Kauza vicepremiéra Čunka | JAROMÍR ŠTĚTINA\nKauza vicepremiéra Čunka\nLenka KABRHELOVÁ, moderátorka\nA co uslyšíte v příští půlhodině Radiofóra? Nizozemská televize BNN chce už za pár hodin odvysílat kontroverzní show, jejíž účastníci soutěží o ledvinu pro trasplantaci. Jaké jsou argumenty zastánců a odpůrců pořadu? Podíváme se také do Kardifu, kde se český fotbalový tým chystá na zítřejší kvalifikační utkání na mistrovství Evropy s walesem. Nejdříve nás ale čeká další díl kauzy podezření z korupce vicepremiéra Jiřího Čunka. V případu se objevují stále nové otazníky. Připomeňme, že současného senátora a předsedu KDU-ČSL policie podezírá, že měl ještě coby starosta Vsetína převzít půlmilionový úplatek od realitní společnosti HB Real za prodej většinového podílu města ve firmě Vsetínské byty. Jenže olomoucká policie podle deníku Právo v těchto dnech obvinila několik svědků z křivé výpovědi ve prospěch lidoveckého šéfa. Podle kriminalistů falešně svědčili o tom, že Čunek ve Vsetíně nemohl převzít úplatek, protože byl v té době na jiném místě. Vicepremiér kontroval tvrzením, že se policie v jeho případě snaží jenom zastrašit svědky a odvrátit pozornost od vlastních chyb. Obvinění z křivé výpovědi dnes odmítl i jeden z aktérů, místopředseda Vsetína Jaromír Kudlík. Vyšetřovatelům se navíc dostalo pokárání také od senátorů. Policisté totiž prověřují lidi, kteří byli v horní komoře parlamentu v době, kdy se jednalo o zbavení Jiřího Čunka imunity. Jedním z kritiků takového postupu je i nezávislýsenátor Jaromír Štětina, kterého teď vítám ve vysílání. Dobrý den.\nPane senátore, co přesně policii vytýkáte, nejenom tedy v tomto konkrétním případě, ale v celém vyšetřování takzvané kauzy Čunek?\nPředevším dnes jsme se dozvěděli, že imunitní a mandátový výbor bude v této věci znovu zasedat, a to dvanáctého června. Já si myslím, že by měl imunitní výbor minimálně vyjádřit znepokojení nad celou praxí vyšetřování kauzy Čunka, nejen nad tím, že policie lustrovala zcela nevhodně a zřejmě i protiprávně senátory a jejich návštěvníky.\nVy jste se, pane senátore, několikrát nechal slyšet, že vyšetřování má politické pozadí. Kdo konkrétně podle vás za kauzou stojí, kdo měl podle vašeho názoru na jejím vyvolání zájem?\nJá si myslím, že celá ta kauza je řízená, o tom svědčí i veškerá ta pochybení a bezradnost policie, která již vyšetřuje kauzu, která trvala, řekněme, pět minut, ten údajný trestný čin už půl roku, tři a půl tisíce stran textu, ty kontakty mezi policií a hlavní svědkyní, ty jsou velmi podezřelé, ale to, co se týče otázky, kdo to udělal, tu je potřeba rozkrýt a já si myslím, že odpověď, klíčová odpověď na to je ve svazcích, které jsou u Bezpečnostní informační služby z devadesátých let, které vypracovali důstojníci BISky, které vypovídají o tom, kdo měl zájem na falšování bezpečnostních prověrek orgánů činných v trestním řízení. Je potřeba odkrýt a odtajnit tyto svazky, abychom dostali odpověď na to, odkud vítr vane a kdo má zájem na tom, aby byl Čunek zničen.\nTeď narážíte na to, že se už několikrát zpochybnil důvěryhodnost přerovského státního zástupce Radima Obsta, který případ dozoruje. Podle vás neoprávněně získal bezpečnostní prověrku, myslíte si tedy, že to může mít vliv na vyšetřování kauzy?\nJá si samozřejmě že myslím a obecně i kdybychom neměli ty materiály v ruce, kdyby se nepodařilo je odtajnit, tak si myslím, že pan Čunek má právo na nestranné vyšetřování, a to tam neexistuje, poněvadž tady existuje jakási teritoriální podujatost. Vyšetřuje to přerovská policie a dozoruje to přerovský státní zástupce. Já si myslím, že by bylo potřeba a mohlo by to být řešení celého problému, aby byl státní zástupce v Přerově vyměněn za státního zástupce, který má daleko od těch kontaktů s policií přímo na Přerovsku.\nDomnívá se senátor Jaromír Štětina. Já vám děkuji za rozhovor, ve studiu teď vítám komentátora Radiožurnálu Petra Nováčka. Dobrý podvečer.\nPetr NOVÁČEK, komentátor Radiožurnálu\nPetře, co je podle vás horší, pokud to tak můžeme říct, ta skutečnost, že vicepremiérovi vlády hrozí obžaloba kvůli korupci, anebo podezření, že vyšetřování je vedeno nekorektně, jinými slovy, že policie tedy pro někoho pracuje, alespoň je z toho viněna.\nNo, kdyby se potvrdilo podezření, které vyjádřil před chvílí pan senátor, tak to si myslím, že by byla úplně nejhorší varianta, protože by to znamenalo, že v této zemi pracuje policie a možná i jiné orgány činné v trestním řízení na politickou objednávku, nebo dokonce že jsou manipulovány silami, jež na to mají z dávné minulosti zájem, to by byl vážný defekt našeho demokratického systému a z tohoto důvodu vám, Lenko, odpovídám, že přesto všechno, omlouvám se Jiřímu Čunkovi, by z hlediska právě toho státního stavu bylo lepší, kdyby přece jenom ta kauza byla omezena jenom na případ Jiří Čunek.\nSociální demokraté už oznámili, že vyvolají ve sněmovně hlasování o nedůvěře vládě, pokud tedy státní zástupce vicepremiéra obžaluje a pokud pan Čunek i přesto v kabinetu zůstane. Podle vašeho názoru má ČSSD v takovém případě při hlasování šanci na úspěch?\nJá si myslím, že to je propagační akce opozice, ona se jinak chovat nemůže, ale tu šanci nemá, protože jak je známo, tak sice sociální demokracie je schopna dát dohromady padesát podpisů poslanců, aby mohla vyvolat speciální zasedání Poslanecké sněmovny, na jehož pořadu by byl bod hlasování o nedůvěře vládě, ale nedůvěru vládě může vyslovit jen minimálně sto jeden poslanec a poslankyně, jinými slovy, je to většina ze všech poslanců z dvousetčlenné sněmovny. Vzpomeňme, když vznikala vláda Mirka Topolánka, jak už tehdy mnozí upozorňovali na to, že když tahle vláda vznikne a podaří se jí získat důvěru, tak že bude neskonale těžší tu vládu případně s prominutím sestřelit.\nPremiér a předseda ODS Mirek Topolánek prohlásil, že by Jiří Čunek měl po případné obžalobě tedy odstoupit sám, v opačném případě to premiér vyřeší za něj. Strana zelených už také několikrát pana Čunka vyzývala k odstoupení, mají vládní strany v tuto chvíli šanci v tom svém naléhání přitvrdit? Mají ještě nějaké další páky?\nPodle mých informací se mezi koaličními předsedy o této věci hovoří soustavně a už zhruba před dvěma týdny bylo dosaženo i jakési gentlemanské dohody, že v případě, když bude Jiří Čunek obžalován, tak ve vládě skončí. Jiří Čunek na podobné dotazy ovšem novinám sděluje, že vedl příslušný rozhovor jak s Martinem Bursíkem, tak s premiérem Topolánkem, ale že nic takového jednoznačně, tedy že by odstoupil, odešel z vlády, neslíbil. Otázka bude, jak se zachovají lidovci. Zelení, ti dávno Čunkův odchod požadují, pro premiéra je to horký brambor, ale lidovci se odvolávají na koaliční smlouvu, na to, že v případě Čunkova odvolání bez lidoveckého souhlasu by došlo k jejímu porušení. Já bych si dovolil …\nJá si dovolím zacitovat také, místopředseda sněmovny lidovec, právě lidovec Jan Kasal se před nedávnem vyjádřil, že premiér Topolánek je jistě natolik moudrý, aby jakoukoli změnu na kterékoli vládní pozici udělal jenom po dohodě s koaličními partnery. Vy osobně četl byste z toho jistou skrytou hrozbu, že lidovci jsou připraveni opustit kabinet?\nLenko, já vám vřele děkuji za ten citát, tak čtu z toho dvě věci, za prvé, u lidovců je zvykem, že i když spolu nejsou vnitřně na jedné lodi, což je případ Jana Kasala, Jiřího Čunka, jak známo, ti se spolu zrovna nemilují, tak vždycky držívají aspoň navenek za jedno. Zcela zřídka, ale jsou výjimky. Odpovím teď na podstatu té věci, existuje třetí část koaliční smlouvy z dvacátého sedmého prosince minulého roku, která se jmenuje Principy koaliční spolupráce a tam v třetím bodě stojí: „Smluvní strany respektují ústavní právo předsedy vlády navrhovat prezidentu republiky jmenování a odvolávání členů vlády, pro každý takový krok bude předseda vlády hledat podporu příslušné koaliční strany.“ Jinými slovy, bylo by ideální, kdyby nastane-li ta chvíle, se předsedovi vlády podařilo s lidovci a zelenými dospět k dohodě, lidovce přesvědčit, aby nominovali někoho jiného, ale kdyby se tak nestalo, tak samozřejmě žádná koaliční smlouva, a to je prostě jenom politická deklarace, nemůže zastínit ústavní zásadu, která je obsažena v té první citované větě, rozhodne se premiér, pokud premiér požádá prezidenta republiky, aby Jiřího Čunka odvolal, tak bude odvolán.\nKomentátor Českého rozhlasu 1 Petr Nováček. Děkuji za návštěvu ve studiu, Petře.


Pánské běžecké boty Salming Trail T2 Men, sportovní - Pánská obuv\nÚvod › Obuv › Pánská obuv › sportovní › Pánské běžecké boty Salming Trail T2 Men\nPánské běžecké boty Salming Trail T2 Men\nPánské běžecké boty Salming Trail T2 Men jsou stvořeny k výzvám. Vyrazte do přírody a prozkoumejte drsný terén s nejnovější verzí modelu Trail – T2. Tato extrémně univerzální a lehká trailová bota využívá naše nejnovější poznatky a inovace, díky kterým vám umožní dostat ze sebe to nejlepší i v tom technicky nejnáročnejším terénu. Nově vylepšená směs materiálů použitých v podrážce boty výrazně vylepšuje přilnavost T2 v mokrém prostředí. Ochranný štít RocShield™ je prošívaná ochranná vrstva, která chrání vaše chodidlo po obvodu celé boty. To je naše lehká, technická a vysoce adaptabilní bota Salming Trail T2.\nPánské běžecké boty Salming Trail T2 Men jsou stvořeny k výzvám. Vyrazte do přírody a prozkoumejte drsný terén s nejnovější verzí modelu Trail – T2. Tato extrémně univerzální Celý popis\nNáš kód: 1077005851


No limit holdem cash game - Začínáme se 6 maxem - II – Startovní kombinace a pozice | Poker-Arena.cz\nNo limit holdem cash game - Začínáme se 6 maxem - II – Startovní kombinace a pozice\n22.08.2010 09:04 | Profil autora a články: Jakub Šlemr\nJeště předtím, než se pustíme do analýzy startovních kombinací v jednotlivých pozicích, podíváme se na některé aspekty, které se samotnou hrou nemají mnoho společného, ale které jsou naprosto zásadní pro to, aby se z vás stal úspěšný hráč.\nPokud nebudete věnovat svému bankrollu dostatečnou péči, tak o něj s největší pravděpodobností dříve nebo později přijdete. Variance v pokeru je daleko větší, než si většina hráčů uvědomuje, a vhodnou správou svého bankrollu můžete její důsledky alespoň omezit. Zajímavou otázkou je, jak velký by bankroll vlastně měl být. Domnívám se, že se jedná o poměrně individuální věc. Nezáleží na tom, jestli máte pro stakes, na kterých hrajete, bankroll 30 buy-inů nebo 100 buy-inů. Důležité je, abyste se necítili pod tlakem, když se zrovna nedaří. Já osobně preferuji bankroll zhruba 80-100 buy-inů, abych se u hry cítil dobře a neměl pocit, že výše mého bankrollu ovlivňuje moje rozhodování ve hře (asi na tom něco je, že s přibývajícím věkem jsou hráči opatrnější a opatrnější). 6-max je díky své dravé povaze na výkyvy variance ještě náchylnější (já osobně jsem měl největší downswing přes 30 buy-inů proti EV za 2-3 měsíce) a proto doporučuji větší opatrnost.\nToto téma úzce souvisí s bankroll managementem. Je potřeba mít nastavená pravidla, za kterých budete zvyšovat (či snižovat) stakes, na kterých hrajete. Opět se domnívám, že hlavním faktorem pro volbu výše stakes by měl být především váš komfort u hry. Nemá smysl se za každou cenu pokoušet o hru na vyšších stakes ve chvíli, kdy si nejste jisti, že vaše rozhodnutí nebude ovlivněno starostí o peníze. Pokud vám však vyhovuje agresivnější přístup – tj. zkoušet hrát na vyšších stakes, jakmile je to z hlediska bankrollu jen trochu možné – je třeba si dobře nastavit pravidla. Například se rozhodnete, že chcete zkusit přejít na vyšší stakes, kde budete mít bankroll zhruba 25-30 buy-inů. Proč ne, ale stanovte si pevně pravidlo, že se ve chvíli, kdy prohrajete 5 buy-inů, vrátíte se zpět na stakes, které jste hráli předtím. A to bez ohledu na to, jestli vám zrovna někdo vybral esa preflop, nebo na riveru trefil jeden ze svých dvou outů. Prostě se vraťte na nižší stakes, vybudujte dostatečný bankroll a opět to zkuste výše. Pokud na tento přístup máte nervy, pak vám ho vřele doporučuji. Snažit se porážet stále vyšší a vyšší stakes je ideálním způsobem pro zlepšování vlastní hry.\nPrvní Jakubův článek o 6-maxu naleznete zde\nDomnívám se, že disciplína, sebekontrola a ovládnutí tiltu patří k nejdůležitějším vlastnostem, nebo chcete-li schopnostem hráče. Můžete totiž být naprosto skvělý hráč, ale když vás rozhodí badbeat nebo dva a vyhodíte několik dalších buy-inů z okna, nebudete ziskový (nebo alespoň ne tolik). Kdybych měl na účtu všechny peníze, které jsem na tiltu doslova soupeřům věnoval, byl bych spokojený a bohatý. Tilt má mnoho podob a občas je velmi těžké poznat, že se v tomto stavu člověk nachází. Je důležité si uvědomit, že tilt nemusí být jen šílené bluffy na riveru nebo nesmyslné alli-ny preflop. Tilt může být velmi nenápadný a projevovat se třeba tím, že se prostě rozhodnete udělat nějakou akci, na kterou nemáte správné odds (třeba máte draw, nebo preflop callnete 3bet s kartou, se kterou byste měli složit) a vůbec nemusíte mít pocit, že hrajete bláznivě a přitom vás to bude stát spoustu peněz. Je dobré si stanovit pevně pravidlo, že pokud během session prohrajete více než 3 až 4 buy-iny (opět bez ohledu na to, jestli jste hráli dobře nebo ne), ukončete session, věnujte se něčemu jinému a vraťte se ke stolům až za nějakou dobu a s čistou hlavou. Pokud o sobě víte, že máte s tiltem problémy, doporučuji zvolit konzervativní strategii bankroll managementu a přechodu na vyšší stakes. Někteří šťastní lidé se rodí odolní proti tiltu. My ostatní se musíme snažit na sobě pracovat a s tiltem bojovat. S postupem času a získanými zkušenostmi se odolnost proti tiltu zvyšuje – většinu suckoutů už člověk zažil a máloco ho rozhodí.\nSqueeze – 3bet ve chvíli, kdy některý z hráčů raisne a dostane jeden nebo více callů. Často se jedná o bluff, protože v potu je už dostatečné množství mrtvých peněz, které stojí za to ukrást. Navíc díky mrtvým penězům v potu stačí být úspěšný v relativně malém procentu případů a tato akce bude dlouhodobě zisková. Přirozeně, squeezování vyžaduje kromě odvahy i volbu vhodných situací proti vhodným soupeřům.\nA nyní už přejdeme k samotné hře a budeme se věnovat startovním kombinacím, se kterými je v jednotlivých pozicích dobré otevírat hru.\nStartovní kombinace na UTG:\nPozice UTG je nejméně výhodnou pozicí ve hře. Preflop je za vámi dalších pět hráčů, kteří budou provádět své akce po vás. Tři hráči na vás budou mít po flopu pozici – MP (middle position), CO (cut-off) a BTN (button). Ze všech těchto důvodů je praktické být na UTG velmi konzervativní a raisovat pouze startovní kombinace, které jsou buď sami o sobě velmi silné, nebo mají potenciál dobře trefit flop.\nUvedené kombinace jsou samozřejmě pouze orientační. Vaší range je potřeba přizpůsobovat hráčům, kteří u stolu sedí za vámi. Jsou-li hráči za vámi agresivní a nebezpeční (často 3betují, na flopu nezahazují na váš continuation bet a přitom vám nezaplatí vaše silné karty apod.), je lepší vypustit z range slabší kombinace jako jsou např. KQo a AJo, suited connectory slabší než 109s a obecně karty, které se obtížně hrají mimo pozici.\nPokud jsou hráči za vámi naopak pasivní a tight (málokdy vás preflop 3betují, často zahazují na continuation bet, nechají vás hrát draw za levno apod.), je možné začít raisovat malé páry, suited esa a přidat i nízké suited connectory (76s, 65s, 54s).\nStartovní kombinace na MP:\nHra ze střední pozice (MP) vám umožňuje trochu více otevřít range, protože je za vámi o jednoho hráče méně. Přesto je však v zásadě tato pozice velmi podobná UTG a odpovídají tomu i startovní kombinace. Stejně tak tady platí, že svou range přizpůsobujeme hráčům sedícím u stolu, tj. hrají-li agresivně, je lepší z range vypustit slabší startovní kombinace, jako jsou například suited esa a suited connectory nižší než J10s/109s.\nV případě, že hráč před vámi limpne, máte na výběr několik možností. Můžete rovněž limpnout nebo se snažit limpujícího hráče z UTG izolovat raisem. Pokud jsou hráči sedící za vámi agresivní a často raisují v dobré pozici limpery, je lepší buď izolovat, nebo své karty zahodit. Pokud jsou pasivní, můžete limpovat startovní kombinace, které se dobře hrají v multi-way potech a kterým svědčí dobré implied odds (např. malé páry 22-66, nízké suited connectory, suited esa apod.). Pokud se rozhodnete limpujícího hráče před sebou izolovat raisem, musíte brát v potaz následující faktory – jak často tento hráč svou kartu zahodí (případně jak často zahodí na continuation bet) a dále pak jak často vás budou hráči za vámi 3betovat light, protože jsou si vědomi toho, že izolujete a vaše range je relativně široká. Pokud nejsou odpovědi na tyto otázky uspokojivé, je lepší neizolovat a slabší karty ze své range prostě zahodit (nebo limpnout).\nV případě, že hráč na UTG otevře hru raisem, bude jeho range většinou hodně tight. Navíc za vámi sedí další čtyři hráči, takže pokud nemáte nějaké speciální informace o stylu jeho hry (například, že UTG raisuje polovinu svých karet apod.), doporučuji 3betovat pouze s dobrými kartami. Optimální range pro 3bet v této pozici je něco jako QQ+ a AK. Pokud se na to cítíte, můžete tuto range doplnit ještě o spekulativní handy (suited connectory, suited esa s malým kickerem apod.), se kterými také můžete čas od času 3betnout. Tento 3bet je víceméně bluff, ale slouží také k tomu, aby vaše 3bet range v tomto spotu neobsahovala pouze prémiové karty a byla tak pro soupeře hůře k přečtení. Více se o 3betování dovíte v některém z pokračování tohoto cyklu.\nS jakými kartami je dobré callovat UTG raise? Hodně záleží na tom, jak moc tight nebo loose je hráč na UTG. Obecně by range na call měla sestávat z párů (čím větší tím lepší), dvou vysokých karet (např. AJo, AQo, KQo) a z velkých suited connectorů (čím vyšší tím lepší). V případě, že je váš soupeř hodně tight, je lepší z range vyřadit karty typu KQo a AJo, kde hrozí značné riziko, že sice flopnete top pár, ale soupeř buď bude mít overpár, nebo lepší kicker. Svou range můžete rozšiřovat, pokud jste lepší v postflop hře než váš soupeř a věříte si, že budete schopni vyhrát i poty, kde nebudete mít lepší kartu. Při zvažování, zda callnout UTG raise, je rovněž potřeba vzít do úvahy agresivitu hráčů za vámi. Pokud budou často squeezovat , měli byste svou range zúžit. Naopak můžete zkusit tu a tam callnout UTG raise i s kartami typu KK/AA a na případný 3bet squeeze od hráče za vámi reagovat 4betem nebo all-inem. Stejnou linii můžete proti vhodným soupeřům (nejsou extrémně tight a rádi squeezují) čas od času zvolit i s jinými handami, například se středními páry jako jsou 99-JJ nebo s AQs, AKo apod. Vzhledem k tomu, že vaše range je silná a v potu je spousta mrtvých peněz, bude tato akce z dlouhodobého hlediska zisková.\nStartovní kombinace na CO:\nCut-off je druhá nejlepší pozice ve hře, lepší je pouze button. Hra z cut- offu vám umožňuje hrát proti většině soupeřů v pozici a tím pádem můžete otevírat se širší rangí, více izolovat a 3betovat. I zde ovšem platí, že musíte svou hru přizpůsobit hráči sedícímu za vámi a hráčům na blindech. V případě, že jsou tito hráči pasivní, málokdy vás 3betují a často zahazují na continuation bety, můžete do své range zařadit další startovní kombinace, jako jsou např. nízké suited connectory nebo karty typu J8s, 107s, K8s a podobně.\nDaleko častěji můžete v této pozici izolovat slabé hráče, kteří limpují před vámi. Za vámi už sedí jen jeden hráč, který vás může v pozici callovat nebo 3betovat light. Pokud je limpující hráč slabý (což je u limpujících hráčů spíše pravidlo nežli výjimka), dostáváte se do ideální situace – máte iniciativu jakožto preflop raiser a máte pozici. Izolovat můžete se širokou rangí karet, ale obecně platí, že pro heads-up jsou vhodnější vysoké karty (KJo, A10o apod.) než spekulativní handy. Vysoké karty často flopují top pár, který má dobrou šanci, že bude nejlepší i na riveru. O kartách typu 64s, 87s, 22 se toto říct nedá.\nStartovní kombinace na buttonu:\nButton je nejvýhodnější pozice ze všech. Z buttonu byste se měli snažit hrát, co nejvíce to půjde. Ať se stane cokoli, vždycky budete reagovat jako poslední a tím pádem budete mít nejvíce informací ze všech hráčů, kteří jsou aktivně ve hře. Díky této pozici budete moci získat maximální hodnotu ze svých dobrých karet a zároveň se vám bude nejlépe bluffovat s vašimi špatnými kartami. Pokud jsou hráči na blindech pasivní, je možné hrát z buttonu prakticky 100% karet. Z taktických důvodů je ale tu a tam lepší foldnout nejhorší část vaší range (72o, 93o, 62s apod.), abyste ukázali hráčům za vámi, že nekradete pokaždé, když máte příležitost. I ten nejpasivnější hráč se totiž po určité době naštve a začne se bránit, pokud mu budete krást blindy pokaždé. Stejně tak, jsou-li hráči na blindech agresivní a nepříjemní soupeři, kteří vás budou často 3betovat, je lepší zúžit svou range a vypustit z ní některé spekulativní kombinace, které se obtížně hrají na flopu.\nZ buttonu můžete 3betovat a izolovat s nejširší rangí startovních kombinací. Důvodem je pozice, která vám umožňuje hrát ziskově i startovní kombinace, které byste v jiných pozicích museli zahodit. Navíc vaši soupeři vědí, že proti vám budou po celou dobu v nevýhodě a často raději složí, než by se pouštěli do riskantních a málo výdělečných akcí. Důležitým faktorem (jako pokaždé) jsou vaši soupeři. Pokud často zahazují na váš poziční raise nebo 3bet, jen tak dál a s chutí dále 3betujte. Pokud vás callnou, ale na flopu ve většině případů checknou a foldnou, s chutí je 3betujte. Samozřejmě to neznamená, že je dobrý nápad 3betovat nebo izolovat pokaždé, když k tomu máte příležitost. Většinu špatných nebo průměrných karet se vyplatí zahazovat i na buttonu, ale přeci jen zde můžete svou range rozšířit o značné množství startovních kombinací.\nHře z blindů – která patří vůbec k nejobtížnějším – se budeme věnovat v následujícím článku.\nCo je myšleno 1 bui-in ...? Je to maximální množství které si ke stolu můžu koupit?\nTímhle myslíš, že ti EV ukazovala např. 20 BI nahoru ale ty si šel v reálu 10 BI dolů?\nProtože 30 BI dolů přímo na net won mi přijde na CG strašně moc :)\nJJ přesně tak - i když ona ta EV čára není spolehlivé a dobré měřítko a ve výsledku si myslím, že je nejlepší na ní nekoukat :-)\nJinak, to ti jen přijde. Variance je hrozná potvora - není to tak dávno, kdy jsem byl během jednoho dne 12 BI pod EV...super, ne? :-)\nMa táto séria niekde pokračovanie, alebo prečo nemá pokračovanie ?\nDotaz, u těch obrázků startovních kombinací je žlutě to co bychom měli hrát vždy? co znamená červená?\nžlutou hraeš, ostatní neřešíš.\nšeda mimo barvu, červená barva. Nenašel jsem pokračování jestli někde je prosím link díky super článek


Svaz chovatelů normandského skotu: aktuality - Výstavní střípky z NVHZ v Brně 2019\nčas vložení: 22.5.2019, 12.00\nStřípky o a2 mléku, o Tiché aukci a o brilantní pomoci študáků Poděbradské zemědělky a vedení jejího Škloního statku\na2 mléko na stánku Normandského svazu z BIO farmy Statek Zaoral šlo opravdu na dračku. V půllitrovém provedení za 20 Kč bylo prakticky každý den do 14. hodiny vyprodané. Ovšem pokud jsme se ptali kupujících co vědí o samotné kvalitě a2, správných odpovědí bylo až žalostně málo. Zdá se, že návštěvníky tak více lákala spíše výstavní žízeň a také BIO kvalita výrobku, která již po letech propagace tohoto typu zemědělského hospodaření v myslích našich občanů přeci jen zdomácněla. Situaci tak zachraňovala jedna starší dáma, která dotaz na a2 mléko zodpověděla zcela přesně a s úsměvem. Byla to čecho-američanka z Kalifornie a v Brně byla na návštěvě u příbuzných. V tomto směru je tedy u nás veřejné povědomí zatím tabule nepopsaná a prostor propagaci široce otevřený. Hodně kupovaly mléko mladé maminky, některé i s dětmi na krku, a ty se vesměs o kvalitu a2 na přiloženém letáku živě zajímaly. Co_je_a2_mleko.pdf\nTichá aukce byla jakýmsi průkopnickým pokusem o zpestření doprovodného programu. Byla inspirovaná značnou poptávkou po ustájených normandských jalovicích během NVHZ 2017, což jsme tenkrát nepředpokládali, navíc chovatelé ani nic neprodávali. Aby tak dostali šanci se cenově poprat o některé z nabízených plemenic případní kupci po celou dobu letošní výstavy, probíhala tato tichá aukce průběžně celé 4 dny formou závazných příhozů. Aukci úspěšně administrovala a závěrem vyhlásila výsledky Ing. Žaneta Čmelíková. Sami jsme ale byli zvědavi, jak tato, dosud neznámá, organizačně docela náročná, aktivita proběhne. Nakonec byly vydraženy 3 normandské plemenné jalovice N100 z celkem 5 nabízených. Dvě březí v cenách za 41500,- a 39500,- a jedna roční za 30000,- Kč.\nSkvělou pomoc, bez které by patrně nešlo si představit soutěžní přehlídku normandských zvířat včetně průběžných denních propagačních přehlídek, zcela profesionálně vystřihli, kromě některých fandovských majitelů zvířat, také šikovní studenti Poděbradské střední zemědělky. Pod vedením ředitele Školního statku Ing. Jendy Kocmánka tak pomáhají vytvářet pro širokou veřejnost tu vzácnou emocionálně nabitou chovatelskou atmosféru, která tak hezky demonstruje vztah člověka a hospodářského zvířete. To obnáší i učení a přípravu zvířat před výstavou na farmách v polních podmínkách, kde se současně také vytváří a profesionalizuje vztah studentů ke svému oboru. A je opravdu zajímavé sledovat, jak na tuto péči zvířata reagují, jak ji vnímají a hlavně pak, a to je úžasné, jak jim později ten parádní výstavní čas s velmi blízkým lidským kontaktem, po návratu do běžných provozních podmínek, chybí. Za tuto pomoc a tvořivý přístup k výuce je nutno Ing. Kocmánkovi a jeho studentům poděkovat. Mohlo by to posloužit jako vzor i některým chovatelským oborům na jiných středních školách.


Význam časné konkomitantní radioterpie a preventivní radioterapie mozku v léčbě limitovaného stadia SCLC – zkušenosti od r. 2000 » Linkos.cz\nÚvod: Kombinace chemoterapie a radioterapie je standardním léčebným postupem u limitovaného stadia malobuněčné plicní rakoviny (LD SCLC). Preventivní ozáření mozku (PCI) je doporučováno jako součást komplexní léčby u nemocných s kompletní remisí od konce 90. let. V několika studiích byl uváděn příznivý vliv na přežití v případě časné konkomitantní radioterapie hrudníku. Tato strategie byla zvolena pro léčbu LD SCLC na našem pracovišti.\nMetody: Plánovaná léčba sestávala z 4–6 cyklů polychemoterapie s platinovým derivátem, přednostně kombinace cisplatina/etoposid a ozáření hrudníku v průběhu druhého a třetího cyklu. Radioterapie byla podávána v dávce 45–60 Gy, jedenkrát denně, po dobu 5–6,5 týdne. Pacienti s kompletní remisí byli indikováni k preventivnímu ozáření mozku do 12 týdnů po ukončení chemoradioterapie, dávka 30 Gy v 15 frakcích za 3 týdny. Pro tuto prezentaci byla shromážděna data o přežití, době do progrese, lokální kontrole, typu recidiv a toxicitě. Možné prognostické faktory jako věk, pohlaví, uskutečnění časné radioterapie, léčebná odpověď a provedení PCI byly testovány s ohledem na jejich vliv na přežití a dobu do progrese.\nVýsledky: V období leden 2000–listopad 2006 bylo na našem pracovišti léčeno 53 pacientů s LD SCLC, 31 mužů a 22 žen, střední věk 63 let (rozptyl 49–80). Chemoterapie byla založena na cisplatině v 64 % případů, střední počet (medián) 5 cyklů. Radioterapie byla podána v mediánu dávky 55,8 Gy konkomitantně u 26 (49 %) pacientů a sekvenčně u 19 (36 %). Sekvenční strategie byla upřednostněna u pacientů ve věku nad 70 let nebo v případě horšího performance statu (PS). Radioterapie hrudníku byla vynechána u 8 nemocných, u 5 pro nízký PS nebo progresi, ve 3 případech šlo o nemocné po radikální resekci časného primárního nádoru. Radiační esofagitida stupně 3–4 dle WHO byla zaznamenána u 43 % nemocných, významně častěji v případě konkomitantní radioterapie (61 % oproti 21 %, p < 0.01). Časná radiační pneumonitis jakéhokoli stupně nastala u 5 % případů. Četnost léčebných odpovědí byla 92 % (kompletní remise 61 %) v případě konkomitantní radioterapie a 89 %, resp. 53 %, v případě sekvenčního postupu, rozdíl nebyl statisticky významný. Střední doba přežití byla 19 měsíců, 3leté a 5leté přežití bylo 26 % pro celý soubor pacientů. Rozdíly v přežívání skupin nemocných rozdělených podle pohlaví, věku, dosažení částečné nebo kompletní remise, ozařování konkomitantně nebo sekvenčně nebyly statisticky významné. Klinicky významný rozdíl v přežití byl zjištěn mezi skupinami s preventivním ozářením CNS a bez něho (3leté a 5leté přežití 52 % versus 18 %), ale bez statistické významnosti (p = 0.067). Medián doby do progrese byl 14 měsíců pro celý soubor. Významně delší doba do progrese byla zjištěna v případě kompletní remise a provedení PCI. Příčinami selhání léčby byla samostatná lokální recidiva v 19 % případů, současná lokální i vzdálená progrese v 17 % a vzdálené metastázy bez lokální recidivy v 64 %. Mozkové metastázy byly prvním místem recidivy u 13 % pacientů v celém souboru, ale ve skupině 18 (34 %) nemocných, kteří podstoupili PCI, nebyl ani jeden případ recidivy v CNS. Jiná příčina smrti než progrese nádoru byla zaznamenána u 7 % pacientů.\nZávěry: Zařazením časné konkomitantní radioterapie do léčebného protokolu v našem souboru jsme nezjistili jasné prodloužení přežívání oproti sekvenční strategii, pravděpodobně v důsledku malého počtu subjektů a velké četnosti vzdálených metastáz, nicméně na podkladě literárních dat zůstává tento přístup standardem v případě příznivého PS pacientů. Preventivní ozáření mozku má příznivý statisticky významný vliv na prodloužení doby do progrese, a statisticky nesignifikantně prodloužilo přežívání. Tato modalita by měla být navržena i v případě parciální remise.


Loď s poruchou motoru unášel proud po Vltavě - Pražský patriot\nLoď s poruchou motoru unášel proud po Vltavě\n12. března 2021 17:02\nStrážníci z Poříčního útvaru včera ráno pomáhali ženě malého plavidla, kterému přestal fungovat závěsný motor a proud a vítr ho unášely podél vyšehradské skály. Hrozila kolize s náplavkou nebo se zakotvenými plavidly.\nStrážníci vyrazili ženě na pomoc a během plavby k porouchanému plavidlu se spojili s hlídkou na břehu řeky, která na vystrašenou ženu volala, aby spustila kotvu.\nŽeně se po chvíli podařilo vyhodit k hlídce úvazové lano a ta ji následně přitáhla ke břehu. Strážníci pak převezli plavidlo v boční sestavě do bezpečí Smíchovského přístavu.


Ťaháky-referáty • základná • 19.október 2007\nčeský jazyk • 1 strana (457 slov) • Čítané 4682 krát • Hodnotené 328-krát\nDatum narození 07.02.1812\nDatum umrtí 09.06.1870\nMísto narození Portsmouth,Hampshire,Anglie\nAnglický spisovatel představitel kritického realismu Carles Dickens senarodil v roce 1812,ale prožil neradostné detství.Otec,který neuměl zacházet s penězi byl uvězněn pro dlužníky se ženou i dětmi Dickens už jako dvanáctiletý se musel živit sám. Pracoval v továrně na leštidla,mezi lidmi neválného chování Dařilose mu mnohem hůř, než rodičům ve vězení .Naštestí se objevilo nečekané dědictví,které rodině pomohlo z finančniho problémů.\nDickens se začal zajímat o deti ,které prožívájí podobné dětství jako on,bez domova a rodiny,odkázaní sami na sebe. Učastnil se také dobročíních akcí. Jeho tvorbu ovlivnil vztah k otci a k matce. Otce miloval,ale matku přílíš v lásce neměl.Patnáctiletý Dickens se stal advokatním pisařem a poté soudním zapisovatelem. Od roku 1831 pracoval jako novínař a parlamentní zpravoda. Novinařině se věnoval celý svůj život. Miloval také divadlo,rád by stal hercem. ,ale neměl cit pro drama.\nI jeho milostný život byl pestrý .Zamiloval se do ženy z daleko vyšších kruhů,než pocházel on.Teto vztah neměl budoucnost.Další jeho vztah se sobě rovnou ženou završilo manželství .Dickens zplodil devět dětí a snažil se být starostlivým otcem. Miloval ovšem také manželčiny sestry. Jedna brzy zemřela a druhá po dlouhá léta pomáhala a výchovou Dickensových děti. Díky jeho vztahu s mladou herečkou se mu manželství rozpadlo.\nDickens se plně věnoval společenskému životu, ale aristokracii se vyhýbal. Měl časté neshody s nakladateli a trpěl sebelítostí. Věnoval se veřejnému předčitání ukázek ze svých literárních prací a to dokonce i v USA. Měl obrovský úspěch ,obecenstvo ho milovalo.Těmito vystoupení si pomohl ke slušnému jmění,ale psychické vypětí,které při tom prožíval,se podepsalo na jeho zdráví.Charles Dickens zemřel v roce 1870 unavený a nemocný.Do poslední chvíle však pracoval


Je opravdu česká energetická koncepce stupidní a zpátečnická? | 27. 5. 2013 | Vladimír Wagner | Britské listy\nPan Cvek ve svém příspěvku neuvádí žádná konkrétní fakta, jen politické nálepky. Takže bych se alespoň já některá fakta pokusil uvést. Energetická koncepce by měla respektovat fyzikální zákonitosti a technologickou úroveň. Zároveň nelze stejnou energetickou strategii uplatňovat všude. Musí totiž respektovat geografické, geologické a další podmínky v daném regionu. Dokumentujme to na příkladu Německa a Česka. Klíčovým obnovitelným zdrojem Německa jsou a mají být větrné farmy v jeho severských přímořských oblastech, kde jsou ideální větrné podmínky. Takové podmínky nejsou nikde v Česku. Dalším rozdílem je, že Německo má relativně velké zásoby uhlí a může se spolehnout na zázemí využívání uhlí. Což je vidět i v současné době, kdy se opětně vrací od plynu k uhlí a místo uzavíraných plynových a jaderných zdrojů spouští supermoderní uhelné zdroje s kapacitou odpovídající Temelínu (například nové bloky uhelné elektrárny Neurath).\nČeská republika snížila produkci elektřiny ve fosilních blocích od roku 2000, kdy v Německu začala zelená revoluce, o 16 % právě díky spuštění Jaderné elektrárny Temelín a také posílením obnovitelných zdrojů. Německo naopak využívání fosilních zdrojů mírně zvýšilo. Pan Cvek ve svém příspěvku oslavuje německou politiku odstavování jaderných zdrojů. Německo opravdu odstavené jaderné elektrárny nahradilo z velké části obnovitelnými zdroji. Ovšem vedlo to k tomu, že i přes velké a finančně náročné úsilí při zavádění obnovitelných zdrojů se závislost německé elektroenergetiky na fosilních palivech v průběhu dvanácti let jeho "Energiewende" na rozdíl od situace v Česku nesnížila. Podrobněji je srovnání reálných dopadů české a německé energetické koncepce popsáno zde.\nPřipomenul bych, že odstoupení od jádra v Německu nebylo založeno na odborných, ekonomických a technologických faktech, ale šlo o čistě politické rozhodnutí. Je sice možné věřit, že se do dvaceti či třiceti let podaří vyřešit problém s masivním, efektivním a ekonomickým ukládáním energie, ale není vůbec vyloučeno, že se to nepovede. A to ani Němcům, kteří, jak píše pan Cvek, jsou vědecky i technologicky jeden z nejvyspělejších národů na světě. Na rozdíl od nás se Němci mohou v případě neúspěchu spolehnout na dostatečné zásoby uhlí. U nás uhlí nevystačí příliš dlouho ani v případě, že se překročí limity. A odstoupení od jádra u nás by zákonitě k vytěžení uhlí za limity vedlo a ani to by nestačilo.\nPan Cvek píše, že Německo má za cíl produkovat do půlky století nejméně 80% své elektřiny z obnovitelných zdrojů". Tedy teprve v polovině tohoto století Německo dosáhne podílu bezemisních zdrojů přes 80 %. Dostane se tak ke stavu, který mají díky využívání jádra Francie a Švédsko řadu desetiletí. Stejného stavu s podílem bezemisních zdrojů při produkci elektřiny o hodně vyšším než 80 % dosáhla nyní právě i díky využití jádra i provincie Ontario v Kanadě. Vzory, které nám zelené organizace dávají k následování, tedy Německo a Dánsko, naopak produkují z fosilních zdrojů téměř 60 % elektřiny a stav u nich je z tohoto hlediska horší než u nás. Je dost paradoxem, jak intenzivně a úspěšně bojují ekologické organizace proti jádru právě v době, kdy hladina oxidu uhličitého v atmosféře dosáhla hodnoty 400 ppm, a stejné organizace volají po rychlé reakci. Podrobněji o tomto Pyrrhově vítězství zde. Detaily o tom, jak se měří množství oxidu uhličitého (zde, zde a zde) a jak to vypadá s vývojem globální teploty (zde).\nJak už jsem psal, Německo počítá v následujících desetiletích přejít k intenzivnímu importu elektřiny ze severu Afriky a jihu Evropy. Tuto variantu intenzivně prosazuje i pro nás například pan B. Moldán a organizace Greenpeace. Vzhledem k tomu, že elektřinu nelze skladovat, je však z bezpečnostního hlediska tato varianta velice riskantní a technologicky i ekonomicky velmi náročná (podrobnější rozbor zde).\nByl jsem členem Nezávislé energetické komise II, která vypracovala doporučení právě pro aktualizaci státní energetické koncepce. Proto jsem musel podrobně prostudovat řadu koncepcí. Detailnější srovnání navrhované aktualizace MPO a koncepce Greenpeace, která kopíruje německou cestu, jsem napsal pro Ekolist. Kopírování německé koncepce Českou republikou má ještě jeden zádrhel. Vzhledem k našemu sousedství jsou často povětrnostní podmínky v obou státech stejné. Větrno a slunečno bude současně v Německu i Česku a v této době bude obrovský přebytek produkce, naopak, když slunce nebude svítit a vítr foukat, bude elektřiny nedostatek. Je tak rozumnější mít energetiku, která je jiná, a spíše německou doplňuje (podrobněji viz zde). Je tak opravdu rozumné větrné a sluneční zdroje používat pouze jako decentralizované pro místní spotřebu. Tam jsou efektivní a obejdou se bez dotací. Jejich zavádění pomocí intenzivních dotací pro masivní produkci elektřiny má velmi negativní důsledky, jak jsme se přesvědčili nejen u nás a v Německu, ale třeba i v Bulharsku (viz zde).\nZákladní však je, že nejen o energetice by se mělo psát na základě faktů a ne ideologických klišé a hesel. Pan Cvek píše spoustu příspěvků o všem možném. Bylo by dobré, kdyby se v případě, že píše o odborném tématu, jako je energetika, alespoň trochu s fakty seznámil a nezůstal tak pouze u hesel. Energetika a energetická koncepce si vzhledem k tomu, že jde opravdu o základ naší civilizace a určuje životní úroveň jejich členů, zaslouží opravdu seriózní a faktickou diskuzi. Mám však dojem, že příspěvek pana Cveka k takové diskuzi nepřispívá. Obnovitelné zdroje mají velký potenciál (a třeba i ve velké energetice zde a zde), ale je třeba je využívat způsobem, který je efektivní a ve vhodných podmínkách a míře. Ostatně jako všechny ostatní zdroje. Ideologické zákazy a nálepkování k ekologické, efektivní a ekonomické energetice určitě nevedou.\nNa závěr bych všem čtenářům doporučil, aby si daný editorial v časopisu Nature přečetli. Uvidí, že jej pan Cvek do značné míry dezinterpretuje. Nikde se tam nepíše, že by se německá energetická koncepce vyzdvihovala jako správná, hodná následování či dokonce ta jediná možná nejlepší. A už vůbec ne, že by ta česká, francouzská, švédská nebo finská byla "stupidní a zpátečnická", jak se snaží sugerovat pan Cvek. Úvodník se nestaví v tomto ohledu na německou stranu. Konstatuje pouze, že Německo se přijetím své energetické koncepce pustilo do velice finančně náročného (odhady mluví o nákladech v řádu bilionu euro) a riskantního experimentu, jehož výsledek je nejasný. Stalo se samo a dobrovolně experimentální laboratoří pro energetické politiky a technologie. Tisíce německých vědců jsou nuceni se snažit včas najít technologie levné produkce obnovitelné elektřiny a hlavně hromadného ukládání energie. Ale jako v každém vědeckém výzkumu, jsou výsledek a hlavně doba než se k němu dospěje velmi nejisté a otevřené. Ale tady se s nimi už v brzké době napevno počítá. Konstatuje se, že, pokud se může takový přechod vůbec někomu podařit, tak je to bohatému a ekonomicky i technologicky a vědecky silnému Německu, které má také dostatečný potenciál sociální i velkou geografickou rozmanitost. Autor úvodníku konstatuje, že je důležité, aby Německo neselhalo, protože v tom případě to bude nejen silný argument pro to, že tudy cesta nevede. Takže je důležité, aby za každou cenu udrželo vytýčený směr, i když bude nářek nad rostoucími cenami elektřiny, ke kterým právě tato cesta vede, stále více slyšitelný. Myslím, že by si tento úvodník měli přečíst hlavně naši zelení propagátoři německé cesty, kteří ji inzerují jako levnou alternativu oproti naší. Na začátek se konstatuje, že každý by měl Německu v tomto velkém experimentu přát úspěch. Pochopitelně jej přeji i já. Jednak by to byl velký přínos pro technologický potenciál lidstva, ale navíc je naše země kriticky závislá na německé ekonomice. Při svých znalostech fyziky, vědeckého výzkumu a energetiky si však kladným výsledkem bohužel vůbec jistý nejsem.


Pet rodičovské náklady se zvyšují rychle, dokonce i když obdržíte přítele zdarma 💲💲💲 | October, 2021\nPsi a kočky jsou rozkošné. Zvláště v útulcích.\nS Vyčistěte den stráží přicházející 19. srpna, možná budete chtít dělat dobrý skutky a zachránit chlupatého přítele z místního úkrytu zdarma.\nNe tak rychle. Opravdu víte, kolik stojí nové dítě?\nPřijetí domácího mazlíčka je velkým řešením\nDne 19. srpna se stovky útulků po celé zemi vzdávají nebo snižují své poplatky v naději, že přijmou zvířata. Zatímco ne všechny přístřešky oslavují jasný den stráží, mnozí se zříkají poplatků za přijetí, když mají nedostatek prostoru pro nové příjmy.\nMůžete si myslet, že odpuštění poplatku znamená, že je čas, abyste našli svého nového nejlepšího přítele. Ale věřte mi - měli byste udělat trochu duševní zkoušky před přijetím domácího mazlíčka.\nMůj kožich, Wrigley, mě stálo víc, než jsem si myslel.\nPoté, co můj terapeut doporučil, abych získal zvíře, aby mi pomohlo vyrovnat se s úzkostí, probudil jsem se jednoho dne, zamířil do mé místní humánní společnosti a zamiloval se do jeho vrásčité tváře.\nVzal jsem ho domů ten den.\nCo jsem nevěřil? Shar-peis jsou náchylné k mnoha, mnoha zdravotním problémům. Během svého prvního roku, kdy jsem ho vlastnil, jsme šli do veterináře více než pětkrát za strašidelné situace: jíst věci, které by neměl mít, citlivé problémy s břichem, divné kožní reakce, tasemnice, pokousané oko ... Seznam pokračuje dál.\nDnes je zdravý a šťastný. Ale když se dívám zpátky, Přál bych si, abych byl více realistický ohledně nákladů na údržbu domácího mazlíčka, takže jsem nebyl vždy tak překvapený veterinářem.\nTakže, kolik vlastní pet Opravdu Náklady?\nExistují tuny nákladů, které přicházejí do získávání a udržování zvířat, a mnoho lidí je nepovažuje, když se vydávají do úkrytu.\nNěkteré z těchto celkových nákladů, které by vás mohly zasáhnout, patří:\nVakcíny: Pokud přijmete domácího zvířeti, musíte je očkovat. Moje místní humánní společnost měla kupony pro Wrigleyho štěňátka, ale pamatuj si, že některé očkování jsou ročně a vyžadují se pro stravování nebo denní péči. A pokud se rozhodnete ne očkovat svého mazlíčka (ano, lidé to vlastně dělají), mohlo by to stát tisíce ve veterinární péči.\nBydlení: Pokud si pronajmout byt, možná budete muset zaplatit zálohu na domácí zvíře a měsíční poplatek za zvířata. Ještě horší je, že někteří pronajímatelé a komunity ani dovolí domácím zvířatům - i když jste ochotni za ně platit. Užívání domácích zvířat často znamená najít místo pro vás, abyste mohli žít v příštím desetiletí nebo déle, což by mohlo být přísnější a obtížnější.\nDenní péče: Wrigley je smíšené plemeno. Má trochu shar-pei, pitbul, Rottweiler a pravděpodobně víc v něm. Víš co to znamená? Je přehnaný a neuvěřitelně společenské. Platím nyní 225 dolarů každých šest týdnů, takže můžu jít na psí denní péči, zatímco já pracuji na odhánění páry a přátelství. Pokud uvažujete o denní péči o vašeho domácího mazlíčka, podívejte se na naše tipy, jak vybírat správné místo pro vaši kočku.\nPojištění domácích zvířat: Noční pobyt v veterináři může stát tisíce dolarů, takže někteří lidé se rozhodnou pro pojištění domácích zvířat. Měsíční splátky se mohou lišit a nezapomeňte na odpočitatelné položky, které musíte splnit před tím, než pojištění začne.\nJídlo: Je zřejmé, že váš mazlíček bude potřebovat jídlo, aby přežil. Na začátku jsem se rozhodl krmit krmivo pro psy Wrigley, které se dostalo do vyššího cenového bodu - a nakonec se zhoršil. Dobrou zprávou je, že nemusíte kupovat drahé krmivo pro psů, aby vaše zvíře bylo zdravé. Kromě toho existují programy odměňování zvířat, které vám mohou ušetřit velké množství, pokud jde o zásobování potravinami. Mějte však na paměti, že v závislosti na tom, do jaké míry se rozhodnete živit vašeho domácího mazlíčka, můžete jít dvěma až třikrát za měsíc do obchodu s domácími zvířaty, abyste mohli vynaložit peníze - a všichni se začnou přidávat! Dnes trávím asi 40 dolarů, abych zásobil jídlo dvakrát až třikrát za měsíc, což činí 80 až 120 dolarů.\nVezměte tyto věci a více do úvahy, než se vydáte do místního útulku pro domácí zvířata. Pokud jste dostatečně finančně připraveni tyto náklady vynaložit na svůj rozpočet, pak naprosto přijměte nové koťátko!\nPokud ne, nyní nemusí být správný čas. Ale to neznamená, že to nebude v budoucnu!\nKelly Smith je juniorský spisovatel a angažovaný specialista na The Penny Hoarder. Sleduj svého psa, Wrigley, na Instagram na @ mr_wrigley_.\nTento muž je plný nápadů o tom, jak udělat lepší toaletní papír\n4 recepty na bílý protein můžete udělat za méně než 65 centů za bar\nSportovní sázky mohou být brzy v právním řádu legální, ale nikdy se nezabíjejte s IRS\nMyslíte na cyklistiku k práci? Rozdělujeme náklady a úsporu


Prodam rohovou - bazar - Bazoš.cz\nRohová kožená sedací souprava + křeslo, 230x230cm - TOP - [18.1. 2020]\nROHOVÁ KOŽENÁ SEDACÍ SOUPRAVA KE SPANÍ 2 OSOB - TOP - [18.1. 2020]\nProdám v perfektním stavu rohovou kožená sedací soupravu ke spaní 2 osob. Kůže NUBUK LEDER (broušená kůže). Rozměry: ke spaní 2,10m na 1,40m, sed.soupravy 2,90m na 2,20m, výška 1m. Dopravu mohu zajistit. Volat můžete kdykoliv.NEVÁHEJTE LUXUSNÍ CENA SEDACÍ SOUPRAVA JE HEŽČÍ NEŽ FOTO.\nRohová kožená rozkládací sedací souprava - TOP - [18.1. 2020]\n273 02 114 x\nPRODÁNO KOŽENÁ SEDACÍ SOUPRAVA KE SPANÍ+RELAX KŘESLO - TOP - [18.1. 2020]\nProdám v NOVÉM STAVU značkovou koženou rohovou sedací soupravu od HIMOLLY + relaxační křeslo LUŽKO ke spaní 2 osob. Nejkvalitnější HOVĚZÍ KŮŽE, barva světlá krémová. Rozměry: délka 2,50m, pravá strana 1,80m, křeslo výška 1,05m, ke spaní 2,10m na 1,30m, výška sed.soupravy 95cm. Spaní vše v pravé kůži ...\n470 01 785 x\nLUXUSNÍ CELOČALOUNĚNÁ ROHOVÁ SEDACÍ SOUPRAVA KE SPANÍ - TOP - [18.1. 2020]\nProdám v NOVÉM stavu CELOČALOUNĚNOU rohovou sedací soupravu ke spaní 2 osob. Koupena před 2 měsíci. Kvalitní a příjemný, odolný, výborně udržovatelný materiál.BYTELNÁ KVALITNÍ KONSTRUKCE .MOŽNOST POSTAVIT DO PROSTORU . Celá sedací souprava obložena v bílé kůži. Původní cena 2000Euro. Německá kvalit ...\n470 01 713 x\nZNAČKOVÁ KOŽENÁ ROHOVÁ SEDACÍ SOUPRAVA KE SPANÍ+RELAX KŘESLO - TOP - [18.1. 2020]\nLUXUSNÍ CENA Prodám značkovou koženou rohovou sedací soupravu LONGLIFE ke spaní 2 osob + relaxační křeslo + úložný prostor.BARVA TMAVĚ ZELENÁ . Žádná modrá barva .Pevná HOVĚZÍ KUŽE , Rozměry: 2,40m na 1,80, výška 90cm, křeslo 90cm, ke spaní 2m na 1,40m. Dopravu mohu zajistit. Volat můžete kdykoliv.\n470 01 477 x\nRozkládací rohová sedačka - TOP - [18.1. 2020]\nZ důvodu stěhování, prodám tmavě hnědou,rozkládací rohovou sedačku (240x250). Sedačka je v dobrém stavu, látka je pevná a odolná, s imitaci semiše. Používána cca 2 roky, bez děti a zvířat. Původní cena - 28.000Kč. Při rychlém jednání - dohoda možná.\nRohová rozkládací kožená sedačka s úložným prostorem - TOP - [18.1. 2020]\nProdám rohovou rozkládací koženou sedací soupravu (pravá kůže, levý roh) s úložným prostorem a taburet. Rozměry sedačky 300 x 250 cm. Vlastní odvoz. Bohumín.\nProdám sedací soupravu Taifun - TOP - [18.1. 2020]\nProdám rozkládací rohovou sedací soupravu TAIFUN. 2 roky používaná, bez poškození (viz foto). Cena nové je momentálně 16 000 Kč.V případě zájmu pošlu detailnější fotky, možnost k vidění ve Vinařicích u Kladna. Šířka: 271 cm Výška: 89 cm Hloubka: 200 cm Délka ložné plochy: 255 cm Šířka ložné p ...\n273 07 33 x\nRohová skříňka - TOP - [18.1. 2020]\nProdám rohovou skříňku\nProdám rohovou rozkládací sedačku s úložným prostorem 310 x 200cm\nKvalitní kuchyně ve výborném stavu - TOP - [18.1. 2020]\nProdám rohovou kuchyňskou linku bez spotřebičů, včetně dřezu a nerezové plochy nad pracovní deskou. V rohu pohodlný karusel, vhodný na hrnce. Pracovní deska z masivu ve výborném stavu, osvětlení nad skleněnou policí a v barové skříňce. Skříňky lze použít odděleně.\nRohová sedací souprava - TOP - [18.1. 2020]\nProdám rohovou sedací soupravu. Pod prodlouženým rohem je úložný prostor, pod trojsedákem je rozklad na dvoulůžko. K dispozici je ještě cca 1,5 m potahové látky (té se vzorem).\nProdám rohovou sedací soupravu MARCUS 211x330 - TOP - [18.1. 2020]\nProdám sedačku rozměru 211x330cm,smetanové barvy, rozkládací s úložným prostorem viz. foto, sedačka pořízená 10/2016 koupená v Mobelixu, sedačka je německé výroby, málo používaná, výborný stav, vyčistěná,důvod prodeje změna dispozice obývacího pokoje, původní cena 24 999Kč, prodám za 8 000 Kč, rychl ...\n747 27 305 x\nKožená rohová sedací souprava - TOP - [18.1. 2020]\nProdám koženou rohovou sedačku, levý roh roz.3,20m.+ křeslo. TOP STAV.\n619 00 207 x\nProdám rohovou, koženou, rozkládací soupravu - TOP - [18.1. 2020]\nProdám rohovou, koženou, rozkládací soupravu s úložným prostorem. Pravá. 225/158\nRohová rozkládací sedačka + křeslo - TOP - [18.1. 2020]\nProdám sice starší, ale kvalitní rohovou rozkládací pohovku, spodní část kůže, horní kvalitní látka, gauč není prosezený a je velmi pohodlný. Rozměry: 265x225cm, výška posedu 43cm, výška opěrky od země 100cm, spaní 200x135cm. Rozměry křeska výška opěrky, stejná, šířka křesla 100cm.Původní cena 26tis ...\n262 84 295 x\nRohový set do kuchyně - TOP - [18.1. 2020]\n277 32 106 x\nROHOVÁ ROZKLÁDACÍ SEDAČKA 240 x 150cm + KŘESLO - [18.1. 2020]\nprodám rohovou rozkládací sedačku 240 x 150cm s křeslem , plocha na spaní 180 x 125cm , šířka křesla 90cm , výška sedáků 44cm , celková výška 90cm ..... vše viz foto.....osobní odběr v Chodově u Karlových Varů , Tovární 223 , nebo po dohodě možná doprava....podívejte se na moje ostatní inzeráty\nRohová sedací souprava - [18.1. 2020]\nProdám rohovou rozkládací sedací soupravu s úložným prostorem +křeslo v lososové barvě. Rozměry 242x190, výška sedu 44 cm.Po rozložení 200x160 cm. Sedací souprava je čistá a zachovalá.


Slalom s vůní whisky – I. díl - Pádler.cz\nToto období mají všichni za sebou. Snahou je pravý opak. Utrácet peníze vydělané v době své největší sportovní slávy. Korunová konta se plnila tučnými prémiemi za dosažené medaile a výsledky zejména v době socialismu. Navíc většina starších závodníků má výnosná zaměstnání, či jsou bohatými restituenty. Co s tím? Je nutné peníze duchaplně utrácet, aby případný boj pozůstalých v dědickém řízení nebyl krvelačný.\nČlenové střediska si proto kupují nové lodě, pádla, a vše co k vodnímu slalomu patří. V neposlední řadě, způsob jak dobře vyprázdnit peněženku jsou cesty za vodou a na závody do vzdálených destinací.\nLetos se konal již třetí Evropský pohár veteránů, který se stává největším mezinárodním setkáním dříve narozených slalomářů. Myšlenka uspořádat takové závody zrála v mnoha hlavách od doby uspořádání prvního Mistrovství republiky veteránů. Od myšlenky k realizaci bývá mnohdy hodně daleko.\nPo dokončení výstavby areálu v Roztokách, kde se dokázalo to, že když se chce a máte ten správný okruh lidí kolem sebe, tak to jde. Bylo nutné a dobré se pochlubit novým slalomovým kanálem, loděnicí a to nejlépe i za hranicemi naší republiky.\nVzhledem k věkovému složení našeho oddílu bylo jasné, že v žákovských a dorosteneckých kategoriích vavříny sklízet nebudeme. A tak vznikl Evropský pohár veteránů, který si získává oblibu a je opravdovým svátkem slalomářů, kteří neodložili svá pádla ani po vrcholu své kariéry.\nNejvětší celebritou, která se zúčastnila našich závodů, byl olympijský vítěz z Barcelony kajakář Pierpaolo Ferazzi.\nI v okolních zemích se začali pořádat závody veteránů, na které jsme zváni. Zúčastnili jsme se závodů v Německu a Rakousku. Pořadatelsky, zahraniční účastí a atmosférou se to s našimi závody nedá srovnat. Určitě jsme mnohem dále a zvládáme třídenní klání s profesionální rutinou. Dokonce i ekonomicky jsme na tom lépe, než Kateřina Neumanová se svým lyžařským šampionátem. Díky bohatým sponzorům nekončíme v červených číslech a hlavně hodně věcí zvládáme vlastními silami.\nLetos jsme byli opakovaně zváni do Skotska na slalomy v Grandtulle. I když vzdálenost je značná, začali jsme o cestě vážně uvažovat. Takové pozvání se neodmítá, vzhledem k tomu, že většina z nás neví, jak dlouho ještě udrží pádlo. Na cestu letadlem s loděmi jsme si ještě za krátkou dobu provozu kanálu a pořádáním závodů nestačili vydělat a léty vypěstovaná lakota určila jiný způsob dopravy. Nezbývalo nic jiného, než nechat našeho oddílového Transita prohlédnout od odborníků. Jeho krátký pobyt v servisu přišel na necelých 20 000 Kč a s takto „vyladěným“ strojem prý není problém vyrazit na cestu napříč Evropou. Zájemců o závody v zemi proslavené naprosto jinou tekutinou, než je voda, bylo mnoho.\nZ loděnice v Roztokách jsme vyjeli Transitem s vlekem, kde bylo víc lodí než účastníků zájezdu. Bylo angažováno ještě jedno vozidlo, které vyjelo z Rakovníka „nalehko“. Celkem na závody v obou autech jelo 9 závodníků veteránského věku, doplněnéní o jednoho člena oddílu, který bude na kategorii veteránů ještě hodně dlouho čekat.\nProcházka kolem divoké vody vyvolala mnohé úvahy, jak bez problémů zvítězit nad živlem. Věřím, že spánek mnohých byl přerušován představami jak bojují s válci, vlnami a peřejemi.\nRáno jsme po podepsání papíru, na kterém jistě stálo, že pokud se utopíme nebudeme po nikom nic požadovat, dostali startovní čísla. Bez čísla se na kanál nesmí. Je to dobrá kontrola o tom, kdo zaplatil a hlavně podepsal, že pokud zahyne, tak s vlastním souhlasem.\nDruhý den ještě trénujeme dopoledne za pěkného počasí a zkoušíme stále obtížnější kombinace. Místní vodu máme již dobře osahanou, a tak budeme pokračovat dále v cestě.\nfrancesco 4.12.2009, 18:41:49\nKlobouk z hlavy dolů, super iniciativa, která má jistě budoucnost, která nás „doufám“ nikoho nemine ;o)\nKlasik 9.12.2009, 8:40:28\nNádherný článek, moc mi zvedl náladu. Děkuju.


Na Fakultě zdravotnických studií skončil projekt Pohybová aktivita při zdravotním postižení - INFO - zpravodajský portál ZČU\nPoslední den roku 2020 byl zároveň posledním dnem ročního projektu cvičení pro šest cílových skupin lidí se zdravotním postižením.\nVzhledem k nastalé epidemiologické situaci a s ní spojenými restrikcemi nebylo možné uspořádat veškeré lekce pro šest cílových skupin, na které projekt myslel. Cíle projektu ovšem jeho lektoři plnili v maximální možné míře, a tak se dostalo řízené pohybové aktivity dětem s chronickým respiračním onemocněním, dospělým osobám s diebetes mellitus II. typu, dospělým osobám s chronickým vertebrogenním algickým syndromem (bolestí v různých oblastech páteře s omezením pohyblivosti páteřního úseku, s neurologickou symptomatikou nebo bez ní) a taktéž osobám s duševním onemocněním.\nRealizačnímu týmu fakulty se podařilo alespoň některé části projektu převést do formy on-line výuky, případně individuální výuky a cvičení ve venkovních prostorách. Samozřejmě při důsledném dodržení všech ochranných opatření a nařízení vlády ČR.\nNejsilnějším motivem účasti v projektu bylo zlepšení kvality života, která je s pravidelným cvičením spojená. Největší odměnou pro jednotlivé lektory pak je spokojenost účastníků. Slova jedné účastnice cvičení s duševním onemocněním: „Netušila jsem, že cvičení může být tak příjemné dokonce i on-line. Krásně jsem si narovnala záda, uvolnila nohy a skvěle spala.“ O úspěšné edukaci svědčí fakt, že některé lekce budou pokračovat pro zájem účastníků i po skončení projektu (např. nordic walking pro osoby s diabetes mellitus II. typu či právě cvičení pro osoby s duševním onemocněním). O cvičení pro děti s respiračním onemocněním projevily zájem mateřské školy v rámci prevence.\nProjekt “Pohybová aktivita při zdravotním postižení” č. 170/2020/PVP/OKD vznikl za finanční podpory Ministerstva zdravotnictví České republiky v rámci dotačního programu “Vyrovnávání příležitostí pro občany se zdravotním postižením”.


Odbory: Snižováním platů se ekonomická situace nevyřeší - Pardubický deník\nOdbory: Snižováním platů se ekonomická situace nevyřeší\nPardubice/Praha – Odboráři v úterý v hlavním městě ústy svého šéfa Jaroslava Zavadila oznámili, že pokud vláda nepřistoupí na jejich návrhy týkající se změn v odměňování státních zaměstnanců, vyhlásí stávku.\nPřesnou podobu tohoto případného protestu a jeho datum určí příští týden krizový štáb odborů. Mohlo by jít o dvouhodinovou nebo i delší stávku.\nOdbory požadují, aby vláda nerozšiřovala okruh zaměstnanců, u kterých je možné takzvané pásmové odměňování. Nyní se uplatňuje například ve zdravotnictví či u uměleckých profesí. V jeho rámci lze určit tarifní plat bez ohledu na počet odpracovaných let. Pozměňovací návrh, který s tím počítá, předali odboráři v pondělí premiéru Petru Nečasovi. Odboroví předáci ale v úterý uvedli, že jim vadí i celkové snižování mezd ve státní sféře o deset procent.\n„Snižování platů není nikdy a nikde moc populární událost. My si navíc myslíme, že když se někomu seberou peníze, tak to národní ekonomiku rozhodně nijak nevytrhne. Ostrouháním platů se podstata věci nevyřeší,“ reagoval předseda Územní rady předsedů odborového svazu dopravy Královéhradeckého a Pardubického kraje Zdeněk Wahl.\nTaké on je nakloněn případné stávce, pokud vláda požadavkům odborářů neustoupí. „Nejdříve bych asi zvedl jen varovný prst v podobě několikahodinového prostestu. Teprve poté, když by to ničemu nepomohlo, bych zvolil delší stávku,“ sdělil své mínění Wahl.\nPodle něj je nyní na tahu vláda, která musí zareagovat na hozenou rukavici odborářů. „Naše opatření budou závislá na tom, jestli vláda ustoupí a svůj záměr přehodnotí. Myslím si, že předseda Nečas by asi ustoupil, ovšem v žádném případě si tím nejsem jistý u ministra financí Kalouska,“ nechal se slyšet východočeský odborář.\nNovela zákoníku práce, která mění způsob odměňování státních zaměstnanců, je součástí úsporného balíku ministerstva práce a sociálních věcí.


Don't Whack the Teacher Brutální online hry - RAKETKA.cz\nSpuštěno: 2825x | 8,11 MB\nOvládání hry - Don't Whack the Teacher\nPopis hry - Don't Whack the Teacher\nCílem této brutální hry je vážně ublížit vašemu učiteli, který už vás pěkně štve. Využijte všechny dostupné předměty ve vašem okolí a sledujte, co všechno je možné s nimi udělat. Celkově se ve hře nachází 10 různých způsobů. Podaří se vám je všechny najít?\nMilé dětičky, chcete-li se dostat do hlavních večerních zpráv TV NOVA, pilně studujte takovéto hry a úspěch Vás jistě nemine. Ty nejsnaživější pak ocení i policie české republiky, zážitkovým pobytem v některém luxusním wellness zařízení.\n1. Dole u stolu to cákátko nebo co to je\n2. Pod notebookem učitele ta láhev s kávou\n3. Na stole vpravo dole kniha\n4. Vpravo nahoře láhev s mouchami\n5. Vaše školní taška\n6. Vaše židle\n8. Váza s kytkou vlevo nahoře\n9. Basebolová pálka vlevo dole\n10. Nůžky na stole učitele\nMagazín Pomoc Kontakt Raketka.cz » Brutální » Don't Whack the Teacher


Marcel Arbeit: Retrospektivní pohled na americký nezávislý film: Sundance v Karlových Varech\nAluze 1/2007 - Glosa\nRetrospektivní pohled na americký nezávislý film: Sundance v Karlových Varech\nKdyž Robert Redford získal ve filmu George Roye Hilla Butch Cassidy a Sundance Kid (Butch Cassidy and the Sundance Kid, 1969) nezapomenutelnou roli sympatického pistolníka a lupiče Harryho Longbaugha přezdívaného Sundance, zamiloval se do své postavy natolik, že po ní po letech pojmenoval institut, který si dal za úkol pomáhat nezávislým filmařům i divadelním umělcům. Nejviditelnější aktivitou Institutu Sundance (Sundance Institute) je každoroční filmový festival, jenž se vždy v lednu koná v Park City v Utahu, ale důležitou roli hrají také odborné tvůrčí dílny či finanční podpora přidělovaná formou grantů. Režiséři, jejichž filmy jsou vybrány do oficiálního programu festivalu, mají zaručenu publicitu a zvýšený zájem odborné veřejnosti i diváků. Vždyť na filmovém festivalu Sundance se poprvé představily tak úspěšné snímky jako Sex, lži a video (sex, lies, and videotape, 1989) Stevena Soderbergha či Gauneři (Reservoir Dogs, 1992) Quentina Tarantina.\nV roce 2005 přijel do Karlových Varů Robert Redford a o rok později, na počest 25. výročí Institutu Sundance, tu bylo představeno osmnáct filmů, které byly s úspěchem uvedeny na některém z minulých ročníků festivalu Sundance, případně k jejich vzniku přispěla grantová dotace poskytnutá tímto institutem. Sekce Sundance v Karlových Varech představila deset filmů, které vznikly v rozmezí let 1991 až 2006: šest hraných, tři dokumentární a jeden na pomezí hraného filmu a dokumentu. Dalších šest dokumentárních filmů bylo promítnuto v sekci Jeden svět představuje Sundance Documentary Fund. Mezinárodní charakter činnosti institutu dokládá fakt, že všechny uvedené snímky vznikly v mezinárodní koprodukci a na dvou z nich se vůbec nepodíleli američtí tvůrci. Institut Sundance finančně podpořil i film Sherrybaby (2005), který byl v Karlových Varech uveden v oficiální soutěži. Volně sem patří také snímek Jestřáb umírá (The Hawk Is Dying, 2005), promítnutý v karlovarské informativní sekci Horizonty, který na festivalu Sundance v roce 2006 soutěžil. Programová nabídka byla skutečně pestrá, takže návštěvník karlovarského festivalu získal dostatek materiálu k posouzení, kam se od konce minulého století americký nezávislý film ubírá.\nPrvním závěrem je, že se nezávislí filmaři stále častěji obracejí k dokumentární tvorbě, což souvisí s celosvětově rostoucí oblibou tohoto žánru. Společným rysem všech dokumentárních filmů v sekci Sundance v Karlových Varech bylo jejich zaměření na osobnosti, které významným způsobem utvářely a stále ještě utvářejí americkou populární kulturu, ale v Evropě zná jejich jména jen hrstka fanoušků či odborníků.\nMálo viditelné podoby americké populární kultury\nRoberta Crumba, významného tvůrce undergroundových komiksů, znají Češi maximálně jako tvůrce obalu slavné desky Janis Joplinové Cheap Thrills (1968) a jméno jeho maniodepresivního bratra Charlese, rovněž kreslíře komiksů, uslyšeli při sledování níže uvedeného filmu nejspíš poprvé. Amerického filmového producenta Roberta Evanse, jenž v letech 1966–1974 vedl studio Paramount Pictures, u nás také málokdo zná, zvláště když jeho autobiografie Ten kluk zůstane v obraze (The Kid Stays in the Picture, 1994) v češtině nikdy nevyšla. Daniel Johnston, skladatel, textař a výtvarník, byl sice v letech 1985 a 1986 vyhlášen v rodném Texasu nejlepším lidovým umělcem a písničkářem, ale jeho nahrávky se v té době šířily jen na podomácku vyráběných demokazetách a do povědomí širší veřejnosti se dostal jen proto, že v roce 1992 Kurt Cobain z Nirvany vystoupil v MTV v tričku s jeho jménem a kresbou (šlo o obal jeho kazety Hi, How Are You?).\nCrumb (1994), druhý celovečerní dokument Terryho Zwigoffa, jenž je v současnosti známý spíše jako režisér komedie Santa je úchyl (Bad Santa, 2003), v roce 1995 zaslouženě vyhrál na festivalu Sundance Velkou cenu poroty v sekci dokumentárních filmů a Cenu za nejlepší kameru. Film, na jehož produkci se podílel i David Lynch, nabízí vhled do soukromí Roberta Crumba i jeho dvou bratrů a přivádí před kameru jeho bývalou i nynější manželku. Před diváky se skládá obraz rodiny, v níž otec, autor příručky Jak efektivně řídit výcvik, musí čelit zklamání z toho, že jeho syny nezajímá vojenské námořnictvo, ale dekadentní komiksy. Jeden z Robertových komiksů ukazuje, jak těžký je život na americké střední škole, pokud člověka nezajímá sport, auta, zbraně a rvačky, nemá sklon k šikanování a před dívkami se stydí. Právě rozsáhlé ukázky z tvorby Roberta i Charlese Crumbových tvoří nejpřínosnější součást filmu. Mozek plný drátů s tabulkou „vysoké napětí“ a mužíčkem sedícím smutně a sklesle v koutku. Postavičky vesele skotačící na obrovi, z jehož úst čouhá hlava jedné z nich. Komiksy pod vlivem halucinogenních látek, například Život mezi lidmi trpícími zácpou. Na jedné straně se Robert představuje jako konzervativec, který odmítá trička s nápisy, kritizuje unifikaci a nedostatek intelektuální zvídavosti mladých lidí a tvrdí, že ačkoli se o něm povídalo, že byl v úzkém styku se členy skupiny Grateful Dead, psychedelická hudba ho vždy nudila a na rockovém koncertě usnul. Na straně druhé ho Zwigoff líčí jako chronického masturbátora a pornografa, jehož útoky proti společnosti lze chápat jako nebezpečné projevy rasismu a sexismu. Bezhlavou ženu, ideální sexuální objekt se sekundárním mozkem v zadní části těla, jejíž krk se uzavírá jako tuba na zubní pastu, či obrázek konzervy s nápisem „Pravá negerská srdce“ kritizují odborníci přímo na plátně, přesto je však Crumb líčen převážně pozitivně. Sběratel šelakových desek, milovník starého jazzu a ragtimu a autor sběratelských kartiček s portréty slavných bluesových hudebníků se na přání manželky stěhuje z Ameriky do odlehlé vesnice ve Francii, jako by chtěl dát sbohem novým formám americké popkultury, které k té jeho undergroundové už nemají žádný vztah. V závěrečných titulcích se dozvíme, že duševně nemocný Charles, který Roberta v dětství ke komiksům přivedl, a jak dokazují ukázky, byl ze všech tří bratrů nejnadanější, spáchal rok po dokončení filmu sebevraždu.\nSnímek The Kid Stays in the Picture (2002), uváděný v Karlových Varech a později i v České televizi pod nepřesným názvem Ten kluk bude točit, vytvořili dokumentaristé Nanette Bursteinová a Brett Morgen. Producent Robert Evans, představitel „nového Hollywoodu“, kterému se dokument věnuje, není vůbec skromný a svými zásluhami o americkou kinematografii se dokáže náležitě chlubit – bez něj by nevznikly filmy Romana Polanského Rosemary má děťátko (Rosemary’s Baby, 1968) a Čínská čtvrť (Chinatown, 1974), Coppolův Kmotr (The Godfather, 1972) či Harold a Maud (Harold and Maude, 1971) Hala Ashbyho. Některé tituly sice podkopaly jeho pozici ve studiu – například finančně neúspěšný Cotton Club (The Cotton Club, 1984), další film Francise Forda Coppoly – a dostavily se i horší časy, když byl Evans obžalován za držení drog, propuštěn z práce a uvězněn, ale konec dobrý všechno dobré, a stárnoucí producent se triumfálně opět vrátil do své bývalé kanceláře. Film dobře ukazuje mocenský boj v Hollywoodu a bez rozpaků sděluje, že sebekvalitnější režisér či scenárista nic neprosadí, pokud nemá podporu těch, kteří disponují příslušným kapitálem. Na své si přijdou i milovníci společenských klepů, neboť se ve filmu přetřásá i Evansovo nevydařené manželství s hvězdou filmu Love Story (1970) Ali MacGrawovou, která trpěla neustálou manželovou nepřítomností natolik, že při natáčení Peckinpahova Uprchlíka (The Getaway, 1972) skončila v náruči Steva McQueena.\nNejpodnětnějším z trojice uvedených dokumentů o kulturních osobnostech byl Ďábel a Daniel Johnston (The Devil and Daniel Johnston, 2005) Jeffa Feuerzeiga, který za něj na festivalu Sundance obdržel Cenu za nejlepší režii v sekci dokumentárních filmů. Je cenným příspěvkem k rozšířenému názoru, že duševně nemocní lidé se svou „moudrou krví“ (termín prozaičky Flannery O’Connorové) vidí víc než lidé zdraví, a dokonale se tedy hodí k umělecké tvorbě. Kromě toho však snímek analyzuje další jev, který se v americké společnosti objevuje už od beatnické revolty padesátých let – schopnost určité části amerického publika ocenit originalitu nenadaných a neprofesionálních jedinců. Daniel Johnston je v hudbě tím, čím Ed Wood v kinematografii: neumí dobře hrát na klavír a na kytaru už vůbec ne, jeho naříkavý falešný zpěv připomíná raného Boba Dylana (srovnání, které ve filmu také uslyšíme) jen minimálně a nad výslovností některých slov v textech písní každý lingvista zapláče. Johnston nepředstavuje americký sen, ale americkou noční můru. Jak říká citát v úvodu filmu: „Věřím v Boha, a rozhodně věřím v ďábla. Ďábel určitě existuje a ví o mně.“ Podivná směs vlivů z angloamerické populární kultury od Stevensonova Ostrova pokladů, především postavy piráta Dlouhého Johna Silvera, přes „přátelského ducha“ Caspera, komiksové postavy ze čtyřicátých let, až po naivní satanismus hororových filmů dodává jeho eklektickým dílům zvláštní působivost. Při některých Johnstonových vystoupeních lidé nevědí, jestli nejde o vtip, na jiných zpívají s ním a berou ho jako skutečnou hvězdu. Životní pouť maniodepresivního umělce, jenž dokázal jednoho ze svých manažerů třikrát udeřit ocelovou tyčí a přimět ženu, která ho kritizovala za nadměrný hluk na veřejném prostranství, ke skoku z okna, symbolizuje animovaná sekvence Sorry Film, v níž v linkovaném bloku ožije muž s otevřenou hlavou, z níž se vylévá krev a odkud střídavě odlétá a kam se opět vrací pták. Jedním z vrcholů filmu je Johnstonova „reklamní píseň“ na minerálku Mountain Dew, kterou složil v ústavu pro choromyslné před automatem firmy Pepsi: jeho zástupce píseň firmě poslal, ale odpovědi se nedočkal.\nDokumentární nadace Sundance\nV sekci věnované Dokumentární nadaci Sundance, která existuje od roku 2001, kdy začal tvorbu dokumentů v Institutu Sundance podporovat filantrop George Soros, našel místo jiný typ dokumentů – ty společenské a politické, zaměřené na současnou mezinárodní situaci, utrpení a porušování lidských práv. Vcelku logicky líčí dva z filmů situaci v Iráku po pádu režimu Saddáma Husajna. Ve filmu Fragmenty z Iráku (Iraq in Fragments, 2006), druhého snímku režiséra Jamese Longleyho, je budoucnost Iráku viděna ze tří pohledů. V Bagdádu vyrůstá Muhammad, který se ve svých jedenácti letech naučil pouze napsat vlastní jméno. Jeho otec, policista, zmizel před lety beze stopy v Saddámově vězení, a tak ho vychovávají babička a strýc. Ve městě plném zničených domů probíhá normální život, nad hlavami létají helikoptéry a bagdádští občané vzkazují Američanům, ať si vezmou ropu, a táhnou pryč. Chlapec se učí být správným muslimem, ale slyší kolem sebe také názor, že „ten, kdo se modlí, tě vždycky podrazí a nechá zemřít“. Zatímco malý Muhammad vyrůstá v sunnitské komunitě, jeho starší jmenovec Muhammad (Muqtada) al- Sadr je radikální šíita na jihu země. Vysvětluje, že právě Saddám postavil sunnity a šíity proti sobě a nyní, po jeho pádu, na jeho místo Američané dosazují sto dalších, jemu podobných, místo aby se pokusili pochopit místní zvyklosti a životní styl. Longley však představuje i proamericky orientované Kurdy, jež příchod Američanů nejspíš zachránil před dalším útlakem ze strany Arabů a jejichž děti se ve škole učí anglicky a skandují „thank you“. Ani pastevec Mahmúd, který vychovává šest synů, „jednoho pro boha a pět pro život“, však není se stavem věcí spokojen a touží po samostatném státě Kurdů. Tvůrci se dokázali ubránit planému ideologizování a jejich pohled je důsledně pluralitní.\nTotéž platí i o dokumentaristce Lauře Poirasové, režisérce filmu Má země, má země (My Country, My Country, 2006), byť její portrét Iráku těsně před volbami v lednu 2005 je daleko ironičtější. V centru pozornosti je kandidát za sunnitskou Muslimskou stranu doktor Rijadh, lékař na jedné obecní bagdádské klinice, který láká k volbám své pacienty, přátele i členy vlastní rodiny, aby nakonec zjistil, že veškeré jeho úsilí bylo marné, neboť jeho strana se rozhodla volby bojkotovat. Ještě zajímavější jsou však pohledy do zákulisí voleb. Školitel v americkém vojenském komplexu vysvětluje, že nejdůležitější je dát volbám legitimitu; bezpečnost mezinárodních pozorovatelů Američany nijak nezajímá. Z Dubaje jsou do Iráku dopravovány volební lístky. Jako bezpečnostní služba je najata jednotka australských legionářů, jejichž hlavní výhodou je, že nenosí uniformy, nedostane ovšem zbraně, takže se její velitel musí obrátit na místního překupníka. Na zdech se objevují nápisy „fake you, USA“, protože Iráčané neumějí správně napsat slovo „fuck“, a jeden z velitelů žertuje, že v Iráku je rozhodně bezpečněji než v sídle Michaela Jacksona. Poirasová zabíhá i do nejmenších groteskních detailů (objednávka papírových kapesníčků pro negramotné voliče, kterým jsou při registraci snímány otisky prstů) a vedle klíčových politických událostí (obležení Faludže tři měsíce před volbami) zmiňuje i tragické osobní příběhy (únos syna jednoho z Rijadhových kolegů).\nFilmaře Zacha Nilese a Bankera Whitea spojuje dlouhodobý zájem o Afriku. Niles se ovšem podílel také na produkci světových turné Rolling Stones a Madonny, není tedy divu, že se v jejich filmu The Refugee All Stars (2005) objevuje hudební skupina, i když je to skupina prazvláštní, neboť hned dva její členové mají amputovanou ruku – padli do rukou rebelů, kteří v rodné Sierra Leone vraždili pod zástěrkou protivládního odporu civilní obyvatelstvo. Občanská válka v tomto africkém státě (1991–2002) vedla k odchodu statisíců obyvatel do sousední Guineje a právě v jednom z guinejských uprchlických táborů se dá pod vedením zpěváka a skladatele Reubena M. Koromy dohromady šestice muzikantů a rozhodne se, že prorazí v hudebním světě. Když v září 2002 vypukne válka v Libérii, snaží se Guinea uprchlíky ze Sierry Leone, kde válka již skončila, poslat domů, a tak Spojené národy zorganizují akci, v níž je vybraná skupina poslána na měsíc do Freetownu v naději, že po návratu přesvědčí ostatní, že doma je už bezpečno. „Mírovými vyslanci“ se stanou právě členové skupiny Refugee All Stars Band, která chce ve studiu natočit svou první desku. S výjimkou hráče na harmoniku, kterého kdysi povstalci donutili ubít vlastní dítě, se nakonec všichni členové skupiny do Sierry Leone nadobro vrátí. Nejen to – ukáže se, že všichni jejich kamarádi‑hudebníci žijí, a tak mají s kým vystupovat a nakonec natočí i kýžené album Žít jako uprchlík. Přestože film vyznívá až příliš optimisticky, nenásilně upozorňuje, že některé strategicky méně důležité oblasti, kde se odehrávají krvavé válečné konflikty a vládne chaos, zůstávají nezaslouženě v mediálním stínu.\nFilm Maquilapolis: město továren (Maquilapolis: City of Factories, 2006), který natočili Vicky Funariová a Sergio de la Torre, ukazuje, že k porušování lidských práv dochází také v civilizovaných zemích, v tomto případě jen několik kilometrů za hranicemi Spojených států v okolí mexické Tijuany. Řeč je o dělnicích, kteří pracují v továrnách, kde se z dovezených komponentů sestavují nejrůznější výrobky od televizorů přes nábytek až po zdravotnickou techniku; nadnárodní společnosti využívají levnou pracovní sílu, daňové úlevy a možnost obcházet bezpečnostní a hygienické předpisy, Mexičané zase dostávají o něco lepší plat než u domácích zaměstnavatelů. Spoluautorkami snímku jsou ženy ze svépomocného spolku, který si dal za úkol ochraňovat před vykořisťováním; dostaly videokamery a provázejí diváky po své domovské čtvrti. Lidé tam mají vyrážky a trpí nejrůznějšími alergiemi, protože továrny vypouštějí jedovatý odpad nejen do řeky, ale za deště i přímo do ulic. Na ulici leží nechráněné dráty elektrického vedení. Rodí se děti s vrozenými vadami, roste riziko leukémie. Na skládce leží šest tisíc tun odpadu s velkým obsahem olova – majitel v roce 1994 firmu zavřel a uprchl do Spojených států. Ženy s pomocí amerických aktivistů dosáhnou alespoň částečných úspěchů: na firmě Sanyo, která bez ohlášení zavřela dílny, vymůžou s pomocí právníka zákonné odškodné a guvernér na nátlak americké Agentury pro ochranu životního prostředí po deseti letech konečně odstraní skládku olova.\nPrůřez hranými nezávislými filmy za posledních patnáct let\nPřestože dokumentární filmy přitahují stále větší pozornost, nelze si vývoj kinematografie představit bez filmů s herci a smyšleným příběhem. I v této kategorii se dramaturgové přehlídky postarali o maximální pestrost.\nOblíbenými protagonisty amerických nezávislých filmů jsou jedinci, kteří stojí stranou hlavního proudu, „americký sen“ je dávno nevzrušuje a neúspěchy jim nedovedou zkazit radost ze života. Vysedávají v barech, cestují po Americe, věnují se nejroztodivnějším zálibám, a když jim je smutno, hledají spřízněné duše. Ve filmu Přednosta (The Station Agent, 2003), režijní prvotině Toma McCarthyho, náhoda svede dohromady hned tři takové postavy: trpaslíka Finbara, Hispánce Joea a rozvedenou Olivii, která se ani po letech nesmířila se smrtí svého syna. Finbar, který si zakládá na tom, že je trpaslík, nikoli lilipután, zdědí od bývalého zaměstnavatele opuštěnou staniční budovu, k níž patří i odstavený rychlíkový vagon. Rezervovaný a tichý Finbar je tu ve svém živlu, neboť miluje vlaky – možná také proto, že první americký vlak z roku 1829 nesl jméno Paleček. Brzy si najde přítele – Joeův pojízdný stánek s kávou a jiným občerstvením sice příliš nevynáší, o to víc času i neustálou potřebu si s někým povídat má však jeho provozovatel, pečující o těžce nemocného otce. Stejně osamělá je i malířka Olivie, stále milující bývalého manžela Davida, jenž ovšem čeká dítě s jinou ženou. Chvílemi to v této milé, ale až příliš pozitivně laděné komedii vypadá, jako by v ní měly být zastoupeny všechny typy „uražených a ponížených“ amerického maloměsta, pojmenovaného exoticky Newfoundland. K ústřední trojici se přidá obézní afroamerická holčička Cleo, která sbírá kolejnicové hřeby, a s Finbarem se kamarádí také hezká knihovnice Emilia, jejíž přítel ji nutí k potratu. Občas se sice objeví disharmonie, například když si Finbar prohlíží osazenstvo místního baru jako kuriozitu, nebo když se Olivia pokusí o sebevraždu, ale jinak film působí jako reklama na americký multikulturalismus. Ke cti režisérovi slouží, že se jeho optimistickému pohledu chce alespoň po dobu sledování filmu věřit. A pokud by se někdo divil tomu, že má trpaslík větší štěstí u normálně vzrostlých žen než pohledný Hispánec, najde podrobné vysvětlení tohoto paradoxu včetně mnoha historických příkladů v knize literárního kritika Leslieho Fiedlera Zrůdy (Freaks, 1978).\nDalší dva uvedené filmy jsou adaptacemi románů renomovaných autorů, shodou okolností v obou případech jižanských. Druhý celovečerní film Johna Currana Už tady nežijeme (We Don’t Live Here Anymore, 2003), který v roce 2004 vyhrál cenu za nejlepší scénář, je přepisem dvou novel louisianského rodáka Andrého Dubuse, prozaika, který od konce sedmdesátých let dokazuje, že i v postmoderní éře má své místo psychologický realismus navazující na Čechova a Flauberta a ovlivněný křesťanským existencialismem. Přestože Dubus (nar. 1936) žije od svých třiceti let mimo Jih (učil literaturu a tvůrčí psaní na Bradford College v Massachusetts), jeho povídky a novely si uchovaly tradiční jižanský smysl pro lidové vypravěčství i důsledně morální pohled na život jednotlivců v rodině a komunitě. Dubus vypráví příběhy maloměstských Američanů z vyšších středních tříd, často intelektuálů. Pečlivě popisuje jejich životní stereotypy i etická dilemata a východisko nezřídka nachází v návratu k Bohu. V Curranově adaptaci dvou ze tří novel o rodinách Linhartových a Allisonových – próza „Už tady nežijeme” (We Don’t Live Here Anymore) vyšla v roce 1975, „Nevěra“ (Adultery) o dva roky později – ovšem veškeré náboženské motivy chybí a s nimi byla odsunuta do pozadí i postava Joea, bývalého katolického kněze a učitele filozofie, jenž po boku své milenky umírá na rakovinu. Scenárista Larry Gross se pokusil statický příběh co nejvíce oživit, čehož dosáhl především tím, že pohledy do obou spřátelených rodin, v nichž si muži prohodí své partnerky, neustále střídá. Film má daleko větší dějový spád než předloha, ale příliš zjednodušuje. Hank Allison, neúspěšný prozaik, který pálí na zahradě svůj odmítnutý román, jemuž ale nakonec alespoň uveřejní báseň v časopise New Yorker, je ve filmu zobrazen spíše jako oběť, zatímco u Dubuse začíná s nevěrou dlouho před svou ženou Edith. Závěr „Nevěry“, v němž Edith opouští manžela poté, co ztratila milence, má u Dubuse zcela jiné vyznění než na plátně: nejde o to, že je Edith silná a soběstačná, ale že si uvědomila lidskou pomíjivost a sílu víry. V předloze nenajdeme žádnou ironii, jen minimalistické líčení každodenních činností a zprostředkované proudy vědomí postav, které si stále více uvědomují vlastní smrtelnost. Připodobnění prázdného života bez smysluplného cíle k faktické smrti staví všechny předešlé rodinné hádky a spory do nového světla, neboť zpochybňuje jejich smysl – stejně jako Hankovy rukopisy se i my všichni jednou obrátíme v prach. Ve filmu vítězí nad Hankovým „miluj každého, koho můžeš“ zdánlivý paradox klamané a žárlivé Terry Linhartové: „I nevěra má v sobě morálku.“ Linhartovi zůstanou spolu především kvůli dětem, kterým Gross věnuje daleko větší prostor než Dubus, a přetrvávající přátelství obou mužů, z nichž se na nějakou dobu stali sokové, je spíše příměřím mezi vůdci smečky než výsledkem hlubšího pochopení sebe i svých partnerek.\nDalší filmovou verzí díla současného jižanského autora je Jestřáb umírá režiséra Juliana Goldbergera s Paulem Giamattim v roli George Gatlinga, majitele autočalounictví, jehož ctižádostí je vycvičit zraněného dravce. Scénář se sice přesně drží fabule stejnojmenného románu Harryho Crewse (nar. 1935), který ve floridském Gainesvillu, kde se příběh odehrává, léta působil jako učitel tvůrčího psaní na místní univerzitě, zcela však ignoruje jeho styl. Crews prokládá pasáže o sokolnické teorii i praxi groteskními scénami, které přímo volají po filmovém zpracování, právě tyto scény však Goldberger zcela vypustil, nebo alespoň dostatečně nevyužil jejich potenciál – snobské univerzitní večírky, studentka, která svede autistického mladíka, jenž se pak utopí ve vlastní posteli, či noční návštěva pohřebního ústavu, kde jestřáb zohaví pečlivě připraveného nebožtíka. Crews, jenž od počátku své spisovatelské kariéry pohrdá falešnými intelektuály a přiklání se k lidovému vypravěčství, je ve filmu pasován na regionálního existencialistu, čímž mu režisér a scenárista prokazují medvědí službu – podle filmu nikdo nepozná, že Crews patří k nejčtivějším americkým autorům. Crewsovy postavy žijí ve strhujícím tempu, zatímco ve filmu se neustále nad něčím zamýšlejí; Goldberger se tedy dopustil přesně opačného prohřešku než Curran v Už tady nežijeme. Oba pak znovu potvrdili, jak složité je převést na plátno kvalitní literární předlohu, zvláště když tato předloha nepatří mezi bestsellery, a není tedy možné počítat s tím, že divák si uvědomí rozdíl mezi zpracováním věrným a volným, kanonickým a podvratným.\nS napětím se očekávalo uvedení druhého celovečerního filmu Richarda Glatzera a Washe Westmorelanda Patnáctiletá (Quinceañera, 2006), který na festivalu Sundance vyhrál jako první v historii zároveň Velkou cenu poroty i Cenu diváků. Na pozadí přípravy oslav patnáctých narozenin hlavní protagonistky Magdaleny se odvíjí příběh mexické komunity v losangeleské čtvrti Echo Park. Magdalena přijde do jiného stavu, ale její bývalý přítel Herman se k dítěti nehlásí, neboť jejich milostné hrátky nedošly až do fáze, kdy by dívka mohla otěhotnět. Vlastní otec Magdalenu odsoudí, ale ujme se jí prastrýc Tomás, jenž umístí její fotografii na domácí oltářík zasvěcený Panně Marii. Magdalenino „zázračné“ početí, ať už k němu došlo jakkoliv (existuje i lékařské vysvětlení), ale sotva někoho zajímá – i nadpřirozené věci se berou jako něco naprosto normálního. Další postavou, kterou místní komunita vyhostila ze svého středu, je dospívající Magdalenin bratranec Carlos, jenž se stal spolu se dvěma britskými homosexuály součástí neobvyklého milostného trojúhelníku. Přestože v závěru dojde po smrti Tomáse ke smíření otce s dcerou, film nepůsobí pateticky a udržuje si sympatickou střídmost.\nDalší dva filmy s homosexuální tematikou představené v Karlových Varech byly staršího data. V alegorickém hávu se homosexualita objevila v Gerrym (2002) renomovaného Guse Van Santa, filmu, jímž se tento tvůrce po sedmi letech dočasně vrátil mezi nezávislé filmaře. Cestu dvojice stejnojmenných mladíků pouští lze interpretovat jako snahu rozdvojené osobnosti zbavit se svého nadbytečného „já“, cestu od etického k ryze estetickému vidění světa či jako nutný přechod od komunikace k mlčení. Komu by to nestačilo, může se uchýlit k politické interpretaci: oblečení protagonistů umožňuje celý příběh vnímat jako alegorickou historii izraelsko‑arabského konfliktu. Ve filmu se téměř vůbec nemluví a nenajdeme v něm ani klasicky vystavěný příběh – monumentální příroda a fyziognomie i oblečení herců (vynikající Casey Affleck a Matt Damon) však v sobě nesou tolik významů i estetických vjemů, že není kdy se nudit.\nStejně jako Glatzer s Westmorelandem a Van Sant je gay i Jonathan Caouette, režisér polodokumentárního autobiografického snímku Zatracení (Tarnation, 2003), který svého času vzbudil pozornost i v Cannes a v červenci 2005 zvítězil i na 5. filmovém festivalu v Cieszyně. Pozornost je stejnoměrně rozdělena mezi Jonathana a jeho matku Renee, kterou po pádu ze střechy v dvanácti letech začali „léčit“ elektrickými šoky, čímž jí způsobili celoživotní duševní poruchu. Jonathan žije spokojeně v New Yorku se svým partnerem Davidem a záminkou k jeho filmové cestě do minulosti je matčino předávkování lithiem. Režisér hledá v rodinném archivu veškerý použitelný materiál – amatérské filmy, domácí video, fotografie, dokonce i vzkazy na záznamníku. Pokud ovšem k některým životním etapám takový záznam nenajde, dodatečně si ho vytvoří, a tak někdejší pěstouny hrají jeho přátelé a na některých snímcích „malého Jonathana“ je ve skutečnosti jeho syn Josh. Jonathan od počátku bere svou sexuální orientaci jako něco přirozeného, comingout pro něj nepředstavuje nejmenší problém. Na filmovém pásu se dochovaly jeho parodické monology – hraje zásadně ženské role i s patřičnými kostýmy a nalíčením. Aby Caouette zdůraznil nadřazenost obrazu nad mluveným slovem, uvádí hlavní fakta týkající se životních osudů své rodiny v titulcích, na druhé straně se však neúnavně snaží zpovídat prarodiče, a dokonce natáčí i setkání matky se svým bývalým manželem, Jonathanovým otcem. Rodinná idyla se na plátně objeví málokdy, a pokud ano, je to především na starých fotografiích; jinak se Renee a její rodiče vzájemně obviňují a osočují a pravdy se Jonathan ani diváci nedopátrají. Matka byla v průběhu pětatřiceti let více než stokrát hospitalizována na psychiatrii, když měl Jonathan čtyři roky, byla v Chicagu před jeho očima znásilněna, a dokonce strávila několik týdnů ve vězení pro výtržnost. Jonathan jde po letech v jejích stopách, když ve třinácti vykouří dvě marihuanové cigarety s přísadou „andělského prášku“, namočené ve formaldehydu, po nichž trpí celá léta depersonalizací, ztíženou schopností soustředit se a později i vážnými záchvaty agresivity. Film varuje před drogami, ale také kritizuje texaský systém léčby duševních chorob: kdyby se matka dostala k opravdovému odborníkovi, byla by dnes zdravá. Stavy duševně nemocných jsou přibližovány různě: fotografie se zmnožují, až zakryjí celé plátno, pracuje se s deformacemi i zrcadlovým obrazem, vizualizují se sny i halucinace. Důležitou roli hrají i hudební předěly, používané po vzoru Larse von Triera, neozývá se tu však žádná psychedelická hudba, nýbrž Cocteau Twins, Marianne Faithfullová, Low, Magnetic Fields či Hex.\nNejstarším uvedeným filmem byly Dcery prachu (Daughters of the Dust, 1991) Afroameričanky Julie Dashové. Tento film dosáhl v devadesátých letech velké obliby především na amerických univerzitách, stal se nedílnou součástí osnov vysokoškolských kursů amerických či kulturních studií a stěží najdeme jiný nezávislý film, o němž by bylo napsáno více odborných esejí. Sama režisérka má za sebou úspěšné působení na několika prestižních univerzitách. Příběh se odehrává v roce 1902 na jednom z ostrovů u pobřeží Jižní Karolíny, které byly v období mezi zákazem dovozu otroků a zrušením otroctví přestupní stanicí pro černochy, nelegálně dopravované do Spojených států pašeráky. Ještě na počátku dvacátého století tam žijí jejich potomci z kmene Ibo, pocházejícího z Dahome na území dnešního Beninu, a mluví nářečím zvaným „gullah“. Film plní roli učebnice dějepisu i etnografie (jsou zde vysvětleny historické souvislosti a názorně ukázány různé africké kmenové zvyky a rituály), ale zároveň je i esteticky velmi působivým sledem obrazů – Cena za kameru, kterou získal na festivalu v Sundance, byla naprosto zasloužená. Byť jsou všichni obyvatelé, kromě jediného zbylého potomka indiánského kmene Čerokíjů, členy jedné rodiny, nevyznávají stejné náboženství ani nectí tytéž hodnoty. Osmaosmdesátiletá prababička Nana udržuje africkou kmenovou tradici, vyznává vúdú a připravuje mladším členům rodiny, kteří se chtějí odstěhovat na pevninu, amulet s předměty, jež mají nejen ochraňovat, ale také připomínat minulost. Její snacha Haagar, matka tří dětí, chce na minulost zapomenout a co nejlépe se asimilovat. Viola odešla z ostrova již dávno a stala se křesťanskou misionářkou. Černá ovce rodiny, Žlutá Mary, porodila mrtvé dítě, odjela jako kojná s bohatou rodinou na Kubu, a aby se odtamtud mohla vrátit, musela se živit prostitucí. Eula, nastávající matka, se do rodiny přivdala, ale s otrokyněmi starých časů ji spojuje prožitek znásilnění. Vzdáleným příbuzným je i muslim Bilal, který používá polozapomenuté zbytky francouzštiny a arabštiny a pokouší se seznamovat děti s Koránem. Součástí komunity, v níž jsou nejdůležitějšími členy ti nejstarší a ti nejmladší, jsou i mrtví předkové a především nenarozená Eulina dcera, hlavní vypravěčka, kterou diváci filmu vidí, ale z postav ji zahlédne ve svém hledáčku pouze fotograf, který má zvěčnit poslední chvíle rozvětvené rodiny na ostrově. Dochází ke střetu symbolů minulosti a budoucnosti: krabička s rodinnými památkami a plechovka se strojově vyrobenými sušenkami, „lahvový strom“, jenž hraje všemi barvami a vrací vzpomínky, a moderní kaleidoskop, sny o rodinné jednotě a spravedlnosti a „kniha snů“ v podobě katalogu zásilkového obchodního domu Sears, Roebuck. Někteří stále věří, že stovka otroků z kmene Ibo přešla v řetězech moře suchou nohou zpět do Afriky, ale jediný muž, který událost přežil, ví, že šlo o kolektivní sebevraždu. Postavy procházejí vnitřním vývojem a do samého konce není rozhodnuto, kdo skutečně z ostrova odejde a kdo zůstane.\nJedním z vrcholů retrospektivy se vztahem k Sundance byl bezesporu film Vítejte v domečku pro panenky (Welcome to the Dollhouse, 1995), druhý film Todda Solondze, který si od doby, kdy za něj v roce 1996 dostal Velkou cenu poroty, získal přízeň milovníků nezávislých snímků také svým Vypravěčstvím (Storytelling, 2001) i experimentálními Palindromy (Palindromes, 2004), kde hlavní představitelku ztělesňuje postupně několik hereček odlišného věku a různé barvy pleti. Tato hořká komedie vychází ze zažitých klišé teenagerského filmu: žákyně sedmé třídy Dawn Wienerová, „ošklivé káčátko“, se snaží získat uznání svých vrstevníků a podaří se jí získat nejžádanějšího chlapce na škole. Oblíbený žánr je však ironizován a obrácen naruby. Na počátku Dawn zakládá Klub zvláštních lidí, aniž by si byla vědoma, že „zvláštní“ je v angličtině synonymum pro „postižený“, čelí posměškům spolužáků, kteří jí říkají „jezevčík“ (wienerdog), a děsí se krasavce Brandona, jenž ji nutí, aby se ve tři odpoledne přišla nechat znásilnit. Ani doma na tom není líp – pokrytecký bratr Mark s rockerskými ambicemi podplácí úspěšnějšího kamaráda, aby svým jménem zaštítil jejich zcela neschopnou kapelu, a mladší sestra Rita zvaná Missy, v níž se zhlédla celá rodina, neustále před domem nacvičuje své taneční kreace. Dawn se naskytne několik možností vymanit se z ubíjejícího stereotypu – Brandon, jemuž hrozí polepšovna za údajné přechovávání drog, jí nabízí, aby s ním utekla do New Yorku, a když někdo unese Missy, stopy vedou tamtéž. Dawn sice ve snu zachraňuje sestru ve stanici newyorského metra ze spárů zvrhlíka, ale ve skutečnosti jen vylepuje plakátky s její fotografií. V závěru „nezávislá“ Dawn, nejvyspělejší ze třídy, definitivně odhazuje svou identitu a pokouší se splynout s davem – při závěrečné scéně, v níž jede s vybranými spolužáky autobusem do Disney Worldu a snaživě a spokojeně s nimi zpívá, byť sedí až úplně vzadu a vyčnívá z řady, vnímavému divákovi ztuhne úsměv na rtech.\nVítězství filmu Sherrybaby Laurie Collyerové v hlavní soutěži 41. ročníku MFF Karlovy Vary (film byl následně zakoupen do české distribuce) možná bylo trochu dárkem k výročí institutu, který ho financoval, snímek si však ocenění zasloužil především kvůli hereckému výkonu Maggie Gylenhaalové v roli Sherry Swansonové, narkomanky a zlodějky, která se vrací na podmínku z vězení a hodlá se postarat o svou dcerku Alexis. Režisérka nezapřela svou dokumentaristickou minulost a zvolila velmi civilní způsob filmového vyprávění – úspěšně se vyhnula moralizování i patosu. Sherry už dva a půl roku nesáhla na drogu a chce začít nový život, nestala se z ní však automaticky dobrá žena a matka. Musí snášet ústrky ze strany probačního úředníka Hernandeze i osazenstva ubytovny pro podmínečně propuštěné, místo pečovatelky ve školce si koupí za orální sex, a když zjistí, že jí vlastní bratr chce znemožnit účast na dceřiných narozeninách, vrátí se k drogám. Je také otázkou, zda se skutečně dokáže o Alexis postarat – když si s ní vyrazí na jednodenní výlet, dokáže ji jen řádně vyděsit. V závěru Sherry formálně prosí bratra Billyho, aby se s manželkou Lynette o její dceru postarali, než absolvuje další protidrogovou léčbu. Konec zůstává otevřený – zvláště když ani vztah Sherry s indiánem Deanem, kterého poznala v terapeutické skupině a od něhož se naučila moudrosti, že se člověku přání splní, když o něm přestane mluvit, nemá budoucnost, neboť Dean má kdesi v Oklahomě rodinu.\nMezi 234 celovečerními filmy promítnutými na karlovarském festivalu se šestnáct amerických snímků se vztahem k Institutu Sundance rozhodně neztratilo. V poslední době se milovníci filmů i odborníci obracejí spíše k jiným kinematografiím; americký film, hollywoodský i nezávislý, je v nemilosti, neboť se od něj v poslední době přestalo očekávat víc než pouhé řemeslně zručné opakování zavedených a osvědčených modelů. Tato přehlídka rozhodně nezávislý americký film rehabilitovala – nejen svou formální i tematickou pestrostí, ale především kvalitou uvedených snímků.\nVýzkum amerického nezávislého filmu probíhá v rámci Výzkumného záměru MSM 6198959211 „Pluralita kultury a demokracie“.


Diskuse JPW: Ukládání do DB / Rychlost webu\nUkládání do DB / Rychlost webu\n#1 · Zasláno: 6. 10. 2009, 16:44:05\nmám web na způsob eshopu a potřeboval bych při přidávání položky do košíku, ověřit, jestli tam už náhodou není, když je, tak přičíst počet vložených výrobků toho typu k těm již uloženým, když není, tak vytvořit nový řádek.\nMám tušení jak to provést, přes dotaz na DB, a pak if a else, ale zdá se mi, že celý web je čím dál tím pomalejší a pomalejší (až příliš na velikost kódu / db a že beží na localhostu).\nPrakticky vše je postaveno na tahání dat z DB, ověření výsledku a následným zpracováním podle výsledku. Při zpracování některých stránek jde okolo 8 dotazů na DB a následují dlouhé bloky if-else. Asi to nebude zrovna nejštastňější řešení (ale funguje :) .) Nemám prakticky žádné zkušenosti s PHP ani DB. Pročítal jsem některá témata tady a zjistil jsem, že existuje dost vychytávek o kterých jsem neměl ani tušení.\nJak by tak měl být dlouhý kód, nebo kolik dotazů na DB je optimálních, aby web nebyl příliš pomalý? Nemáte nějakou obecnou radu, jak to celé zkutit nějakým lepším způsobem?\n#2 · Zasláno: 6. 10. 2009, 16:51:14\nVětšinou platí pravidlo čím méně dotazů, tím lépe. Ale neplatí to vždy. 8 dotazů na jednu stránku je ještě únosné. Opravdu vás brzdí tyto dotazy?\nPokud jde o první část, nestačilo by aktuální stav košíku ukládat do session (a tedy defaultně do souboru)? Neříkám že to bude určitě rychlejší, ale je možné že to brzdí tabulka s aktuálním počtem zboží v košíku, která je asi velmi často upravována.\nTak jako tak vám nezbývá nic jiného než do kódu vložit nějaký nástroj pro počítání času a zjistit, co skutečně nejvíce stránky brzdí a následně analyzovat proč.\n#3 · Zasláno: 6. 10. 2009, 16:51:48\nPár (slovom tri) všeobecných rád: MVC, cache, ukladanie údajov do SESSION.\n#4 · Zasláno: 6. 10. 2009, 17:15:59\nUkládání obsahu do session asi nebude možné, potřebuju je ukládat dlouhodobě. Po poradě s pár lidma zvítězila databáze.\nGoogle mi pomohl zjistit, co je to MVC, ale jeho využití asi nejsem schopen.\nDíky za všechny rady, podívám se na to.\nDiskuse JPW » PHP » Ukládání do DB / Rychlost webu


Problémy se znečištěnou ruskou ropou. Petrochemické společnosti zvažují zastavení nákupu | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Ekonomika | Související témata: ropa Družba ropovod motorová nafta Unipetrol Bělorusko Polsko Rosněfť PKN Orlen rafinérie Rusko Transněfť\nRuské ministerstvo energetiky ve středu agentuře Reuters potvrdilo problém s kvalitou vyvážení ropy. Sdělilo, že monopolní provozovatel ropovodů Transněfť se snaží problém odstranit co nejdříve. Blíže se k časovému rámci ale ministerstvo nevyjádřilo. Surovina kontaminovaná nadměrnou hladinou organického chloridu se ropovodem Družba dostává i do Česka. Tuzemská petrochemická společnost Unipetrol teď čeká na kompletní zprávu.\nPraha/Moskva 20:24 24. dubna 2019 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nRopná rafinerie (ilustrační foto) | Foto: SatyaPrem | Zdroj: Pixabay\n„O problému jsme byli informováni. Nyní čekáme na kompletní zprávu a poté rozhodneme o dalších krocích,“ řekl ve středu bez bližších podrobností mluvčí petrochemického holdingu Unipetrol Pavel Kaidl. Firma v Česku provozuje rafinerie v Litvínově a Kralupech nad Vltavou. Ruskou sirnou ropu zpracovává pouze rafinerie v Litvínově.\nSurovina, která se dostává přes ruský přístav Usť-Luga a ropovodem Družba do Běloruska, Polska, Německa, Maďarska a České republiky je kontaminována nadměrnou hladinou organického chloridu, a to už od 19. dubna.\nBělorusko vývoz zpracované ruské ropy zastavilo už před několika dny. Běloruské dodávky motorové nafty přitom tvoří 81 procent dovozu nafty na Ukrajinu, u benzinu jde o 40 procent. Do Polska míří 13 procent běloruského exportu nafty.\nKe kontaminaci ropy dochází v Rusku výjimečně. Výraznějšímu znečištění se podle obchodníků objevilo asi před deseti lety, avšak v menším měřítku. Tentokrát je problém tak velký, že rafinerie PKN Orlen v Polsku a Německu, a také BP, Total a Shell zvažují pozastavení nákupů ruské ropy přepravované ropovodem Družba, které představují velkou část jejich dovozu.\nKupující budou chtít odškodné\nZ přístavu Usť-Luga na pobřeží Baltského moře vyplulo nejméně pět pět kontaminovaných tankerů náležících ropným firmám Rosněfť, Surgut a kazašským producentům. Ropu koupili obchodníci a velké společnosti jako je Equinor, Vitol, Trafigura, Glencore nebo Total. Kupující zřejmě budou žádat odškodné, předběžnou žádost už předali obchodním partnerům.\nRuské ministerstvo energetiky uvedlo, že s Transněftí pracuje na řešení problému, včetně dodávek ropy Bělorusku alternativními cestami. O jiných zemích ani o přístavu Usť-Luga se nezmínilo.\nRuští prodejci ropy žádají vysvětlení od Transněfti, podle zdroje Reuters ale zatím bezvýsledně. Transněfť se odmítla k věci vyjádřit. Zatím není jasné, který z ruských producentů kontaminaci způsobil.