de maquinària vella. Tallers Pacs, manteniment industrial professional per a cellers i cooperatives al seu abast.\nEL MILLOR MANTENIMENT INDUSTRIAL PARA CELLERS I COOPERATIVES A TONA\nA Tallers Pacs som especialistes en manteniment industrial de cellers i cooperatives agrícoles a Tona, els nostres clients i la nostra experiència avalen la nostra professionalitat i el nostre servei. Realitzem treballs de metalmecánica, aplicacions especials, trasllats, urgències, avaries, manteniment de cellers i actualitzem els seus equips per poder gaudir de les noves tecnologies. En Tallers Pacs, difrutarà d'un servei de manteniment industrial vinícola a Tona a l'altura de les seves necessitats i amb la millor relació qualitat-preu.


Sabem quin model energètic volem… però com el construïm? - Revista L'Altra Mirada\nSabem quin model energètic volem… però com el construïm?\nJoan Groizard Payeras*\nGovern de les Illes Balears*\nCanvi climàtic. Dependència exterior i vulnerabilitat. Perpetuació de condicions de vida indignes als llocs d’origen dels combustibles fòssils. Línies d’alta tensió al paisatge balear. Oligopoli energètic internacional. Pobresa energètica.\nSabem què és el que no ens agrada del model energètic “tradicional”. Que de tradicional en té poc, tenint en compte que el sistema de generació i consum d’electricitat és relativament recent en termes històrics i ha evolucionat a passes de gegant. Però tot i sabent que no ens agrada, i sabent que no és tradicional, ja estam massa acostumats a l’ “status quo”, i de la mateixa manera que imatges de pobresa extrema o de violència als mitjans poden acabar insensibilitzant a l’observador, sabem, però no acabam de ser conscients, de què a Alcúdia es crema carbó, dia i nit, per proveir d’electricitat no tan sols els milions turistes que arriben – que també – sinó també el més d’un milió de residents de Balears, per molt ecologistes que siguem.\nSostenibilitat. Sobirania energètica. Justícia climàtica. Renovables. Autoconsum. Estalvi energètic. Descentralització. Democratització de l’energia. L’accés a l’energia com a dret fonamental.\nTambé sabem en quina direcció ha d’avançar el model energètic. Una combinació de polítiques nefastes per part dels governs del Partit Popular, l’augment del preu de l’energia per als petits consumidors així com un treball important per part de la societat civil – amb la Plataforma por un Nuevo Modelo Energético com un dels principals referents – ha aconseguit que l’energia deixi de ser un tema exclusivament tècnic i apartat de la ciutadania, passant a ser un important camp de batalla polític i social, la qual cosa ha permès iniciar un debat molt ampli sobre la transició energètica i dibuixar un futur esperançador i il·lusionant.\nEl que no tenim tan clar, col·lectivament, és com hi arribam. Els ecologismes i les esquerres en general som crítics i exigents per naturalesa, especialment amb nosaltres mateixos. Això ha impulsat importants evolucions al llarg de la història, i ha permès apropar al mainstream idees al seu moment tan revolucionàries com la igualtat o la sostenibilitat (al menys de forma abstracta). Però aquesta capacitat d’inconformisme també ha suposat dificultats, per exemple, a l’hora d’aconseguir confluències de les esquerres que ens permetin fer front a les envestides del neoliberalisme.\nI és aquí on hi ha el perill. Entre un status quo que no ens agrada però al qual ens hem acostumat i un futur il·lusionant, correm el risc de quedar atrapats, no en una Odissea, a la qual anem avançant cap a una Ítaca que es mou al ritme de la nostra capacitat per projectar o somniar un model energètic encara millor, sinó (seguint la metàfora nàutica) al port, discutint al voltant del mapa en quina direcció hem de navegar primer.\nEl camí cap al nou model energètic no és ni curt ni senzill, ni molt manco d’una sola passa, i tenim nombrosos obstacles a resoldre: En primer lloc, hem de canviar la normativa a Balears i planificar el desplegament de les renovables al territori de les diferents illes, i les tasques prèvies ja s’han iniciat des del Govern. També hem de canviar la normativa estatal, i això s’haurà de fer mitjançant una pressió al Ministeri d’energia que hi hagi al seu moment, però també explicant a l’electorat per què és necessària i urgent la transició energètica.\nA més, hem de mobilitzar una capacitat d’inversió econòmica brutal – estam parlant d’uns 100 milions d’euros anuals que necessitaríem per instal·lar la capacitat de generació renovable necessària per complir amb els Acords de París. I si volem que el nou model energètic sigui públic o de la ciutadania, aquesta inversió ha de venir del sector públic o de la ciutadania – evidentment, amb els mesures per part dels poders públics per tal de fer que això sigui possible. Com a punt de comparació, el pressupost actual d’energia i canvi climàtic és d’uns 3 milions d’euros, i en la situació econòmica actual és difícil veure com s’hi podran dedicar més recursos, a menys que hi hagi una priorització important i aquests es dedueixin d’altres partides.\nPel que fa a l’autoconsum, ja hem posat en marxa tota una sèrie de mesures per fomentar-lo i facilitar-lo, i en tenim més en marxa. Però no basta amb simplificar i abaratir la posada en marxa d’instal·lacions d’autoconsum, sinó que hem de convèncer a centenars de particulars i empreses que s’hi apuntin.\nCada passa d’aquestes duu temps i és important no oblidar que jugam amb un horitzó temporal delicat, una situació on al Govern Balear, cadascun dels Consells Insulars i molts d’Ajuntaments tenim governs progressistes i del canvi, però que aquesta situació no serà eterna. Des del Govern d’això en som conscients, i per tant treballam d’accelerar els canvis que de nosaltres depenen al màxim – així com procurar que els canvis que posam en marxa puguin tenir el màxim recorregut possible.\nPerò això, precisament perquè ha de ser un canvi de tots i no des de dalt, no ho podem fer tot sols, i aquí necessitam a la societat civil, i la ciutadania en conjunt. I atès que tots tenim prou clar el model energètic al qual aspiram – basta veure els idearis i programes electorals dels partits que donen suport al Govern, i comparar-los amb les propostes de la societat civil , hem de passar del debat general a la proposta concreta, per tal d’accelerar la transició cap a un nou model i que administracions i ciutadania anem creant el marc legal i econòmic per desenvolupar unes infraestructures energètiques democràtiques, distribuïdes i sostenibles.\nAl mateix temps, però, hem de recordar que el canvi climàtic no espera. Que mentre anem definint i fent realitat aquest model, seguim cremant milers de tones de carbó importades. Urgentment, per tant, com a societats balears ens hem de plantejar si estam disposats a seguir amb l’actual grau de dependència energètica exterior i emissions de gasos d’efecte hivernacle, o si transitòriament acceptam que a curt termini les noves infraestructures renovables no seran exclusivament participades per la ciutadania o exclusivament de petites dimensions.\nEn paral·lel a les mesures de foment d’autoconsum i d’estalvi energètic que estam posant en marxa aquesta legislatura, tenim damunt la taula una sèrie de projectes energètics capaços d’augmentar la contribució de renovables a l’electricitat de Balears fins a més del 10%, del 2% actual. Cada MWh d’energia renovable abocada a la xarxa, és un MWh d’energia fòssil expulsada, i qualsevol instal·lació renovable que es plantegi en rústic haurem de condicionar a què hagi de ser reversible al final de la seva vida útil – sí, les tècniques actuals permeten instal·lacions sense formigó – així com integrada amb activitat agrària i/o ramadera i integrada al màxim paisatgísticament. A més, els projectes que s’estan plantejant, tot i la controvèrsia per les seves mides – sense dubte, més grans del que correspondria als territoris insulars –, són realment descentralitzats, és a dir, l’energia que generen s’acabarà consumint majoritàriament al mateix node de la xarxa elèctric.\nTenim, per tant, l’oportunitat de multiplicar per cinc la potència d’energies renovables a les Illes Balears aquesta legislatura. Això ens deixa en un 10%, i encara ens deixa l’altre 90% per anar cobrint progressivament amb els processos més lents, però més participatius.\nTot això, per descomptat, amb un important esforç d’estalvi energètic que ens permeti, com a mínim, limitar l’augment de la demanda – que a dia d’avui i davant els fonaments del capitalisme neoliberal, és en sí una cosa ben radical. ¿Estam llestos per funcionar amb un sòtil energètic, i sobre tot, per gestionar com ens repartim l’energia que sí considerem que hem de generar i utilitzar? Això suposa repensar totalment el model energètic, que fins ara considerava la demanda com una cosa inqüestionable i que s’havia de cobrir com fos.\nPerò precisament la nostra funció, la de totes aquelles i aquells que somniam i lluitam per un món més just i sostenible, és repensar el que fins ara es donava per bo, i fer possible l’impossible.\nSabem quin model energ (OpenDocument Text – 78.9 kB)


el blog d'en Plana: Peluts\nPublicat a la Veu el 15/10/2018\nLa presència d'animals a les nostres viles no és, ni de lluny, res de nou. Els animals han conviscut amb nosaltres des de fa segles. Han format part important de les nostres vides, la nostra alimentació o la nostra economia, i aquest paper determinant ha fet que sempre els hàgim hagut de tenir ben a prop i hagin estat presents, també, als nostres carrers, a les nostres cases i, per tant, als nostres pobles.\nEl que sí que és relativament nou, si ho mirem amb perspectiva històrica, és la visió dels animals no com a elements utilitaristes que són necessaris per a la logística familiar o laboral, sinó com a companys de vida que són un membre més de la família i que, com a tals, han de tenir una bona qualitat de vida i una integració adequada a la vida urbana.\nEls ciutadans ja no esperen obtenir algun tipus de benefici o de rendiment dels animals amb els que conviuen, únicament volen viure amb ells, gaudir d'un amor incondicional que deixa en no res el dels contes de fades i compartir moments de felicitat. Aquesta nova realitat obliga als ajuntaments a adaptar les ciutats perquè aquesta convivència es pugui desenvolupar amb condicions de comoditat tant pels propietaris com pels peluts, i també a assegurar que els drets d'aquests "ciutadans" estiguin garantits. Per fer tot això, és molt important que tots els animals estiguin identificats amb el microxip, tal com marca la llei catalana, i també correctament censats perquè l'ajuntament pugui tenir tota la informació necessària. En aquest sentit, convé recordar que Roses ja ha fet esforços per a fomentar-ho, eliminant, per exemple, la taxa per censar als animals.\nPer desgràcia, la realitat no és engrescadora. Molts dels nostres veïns peluts no estan censats ni identificats correctament. Una disfunció que incompleix la normativa i causa importants problemes. Només amb un bon sistema d'identificació podem assegurar que els animals perduts podran tornar amb la seva família i podrem lluitar contra l'abandonament, i només amb un bon cens podrem tenir una radiografia de la situació que ens permeti poder implementar polítiques efectives.\nPer tot això, des del grup republicà hem presentat una sèrie de propostes per modificar l'ordenança de tinença d'animals en la línia de fomentar el cens i la identificació. Dues eines indispensables que hem de potenciar al màxim.\nPublicat per joan plana a les 20:52\nEntrevista sobre l’1 d’octubre


Carrega contra els que posen en dubte el "valor" que dona a l'1-O i diu que ningú li ha demanat la dimissió\nJordi Sànchez en una imatge d'arxiu. ARXIU\nBarcelonaJordi Sànchez dona per tancada la polèmica interna que s'havia obert a JxCat en els últims dies per la interpretació que va fer de l'1-O en un article publicat a l'ARA. El secretari general del partit, que ja havia estat qüestionat per alguns sectors pel secretisme en la recta final de les negociacions per formar govern amb ERC, va tornar al centre de les crítiques la setmana passada, quan es va impulsar una recollida de firmes anònima per reclamar que posés el seu càrrec a disposició. Després de reunir-se amb l'executiva del partit, Sànchez ha ofert aquest dilluns una roda de premsa per denunciar que se l'ataqui des de "l'anonimat", amb "ignorància o mala fe" i fruit de la "manipulació d'una expressió". "Zero peticions de dimissió", ha recalcat, i ha insistit que cap membre de l'executiva ni les direccions territorials li han demanat que renunciï. Sànchez ha considerat que la polèmica "només té una conseqüència: erosionar el projecte de JxCat".\nEn l'article a aquest diari, Sánchez va considerar que "l’1 d’Octubre va ser concebut més per forçar el govern espanyol a obrir una via de diàleg i negociació per assolir un referèndum acordat que per proclamar efectivament la independència". En la roda de premsa d'aquest dilluns, però, i després que diversos membres de l'executiva de JxCat reivindiquessin la DUI a Twitter, ha remarcat que "l'1-O va representar una victòria inapel·lable de la voluntat democràtica en aquest país de poder exercir el dret a l'autodeterminació". "Que ningú pretengui obrir polèmiques al voltant ni de la meva persona ni de JxCat sobre el valor que jo dono a l'1-O", ha sentenciat. I si bé ha admès que no es va poder "culminar efectivament" el mandat del referèndum, ha afegit que representa un "capital irrenunciable".\nL'expresident Carles Puigdemont ja havia tancat files amb el secretari general, amb qui va reunir-se divendres a la tarda. I, segons ha assegurat el mateix Sànchez, l'executiva ha buscat aquest matí donar carpetada a la polèmica. La cúpula del partit ha acordat "unanimitat absoluta al voltant de voler ser una força hegemònica per portar el país a la independència", ha dit Sànchez, que també s'ha conjurat perquè "determinades polèmiques no sobrevinguin" a la formació i "començar a treballar per ser primera força a les municipals del 2023". "Hi ha gent descontenta? Segur. Hi ha un 17% del partit que creu que no havíem de fer l’acord [de govern]", ha reconegut, però ha deixat clar que se sent "pare de l'1-O" i que "no hi ha hagut cap resposta massiva a tot el soroll que hi ha hagut": des de dijous passat, ha informat, hi ha hagut tres baixes al partit i nou altes. "La militància no vol soroll".\n"Els indults són una solució molt parcial"\nSànchez ho ha aprofitat per valorar la manifestació que va tenir lloc ahir a Colón (Madrid) contra els indults. "Res a dir contra els milers de persones que es van manifestar", ha assegurat: "Però amb la mateixa claredat he de dir que els indults són una solució molt parcial al problema que vivim, del tot insuficient". En el mateix sentit, ha insistit que els indults "no poden ser i no seran a canvi de cap penediment" per part seva ni de "cap altre pres": "Cap renúncia, ni als ideals ni a la legitimitat de continuar actuant democràticament". El secretari general de Junts també ha volgut referir-se a la petició de la Fiscalia de sis anys de presó a l'exconseller d'Interior Miquel Buch. "És del tot inacceptable que en aquests moments en què estem abordant el conflicte polític, la Fiscalia decreti presó per a dues persones que no van fer res més que complir el seu deure", ha criticat, i ha insistit que demanarà al nou conseller, Joan Ignasi Elena, que es pugui restablir el servei d'escorta a l'expresident. "Cal tornar a posar aquesta qüestió sobre la taula per intentar trobar solucions", ha considerat.


DIFRACCIÓ DE RAJOS X. Serveis Tècnics d'Investigació\nDIFRACCIÓ DE RAJOS X Serveis Tècnics d'Investigació\nDIFRACCIÓ DE RAJOS X\nLa Difracció de rajos X està basada en les interferències òptiques que es produeixen quan una radiació monocromàtica travessa una escletxa d'espessor comparable a la longitud d'ona de la radiació. Els rajos X tenen longituds d'ona d'Àngstroms, del mateix ordre que les distàncies interatòmiques dels components de les xarxes cristal·lines. En ser irradiats sobre la mostra a analitzar, els rajos X es difracten amb angles que depenen de les distàncies interatòmiques. El mètode analític de la Pols a l'Atzar o de Debye-Scherrer consisteix a irradiar amb rajos X sobre una mostra formada per multitud de cristalls col·locats a l'atzar en totes les direccions possibles. Per això és aplicable la Llei de Bragg: nλ = 2d•sinθ, en la qual “d” és la distància entre els plànols interatòmics que produeixen la difracció.\nLa difracció de rajos X és un mètode d'alta tecnologia no destructiu per a l'anàlisi d'una àmplia gamma de materials, fins i tot fluïts, metalls, minerals, polímers, catalitzadors, plàstics, productes farmacèutics, recobriments de capa fina, ceràmiques i semiconductors. L'aplicació fonamental de la Difracció de rajos X és la identificació qualitativa de la composició mineralògica d'una mostra cristal·lina.\nAltres aplicacions són l'anàlisi quantitativa de compostos cristal·lins, la determinació de grandàries de cristalls, la determinació del coeficient de dilatació tèrmica, així com càlculs sobre la simetria del cristall i especialment l'assignació de distàncies a determinades famílies de plànols i l'obtenció dels paràmetres de la xarxa.\nA més, un dels equips de difracció es pot configurar per a obtenir les següents aplicacions:\nSAIX. Aquesta funció permet adquirir informació sobre l'estructura del material, per exemple la grandària i forma de les partícules.\nAnàlisi de làmines primes. Mitjançant Reflectometria de raigs-X i Difracció d'Angle Rasant.\nMicrodifracción. Possibilitat de fer anàlisis puntuals amb una resolució de 100µm.\nAnàlisi en Transmissió. Sense necessitat de muntar capil·lars, la mostra se situa entre dues làmines de mylar pel que el volum de mostra irradiat és més elevat. En aquesta configuració es disposa d'un espill focalizador que garanteix mesures de molt bona qualitat i resolució.\nAnàlisi en atmosfera i temperatura controlades (fins a 900ºC), per a mesures de canvis de fase i de composició.\nBruker D8-Advance amb espill Göebel (mostres no planes) amb cambra d'alta temperatura (fins a 900ºC), amb un generador de rajos-x KRISTALLOFLEX K 760-80F (Potència: 3000W, Tensió: 20-60KV i Corrent: 5-80dt.) proveït d'un tub de RX amb ànode de coure. Es disposa de la base de dades de la ICDD (International Center for Diffraction Data).\nPanalytical Empyrean equip multifuncional per a l'anàlisi per difracció de raigs X. L'equip en la seua configuració bàsica disposa de goniòmetre amb un tub de raigs X amb càtode de Cu Kα, i un detector PIXcel 3D. La configuració permet el muntatge de diferents mòduls (SAIX, Reflectometría, etc.) de fàcil instal·lació amb posicions PreFix. L'equip posseeix a més una cambra de reacció per a anàlisi de canvi de fase dels materials durant el seu calfament fins a una temperatura de 900°C. Es disposa de la base de dades de la ICDD (International Center for Diffraction Data) i de la base de dades de la COD (Crystallography Open Database) per a determinació de minerals i compostos.\nLes mostres han de lliurar-se adequadament etiquetades,envasades i condicionades per a assegurar la seua identificació,integritat i conservació durant el transport i garantir la seguretat del personal que ho realitza.\nPer a un òptim resultat, la mostra haurà de ser una part representativa i homogènia del conjunt total a analitzar.\nLes quantitats de mostra necessàries per a l'anàlisi són:\nMostra mòlta: quantitat equivalent al contingut d'una cullereta de cafè, amb 15 micres de grandària mitjana de partícula.\nMostra no mòlta: dimensions compatibles amb el portamuestras (4 cm de diàmetre i 0,6 cm d'altura).\nPer a anàlisi per Reflectometría es necessita una mostra plana, adequada per a aquesta mena d'anàlisi (baixa rugositat -menys de 10 nm- i grossàries inferiors a µ1 m) amb dimensions superiors a 1cm x 1cm.\nEn les mesures de SAIX es requereixen mostres amb morfologia de partícules homogènia (esfèriques, cilíndriques, etc), és a dir, no es poden analitzar mostres polimorfes. L'anàlisi és per a determinar grandàries de partícules d'entre 10 i 100 nm.\nMostra no mòlta: dimensions compatibles amb el portamuestras (1,4 cm de diàmetre i 0,1 cm d'altura).\nIncidència Rasant. Mostres planes amb dimensions superiors a 1cm x 1cm.\nMicrodifracción. Mostres sòlides (no pulverulentes) segons morfologia.\nL'anàlisi per transmissió està dirigit a mostres perilloses i mostres sensibles al medi ambient, poc absorbents o transparents a la radiació (compostos orgànics, farmacèutics, etc).


PALLARÈS DENUNCIAT PER INCITACIÓ A L’ODI – Pallars, 17-11-17 – Pirineus TV\nPALLARÈS DENUNCIAT PER INCITACIÓ A L’ODI – Pallars, 17-11-17\nEl pallarès i veí de Tremp, Manel Riu de 52 anys, ha estat detingut aquest dijous per un presumpte delicte d'incitació a l'odi en les xarxes social.\nManel Riu ens explica que es trobava a casa quan la Guàrdia Civil el van venir a buscar i li van demanar que l'acompanyessin fins a la caserna per llegir-li els drets i prendre-li declaració d'una l'acusació d'incitació a l'odi a través de Facebook, i xarxes socials en general, destacant una publicació que va realitzar el passat 07 d'octubre on explicava un succés que va tenir amb la Guàrdia Civil.\nManel afirma haver criticat les càrregues policials del passat 01 d'octubre, i haver criticat la Guàrdia Civil i la Policia Nacional abans i després del 01 d'octubre, però com ell, tots.\nManel creu que l'acusació per incitació a l'odi és sobredimensionada.\nEl Manel té molt clar que la denúncia no el farà callar.\nManel ha publicat un tweet per donar a conèixer la dencúncia; el que no sap qui és el denunciant.\nParlen al vídeo: MANEL RIU, CIUTADÀ TREMP


Càmping Internacional de Calonge | Sport No Limit Travel\nAllotja't en plena natura al Càmping Internacional de Calonge, a la bonica costa de Girona. Un espai ideal per descansar abans d'un esdeveniment ciclista amb la família gràcies a la gran quantitat de serveis que ofereix l'allotjament. El càmping es troba envoltat per paisatges rurals i als pocs minuts de Platja d'Aro i molt a prop de la capital. El Càmping Internacional de Calonge ofereix meravellosos bungalous equipats amb cuina, televisió, aire condicionat, mobiliari de terrassa i barbacoa. A més, podràs guardar la teva bicicleta al mateix espai, gaudiràs d'un servei d'esmorzar en forma de picnic a partir de les 04:30 el dia de la competició, et podràs dutxar després de la cursa i tindràs aparcament gratuït per al teu vehicle.\nL'allotjament i el seu entorn et permetran desconnectar de la competició i relaxar-te per encarar amb força la jornada següent. El Càmping Internacional de Calonge permet gaudir d'unz platja molt pròxima si el temps ho permet i de les seves 3 piscines, una destinada únicament a nens, i una zona de solàrium. A més hi ha diversos comerços i serveis de restauració en el mateix recinte, perquè no et hagis de moure i gaudeixis d'una absoluta comoditat.


25045 - Resultats de la cerca - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Resultats de la cerca: 25045\n1 p, 86.6 KB Econometria  / Gjorgjier, Riste ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials\n1 p, 86.6 KB Econometria  / Sanz, Anna ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials\n1 p, 86.6 KB Econometria  / Pinyol, Conxita ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials\n1 p, 86.6 KB Econometria  / Farré, Lídia ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials\n1 p, 86.6 KB Econometria  / Iorio, Daniela ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials


E-connect! Promovem l’emprenedoria i la innovació en els cicles formatius de Vilafranca i connectem l’alumnat amb el teixit empresarial del Penedès | Promoció Econòmica\nInici / Notícies / E-connect! Promovem l’emprenedoria i la innovació en els cicles formatius de Vilafranca i connectem l’alumnat amb el teixit empresarial del Penedès\nPer segon any consecutiu l’Institut l’Eugeni d’Ors en col·laboració amb el servei de Promoció Econòmica , el Servei d’Educació de l’Ajuntament de Vilafranca del Penedès i la Federació Empresarial del Gran Penedès (FEGP) organitza el concurs que premia idees emprenedores, innovadores i creatives de l’alumnat dels centres educatius de Batxillerat i Cicles Formatius de Vilafranca del Penedès. Enguany a més de l’Eugeni d’Ors, també participarà a l’esdeveniment l’alumnat l’Escola Municipal d’Art Arsenal.\nAquesta proposta s’emmarca en un dels objectius pels quals està treballant la Taula de la FP basada en promocionar la formació professional i connectar l’alumnat amb les necessitats i els reptes reals del teixit empresarial alhora que adquireixen competències per desenvolupar projectes amb metodologies que els seran útils pel seu futur laboral.\nL’objectiu d’aquesta iniciativa és que els i les alumnes treballin per equips i pensin, ideïn, desenvolupin i exposin en públic les solucions a un dels tres reptes que cada any plantegen tres empreses del territori. Les empreses i entitats que enguany presentaran els reptes són el grup cooperatiu d’inserció laboral Entrem, l’empresa de cartró ondulat i embalatges ONDUNOVA dels Monjos i el servei de Comerç de l’Ajuntament de Vilafranca.\nLa jornada inaugural que donarà el tret de sortida del concurs serà el 9 de març on es presentaran les tres empreses i els reptes que proposen. Aquest mateix dia, els participants triaran quin repte volen solucionar i formaran equips de 3 persones que hauran de solucionar el repte de l’empresa seleccionada. Les idees seran desenvolupades gràcies a les formacions que rebran sobre com elaborar un model de negoci seguint la tècnica SCOPE amb Jordi Puigdellívol, creador d’aquesta eina, que els orientarà a definir una proposta de solució al repte plantejat.\nDurant un mes els equips treballaran amb els seus mentors a cada centre i exposaran les seves propostes per passar a les semifinals, moment en què les solucions s’exposaran a la web del projecte (www.econnect.cat) perquè puguin ser votades. Un cop superada aquesta fase, els i les finalistes rebran una formació en elevator pitch, és a dir, aprendran a exposar el seu model de negoci en un minut, se’ls oferiran eines per aprendre a parlar en públic, a ser sintètics i clars i sobretot, a captar l’atenció del seu client per poder vendre el seu producte o servei. Entre els grups finalistes, es decidiran els grups guanyadors que percebran un premi que atorga l’Ajuntament de Vilafranca del Penedès.\nEl resultat del treball de l’any passat, tot i el confinament, va poder demostrar que la iniciativa van ser un èxit, tant pels aprenentatges i els competències adquirides com pels vincles que es van teixir i les experiències per uns i altres.\nMés informació a: www.econnect.cat o bé al servei de Promoció Econòmica: 93 817 11 69 – promocioeconomica@vilafranca.cat


Múltiples vulnerabilitats a Adobe Flash Player 16.0\nAvui dia 19 de gener s’han comunicat per part de Adobe múltiples vulnerabilitats a Adobe ShockWave Flash.\nAdobe Flash s’utilitza habitualment per a visualitzar contingut multimedia amb el navegador, com per exemple quan visualitzem videos.\nUn atacant que exploti correctament aquesta vulnerabilitat podría enregistrar les tecles pitjades per l’usuari, executar codi maliciós, corrompre la memoria o revelar informació sensible del PC afectat per a la vulnerabilitat.\nÉs una vulnerabilitat de client, això vol dir que pot ser explotada per exemple quan es carrega la publicitat de les pàgines web. Un atacant podría comprar publicitat a google i carregar el exploit maliciós per atacar un conjunt de victimes potencials. Actualment tenim registrat un cas semblant a determinades pàgines webs d’esports que carreguen la publicitat de Google i com qualsevol atacant pot comprar els banners a DoubleClick, etc, realment, aquestes webs no controlen el codi que s’està mostrant al usuari i es converteix en un atac dirigit.\nActualitzar el paquet a la darrera versió\nEl link següent detalla tots els CVEs afectats i la descripció acurada de cadascun d’ells:\nAdobe, CESICAT, Seguretat, Vulnerabilitat << tornar


La Generalitat engega el programa “Bufetada 3.0” d’estímul a Youtubers i joves emprenedors - benegre.cat\nBy Àlex Solà | 1 d'abril de 2016\nUn bandau a temps per evitar mals majors. El Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya ha posat en marxa el programa d’ajudes Bufetada 3.0 amb la intenció d’estimular creativament tota una fornada de Youtubers catalans, així com joves emprenedors de l’àmbit tecnològic. “Necessiten un estímul a l’altura del que fan perquè se’ls passi la tonteria”, assegura un portaveu de Treball, tot afegint que “aquesta generació són l’hòstia. Disculpeu, m’he equivocat amb l’article, volia dir que són d’hòstia”.\nSi bé la Generalitat reconeix que hi ha un allau de voluntaris per dur a terme el que vindria a ser la bufetada, de moment només els funcionaris de Treball en tindran potestat. No obstant això, fonts del govern deixen entreveure que “es farà la vista grossa” si algun ciutadà decideix aplicar el programa pel seu compte. “Quan coneixes un Youtuber o un jove emprenedor que t’explica la seva start-up de merda la mà et salta sola, i reprimir-se és molt dolent”, asseveren.\nEl govern ha explicat que el programa inclou tots dos col·lectius, Youtubers i emprenedors, perquè han estat incapaços de decidir quin necessita amb més urgència “un bon estímul, a la cara i, si pot ser, amb una cadira”. “Al final tots dos són fruit del postureo digital, jovent que vol guanyar-se la vida aprofitant que la gent més gran que ells no entén absolutament res del que està passant amb la tecnologia”, diuen fonts de treball, “ja se la fotran quan això d’Internet passi de moda”.\nEn paral·lel al programa Bufetada 3.0, la Generalitat ha publicat una guia per reconéixer aquests subjectes. “Tot xaval amb gorra plana xupant WiFi a les escales de l’Apple Store és un Youtuber en potència, quan abans arribi l’estímul molt millor”, assegura el manual. Pel que fa a joves emprenedors tecnològics, es defineix “un xaval sense feina, enganxat a Internet, que s’hagi comprat un domini .com i que segui en una gran pilota inflable en comptes de cadira”. En cas que disposi d’una oficina amb futbolí o taula de ping-pong, el protocol reclama “intensificar l’estímul amb dues hòsties”.


Pluja de gols per accedir a vuitens (4-1)\nEls culers, gràcies els gols de Munir, Denis (2) i Malcom, certifiquen l’accés a la següent ronda en un matx on ha debutat Riqui Puig\nVictòria contundent del FC Barcelona davant la Cultural Leonesa (4-1) en un Camp Nou de rècord, on un total de 76.398 espectadors han gaudit de la Diada del Soci Solidari. Els blaugrana han estat superiors en tot moment al rival i amb aquest triomf, aconsegueixen accedir als vuitens de la Copa del Rei, competició que els culers intentaran revalidar per cinquena temporada consecutiva.\nGols culers des de l’inici\nEl matx ha començat de manera frenètica i les primeres ocasions barcelonistes no han trigat a arribar, principalment amb Munir com a protagonista. I precisament ha estat el davanter de la Masia l’encarregat d’obrir la llauna: Gran combinació grupal blaugrana (la pilota ha passat per 10 jugadors diferents) Rakitic assisteix per Munir i el ‘19’ blaugrana, amb un xut ben col·locat al pal contrari i amb la dreta, ha anotat l’1-0 (minut 18). Només tres minuts després, el davanter blaugrana estavellava una pilota al pal en el mà a mà amb Jorge Palatsí, assistit per una gran passada de Malcom.\nPoc després, arribaria el segon gol blaugrana, aquest cop obra de Denis Suárez (minut 26). Apertura d’Aleñá a l’esquerra pel gallec, que retalla cap a dins i amb un xut creuat, ha anotat el 2-0. El mateix Denis, en una acció molt semblant a la del gol, ha provat fortuna dos minuts després, però el porter visitant ha refusat a córner. El Barça era amo i senyor del partit i la sentència arribaria just abans del descans. Contraatac blaugrana que acaba amb una magnífica centrada de Denis des de la dreta i Malcom, amb una bona rematada ajustada de cap, ha situat el 3-0 al marcador (minut 43).\nJa a la segona meitat, els visitants han reaccionat en busca del gol de l’honor, i el premi ha acabat arribant. Després de dues bones aturades de Cillessen, Josep Señé ha anotat a porta buida el 3-1 (minut 54). Tot i el gol, el domini ha seguit sent dels de Valverde, que han seguit arribant a la porteria lleonesa. A més, als 55 minuts de joc s’ha produït un altre dels moments del partit: El jove jugador de la Masia, Riqui Puig, ha debutat amb el primer equip en partit oficial.\nDebut d’ensomni de Riqui\nRiqui Puig, en els seus primers minuts sobre la gespa del Camp Nou, ha deixat mostres de la seva gran qualitat amb la pilota. I és que el ‘28’ blaugrana ha estat l’encarregat d’assistir Denis Suárez en el 4-1 (minut 70), amb un gran toc subtil a la frontal per tancar la golejada. Tot i així, el Barça ha acabat els darrers minuts jugant en inferioritat, ja que Malcom -amb els tres canvis ja fets- ha hagut de retirar-se amb molèsties. Finalment, victòria contundent dels de Valverde per certificar l’accés als vuitens de final de la Copa una temporada més.


Inici > detall del relat: Galenus\nEl doctor Vila juga amb el mòbil mentre espera que arribi la propera visita.\nTé 65 anys i és feliç treballant tres tardes per setmana a la seva consulta al barri de la Verneda.\nEls matins a l’hospital són força interessants, però tanta burocràcia l’aclapara i li fa perdre un temps preciós que podria aprofitar visitant més malalts i alleugerint les llistes d’espera.\nTreballar a casa és una altra cosa, tothom el coneix i ningú controla el temps que gasta parlant amb els seus pacients, ell sap que escoltant la gent aconsegueix la meitat dels diagnòstics i l’altra meitat són coneixements i sentit comú.\nÚltimament les visites són menys abundants, la crisi econòmica, les abundants policlíniques i sobretot aquesta tristor que inunda el país fa que tingui menys clientela.\n-Passa Marta, com estàs avui?\n-Molt millor Dr. Vila, ja no tinc basques i tolero millor el menjar.\nDesprés de l’exploració i alguns canvis en la medicació, la conversa va derivar per altres camins.\nAl final del dia, camí de casa, el doctor va pensant en la Marta, va ser una de les seves primeres pacients i ara tota la seva ciència no serveix per evitar-li la mort. La Marta es marceix a poc a poc, ja no lluita com al principi de la malaltia i encara tenia esperances de vèncer el càncer. Però ell no vol tirar la tovallola, sap d’un tractament experimental que està funcionant prou bé en el seu hospital i decideix que demà la trucarà i sense fer-li falses promeses li suggerirà, no, no, l’obligarà, que per això és el seu metge, a començar la teràpia i qui sap què passarà.\nLa seva professió es basa en no perdre mai l’esper, la confiança, la fe, l’afany. Mai deixarà de creure en la ciència ni tampoc en les variables aleatòries que fan possible la victòria quan ningú ja l’espera. Per això es va fer metge!\nQuantes vegades hem sentit això de que en els propers deu anys es trobarà una pastilleta o un tractament per curar malalties incurables. Es van fent passes, ho reconec, però també es juga amb l'esperança dels malalts. Un relat que fa pensar. Una forta abraçada.


Els socialistes es marquen com a objectiu començar les obres de la variant de Campanet aquesta legislatura\nmarç 22 Els socialistes es marquen com a objectiu començar les obres de la variant de Campanet aquesta legislatura\nDins la campanya #CanviantMallorca, Mercedes Garrido, Bel Oliver i Rosa Bestard donen comptes a la ciutadania de la feina feta en aquests mesos de canvi als ajuntaments, el Consell de Mallorca i el Govern\nLa portaveu municipal socialista va explicar que per la «constructiva oposició» que fan al Consistori van votar en contra dels pressuposts perquè «només van escoltar una de les moltes propostes que era per mantenir les beques d'educació que volien eliminar»\nEls Socialistes de Mallorca continuen la campanya informativa #CanviantMallorca per tal de donar comptes a la ciutadania de la feina que es fa des de les institucions. A Campanet, la consellera de Territori i Infraestructures del Consell de Mallorca, Mercedes Garrido, la portaveu adjunta del Grup Parlamentari Socialista, Bel Oliver, i la portaveu municipal socialista, Rosa Bestard, van respondre a les preguntes dels nombrosos assistents, preocupats molts d'ells per la reclamada variant del municipi.\nEn aquest sentit, la consellera Garrido va assegurar que un dels objectius del seu departament és poder començar les obres de la variant abans d'acabar aquesta legislatura, ja que es podrien iniciar les tasques en un termini de dos anys si no hi ha cap problema en la tramitació.\nLa socialista va explicar que ara mateix s'està elaborant un «estudi d'alternatives» per definir el traçat definitiu de la variant, ja que «actualment només tenim l'obra inclosa al Pla Director de Carreteres i el finançament garantit amb el conveni estatal, però falta concretar», amb l'objectiu de «poder aprofitar els camins i les partions existents».\nRosa Bestard va fer un repàs de les iniciatives impulsades des de l'oposició a l'Ajuntament de Campanet assegurant que «fem una oposició constructiva», perquè «no estam a l'Ajuntament per dir sí a tot, sinó per fer arribar idees i aportacions que ens trasllada la gent al carrer». Per això, els socialistes han votat en contra dels comptes municipals, ja que «només han acceptat una de les moltes propostes que vam fer i que era per mantenir les beques d'educació, que encara no sabem com és que les volien eliminar».\nLa diputada Bel Oliver va aprofitar per resoldre els dubtes i les preguntes dels assistents respecte l'Impost de Turisme Sostenible que s'aprova avui al Parlament de les Illes Balears i explicar també en quina situació es troba la regulació dels lloguers vacacionals per aclarir com ho han de fer les persones interessades en llogar els seus habitatges.