“En l'acord d'associació amb la UE, el Govern es troba acorralat”\nEl polític lauredià critica la "falta de transparència" de l'executiu per no publicar els estudis d'impacte i lamenta la posició "defensiva" a l'hora de negociar amb Brussel·les\nEl president del grup parlamentari mixt, Josep Pintat.\nActualitzada 12/11/2018 a les 07:09\nEl president del grup parlamentari mixt, Josep Pintat, analitza l’actualitat política i el tram final que queda de legislatura.\nEstem a les acaballes d’una legislatua convulsa. Com es compagina el treball parlamentari i estar pensant en les eleccions generals de l’any que ve?\nHa estat una legislatura convulsa des d’un començament. La vam qualificar d’atípica i el seu acabament també acabarà fent honor, amb un Consell embossat de projectes entrats a última hora. Això genera una implicació molt forta per intentar que els textos surtin al millor possible dins de la posició en què estem. Ha sigut una legislatura de sotracs per la improvisació durant aquests mandats. I la compaginació es fa prioritzant. Ens centrem amb el tema que toca perquè vam ser votats per donar la màxima atenció als projectes de llei en els tràmits parlamentaris.\nAmb els primers esforços que els consellers del grup mixt estan fent per la tercera via, s’ha definit el tema principal o que el leitmotiv de la possible nova formació sigui l’acord amb la Unió Europea?\nEl que potser és més important és que la política actual que ha dut el Govern és d’improvisació. I això ha generat bandades en tots els àmbits, que han generat incertesa. No han estat en l’anàlisi correcta i creiem que hi ha altres maneres d’abordar els temes. Això és el que ens motiva perquè hi hagi un lloc que crec que la ciutadania agriïrà que hi sigui, amb una oferta i uns posicionaments d’una forma diferent en molts àmbits.\nQuins posicionaments tenen?\nEn l’acord amb la UE, dijous hi va haver una sessió al Consell en què hi va haver un posicionament del Govern. La seva posició en l’acord és de defensa. I quan algú es troba en un posicionament de defensa és que com a mínim es troba acorralat, i això no és l’esperit de la negociació. Quan s’entra a una negociació és perquè les dues parts hi estan d’acord, perquè volen assumir o perquè volen aconseguir, més ben dit, un objectiu comú. El que xoca són les particularitats que té el país amb els principis de la UE. El que volem és clarament que Andorra sigui pròspera, amb l’acord d’associació o sense.\nCreu que el Govern hauria de ser més atrevit perquè es respectin més singularitats?\nQuan s’arriba a una posició de defensa, és que de partida hi ha hagut una anàlisi errònia. I això és perquè aspectes com el de l’atur o del tabac ja han estat sobre la taula des del primer dia, abans d’entrar dins del procés de negociació. Com que el Govern no ha fet els estudis d’impacte dels objectius i de l’estratègia, ara es troba en una posició de defensa i acorralat És el que s’ha de revisar. D’aquí és d’on va venir la nostra posició ferma i dura en el debat d’orientació política perquè aturin les negociacions. Aturar no és aixecar-se de la taula. Aturar és convenir les dues parts, Unió Europea i Govern, a deixar-les en stand by mentre no passin els comicis.\nAixò sembla que ara passarà.\nCom que estem en aquesta posició de defensa, quan surten altres argumentaris o altres posicions, llavors reconduïm la situació. Quina seguretat li dona aquest posicionament? Cap a on va? Ens estem movent per una finalitat d’assolir un bon acord o ens estem movent per una fita electoral? Per tant, això no és assenyat, no ho compartim.\nS’han sentit veus que l’acord d’associació és necessari per la geopolítica actual. Andorra té futur sense l’acord amb la UE?\nAndorra té molt futur amb i sense l’acord i qui no ho entengui així és que està totalment errat. Andorra ha sabut ser un país pròsper. Potser ens hem embarcat en un projecte que és un gran Big Bang i que el país potser no pot suportar. El que hauria de posar en evidència d’aquests temes és tota l’anàlisi o els famosos estudis d’impacte que el Govern no té. Vam demanar que es publiquessin perquè la gent ho ha de saber i van votar en contra. Sota la manca de transparència, no es pot transmetre confiança ni es pot avançar, ni en aquest dossier ni en cap.\nEl candidat a cap de Govern de DA, Xavier Espot, va dir que una de les prioritats era alentir les negociacions. Creu que és una manera d’intentar apropar-se a no tancar la porta a un pacte electoral?\nCom canvien les coses. Quan estem dins del Govern, en aquest cas el senyor Espot -i és un Govern col·legiat-, anem cap a la Unió Europea, i quan som candidat, parlem d’alentir i, com hem vist al senyor Baró, que demana que ara farem estudis d’impacte. Per tant, aquí el dos projectes s’encavallen: el procés electoral i el que ha de ser la realitat dels acords que s’hagin d’assolir amb la UE. I el missatge que això transmet de nou és improvisació i, per tant, és bo i assenyat que cada força concorri als comicis amb els seus plantejaments i que els ciutadans decideixin perquè enriquirà el debat.\nQuè li sembla el pacte entre L’A i el PS?\nNo entraré a posar qualificatius al que facin els altres. Tot em sembla legítim, tothom presenta les seves propostes i partir d’aquí que els ciutadans escullin.\nA principis d’any, dins del grup parlamentari liberal també hi va haver dies convulsos. Quina perspectiva té d’ençà del trencament que hi va haver?\nCadascú fa el seu camí i tothom farà les seves propostes. El temps que vam treballar junts es van fer coses positives i d’altres potser no tant. I al final vam arribar al punt que cadascú havia de fer el seu camí, que és molt legítim.\nDijous hi va haver una sessió molt intensa al Consell. Com valora el vincle que va fer el ministre Jordi Cinca amb els Liberals i els Cierco?\nLes sessions al Consell últimament són molt intenses perquè la legislatura ha sigut molt atípica i hi ha hagut moments de forta tensió perquè el país s’escapava de control. Això genera debats pujats de to. A partir d’aquí, quan s’entren a debatre aquest tipus de declaracions, tothom sap per què les fa. Jo no entraré a fer valoracions. Crec que tothom actua des del punt de vista de lleialtat institucional i intentant aportar el seu millor saber fer.\nUna de les preocupacions actuals és pel tema dels lloguers. Quines propostes planteja?\nAra al país hi ha 80.000 habitants i l’any 2010, 85.000. Aleshores, no hi havia el problema de l’habitatge i avui, sí. Què ha passat? Que s’ha implementat i això tothom ho ha reconegut, una llei d’intercanvi d’informació. Ha estat pensada i meditada? No, i per tant hem originat un problema. El ministre va reconèixer que es podia tenir en compte la proposta que vam fer de revisar aquest apartat. Per tant, aquesta és la manera atropellada amb què s’ha legislat, perquè hi ha exigències de fora que s’han de dur a terme, però que han de ser pensades i reflexionades.\nJaume va dir..En la meva modesta opinió, no es pot culpar una persona d'una Gestió que no ha efectuat ell, al contrari, va efectuar un nou projecte turístic amb unes línies ben clares per a efectuar una bona inversió per a la vila de Sant Julià de Lòria, i els mandataris hereditaris van efectuar una gestió pèssima i efectuant d'altres inversions inapropiades en aquell moment.\nLes persones que culpen els altres de les irresponsabilitats d'altres NO haurien d'opinar!!! Abans que analitzin i desprès parlin.\nA nivell de Govern igual, abans d'efectuar segons quines obres faraòniques sense sentit i un cop iniciades es tiren enrere haurien de fer-se càrrec de les responsabilitats polítiques.\nEl que cal es una persona que miri pels interessos dels país i per la generació futura en lloc de les persones que acoixen el cap i segueixen les instruccions dels mandataris veïns per caure bé afectan els interessos i el futur del país!\nEl Sr. Josep Pintat va gestionar la parròquia, en el seu segon mandat, del 2/12/2007 al 4/12/2011. En aquest espai de temps es va produir el fracàs en la venda d'accions del parc, fracàs que era una veritable premonició que el Sr. Josep Pintat no va voler valorar; també es va inaugurar el Tobotronc, activitat que vàries vegades ha estat a punt de portar Naturlandia al seu tancament a causa dels accidents que ben aviat s'hi varen començar a produir. Pocs mesos després de l'obertura, era evident que Naturlandia no arribava al poble de Sant Julià. Se sap que aquest fet preocupava al cònsol Josep Pintat. L'administració següent -els cònsols Gil i Torrentallé- va ser de continuïtat absoluta: així ho varen manifestar repetidament els cònsols, cosa que no calia quan coneixes les relacions de poder en un partit com UL. Ho deixem aquí, de moment?\n#12 Bona resposta Josep!\nMolt ben dit Josep. M'agrade el teu posat serio i responsable lluny de la xerrameca dels politics DA i PS\nEn la meva modesta opinió, no es pot culpar una persona d'una Gestió que no ha efectuat ell, al contrari, va efectuar un nou projecte turístic amb unes línies ben clares per a efectuar una bona inversió per a la vila de Sant Julià de Lòria, i els mandataris hereditaris van efectuar una gestió pèssima i efectuant d'altres inversions inapropiades en aquell moment.\nTrobo gairebé commovedora la perseverança de la persona que envia el comentari mínim: "Remember Naturlandia" quan parla o es parla del Sr. Josep Pintat. Pot tenir com a referent històric la frase -"memento mori" (recorda que ets mortal)- que es repetia constantment a l'orella del general romà mentre desfilava victoriós i triomfant pels carrers de Roma. Aquí té un valor de retret més que moralitzador. Doncs bé, deixeu-ho estar, Sr. Pintat. Retiri's. I que a Laurèdia puguem assimilar en pau la ruïna encara activa de Naturlandia.\nkarlitos va dir..Sant Julià tb es trova acorralat amb la seva gestiò com cónsul que ha donat origen a Naturlandia...!\nMés clar no es pot dir.…\nAnirem a una segona RUINILANDIA a tot el país.…...\nJosep Pintat és molt bon parlamentari. Seny ,moderació i argumentació coherent.Resulta convincent. Serà un excellent candidat de la tercera via.\nEntrevista clara entenedora i convincent.\nSant Julià tb es trova acorralat amb la seva gestiò com cónsul que ha donat origen a Naturlandia...!\nEl sr Josep Pintat no es la persona mes adequada per analitzar RES....!\nNaturlandia ho demonstra, Naturlandia no lli dona credit per negociar, Andorra i la comunitat europea.


La Plataforma contra el TTIP explica al Govern els perills del CETA per a l’economia de Balears\nImatge de la reunió entre representants de totes les conselleries potencialment afectades i tres membres de la Plataforma.\nEl Parlament de les Illes Balears va aprovar fa uns mesos, a instàncies de la Plataforma No al TTIP Mallorca, la creació d’una comissió d’investigació que permeti identificar les conseqüències que aquest tractat pot tenir sobre la nostra Comunitat Autònoma. És en aquest marc que aquest divendres s’ha produït la reunió entre representants de totes les conselleries potencialment afectades i tres membres de la Plataforma.\nNo al TTIP Mallorca ha volgut recordar al Govern «els nombrosos riscos» que suposaria l’entrada en vigor d’un acord que ha estat mantingut en secret durant anys i que només es va descobrir gràcies a les filtracions de Wikileaks. «No és només que des de la Plataforma, i nombroses organitzacions de petita i mitjana empresa, sindicals, de jutges i magistrats, d’advocats, a més de juristes de reconegut prestigi i universitats d’arreu d’Europa, pensem que el CETA és una amenaça per a la gent. És que el propi secretisme durant totes les negociacions posa de manifest que els negociadors d’un i altre país eren conscients dels riscos d’aquest tractat», ha afirmat Sandy Hemingway, portaveu de la Plataforma.\nInvasió de mercat\n«Aquest tractat suposarà la invasió del nostre mercat de productes canadencs produïts sovint en condicions que estan per sota dels estàndards europeus en matèria de protecció de la salut, i que per això, i per la concentració de la producció agrícola en poques mans, tenen uns preus més baixos que els productes locals», ha recordat Hemingway. Balears «no ha de competir en preus, sinó en qualitat, i aquest tractat obri les portes a una degradació del nostre teixit productiu i empresarial, així com de la ja de per si degradada situació social, amb el risc de pèrdua de llocs de feina», ha assenyalat.\nFinalment, la portaveu de la Plataforma ha subratllat que el CETA és també «una amenaça per les institucions democràtiques», ja que subordina la seva capacitat de decisió als interessos de les empreses transnacionals, amb mecanismes tan perversos com un tribunal especial i privilegiat pels inversors, que els permetria botar-se el sistema judicial. «Les mateixes raons per rebutjar el TTIP son vàlides per rebutjar el CETA. Tenim fins dimarts per fer arribar als europarlamentaris el nostre rebuig a aquest tractat. No ens quedem de braços creuats, és a les nostres mans», ha conclòs Hemingway que ha recordat que les ciutadanes i ciutadans poden escriure als membres del Parlament europeu a través de la web www.noalttip.org\nSÍ: "per a l’economia de les Balears"\nNO: "per l’economia de Balears"


Fòrum EduTicTac: Bitàcora d'un instal·lador\n◄ Pujar arxius a Moodle per part del alumnes.\nCurs de moodle en moodle 1.9? ►\nby Alfons Rovira - Friday, 2 September 2011, 6:01 AM\nVolia compartir els diferents problemes amb que m'he trobat instal·lant diversos CMS a Linucentres.\nNo es pot instal·lar l'última versió 2.2. perquè Linucentres no té l'última versió de Php. Cap problema instal·lem la versió 1.9 i a córrer.\nServisca això de toc d'atenció a Linucentres. Cal actualitzar.\nHi ha un script que et genera el mateix CMS per tal de crear l'arxiu wp-config.php, doncs falla. Cal fer-ho a ma a partir del wp-config-sample.php. Res que no es puga fer però potser si no saps això et pots desanimar amb l'intent.\nHe instal·lat la versió 2.5. Aquestos xavals ho fan cada vegada millor però el cas és que sempre falla algo en la instal·lació.\nEl procediment que vaig utilitzar va ser: editar l'arxiu en local i pujar-lo per FTP. En refrescar la pàgina tot seguia igual, fins que em vaig adonar que calia esperar un poc abans de provar altra cosa.\nSolucionat això cal tenir aquestes pegues ben presents per tal de no fracasar.\nEn resum, tot costa una miqueta. Cal tenir paciència i anar fent a poc a poc. Al final sempre arribem a bon port.\nRe: Bitàcora d'un instal·lador\nby Alfons Rovira - Tuesday, 6 September 2011, 12:12 AM\nSeguint el fil de coses que instal·lar a Linucentres...\nCMS per implementar GTD (metodologia de productivitat) al claustre.\nAvantatges: facilitat d'ús, seguiment de tasques, compartició de les mateixes i, el més important una presentació senzilla i clara.\nProblemes trobats: cap, soles que per tal de fer que funciona cal configurar l'arxiu config.php que es troba dins de la carpeta include.\nProveu la demo:\nby Alfons Rovira - Tuesday, 6 September 2011, 12:33 AM\nSí, és veritat Salt4 no funciona amb Libre Office.\nNo he pugut fer-lo còrrer des d'Ubuntu amb Libre Office.\nTampoc he pugut fer-lo correr des de Mac OS X Snow Leopard.\nPerò sí he pugut fer-lo córrer des de Debian 6.0 Squeeze. Per fer-ho he hagut d'instal·lar-lo i, després en vista que no funcionava soles cal indicar-li que s'inicie en la versió 2.6 de python.\nHi ha un arxiu a /etc/sltsrv (em sembla que es aquest o un molt semblant) El cas és que cal afegir a la primera línea un .6\nEns la trobarem així:\nCal deixar-la així\nAquesta solució soles funciona per a Debian Squeeze sobre Open Office, però no per a Ubuntu sobre Libre Office.\nEl desenvolupament de Salt està atorgat a l'equip de Lliurex, a veure si ténen present aquest bug i ho arreglen.


Carles Riera: "Si proposen un candidat del PDeCat encara serà més difícil" | Diari Català Digital 📋\nCarles Riera: “Si proposen un candidat del PDeCat encara serà més difícil”\n“Si ens posen un candidat del PDeCat, encara serà més difícil”, ha assenyalat el líder de la CUP, Carles Riera, després de les crítiques de la coordinadora general del PDeCat, Marta Pascal, als membres de la CUP per no donar suport primer a Artur Mas i ara a Jordi Sánchez i davant una possible investidura de Jordi Turull si l’expresident de l’ANC també és vetat per l’Estat per la seva situació judicial. “Nosaltres volem tirar l’autonomisme a la paperera de la història”, ha rebatut el cap de llista de la CUP a les darreres eleccions al Parlament, Carles Riera.\nEl dirigent ha negat aquest dilluns que els anticapitalistes s’oposin al que el diputat de JxCat i exlíder de l’ANC, Jordi Sànchez, sigui president de la Generalitat, sinó que rebutgen investir qualsevol candidat que presenti “un programa autonomista i no republicà”.\nLa CUP rebutja investir qualsevol candidat que presenti “un programa autonomista i no republicà”, però “no vetem a Jordi Sànchez per una raó fonamental: perquè de noms no hem parlat”\n“No vetem a Jordi Sànchez per una raó fonamental: perquè de noms no hem parlat. Estem en una fase prèvia de parlar de quina política, de quina acció de Govern farem”, ha assegurat en una entrevista de TV3 a la que ha garantit l’abstenció dels quatre diputats de la CUP a la investidura de qualsevol candidat que no porti un programa republicà i de desobediència. Així, “si ens posem d’acord amb un programa de Govern republicà, no és un problema de noms, però si no ens posem d’acord, serà un problema de noms”, ha insistit.\nRiera ha criticat la crida a aixecar ponts amb els comuns i el PSC del diputat d’ERC, Joan Tardà, perquè considera “molt preocupants” les propostes del portaveu d’ERC al Congrés, ja que considera que els ponts s’han de tendir cap a les formacions independentistes, i ha precisat que en la investidura el prioritari és el programa.\nSegons ha indicat Carles Riera, les manifestacions de Tardà li han causat “perplexitat i moltíssima preocupació, perquè el que hauria de fer és fer ponts cap al món independentista”, d’acord amb els resultats electorals, “i no tender los cap a un PSC que ha aprovat el 155”. Riera també ha valorat negativament unes declaracions realitzades ahir per la coordinadora general del PDeCat, Marta Pascal, i li ha contestat que “la CUP vol llençar a la paperera de la història a l’autonomisme”. “Sí la línia a seguir és la que proposen Tardà o Pascal segur que no ens posarem d’acord, perquè la CUP no desitja fer autonomisme, no es pot demanar a la CUP que combregui amb això”, ha advertit, per avisar que “el nostre objectiu no és anar a eleccions, tot i que si no queda més remei, anirem, no ens fan por, però el nostre objectiu és fer república”.\n“Si ens posem d’acord amb un programa de Govern republicà, no és un problema de noms, però si no ens posem d’acord, el nom serà un problema”\nTambé ha replicat que JxCat “vol desplaçar la república al simbolisme de l’exili” a Bèlgica mentre la Generalitat actua en el marc autonòmic i que ERC planteja dur a terme un procés constituent al marge de les institucions, cosa que la CUP no avalarà.\nTambé ha expressat perplexitat perquè el portaveu d’ERC al Congrés, Joan Tardà, plantegés en un article acostar-se als comuns i al PSC, i ha demanat eixamplar l’acord entre independentistes: “Això no va de aixecar ponts amb un Partit Socialista que ha votat a favor de l’aplicació del 155”.


Una vida de teatre, contribució a l’Any Ignasi Iglesias (40) | Andreuenc\nLletres andreuenquesJesús Manzano 11/07/2021\nHi ha una anècdota d’Ignasi Iglesias, esdevinguda cap als anys vint en un acte al Teatre Zorrilla, que era al Torrent de l’Olla de Barcelona, quan un interlocutor va manifestar la seva indignació en referir-se a l’acarnissament que li feia certa crítica al servei dels interessos dels empresaris que no volien fer teatre en català i, aleshores, Iglesias, impassible, afirmà: ‘Estic insensibilitzat a l’insult; no oblideu que he estat regidor.’\nDes d’un bon començament la crítica i els afeccionats al teatre, l’anomenarien L’Ibsen català o, despectivament, L’Ibsen dels afores, en un clar complex de superioritat barceloní en relació amb qui venia de la perifèria recentment annexionada a la força a la ciutat. La raó està en la influència que, al principi, tingueren les obres d’Henrik Johan Ibsen en el seu teatre.\nIbsen fou un dramaturg noruec, nat el 1828 i mort el 1906 que influí, i força, en el teatre europeu de començaments del segle XX. Les seves obres més conegudes són Casa de nines (1879), Un enemic del poble (1882), estrenada a Barcelona el 1893, o Hedda Gabler (1890), també Espectres de la qual n’hem parlat anteriorment.\nJoan Fuster afirmava que les obres d’Iglesias són ‘Drames severs, d’ambient proletari, i impregnats d’una ideologia reivindicativa’. Pere Coromines diu que eren ‘un espill que reflectia millor la passió obrera’ en un ambient modernista que, eminentment, era de caire burgués. Els personatges de les seves obres són els obrers de les fàbriques, que tan bé coneixia. Aquests apareixen amb cert enginy, però sempre és un enginy versemblant, creïble; alguns també han volgut veure-hi influències socialistes que, en el fons, no hi són en els seus drames, a més estirar arriben a fraternitat de casino republicà, a lloar les tres virtuts teologals, degudament laïcitzades.\nEl 1921 el Govern de la República Francesa li atorgà el preuat guardó de la Legió d’Honor per els mèrits en recolzament de la causa francesa en la passada guerra mundial. Aquell any, al Centre Obrer i Instructiu Andreuenc, intervindria en una vetllada necrològica en homenatge a Ferran Turné, un lletraferit sagrerenc, gran amic d’Iglesias, que havia mort en accident en ser atropellat per un tramvia quan circulava en bicicleta, posteriorment també participaria Iglesias en una funció benèfica per a ajudar a la família de Turné, la qual havia quedat en precari.\nTurné, mort en plena joventut i amb dos obres teatrals estrenades i molt estimat a La Sagrera, fou una mort sentida. En temps de la República, al carrer on havia viscut, Pacífic, li fou canviat en nom per Ferran Turné, l’any 2001, en el nou grup d’habitatges Sagrera 2000, construït sobre l’antiga La Espanyola, la factoria de la Fabra i Coats a la Sagrera, un dels nous carrers que parteixen de Berenguer de Palou, a continuació de Pacífic, li fou donat el nom de Ferran Turné desprès d’anys de feixugues gestions per part de la familia i l’Associació de Veïns de La Sagrera.\nEn aquells anys, Iglesias també escrivia a la revista La Mainada, una mostra més del seu interès per l’univers dels infants.\nEnllaços als capítols anteriors: Capítol 1, Capítol 2, Capítol 3, Capítol 4, Capítol 5, Capítol 6, Capítol 7, Capítol 8, Capítol 9, Capítol 10, Capítol 11, Capítol 12, Capítol 13, Capítol 14, Capítol 15, Capítol 16, Capítol 17, Capítol 18, Capítol 19, Capítol 20, Capítol 21, Capítol 22, Capítol 23, Capítol 24, Capítol 25, Capítol 26, Capítol 27, Capítol 28, Capítol 29, Capítol 30, Capítol 31, Capítol 32, Capítol 33, Capítol 34, Capítol 35, Capítol 36, Capítol 37, Capítol 38, Capítol 39,\nEtiquetes: El poeta del pobleFerran TurnéIgnasi Iglésias\nEl baríton Joan Gual, protagonista d’una novel·la


julianen: d’agost 2015\nUn Achimdanke ben remullat, vaig sentir verdadera pena pels 7000 espectadors que van patir tota la primera part de l’opera sota una pluja torrencial, moments abans de sortir a cantar la soprano la seva primera intervenció una veu pel micròfon va dir que la funció es suspenia, el pobre Timur a la cadira de rodes i al mig del escenari es va assabentar que allò s’havia suspès, cara de circumstancies i fot el camp. La presentadora de verd amb un paraigües blau i tota xopa ens diu no se que però el que passa es que tot seguit segueix l’opera amb tot l’escenari sec i surt la malèfica punyetera Turandot i fa la seva feina, ara no plou però fa un vent que fa molt difícil el canvi de vestuari que ha de fer a la vista del públic, però se’n surt, la dona es transsuda. Segurament la segona part la tenien filmada d’un altre dia o del assaig general, la gent amb impermeables i paraigües nomes va sortir en el primer acte, a la segona part no hi ha ni un sol instant que es vegi cap espectador. Els cantants sempre malament al aire lliure, no ho comentaré perquè mai surt Com Cal en uns escenaris tan inhòspits. La producció lletja però amb aquestes coses sempre hi treus un profit, avui ens hem remullat de valent i em vist els dracs xinesos de festa major.\nDVD - TURANDOT - 2015 - 6/10 - Bregenz - Carignani, Marelli - Khudoley, Massi, Yu\nPublicat per julianen a 3:21 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nUna excel•lent pel•lícula pels amant de la pintura i en especial de la pintura anglesa de l’època victoriana. Aquí l’historia del millor crític artístic de aquella anys de gran riquesa creativa pels artistes anglesos, el impotent o homosexual John Ruskin, la seva dona Effie i el pintor prerafaelita John Everett Millais. Un repartiment de súper luxe pels altre personatges de la pel•lícula que col•laboren de brillant manera. Una lliçó d’història de l’art molt ben servida pel savi guió de Emma Thomson.\nDVD - EFFIE GRAY - 2014 - 8/10 - http://www.imdb.com/title/tt1605798/\nPublicat per julianen a 11:58 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nBasilio Martín Patiño va fer el millor documental de la transició ‘Canciones para despues de una guerra’ aquí en fa un sobre la persona de Rafael de Maura, marques de Almodovar, noble i diplomàtic que fa arruïnar la seva casa i va dilapidar el seu patrimoni darrera de les folklòriques. Aquest erudit de ‘La copla’ va guardar en el seu castell molt material de les seves estimades professionals d’aquest gènere musical. El llarg documental explica tot en unes imatges mai vistes i de gran valor documental pels amants de tot aquest món de la faràndula que ja no existeix.\nDVD - OJOS VERDES - 1995 - 8/10 - http://www.imdb.com/title/tt2140763/\nPublicat per julianen a 11:54 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nRene Clair és un mite per moltes ments privilegiades, i aquest film un dels més apreciats per la seva originalitat i bon gust. A mi m’ha avorrit per les seves poca-soltades del humor francès d’aquest director que no acabo d’entendre. Gerard Philippe encara considerat al millor actor de cinema i teatre de França fa un paper del tot ridícul que no ajuda gaire a entendre les seves valuoses consideracions artístiques. Coses positives: els decorats en síntesis i economia de mitjans, la musica de Van Parys, la Lollo lluint la panxa i cintura mes boniques de la historia del cinema, la cara de professional del engany de la Martine Carol i poca cosa més.\nDVD - LES BELLES DE NUIT - 1952 - 5/10 - http://www.imdb.com/title/tt0044409/\nPer acabar el cicle Bogarde una de les pel•lícules mes valentes del seu temps ja que en l’any en que es va rodar la pel•lícula la homosexualitat està considerada com a delicte i estava penalitzada amb presó sota reixes. Bogarde un actor homosexual, va voler acceptar el rol de advocat de estat , casat i amb practiques homosexuals que esta sotmès a xantatge extorsionador i com ell molts homosexuals del gai London 1961. Film terrible quan penses que aquí passava exactament el mateix, morals merdoses que portaven consequencies funestes a tots els homosexuals que no tinguessin un entorn protector. Basil Dearden el director va fer una pel•lícula modèlica i tots els actors de la pel•lícula que en la vida real eren també homosexuals mereixen el mes sincer i càlid aplaudiment per la seva valentia. Aquí cap actor o director espanyol va ver res semblant ni de lluny a aquesta joia com es Victim.\nDVD - VICTIM - 1961 - 8/10 - http://www.imdb.com/title/tt0055597/?\nPublicat per julianen a 10:12 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nUn relat de perversió absoluta i a la vegada necessària creat pels dos genis Losey i Pinter en un estat de gracia total. La coda final del film molt a la manera gran guinyol desmereix una mica el concepte global de tot la resta que es pot considerar una obra mestra de narrativa i llenguatge cinematogràfic. Bogarde immens, Miles perfecte en la seva sensual i provocativa vulgaritat i James Fox nomes puc dir que poques vegades un ‘introducing’ ha estat tan encertat i gloriós. El càstic al amo submís es fa evident des de els primers minuts. Segona jornada del Bogarde festival.\nDVD - THE SERVANT - 1963 - 8/10 - http://www.imdb.com/title/tt0057490/\nPublicat per julianen a 9:54 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPer començar el cicle Dirk Bogarde que m’he muntat, aquesta joia de John Schlesinger era la més recomanable. Film que obre molts camins a cinematografies que vindran més tard per moltes raons. Per primera vegada i a la descarada, els gais de la classe alta de Londres es comporten naturalment, sense traumes i a la llum del dia, sense drames escabrosos al seu voltant. Juli Christie broda el seu paper de dona egoista i rodejada de mentides per arribar a on ella s’ha proposat. En una escena de la pel•lícula rodada a l’illa de Capri la protagonista encarna amb tots els honors la primera ‘Mari-liendres’ de la historia del cinema. El director en les escenes rodades a Paris fa un descarat homenatge a la Nouvelle Vague tan en boga en aquells moments. Per acabar s’ha de dir que Dirk Bogarde omple amb la sinceritat i sensibilitat acostumada tots els instants de la seva participació, escena per escena. És el gran senyor del cinema britànic.\nDVD - DARLING - 1965 - 8/10- http://www.imdb.com/title/tt0059084/\nPublicat per julianen a 0:53 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nL’Anglaterra industrial i obrera del any 1974 es el decorat de la historia d’amistat de dos xicots de famílies molt freqüents con gens convencionals. La bogeria de les musiques de l’Amèrica negra i les discoteques temps avant de que entres el house i altres experiments. Poca cultura i quiralitat de vida ínfima fa que tots els protagonistes entrin en el món de la droga amb les conseqüències rapides de observar en el film, de tràgics resultats. Impecable recreació de l’ambient dels primers 70s i una musica fora de sèrie per la seva bondat i contundència.\nDVD - NORTHERN SOUL - 2014 - 8/10 - http://www.imdb.com/title/tt1837613/\nPublicat per julianen a 0:18 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEsperava veure aquest Achimdanke perquè és una opera que mai l’havia escoltat i tampoc vista, clar, i de la musica en coneixia ben pocs moments, però la grisó claustrofòbica de la producció m’ha ensorrat en un mar de tedi. Tampoc els cantants m’han fet peça, sense dir que no ho exposessin de la millor manera possible d’acord a les directrius del director però aquell clic que sento allà dalt enmig de tanta matèria gris marengo, no l’he sentit en cap moment. Sorry.\nDVD - POLIUTO -2015 - 6/10 - Glindebourne - Enrique Mazola, Marianne Clement - Michael Fabiano, Ana Maria Martinez, Igor Golovatenko


Blog del Màrius Domingo, Ca la Gallineta: El Falciot catòlic.\nEl Falciot catòlic.\nAquest Falciot negre, Apus apus, ha estat capturat dos cops a la Prioral de Sant Pere de Reus.\nA petició del mateix Prior, i per tal i com anava religiosament -mai més ben dit- a missa i destorbava els cants i les oracions dels altres practicants.\nEl primer cop, me'l vaig endur al Delta de l'Ebre, amb l'esperança que com que allí és ple d'insectes voladors i de companys de la mateixa espècie, ja no tornaria.\nAbans que nosaltres ja era a Reus.\nEl segon cop, degudament anellat, ens el vam endur a Girona, aprofitant un viatge que havíem de fer igualment. Va ser alliberat prop de la Catedral, a veure si vol anar a missa allí.\nEncara no ha tornat, des de dilluns, creuem els dits...\nLa foto, com es pot veure, és del Pep Aguadé.\nEtiquetes de comentaris: Curiositats, Església, Moixons\nAvui dissabte dia 19/5 a dos quarts de nou del matí ho he pogut comprovar personalment i de moment el falciot "catòlic practicant" no ha fet acte de presencia a missa de nou a la Prioral de Reus, fet que confirma la bona tasca d'en Màrius. Veurem si realment s'ha fet fidel de la Catedral de Girona...\n20 de maig de 2012 a les 0:08


El gel torna a ser gruixut a Puigcerdà\nEl club ha passat d'estar a punt de desaparèixer a plantar-se a la final de la lliga espanyola\n4 min. Barcelona 15/03/2019 22:12\n651x366 El Puigcerdà intentarà ser campió de Lliga per primer cop en 11 anys. / CG PUIGCERDÀ El Puigcerdà intentarà ser campió de Lliga per primer cop en 11 anys. / CG PUIGCERDÀ\nDissabte passat el Club Gel Puigcerdà podia proclamar-se campió de Lliga per primer cop en 11 anys davant de la seva afició contra el totpoderós Txuri Urdin basc. El triomf a casa (5-3) del dia abans en el tercer enfrontament de la final havia revifat les esperances del públic cerdà i traslladava tota la pressió al Txuri Urdin, un conjunt que ha dominat amb mà de ferro les últimes temporades, ajudat per un pressupost generós, i que jugava la seva quarta final consecutiva. Els bascos, però, van imposar-se per 5-9 i van portar la final fins al cinquè i darrer matx.\nLa pista donostiarra decidirà el nou campió (21.30 h), una situació impensable per al Puigcerdà ara fa un any. Després d’estar rondant seriosament la desaparició per problemes econòmics i de veure’s enfonsat, no fa gaire, a l’última posició de la Lliga, el club ha renascut. “Tenim molt bones sensacions. Portem tres temporades treballant moltíssim i estem començant a recollir els primers fruits”, explica Javi Gómez, el president del CG Puigcerdà. “Tenim un equip molt jove i amb molt potencial que s’està acabant de polir en un temps rècord. Tenim Puigcerdà per a temps”, afegeix.\nTambé es mostra optimista el seu tècnic, Salva Barnola, que considera que la planificació de la junta directiva amb el cos tècnic ha funcionat i que s’ha fet una estructura de plantilla molt bona. Barnola, que va agafar l’equip en un moment delicat, es mostra satisfet per l’evolució del seu equip: “Al principi es feia molt difícil competir, però vam donar la cara i de mica en mica la gent del poble ens va començar a donar suport”, recorda. Aquest canvi de rumb es va notar a la Pista de Gel de Puigcerdà, que va aplegar unes 1.400 persones en cada un dels dos partits a casa de la final.\nLa plantilla groc-i-negra s’ha desplaçat fins a la capital guipuscoana disposada a donar la campanada en l’últim partit de la sèrie, tot i que són conscients que el repte és difícil. “El millor de tot és que s’ha parlat d’hoquei”, valora Barnola. I és que la falta de recursos i reconeixement fa d’aquest esport un autèntic bloc resistent contra els múltiples obstacles que es troba per créixer, que engrandeixen, encara més, l’èxit aconseguit per l’entitat de la Cerdanya. “S’ha de continuar treballant igual, sense perdre el nord”, adverteix Gómez, que encapçala una junta directiva que s’ha marcat l’objectiu de ser “un club autosuficient tant amb els jugadors, que han de ser de casa, com econòmicament”. En aquest engranatge el treball en l’hoquei gel de base és una premissa irrenunciable. “Una cosa va lligada a l’altra. Si som capaços de tenir una escola d’hoquei potent i tenir nanos que vagin sortint des de baix, el club se sostindrà perfectament i tirarà endavant molts anys”, explica. El Puigcerdà és un dels clubs que millor treballen la base, amb sis categories i un creixement considerable en nombre de jugadors.\nEl femení, una aposta decidida\nI, si tot va bé, aquesta estructura seguirà creixent a partir de la temporada que ve, quan se’ls unirà un equip sènior femení per fomentar, entre altres coses, que noies de totes les edats s’enganxin a aquest esport. “La idea és intentar aconseguir jugadores que siguin de prop i arrencar amb un primer grupet. A partir d’aquí es tractaria de fer el que hem fet amb el sènior”, avança Gómez. “Els primers anys tocarà lluitar molt i perdre algun partit, però al final, si som capaços d’engegar aquesta roda, igual que amb el masculí, el sènior femení es nodrirà de noies de la base i serà sostenible en els anys”. Resultats com els que han aconseguit aquest cap de setmana i projectes de futur com els que plantegen a Puigcerdà tornen l’esperança als entusiastes de l’hoquei gel, que esperen que amb onades de calor com les que han provocat arribant a la final de Lliga es desfaci el gel que porta tant temps fent de barrera.


Hi ha coses que no val la pena imitar\nLa setmana passadavaig rebre un munt de notícies que em vanservir en safata l’entrada d’avui. Quin luxe no tenir que pensar massa!\nLa primera cosa que em va arribar va ser l’enllaçd'aquesta web, gràcies Helena, que fabrica un “innovador” biberó. El que em va cridar l’atenció és el marketing que s’han inventat per vendre'l. S’han espremut els seus cervells creatius per intentarconvèncer les mares dels Estats Units i Canadà -per sort encara no el podem comprar a casa nostra-, que els cal un revolucionari biberó, que no només no és unenemic de la lactància materna sinó que n'ésl’aliat indispensable.\n- Té el mateix color que el pit matern (Es veu que totes les tetes son del mateix color. Això o n'han vist poques!)\n- Té el mateix tacte que el pit (Tot i que està fet de silicona)\n- És una rèplica del pit matern (Jo no veig els Montgomerys enlloc)\n- Que és un producte senzill, segur i natural per la família moderna (Sense comentaris)\n- Que crea una experiència el més natural possible (Estan fumats fixe)\n- El disseny es basa en la dinàmica psicològica de l'alimentació/consol (Però té accessoris?)\n- Que la lactància materna no és sempre possible en la societat actual (USA is different)\nOstres, ostres, ostres! Quines perles! El primer que he pensat en llegir les bondats d’aquest tros de plàstic és que em recordava a una joguina eròtica. De fet la majoria de característiques serien aplicables a un vibrador: mateix tacte, mateix color, producte senzill, segur i natural per la família moderna...Dóna alegria, però noés més que un tros de plàstic. A veure no negarem que un vibrador pot tenir la seva gràcia i ens pot fer riure i gaudiruna mica, però que trist pensar en substituir-lo sempre peralgú de carn i ossos! O què tindrà que veure una nina de plàstic amb una dona de veritat?! Qui es pugui creure que una nina de plàstic és una rèplica femenina que es compri aquest bibe pels seus fills.\nDesprés de riure una micahe arribat al estadi de cabreig. Com ens poden enganyar d’aquesta manera?! Com ens podem deixar vendre que un tros de plàstic és igual que el pit d’una mare. La imitació és tan burda que ratlla el ridícul. No ens creiem que podem parir, no ens creiem que podem alletar... És que no ens creiem res de totes les meravelles que podem fer de fàbrica! Així ens va.Amés afirmen, amb tota la barra que poden, "l'objectiu d'aquest biberó és queles criaturess'agafin igual a la tetina com s'agafaria del biberó per facilitar el canvi que suposa l'alimentació amb biberó". En primer lloc no us perdeu la foto del enllaç, si aquest nena xucla el bibe com hauria de mamar un pit problema segur. I per què coi tothom s'entossudeix en afirmar que les criatures han de passar del pit al biberó? Ja entenc que els fabricants de biberó veuen un mercat perdut en les mares i criatures que passen del pit a la cullera però, cal dir mentides? Hi ha molt mercat en les mares que no alleten! Per què volen copar tot el mercat!?\nParal·lelament a aquest enllaç van distribuir aquesta altre estudipublicat a The Journal ofPediatrics, on un estudi conclou que les criatures que segueixen amb el biberó més enllà del any tenen un 30% més de possibilitats de patir obesitat. I tenen aquest risc perquè el biberó es fa servir com una manera de tranquil·litzar a les criatures, per adormir-los... I d'aquesta manera reben més calories de les que els calen.I tot i així encara ens volen vendre que el biberó (recipient) és millor? I el pitjor és que totes aquestes afirmacions són fetesper suposats professionals que garanteixen que no hi ha millor producte. És possible tenir tan poca ètica?\nRepeteixo, si volen vendre aquest biberó a les mares que no volen alletar em semblafantàstic iestan en la seva obligació de crear el millor biberó per les criaturesque són alimentatades amb llet artificial, però que ens deixin en pau a les que alletem. I, el més important, que deixin de dir mentides. No hi ha cap biberó que s'assemblini de llunyal pit d'una dona.\nSenyors de Mimijumi, no perdin el temps el millor recipient per alimentar ja està inventat, ho dic per si no ho sabien.\nDeixa'm mamar sol\nA falta de paraules


ARA MATEIX: vaga, i les misèries de les paraules...\nvaga, i les misèries de les paraules...\nOpino, perquè vull, que quedi clar, però m'he ben assegurat de dir el que diré.\nEls punts 2, 3 i 4 del full d'USTEC (del que opinen que és motiu per anar a la vaga)\n2. Estableix un model d'autonomia basat en la diferenciació dels centres segons els resultats escolars. Afavoreix l'autofinançament dels centres públics que conduirà a incrementar les diferències segons el seu entorn social. Proposa un model de gestió empresarial que dificulta el treball en equip.\n3. Defineix els directors/es dels centres públics com a "personal directiu", amb règim jurídic específic i els permet de seleccionar, avaluar punitivament i nomenar el professorat.\n4. Desregularitza les relacions laborals. Introdueix formes de provisió subjectives i discrecionals que deixen una porta oberta a l'arbitrarietat i al clientelisme.\nEls retalls de l'articulat de la nova llei, que la mateixa Rosa Cañadell explicita en una entrevista i que, segons ella, justifiquen els punts anteriors:\n“La direcció dels centres està habilitada per intervenir en l’avaluació de l’activitat docent i de gestió del personal del centre”\n“Correspon al director o la directora les funcions de direcció i lideratge pedagògics següents:\nf) Proposar, d’acord amb el projecte educatiu i les assignacions pressupostàries, la relació de llocs de treball del centre i les seves successives modificacions.\ni) Participar en l’avaluació de l’exercici de les funcions del personal docent i altre personal destinat al centre”\n“En funció de les necessitats derivades del projecte educatiu i concretades en el projecte de direcció del centre, la direcció dels centres públics proposa al Departament llocs docents per als quals és necessari el compliment de requisits addicionals de titulació o de capacitació professional docent”\n“L’estructura de les retribucions complementàries del personal funcionari docent és la següent:\na) Complement general docent,( ...) Aquest complement s’aplica transcorreguts tres anys d’activitat professional docent. Mentre no s’assoleixi aquesta condició, el professorat té assignat un complement de formació inicial, alternatiu al complement general.\nc) Complement de lloc de treball o funció docent, en atenció a l’especial dificultat tècnica, especial dedicació o responsabilitat, per tal de retribuir la major dedicació al centre, la innovació i recerca educativa i la implicació en la millora dels rendiments escolars”\nDeixo a la vostra capacitat d'anàlisi els arguments i el que es proposa.\nJo només tinc un argument, i és de vida. Qualsevol ens, públic o privat, està sotmès a valoració.\nUna gran majoria de directors i d'equips directius s'han queixat llargament de què les seves competències reals no els permeten actuar en casos de provada incompetència, conflictes, maneres de fer i treballar d'alguns docents, encara que la seva tasca sigui contrària al projecte educatiu del centre, encara que vagin a la seva bola, encara que hi hagi queixes o problemes amb la resta dels companys, encara que sigui provat que convindria un toc. Normalment sempre s'ha de recórrer a Inspecció. I compte el que en resulta.\nUna gran majoria de directors agraeixen que segons els seus alumnes i centre, puguin fer una demanda d'un perfil determinat de docent. Posem per cas que tenim conflictes de disciplina i necessitem mediació, o més hores de dedicació dels EAP, o compartir tutories,... el nou marc legal permet fer-ne la demanda. Posem per cas que ens calen especialistes en TIC, pel nostre projecte d'actualització docent i de treball de competències, llavors podem fer la demanda. Si ho compliran o no, ja són figues d'un altre paner, però hi ha el camí encetat.\nEnlloc es parla d'actuació punitiva, més aviat sóc jo qui ha posat l'exemple, que molts tenim al cap. Però la llei parla d'avaluar el personal docent. No basen sempre l'èxit del treball en avaluar els alumnes? No parlen sempre en funció del que rendeixen per definir el terme fracàs escolar? Il.lús aquell qui cregui que els únics que participen en això són els alumnes. Els docents som l'altra meitat de la taronja en una classe, bé hi devem fer alguna cosa, no? Us ho dic per experiència de molts anys, molts pocs mestres acceptem ser avaluats.\nI el que ells consideren una desregularització de les relacions laborals, arbitrarietat, clientelisme..., està relacionat amb el règim d'incentius per motivar la formació docent, recerca i innovació i millora dels rendiments. I això, em sembla que ho desitgem tots, o no?\nEl comentari, evidentment, és pels punts que surten al full de convocatòria que esmento, i per les contrapartides de l'articulat de la LEC. Clar que falta inversió, i més professionals i tot el que volgueu. Però a cada cosa el seu nom.\nEn un dels comentaris, un simpàtic anònim, em retreu el meu lloc de treball.\nNingú té cap dret a posar-se al lloc on treballo, però sí que penso que conec prou la meva pròpia vida, (i les situacions diverses) per saber què em va portar a treballar on treballo. Els meus fills sempre han anat a l'escola pública, i aquest és el meu ideal. Això no treu que jo no sigui una persona prou capacitada per veure els pros i els contres del sistema global d'ensenyament. Això no treu que la meva opinió sigui tan valuosa com les altres.\nLa realitat és que al govern, li costa molt menys una plaça escolar i un sou d'un mestre d'una escola concertada, per això les manté, aquest i tots els governs. Ideal? No, evidentment. Repeteixo, jo sé quin tipus d'escola desitjo i vull.\nPerò la meva escola ideal, la defineix el compromís dels docents, la seva vàlua i dedicació, les seves ganes reals d'estar pels alumnes a les dures i a les madures. A la nostra escola tenim tot tipus d'alumnat, i més que en voldríem. Diversitat és riquesa, intercanvi i reptes. No poso cap model, no n'hi ha, hi ha bons i mals professionals arreu. Ara, fer bandera de coses com "la privatització" de la direcció i del sistema posant d'exemple la possible municipalització de serveis com ara la franja 0-3 anys, l'escola d'adults... és enredar la gent. El moviment de renovació pedagògica més important els darrers anys va ser a Itàlia en les edats primerenques, sobretot a la zona de Reggio Emilia. I tota la gestió i suport és i era municipal. I què, que no és un servei públic? A Barcelona, l'Escola d'Expressió i Psicomotricitat, que ha format molts docents d'arreu del món, és de competència municipal. I què? Que no és un servei públic?\nNoia m'ho llegit dos cops i crec que estic d'acord amb tu. Jo no crec que incompetens i gent desmotivada o sense interes a la seva feina tingui que quedar amagada darrere de res.\nCaram ets una crack.... un petó\nCom a company de professió estic completament d'acord amb tu\nEstic cansat de discutir i parlar de tonteries mentre ningú actua a nivell pedagògic\nPot ser ho he entès al revés , però si no vaig equivocat crec que ets molt valenta, jo opino igual que tu. Mai hi ha un mal mestre, sempre és l’alumne el que no si aplica prou.\nDesconec la llei, avui a la biblioteca municipal me’n he assabentat de la convocatòria de vaga, vaga per part dels alumnes, està clar que induïts pels mestres.\nCrec que l’Ernest Maragall és el millor Conseller que hi ha actualment a la Generalitat, i som de diferent color polític. També crec que el grau d’implicació d’alguns mestres vers la seva feina és el mínim i ho he pogut comprovar repetides vegades . També crec normal que els mestres que realment esteu compromesos amb la vostra feina vos reboteu en contra d’aquets personatges.\nEspero que per opinar tant objectivament, no et provoqui cap problema.\nNO VIVIM TEMPS DE DIR VERITATS,CAL DIRLAS,PERO POTS RECULLIR PROBLEMAS. UNA ABRAÇADA JUGANT AMB B........\nExpliques uns punts i no expliques els altres, no parles que ets d'escola concertada i que aquesta llei afavoreix la privatització de l'educació, no parles que els de la pública tenim molt més immigració que vosaltres i per tan anem formant guetos segregats de niños bien (els vostres) i nens de classe baixa (els nostres)i bl bla bla....\ntu deus ser dels sindicats CCOO i UGT que no estan d'acord amb la llei però creuen que no es pot anar a la vaga , que l'educació necessita del treball de cada dia, que calen mobilitzacions de tothom i prou. Els d' USTEC ho tenim molt més clar.\nVaya tema que nos traes.\nTe aseguro que no sabía nada de tus ideas. Desde que te leí la primera vez, supe que congeniábamos. Como soy también maestro, tengo algo que decir:\nDemasiado corporativismo, demasiada burocracia, demasiadas "pamplinas"...¿Por qué será que los maestros tememos tanto la evaluación de nuestro trabajo. A mi no me asusta eso. Si no hago algo bien , me gustaría mejorarlo.\nBueno, en Andalucía estamos atareados con la Ley de Calidad de la Enseñanza. Sólo un 33 % del profesorado se ha sumado a ella. El argumento oculto: No queremos que se nos evalúe, aunque perdamos dinero.\nCuenta como sigue la historia.\nnomés em pregunto: l'escola actualment funciona?\ns'ha de canviar alguna cosa?\nHi ha una LEC, hi ha alguna altra proposta?\nIniciativa està a favor de la vaga. tenen solucions a part d'estar a favor de la vaga o en contra de la llei?\nI els sindicats? en fan una interpretació negativa de la llei per conveniència? o és realista la interpretació?\nmoltes preguntes eh! i tantes respostes diferents....\nés evident que un canvi si que cal.\nBé, aquesta llei que proposen ja fa anys, fa no fa, que funciona als USA i altres països. Em veig incapaç de deixar en un comentari la meva opinió, seria una frivolitat per part meva pretendre resumir un debat que entenc que ha de tenir rèpliques i contrarèpliques que potser permetrien un xat, però encara millor una trobada.\nQuan a la vaga, el mot aplicat a un sol dia no l'acabo d'entendre. En tot cas és una jornada reivindicativa, un avís a qui sigui, etc. Les coses ja no són el que eren.\nPotser algun dia en parlarem a poc a poc de tot plegat\nBenvinguda a les lluites sindicals...\nsi no combregues fil per randa amb les seves rodes de molí... aleshores som traïdors, dretans de merda, reformistes acollonits o señoritos bien... de fet et diran de tot.\nEntenc que en aquest post poses en evidència algunes de les reivindicacions de l'USTEC com a passos en fals, manca de responsabilitat, si se'm permet l'expressió. I en conseqüència, doncs, se't fa dífícil (per dir-ho d'alguna manera) donar suport a la convocatòria d'USTEC. Estic absolutament d'acord amb el que planteges.\nPersonalment, entenc que la LEC ha de superar la doble xarxa escolar perquè totes les escoles tinguin els mateixos deures i les mateixes obligacions, així com enfortir el caràcter públic de l'educació. Els interessos particulars d'algunes butxaques n'hauríen de restar al marge. Si de cas, plantejar-se la reconversió en escola privada. Però molts saben que la seva mediocricitat no els permetría sobreviure sense concerts. Nogensmenys segueixo creient que no es pot perdre de vista que la missió de l'administració pública és oferir una educació pública i de cualitat per a tothom, independentment de la seva idiosincràcia d'origen.\nEn fí, això és el que he entès i el que penso (de fet, va molt en la línia del Partit). Potser vaig errat.\nJo no hi entenc gens ni mica del tema, però mira, he llegit molts comentaris teus en que parles de l'escola i coses que feu i no en tinc en menor dubte de lo vocacional i compromesa que hi estàs amb la teva feina... per tant, estic segura que deus tenir raó...\nSerà un comentari infantil, potser, però és que, quan no entens d'una cosa, és millor que parlin els que sí que hi entenen...\nEn tot cas, creuo els dits perquè el resultat final sigui bo per a tothom (nens i mestres)\nEstic totalment d'acord amb tu. Crec que a l'escola s'ha de treballar en equip i tothom s'hi ha d'implicar. " a mi no em toca " és una frase que sovint se sent a les escoles per part de personal afincat a la SEVA cadira,la SEVA aula ,els SEUS nens. Si això ha de servir per a què es trenquin aquestes dinàmiques . Endavant!! ...\ndoncs mira, la meua escola ideal s'assembla molt a la teua.\nJo demà no faré vaga i ja m'agradaria que en les escoles públiques (on jo treballe però també he treballat a concertades)hi hagués una mica més de control, una mica més de reciclatge i una mica més de bona gestió interna.\nEstic segura que la majoria dels profes i mestres fem les coses de la millor manera possible, i ens reciclem i ens preocupem per l'alumnat i fem per gestionar l'aula de manera sensata. Però també hi ha molta incompetència i cada dia ho veig i me'n puge per les parets perquè ningú els diu res i al final ho paguem tots.\nTinc la sensació que els sindicats només ens expliquen una part de la història i no m'acaba d'agradar que em manipulen ni per un costat ni per l'altre.\nPer als qui ens ho mirem des de fora resulta una mica complicada d'entendre tota aquesta problemàtica. Per això és important conèixer la diversitat d'opinions i plantejaments de les persones que ho viviu més directament.\nCrec que, després de llegir el teu post, entenc una mica més aquesta problemàtica. No del tot, però sí una mica més...\nuiuiuiui això m´ho he de llegir amb calma, no estic al dia!!\nHom ja no sap a qui creure's.\nUn dia ho vaig dir aquí mateix. La neta gran em va dir - jo no soc mestre ni res d'això, he cuidat i cuido polls - quan per la nit tenim el costum de repasar-ho tot, si ens ho expliquessin com tu. Tu havies de ser mestre.\nVosaltres sabeu el problema si va a la dereta, esquerra, dalt o baix. És una professió i s'ha de sentir, o si no... Segurament que surto del test per que no conec l'entorn i si examinèssim els mestres. parlaria massa i no em convé... Anton. Responsabilitat per a tots,TOTS.\nfà cinc anys que ens va deixar\nfins sempre Miquel\nAmb dos co...pebrots!!, si senyora; a les coses pel seu nom.\nJo no em posaré en el lloc del teu treball, perquè ja ho vaig fer una vegada i gràcies a tu i a altres companys vaig sortir de alli amb el cap amont, malgrat tot...\nJo estic a favor de l'escola pública i laica i les privades que es financin soles i que lliurement, qui vulgui, pagui per anar a elles; però atenció, a homologar les aptituds en la pública i segons els canones oficials ad hoc. I per descomptat, a favor de la qualitat de l'ensenyament, amb les dues parts de la taronja a avaluar.\nVivan la Misiones Pedagógicas y la Institución libre de Enseñanza!! Que vol dir renovació, l'escola al carrer, implantada a la vida, collons!!\nUn xec per cada nen, els pares que triin escola segons els seus ideals, ja n´hi ha prou d´adoctrinaments, no es predica que en la diversitat hi ha la riquesa. Una empresa que no te competencia no es competitiva, actualment l´escola volen tanta igualtat está fracasan.\ngavilán ha dit...\nUn'altra cançó per tu, estimada:\nJo no sóc mestra ni tinc nens a escola, però si tenia cap dubte ... et dic que s'han esvaït !!!\nEts valenta i ets admirable Zel i caldria que alguns prenguèssin bona nota.\nPD: Per cert, FELICITATS també per haver estat escollida Bloc del Dia !!! M'alegro moltíssim, t'ho mereixes !!! Un petonet.\nSuperZel, precisament tenia in mente preguntar-te sobre el tema però tu et mulles i comentes. I la veritat és que m'ho hauré de rellegir ja que és profundíssima.\nMés avall he llegit coses molt maques. I encara més avall una versió de My Sweet Lord que havia escoltat però no vist en video.\nMolt maco Zel.\nRespecte al teu lloc de treball qualsevol dels qui t'hagin llegit en aquest blog ni que sigui un parell de vegades no pot tenir cap dubte que t'apassiona i que el fas genial. Retreure't el lloc de treball? Fico la mà al foc que al teu lloc de treball tothom com tu i seria per a aplaudir amb les orelles.


Les claus del soul'n'funk a la catalana | Enderrock.cat\nLes claus del soul'n'funk a la catalana\nUna guia de tots els colors de la música negra de Barcelona\nFerran Amado | 06/11/2013 a les 07:00h\nLa capital catalana s’ha convertit gairebé sense voler en l’epicentre d’un nou moviment musical que neix des del més absolut underground: la música negra. Des d'Enderrock.cat us donem algunes pistes per estar al dia i gaudir d’un estil a reivindicar per qui li agradi la bona música i estigui obert a noves sensacions. Grups, webs, locals, festivals, discos, botigues de discos, sessions, documentals...\nDeixant de banda estils com el jazz i el blues, molt ben representats a la capital catalana, Barcelona ha vist créixer en questió de poc temps a una escena que es mou en unes direccions musicals poc convencionals pel gran públic com el funk, el soul, el rhythm&blues, el boogaloo o el neosoul, entre d’altres subestils que conflueixen en aquest arbre genealògic com és la música negra o música afroamericana.\nComençant pels pioners com La Fundación Tony Manero, que van adoctrinar en aquest àmbit un nou públic, o Slips, formació que va combinar el funk i el rap de manera molt digna a principi dels anys 90, Barcelona sempre ha estat al capdavant de les noves tendències, tot i que la música negra sigui més aviat una vella tendència musical i la mare de totes les músiques modernes. Però les ganes de reivindicar-se de molts grups, combinades amb una nova generació de públic i de diferents activistes que han dignificat aquest estil, ha fet que Barcelona, ara per ara, sigui considerada per molts la capital de la música negra del sud d’Europa.\nEncara queda molta feina per fer, però la situació actual del soul'n'funk a la capital catalana ens dóna l'energia necessària per ser mitjanament optimistes, i pensar que alguna cosa està passant en el món de la música negra en una ciutat tan 'moderna' com Barcelona. A continuació us convidem a repassar la guia imprescindible de la Barcelona més negra…\nThe Excitements Foto: Arxiu The Excitements\nActualment a Barcelona podem trobar prop dequaranta grups que es mouen dins l’àmbit de la música negra i les seves variants estilístiques com el soul, el funk, el boogaloo, l’afrobeat, el neosoul o el rhythm'n'blues. Alguns dels més destacats i als quals hem de seguir la pista són: The Excitements (rhythm'n'soul), The Slingshots (deep-funk), Los Fulanos (latin, soul & boogaloo), Cardova (funk), The Black Beltones (soul), Elêctric Gozarela (latin–funk & boogaloo), Tirantlofunk (funk-rhythm & blues), Vermouth Time (soul-jazz), JizzyFree (soul-funk), Mampön (afrobeat), Marina BB Face & The Beatroots (funk), Leila (neosoul - r'n'b), Sara Pi (neosoul - r'n'b), Ster Wax & The Fuss (soul – rhythm'n'blues), Casimiro Funk (funk), The Flytones (soul-funk) o Alma Afrobeat Ensemble (afrobeat).\nEvidentment el temple de la 'black music' a Barcelona, tant pels concerts com per les sessions de DJ, és el Marula Cafè del carrer dels Escudellers. Acaben de fer quatre anys amb la mateixa il·lusió que el primer dia i amb una festa d’aniversari on van actuar el japonesos Osaka Monaurail i els britànics The New Mastersounds, dues bandes que representen la filosofia musical de la sala. Tampoc podem oblidar el Jamboree Jazz Club, que gràcies al seu nou director musical s’obre a altres estils 'negroides' com el soul, el funk o el boogaloo. El Cafè Royale també és un altre dels locals que està dinamitzant l’escena, sobretot gràcies a les “SuperflyParty” que protagonitza el grup The Flytones.\nDurant tot l’any a Barcelona podem gaudir de diferents festivals i mostres, uns de més modestos i altres amb més pressupost però amb un únic objectiu: la promoció de la música negra a Barcelona. Bons exemples són el Say It Loud (octubre), el 9 Barris in Black (febrer), el Mas i Mas Festival (agost) o la Blackcelona Explosion!, amb dues cites a la tardor i la primavera, organitzada per la plataforma de promoció dels grups de soul'n'funk barcelonins Blackcelona.\nTambé volem esmentar el Black Music Festival, que tot i que se celebra durant el mes de març a Girona, molt del seu públic prové de les comarques barcelonines, i el seu concert inaugural sempre es realitza a Barcelona. Un altre dels festivals descentralitzats i que cal tenir molt en compte és el Ponent Roots Festival de Lleida. Aquest any se celebra el divendres 15 de novembre al Cotton Club i tindrà un cartell de luxe amb la presència de grups com The Excitements, The Pepper Pots i Soweto.\nUn dels discos que representa millor aquesta nova escena és Blackcelona. A collection of soul&funk music from the city of Barcelona (DiscMedi, 2012), una recopilació que ens mostra molts dels grups que es mouen i representen els diferents àmbis de la música negra, entre els quals The Excitements, Los Fulanos, The Slingshots, Cardova, Electric Gozarela, Vermouth Time i molts més. La plataforma Blackcelona ja està preparant el segon volum d'aquesta recopilació que veurà la llum la primavera del 2014. Altres discos imprescindibles per entendre aquest nou moviment poden ser el nou disc de The Excitements Sometimes Too Much Ain't Enough (Peniman Records 2013) o Si esto se acaba que siga el boogaloo (Lovemonk 2012) de Los Fulanos. També s’esperen amb molta expectació el primer disc de The Slingshots i el dels pioners del soul-jazz a Barcelona, Vermouth Time.\nA Barcelona cada cop hi ha menys botigues de discos, però si us n'hem de recomanar alguna que cuidi la gent, la música negra i els vinils, aquesta és Funk & Soul Records, a la ronda de Sant Pau 17-19. També és una cita obligada per als col·leccionistes Daily Records, al carrer de les Sitges 9, o Disco 100, al carrer Escorial 33 al barri de Gràcia.\nLa bíblia de la música negra sense cap mena de dubte és la revista Enlace Funk, editada a Madrid i distribuïda per tot l’Estat només a botigues i llibreries especialitzades. És la publicació de referència per a que vulgui estar al dia de tot el que pasa en aquest moviment. Imprescindible.


Activitat sobre Les cròniques marcianes de l'autor Ray Bradbury, pels El Nostre?: Diferència entre les revisions - Viquilletra\nActivitat sobre Les cròniques marcianes de l'autor Ray Bradbury, pels El Nostre?: Diferència entre les revisions\nRevisió del 21:02, 25 març 2016 (mostra codi font)\nRevisió de 12:38, 26 març 2016 (mostra codi font)\n|Text=Hola senyor, Hateway.\nQue tal la vida a Mart. La vida a la Terra és horrible, hi ha guerres a tot arreu. No es pot sortir, però nosaltres estem bé. Hem fet una ciutat subterrànea darrere el búnquer. Hi ha una noia al grup, esw diu Laia. Te sis anys i és ,olt divertida, ens fa riure a tots, tot i el que està passant i el que li ha passat a ella. Han fet uns cultius a la superfície per a quan s'acabes les existències de menjar. Sortim a la nit per veure com va. De dia no sortim perquè és molt perillós i no se sap si quan tornem al búnquer seguirem vius. Al búnquer hi som trenta-una persones i no hi ha baralles, en cara que hi ha una petita disputamper veure on dorm cadascú. Sabem que hi ha un grup de militars a la zona però ells no saben on estem nosaltres. Ens busquen per a robar-nos el menjar i les provisions i per matar-nos. Són un grup de quince o vint persones armades. L'altre dia que va sortir un temerari, el van agafar i el van torturar per saber on érem, però el búnquer també hi ha el seu fill, no els va dir res. Tota la nit vam estar escoltant els seu crits i al dia següent vam veure el cos del pobre home mort a terra. Si rebeu aquesta carta si us plau veniu a buscar-nos.\nQue tal la vida a Mart. La vida a la Terra és horrible, hi ha guerres a tot arreu. No es pot sortir, però nosaltres estem bé. Hem fet una ciutat subterrània darrere el búnquer. Hi ha una noia al grup, es diu Laia. Te sis anys i és molt divertida, ens fa riure a tots, tot i el que està passant i el que li ha passat a ella. Han fet uns cultius a la superfície per a quan s'acabin les existències de menjar. Sortim a la nit per veure com va. De dia no sortim perquè és molt perillós i no se sap si quan tornem al búnquer seguirem vius. Al búnquer hi som trenta-una persones i no hi ha baralles, en cara que hi ha una petita disputa per veure on dorm cadascú. Sabem que hi ha un grup de militars a la zona però ells no saben on estem nosaltres. Ens busquen per robar-nos el menjar i les provisions i per matar-nos. Són un grup de quinze o vint persones armades. L'altre dia va sortir un temerari, el van agafar i el van torturar per saber on érem, però al búnquer també hi ha el seu fill, no els va dir res. Tota la nit vam estar escoltant els seu crits i al dia següent vam veure el cos del pobre home mort a terra. Si rebeu aquesta carta si us plau veniu a buscar-nos.\nRevisió de 12:38, 26 març 2016\nActivitat de tipus carta a sobre Hateway i la seva familia a l'obra Les cròniques marcianes de l'autor Ray Bradbury, realitzada per El Nostre? del centre Can Peixauet durant el curs 2015-16.\nHola senyor, Hateway. Que tal la vida a Mart. La vida a la Terra és horrible, hi ha guerres a tot arreu. No es pot sortir, però nosaltres estem bé. Hem fet una ciutat subterrània darrere el búnquer. Hi ha una noia al grup, es diu Laia. Te sis anys i és molt divertida, ens fa riure a tots, tot i el que està passant i el que li ha passat a ella. Han fet uns cultius a la superfície per a quan s'acabin les existències de menjar. Sortim a la nit per veure com va. De dia no sortim perquè és molt perillós i no se sap si quan tornem al búnquer seguirem vius. Al búnquer hi som trenta-una persones i no hi ha baralles, en cara que hi ha una petita disputa per veure on dorm cadascú. Sabem que hi ha un grup de militars a la zona però ells no saben on estem nosaltres. Ens busquen per robar-nos el menjar i les provisions i per matar-nos. Són un grup de quinze o vint persones armades. L'altre dia va sortir un temerari, el van agafar i el van torturar per saber on érem, però al búnquer també hi ha el seu fill, no els va dir res. Tota la nit vam estar escoltant els seu crits i al dia següent vam veure el cos del pobre home mort a terra. Si rebeu aquesta carta si us plau veniu a buscar-nos.\nLa vida oculta de Hateway\nInventada pel grup El Nostre? del centre Can Peixauet el curs 2015-16____ Veure activitat...\nTítol: Activitat sobre Les cròniques marcianes de l'autor Ray Bradbury, pels El Nostre?\nObtingut de «https://www.viquilletra.cat/index.php?title=Activitat_sobre_Les_cròniques_marcianes_de_l%27autor_Ray_Bradbury,_pels_El_Nostre%3F&oldid=19563»\nDarrera modificació de la pàgina: 26 març 2016 a les 12:38.


Les cadires Panton, una mica d'història i idees per a casa - FÒRUM.ad\nLes cadires Panton, una mica d’història i idees per a casa\nEl 04/11/20 7:30\nCadira Panton (Foto Istock.com)\nCada vegada les veiem en més llocs com bars, oficines i fins i tot en cases. Les cadires Panton són fàcils de reconèixer per la simplicitat de les seves línies i els seus originals colors. Encaixen de manera perfecta en una decoració moderna, art déco o retro, ja que són un disseny de l’any 1967.\nEn l’actualitat els models originals de Panton els continua comercialitzant la companyia Vitra, la mateixa que va iniciar el procés de producció massiva d’aquestes, tot i que hi ha fabricants d’imitacions i models similars a tot arreu del món. Tal com el nom indica, el creador d’aquest modern i sòlid moble va ser Verner Panton, un dissenyador industrial danès reconegut mundialment per les seves aportacions al disseny de mobles moderns i originals.\nPanton també va ser reconegut per barrejar les parets amb els sostres, o els llums amb els mobles. La idea no divisòria es fa present en tota l’obra del dissenyador. El mateix passa amb les cadires, en la qual no poden distingir-se on comencen els peus o el respatller.\nL’empresa Vitra, dissenya la cadira que ho farà popularment conegut a la fi dels 60: la clàssica cadira Panton, feta amb una sola peça d’injecció de plàstic. El disseny simple i orgànic ha fet d’aquest model un objecte de desig per a tots els amants del disseny.\nTot i que pel seu origen la cadira encaixa perfectament amb taules de l’època, actualment poden acompanyar a qualsevol tipus de taula, tan rústica de fusta, com una taula metàl·lica d’aspecte lleuger i industrial. Totes combinen molt bé amb aquest espectacular disseny.\nSi vols una mica de color en la teva llar, anima’t a usar els dissenys de colors vibrants, que a més aportaran un toc retro a qualsevol ambient. Si desitges una mica d’elegància les cadires negres o blanques són les alternatives més indicades. Les blanques resulten especials per a combinar amb qualsevol mena de moble, especialment taules de fusta. Posa la quantitat necessària de cadires, sense sobrecarregar i pensa que no només en el menjador pots usar una Panton, també en un escriptori o a la cuina.\nNotícia Anterior: Per què les fulles canvien de color a la tardor\nSegüent Notícia: Començar una nova vida


Inici → Actualitat ferroviària → Ferit el conductor d’un cotxe que fou arrossegat a Consell pel tren d’Inca\nFont original: Ferit el conductor d’un cotxe que fou arrossegat a Consell pel tren d’Inca\nFerit el conductor d’un cotxe que fou arrossegat a Consell pel tren d’Inca\nUn conductor de 73 anys, Pere Lladó Sureda, fou hospitalitzat ahir amb lesions al cap després que el seu minicotxe fos arrossegat pel tren d’Inca en un conflictiu pas a nivell sense barreres de Consell. Els veïns estan indignats i demanen l’eliminació d’aquell pas.\nEl pas a nivell sense barreres està situat a uns 150 metres de l’estació de Consell, al camí de Son Huet. Segons la Conselleria d’Obres Públiques, la visibilitat és correcta i el tram està «perfectament» senyalitzat. La versió dels veïns és una altra i asseguren que han col·locat una reixeta verda que dificulta la visió.\nPere Lladó acostà el seu cotxe sense carnet a les vies del tren, sense advertir que just en aquell moment passava el tren. El maquinista detectà el vehicle, i tractà de frenar. Tanmateix, ja no tenia temps i la part davantera del minicotxe quedà destrossada per l’impacte. El conductor tingué la sort que no havia travessat per complet la via, ja que en aquest cas és molt probable que l’envestida hagués estat mortal. Pere Lladó, un caçador de 73 anys, quedà commocionat i començà a sagnar pel cap.\nEl maquinista i alguns veïns acudiren en el seu auxili, i entre tots el traieren del cotxe. Estava conscient, encara que atordit. La Policia Local acudí amb rapidesa i es féu càrrec de la situació. Després arribaren guàrdies civils, una ambulància del 061 i personal del Serveis Ferroviaris de Mallorca.\nEl tren pogué reprendre la marxa, encara que fou per poc temps. A l’altura de Lloseta s’avarià, presumiblement per la col·lisió. La víctima, mentrestant, fou evacuada fins a l’hospital de Son Dureta, on els metges el sotmeteren a diferents proves per conèixer l’abast de les seves lesions. A mitjan horabaixa encara no tenia habitació assignada i continuava a l’àrea d’urgències. Des de la Conselleria es remeté un comunicat informatiu en el qual s’insistia que la responsabilitat de l’accident havia estat del conductor del minicotxe que «intentà travessar les vies quan el ferrocarril s’apropava». La nota afegeix que «el Govern vol recordar a tots els conductors la importància de circular amb la màxima precaució, especialment als passos a nivell, i respectant estrictament els senyals».\nAixò no obstant, des de la Conselleria també es reconegué que aquest tipus de passos a nivell, a extingir, representen un seriós perill per a vianants i conductors, i que per tant s’està duent a terme una política d’eliminació sistemàtica d’aquests encreuaments. «L’últim any han començat diverses actuacions que suprimeixen 12 passos a nivell en les vies del tren. A Binissalem i sa Cabana ja han estat eliminats cinc», informaren des de l’Executiu. Després de l’accident d’ahir, els veïns reaccionaren indignats i exigiren solucions per a aquest pas a nivell, el segon existent en Consell. «Aquest home ha tingut molta sort, si no estaríem parlant de dues morts en un any per culpa d’un pas a nivell», exposà un dels residents.


Sobre nosaltres – MIRONAUTO\nMIRONAUTO és un taller mecànic que va obrir les seves portes a Salt l’any 2008, però amb experiència de més de 20 anys treballant a la ciutat de Girona, passant coneixements de pares a fills.\nL’augment de la feina i les necessitats de noves eines de treball ens van portar a aquest canvi d’ubicació amb resultats molt positius i amb una àmplia oferta tant en mecànica general, com en planxa i pintura.\nEl nostre objectiu és la satisfacció dels nostres clients, així que la feina que fem sempre és minuciosa i acurada, per aconseguir els millors resultats a preus molt ajustats. Al taller s’hi podrà venir ja sigui per una revisió general, preparar el vehicle per l’ ITV, consultes o sinistres.\nEl nostre taller està adaptat per poder realitzar reparacions de turismes, furgonetes, vehicles comercials i camions (fins a 5.000 kg de tara), amb un equip professional i preparat per a les noves tecnologies.


Multiactivitat a Baqueira-Beret\nPàgina d'inici\tExperiències\tMultiactivitat a Baqueira-Beret\nEstació de Baqueira-Beret a la tardor\nMuntanyes de més de 3.000 metres, llacs i salts d'aigua on realitzar activitats aquàtiques, camins senyalitzats per fer recorreguts a peu o en bicicleta. Fora de la temporada d'esquí, l'estació de Baqueira-Beret disposa d'un escenari sorprenent on passar una estona gaudint de la natura i l'esport. Quan la neu encara no ha cobert les muntanyes, les instal·lacions de l'estació s'utilitzen per practicar altres activitats de turisme actiu, com el senderisme, la bicicleta de muntanya, el barranquisme, l'escalada o el ràfting. Per informar-vos de cadascuna de les activitats que Baqueira-Beret ofereix com a alternativa a l'esquí, contacteu amb l'estació o consulteu el seu web.\nPreu: A consultar, segons l'activitat.\nHora: Tot l'any, excepte la temporada d'esquí.\n973 63 90 00


Inici > COL·LECCIONS>Narrativa infantil>La Formiga>L'Alícia i la fredor d'alta mar\nÀfrica Ragel, Jordi Fenosa\nL’Alícia havia decidit passar la darrera nit del viatge a la coberta del vaixell, malgrat que hi havia una tempesta infernal i la mar estava embravida. La tossuderia no li va permetre calcular el perill que corria i va passar el que havia de passar. Enmig del temporal, va estar a punt de caure al mar, però, a l’últim segon, algú va impedir-ho. El seu salvador era l’Adil, un noi morè, de cabells negres i rinxolats, que l’observava mig encuriosit mig enutjat.\nAutoria: Àfrica Ragel, Jordi Fenosa\nNúm. col·lecció: 105\nIl·lustració: Fenosa, Jordi\nÀfrica Ragel (Barcelona, 1969) és filòloga, professora de llengua catalana en un institut i escriptora de llibres per a joves i adults. Llicenciada en Filologia Catalana i Màster en Creació Literària, forma part del PEN Club i de l'Associació d’Escriptors en Llengua Catalana. Escriu narrativa i es va estrenar com a directora de teatre el 2008 dirigint la seva pròpia obra, Àtic.\nSi demanes ajuda a la bruixa bona d’un conte\nJordi Fenosa (Barcelona, 1965) ha il·lustrat més de cinquanta contes, llibres de text i novel·les per a les principals editorials de el sector. Va estudiar a l'Escola d'Arts i Oficis i a l'Escola Joso, i va començar a publicar còmics en editorials italianes i alemanyes el 1988. El 2009 va crear el còmic satíric Hotel porquí i el 2016 va escriure, il·lustrar i publicar Bilomba a la vista!, la seva primera novel·la infantil. També ha publicat la novel·la juvenil Columna de fum.


La incògnita de per què aquest temporal s'ha dit "Gloria" - Imagina Ràdio\nLa incògnita de per què aquest temporal s’ha dit “Gloria”\nFa uns anys que Europa té un sistema propi de noms que serveix per identificar les borrasques potencialment perilloses. Aquesta és una tradició que a Amèrica ja s’utilitza per anomenar huracans i depressions tropicals. A Espanya el sistema es va posar en funcionament a finals del 2017 per posar ordre a una nomenclatura. Cada temporada s’elabora una llista de noms per ordre alfabètic, intercalant sempre un nom d’home amb un de dona. El criteri per escollir-los no és del tot clar: es posen aleatòriament noms espanyols, francesos i portuguesos. Fins ara no n’hi hagut cap de gallec, basc o català. En el moment que una borrasca obliga a activar el primer avís per risc important de vent, el servei meteorològic de l’estat afectat per la borrasca en primer moment la bateja.\nA tot Europa no hi ha una única llista de noms al continent sinó que actualment hi ha dos grups de països que s’han unit per fer una llista única. Espanya, juntament amb França, Portugal i, des d’aquest any, també Bèlgica segueixen la mateixa llista, però el Regne Unit, Irlanda i Holanda en fan servir una de diferent. Com que la mateixa borrasca no pot rebre dos noms diferents, el país on arribin les primeres previsions d’afectacions importants li posa el nom que toqui de la llista i la resta de serveis meteorològics l’adopten a partir d’aquell moment.\nCada país té criteris diferents, però en el cas de l’Agència Espanyola de Meteorologia es posa nom a una borrasca quan es preveu que pugui provocar ratxes de vent de més de 90, 100 o 110 km/h, segons la zona de l’Estat. De les set borrasques que hi ha hagut aquest any al sud d’Europa, cinc les ha batejat l’AEMET, una el servei meteorològic de Portugal i l’altra Météo France. La tardor ha estat moguda a la Península. El sistema britànic només ha posat nom a una sola borrasca fins ara, cosa que posa de manifest que el Regne Unit i Irlanda li exigeixen més a una borrasca per arribar a batejar-la.\nArticle anteriorEls centres educatius de les Terres de l’Ebre, excepte dos, comencen a recuperar la normalitat\nArticle següentLa Campanya pels Sediments reclama un pla de gestió dels sediments de Riba-roja d’Ebre


Sueño de Mar Dènia Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nSueño de MarApartamentCarretera Denia Javea, 40, Platja de les Rotes, Dènia, Espanya, 03700 - Veure al mapaExcel·lent8,1Basada en8comentarisSueño de MarVeure més fotosplatjaVeure més fotosVeure totes les 34 fotos\nConvenientment situat a Dènia, Apartamento Denia és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartamento Denia és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix instal.lacions per a minusvàl.lids, habitació familiar, ascensor per garantir el més gran comfort possible als seus clients. L'ambient de Apartamento Denia es reflexa en cada habitació. aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, forn microones són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartamento Denia no troba competidors en cap categoria.


La meitat del fòrum de Llívia es podrà veure unificadament després de la campanya d'excavacions d'enguany\nviurealspirineus / Albert Lijarcio 12:57 25/04/22\ncampanya després la és llívia meitat\nLes restes del fòrum romà de Iulia Libica, abans de la campanya d'excavacions d'enguany / Albert Lijarcio\nLa meitat oriental del fòrum de Iulia Libica, entre una de les façanes del temple romà fins a un dels extrems, es podrà començar a veure de forma unificada després de la campanya d'excavacions d'enguany. Això serà possible després d'haver completat la desviació de les conduccions d'electricitat i gas que passaven pel mig d'aquesta zona, amb la qual cosa els treballs arqueològics se centraran en aquesta part del jaciment que ha quedat 'alliberada' del pas dels subministraments que donen servei a Llívia (Cerdanya). La campanya es durà a terme en dos períodes, un que començarà al maig i un altre que s'allargarà entre els mesos de setembre i octubre. També s'està mirant de fer una cobertura a la zona del temple, abans de començar a excavar-la.\nEl director del programa de Iulia Libica, Josep Guitart, ha dit que l'actuació d'enguany permetrà oferir un aspecte "molt diferent" del fòrum, únic al Pirineu. En aquest sentit, ha explicat que a mig termini caldrà impulsar un projecte per posar en valor i protegir les restes i que, segurament, passarà per cobrir el jaciment. A més, ha volgut destacar la implicació de l'Ajuntament de Llívia en el projecte, tant per adaptar l'urbanisme i la circulació per aquesta zona com pel fet de divulgar la seva importància a través del museu municipal.\nPer la seva banda, el director de l'Institut Català d'Arqueologia Clàssica, Josep Maria Palet, ha assegurat que el fòrum de Llívia es convertirà en un "punt de referència internacional", tant des del punt de vista del coneixement com per l'atracció de visitants que generarà. També ha ressaltat la importància que té el fet de poder protegir les restes per evitar que les estructures es malmetin entre campanya i campanya d'excavació. Finalment, ha comentat que a Meranges (Cerdanya) hi ha un altre jaciment de cronologia paral·lela a Iulia Libica que podria correspondre a un petit enclavament militar i que a partir d'aquest estiu es començarà a excavar en extensió.\nLa construcció del fòrum va començar a l'època de l'emperador August i, molt probablement, la iniciativa va sorgir coincidint amb el seu tercer viatge a Hispania, entre els anys 15-13 aC. Tot i això, no es va acabar amb tota la seva decoració arquitectònica i escultora fins a l'època de l'emperador Tiberi, a partir de l'any 14 de la nostra era. Per tal de donar a conèixer aquest patrimoni, s'ha elaborat un audiovisual que es pot veure a través de les xarxes socials i al Museu de Llívia.\nXavier Porta anuncia que presentarà la seva dimissió com a alcalde de Bellver de Cerdanya\nLa Tres Nacions serà la primera marxa cicloturista en implementar energia sostenible i renovable


Passejant en BTT pel Montnegre i el Corredor: de febrer 2010\n9 - Canyamars pel Corredor\nTal com vaig comentar a l’ última publicació, després d’ anar a Canyamars per la Creu de Rupit i per la Pedra de la Ferradura, aquest cap de setmana hi hem anat pel Corredor i realment val la pena. A més ha fet bon temps i hem pogut gaudir del paisatge i m’ he pogut recrear fent unes quantes fotos.\nAquest itinerari es una barreja d’ altres ja publicats amb un tram intermedi nou : El tram inicial, des d’ Arenys de Munt fins el Coll del Bruc, passant per la Creu de Rupit, es el mateix que la Ruta 3 ( Corredor per la Creu de Rupit ) i, quan arribem a Canyamars, enllacem amb el tram de tornada de la Ruta 8 publicada la setmana passada.\nEl Montseny des d' els Camps de Buac\nDes d’ el punt de sortida, a l’ entrada d’ Arenys de Munt, pugem per la riera travessant el poble per anar a buscar la Riera Sobirans que ens portarà fins el Santuari de la Mare de Deu de Lourdes. Quan arribem hem de seguir uns 700 metres fins que trobem una cruïlla de camins ( km 3,5 ) tot just passat l’ indicador del Parc del Montnegre i el Corredor. Triem el de la dreta on passarem per sota d’ un pont i, a aproximadament cent metres, trobem un altre bifurcació que seguirem a l’ esquerra. Aquest camí ens portarà a la Creu de Rupit per mes de 2 km de rampes bastant dures que posaran a proba la nostra resistència. A partir de mitja pujada darrera nostre es comencen a apreciar unes vistes fantàstiques d’ una part d’ Arenys de Munt i dels turons que l’ envolten.\nArribem a la Creu de Rupit ( km 5,6 ). Si heu seguit les rutes publicades al blog, veureu la gran varietat de possibilitats que podem triar des d’ aquí.\nTombem a la dreta per el GR-83 que va de Mataró fins el Canigó. A partir d’ aquí la pujada es mes suau i el camí fins el Corredor està molt ben senyalitzat per les fites que ens indiquen la direcció cap el Canigó i, quan arribem a l’ encreuament als Suros d’ en Burget ( km 6,7 ), deixem el GR-83 per agafar el camí de l’ esquerra, també molt ben indicat, que ja no deixem fins el Coll del Bruc. Aquest encreuament ens permet altres opcions, com anar directament fins la Casanova de Pibernat per Can Quel ò el mateix GR-83, i des d’ aqui decidir anar a Vallgorguina ò Collsacreu.... però bé, això ja son altres rutes.\nTornant a la ruta d’ avui, gaudim del passeig i de les vistes fins el Coll del Bruc ( km 8,4 ), lloc on deixem el camí que porta al Corredor, tot just abans d’ una rampa forteta, per d’ agafar el de l’ esquerra. Aquest camí ens porta per un bosc frondós fins la “porta del darrera” del campament juvenil El Solell del Corredor i, poc mes endavant, fins l’ encreuament de ca l’ Arenes. Ull amb els tres encreuaments que ens trobarem per aquesta part del recorregut : el primer, agafar el revolt tancat a la dreta després d’ una baixada, el segon, continuar recte quan enllacem amb el GR-92, tot just abans d’ arribar al campament, i el tercer, continuar per la dreta quan fem la ziga-zaga del campament, just on hi ha un cartell del Parc.\nJa som a la cruïlla de Ca l’ Arenes, on hi ha l’ Escola de Natura del Corredor ( km 11,7 ), tombem a l’ esquerra seguint el GR-92 direcció Llinars i uns metres mes endavant, sempre seguint el GR-92, deixem la pista principal tornant a tombar a l’ esquerra passant pel costat d’ una cadena, per on arribem al Puig Aguilar ( km 12,9 ), lloc on deixem del GR-92 per anar cap a l’ esquerra fins les Pedreres d’en Bosc ( km 13,7 ). En aquest tram trobem dos encreuaments : el primer anem a la dreta i a uns 150-200 metres el segon a l’ esquerra. Aquest tram es tot baixada. De fet, des d’ el Puig Aguilar fins Canyamars tot es baixada.\nA les Pedreres d’ en Bosc ens trobem amb una cadena i una cruïlla. Si anem per l’ esquerra arribarem de manera ràpida a Canyamars per el Safareig de la Barca ò per la part alta de l’ urbanització, i si anem per la dreta, camí que hem triat per la ruta d’ avui, baixem pràcticament fins Dosrius pel Torrent de Can Guinardó. Ull quan anem a la dreta a les Pedreres d’ en Bosc, ja que a uns metres mes endavant hem d’ agafar el camí de baixada a l’ esquerra. Després de baixar una bona estona, uns 2,2 km, trobem un altre encreuament on tombem a la dreta. Aquest últim tram de més ò menys 900 metres ens porta a la carretera BV-5101 de Dosrius a Canyamars ( km 17 ).\nTombem a l’ esquerra i anem per asfalt fins Canyamars i, quan arribem, anem tot recte fins una bifurcació quasi al final. Triem el camí de la dreta, el que te l’ indicador per anar al Pou de Glaç, deixem l’ asfalt ( km 20,5 ) i comencem a pujar suaument per la pista que ja no deixem fins la Creu de Rupit ( km 25 ).\nA partir de la Creu fem la primera part del recorregut a l’ inversa per baixar fins el Santuari de Lourdes i a Arenys de Munt.\nPujant pel Camí del Mig\nDir-vos que aquesta ruta es per fer-la amb tranquilitat, ja que gaudirem d’ una varietat de camins i paisatges fantàstics.\nEn total son uns 31 km.\nRuta del 21 de Febrer del 2.010\nPublicat per Xavi a 24.2.10 1 comentari:\n8 - Canyamars\nHan passat unes quantes setmanes i el fred continua apretant de valent, cosa que no ha impedit que sortim amb la bici els caps de setmana. L’ única pega es que amb el fred que fa no m’ he recreat a fer fotos dels itineraris. Les que hi ha son d’ altres sortides però cap de Canyamars. Quan hi hagi bonança ja en faré, ja que la ruta d’ avui s’ ho mereix.\nHem triat anar a Canyamars per dues vies possibles : Una per la Creu de Rupit i a partir d’ aquí fer una ruta circular que ens portarà fins la mateixa Creu, i un altre una mica mes forta per la Pedra de la Ferradura. Estem estudiant anar-hi aquest proper diumenge pel Corredor. Si la ruta ho mereix ( segur que si ) també la publicarem.\nLa part inicial dels dos recorreguts son comuns, com molts del itineraris que fem:\nDes d’ el punt de sortida, a l’ entrada d’ Arenys de Munt, pugem per la riera travessant el poble per anar a buscar la Riera Sobirans que ens portarà fins el Santuari de la Mare de Deu de Lourdes. Quan arribem hem de seguir uns 700 metres fins que trobem una cruïlla de camins ( km 3,5 ) tot just passat l’ indicador del Parc del Montnegre i el Corredor. A partir d’ aquí hem de decidir quina de les dues opcions triem:\n- Per la Creu de Rupit. Triem el de la dreta on passarem per sota d’ un pont i, a aproximadament cent metres, trobem un altre bifurcació que seguirem a l’ esquerra. Aquest camí ens portarà a la Creu de Rupit per mes de 2 km de rampes bastant dures que posaran a proba la nostra resistència. A partir de mitja pujada darrera nostre es comencen a apreciar unes vistes fantàstiques d’ una part d’ Arenys de Munt i dels turons que l’ envolten.\nTombem a l’ esquerra pel GR-83 que va de Mataró fins el Canigó, direcció Mataró, i a aproximadament 100 metres trobem un camí de pujada a l’ esquerra que porta fins la Pedra de la Ferradura. Si anem per aquest camí tenim la possibilitat d’ empalmar amb l’ altre opció per anar a Canyamars quan arribem a la Pedra de la Ferradura, però aquesta ja la comentarem després. Continuem pel GR-83 direcció Mataró i a 1,7 km arribem a la Plaça de les Fontetes, on agafem el camí de la dreta que ens durà de baixada, sense cap mena de complicació, fins el veïnat de Can Rimbles, passant per les masies de Can Brugueràs, Can Rogent ( lloc on anirem a parar si triem l’ opció d’ anar per la Ferradura ), Can Llibre de Pagès, Can Rimbles ( reconvertida en restaurant ) i, finalment, Can Bartés ( km 12,4 ), tot just per sota de Canyamars.\nTombem a la dreta per pujar fins Canyamars i, quan arribem, anem tot recte fins la cruïlla de la carretera principal de l’ Urbanització, l’ agafem a la dreta i la seguim fins una bifurcació quasi al final. Triem el camí de la dreta, el que te l’ indicador per anar al Pou de Glaç, deixem l’ asfalt ( km 14 ) i comencem a pujar suaument per la pista que ja no deixem fins la Creu de Rupit ( km 18,7 ).\nVal la pena fer amb tranquilitat tot el tram des de la masia de Can Brugueràs fins Can Bartés i des de Canyamars fins la Creu de Rupit. L’ indret es fantàstic i espero poder publicar unes quantes fotos d’ aquest recorregut quan tingui l’ ocasió.\nEn total son uns 25 km.\nRuta del 6 de Febrer del 2.010\nCanyamars per la Creu de Rupit\n- Per la Pedra de la Ferradura. Passat l’ indicador del Parc del Montnegre i el Corredor d’ abans ( Km 3,5 ), triem el camí de l’ esquerra, el que s’ enfila cap el Turó de Ca l’ Amar. Ull per que si pujar a la Creu de Rupit es dur, pujar a la Pedra de la Ferradura per aquesta ruta encara ho es més. Recomano pujar sense presses.\nDesprés de pujar aproximadament 1,3 km trobem una cruïlla de camins. El de la dreta ens porta fins el Corral d’ en Forn ( Km 5,6 ) i mes endavant fins la Pedra de la Ferradura ( km 7,2 ).\nEl Corral d' en Forn\nQuan arribem a la Pedra tornem a trobar un altre cruïlla. Agafem el de l’ esquerra, el que porta fins dalt del Turó del Montalt. D’ aquí fins la part mes alta del turó que es pot fer amb bici hi ha uns 200-250 metres amb dues pujades fortes, però molt curtes.\nA partir d’ aquí tot canvia radicalment. Fins ara tot el camí ha estat de pujada i, menys els 200-300 metres al Corral d’ en Forn on toca el Sol, la resta ha estat per zones fredes i humides, detall que no li hem donat importància ja que amb l’ esforç de pujar ni ens hem adonat. Ara ens trobem amb un bon tram de baixada ( alerta amb les pedres i els xaragalls ) on podrem recuperar-nos, gaudir d’ unes bones vistes del litoral que va des d’ Arenys de Mar fins Barcelona i una bona part de la serralada, fins i tot es veu la torre de Collserola i el Tibidabo, i aprofitar el Sol que ens acompanyarà pràcticament fins el Coll Pallarès. En aquest tram ens trobarem amb dues bifurcacions, al Cau de la Serp i als Suros d’ en Tapé. Continuar sempre per la dreta.\nJa som al Coll Pallarès ( km 10,6 ) on enllacem amb el GR-83 a la dreta, direcció Canigó i, uns 100 metres mes endavant tombem a l’ esquerra per un camí de baixada que travessa el Bosc de Can Rogent i ens porta fins la masia del mateix nom ( km 11,8 ). A partir d’ aquí enllacem a l’ esquerra amb la ruta de Canyamars per la Creu de Rupit anterior, anem fins Can Bartés ( km 14,4 ), pugem a Canyamars i seguim les indicacions anteriors per anar a la Creu de Rupit ( km 20,7 ), on ens creuarem amb el GR-83 un altre cop, però nosaltres continuarem recte, seguint l’ indicador, per baixar fins el Santuari de Lourdes i a Arenys de Munt.\nEn total son uns 27 km.\nRuta del 14 de Febrer del 2.010\nCanyamars per la Pedra de la Ferradura\nPublicat per Xavi a 18.2.10 Cap comentari:


L'ambaixador espanyol a França esbronca l'alcalde de Perpinyà per rebre Torra, a qui titlla "d'anticonstitucional" La República\nL’ambaixador espanyol a França esbronca l’alcalde de Perpinyà per rebre Torra, a qui titlla “d’anticonstitucional”\nL’alcalde de Perpinyà, Jean-Marc Pujol, ha rebut una carta de l’ambaixador espanyol a França, Fernando Carderera, en què l’esbronca per haver rebut fa dues setmanes el president de la Generalitat, Quim […]\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, durant la visita a l'exposició '55 urnes per la llibertat' a la Casa de la Catalanitat de Perpinyà\nL’alcalde de Perpinyà, Jean-Marc Pujol, ha rebut una carta de l’ambaixador espanyol a França, Fernando Carderera, en què l’esbronca per haver rebut fa dues setmanes el president de la Generalitat, Quim Torra, i lliurar-li la medalla d’honor de la vila. La mateixa missiva l’hauria enviat també als presidents de la República francesa, l’Assemblea Nacional i el Senat.\nSegons ha explicat Josep Puigbert, director de la Casa de la Generalitat a Perpinyà, l’argument de Fernando Carderera és que Torra és un president “anticonstitucional”. “Es pensen que Europa també és el seu cortijo”, ha etzibat Puigbert.\nL’alcalde de #Perpinyà @JeanMarcPUJOL ha rebut una carta de l’ambaixador espanyol a França recriminant-li que fes una rebuda institucional al President @QuimTorraiPla i li lliurés la Medalla d’Honor de la Vila. L’ambaixador diu que el President és “anticonstitucional” #Diada2018 pic.twitter.com/fElufYAxtD\n— Josep Puigbert (@puigbertjosep) 11 de setembre de 2018\nEl mateix president Quim Torra ha contestat a la piulada, on ha carregat contra els ambaixadors espanyols, “el sou dels quals paguem en gran part els catalans” perquè no “vetllin per nosaltres”.