živé záhlaví - název kapitoly 1 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou - PDF\nživé záhlaví - název kapitoly 1 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou\nDownload "živé záhlaví - název kapitoly 1 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou"\n1 živé záhlaví - název kapitoly 1 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou\n2 2 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly 3 Dana Puchnarová Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou Cesta malířky do Království nejvyššího míru FONTÁNA\n3 4 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly 5 PŘED VELKOU CESTOU Dana Puchnarová, 2008 Photography Dana Puchnarová, 2008 Fontána, 2008 ISBN Všechny starosti mizí kamsi daleko, jakmile jsem se rozhodla jet s několika přáteli do Indie. Naší šestičlenné sku pin ce šlo hlav ně o setkání se Satja Saí Bábou, nej známěj ším du chov ním učitelem dneš ní Indie, kterého znají miliony lidí po ce lém světě. Příprava na tak velké setkání byla u každého z nás jiná, možná že trvala déle než pouhý jeden lidský život. Každý z nás ji pro dě lá val jinak, myslím, že každého učily jeho vlastní cesty, jeho osobní osu dy. S manželi Ruth a Milanem H. jsem se setkala poprvé asi před 20 lety, a to v jiných souřadnicích, v jiné části mého života a v ji ném kraji. Pak jsem se z tohoto kraje odstěhovala, oni prý také. Potkali jsme se po mnoha le tech tam, kde se setkávalo několik zá jem ců o ava tá ra (avatár = podle in dic ké tradice vtělení Božství) Saí Bábu, a hned jsme hovořili reálně o cestě za ním. Paní Ruth, profesorka an g lič ti ny, má od mládí přátelské kon tak ty v Anglii, neboť tam stu do va la. Na bíd la obstarání levnějších letenek a noclehy v Londýně. Silvestrovský večer a začátek roku 1996 jsem oslavila s nimi na jihu Čech, nejen kvůli cestě, která za pár dní začne, ale také kvůli dalším spi sům Satja Saí Báby a knihám o jeho učení. O Satja Saí, moud rém otci a učiteli, byla vydána řada publikací. On sám na psal sérii vahiní knížky duchovních nauk se spe ci ál ní mi tématy k osobnímu stu diu a praxi. U nás byla jako první přeložena do češ ti ny a vydána kni ha amerického psychiatra dr. H. Sandweisse: Satja Saí Bába, svatý muž a psychiatr, kniha uchvacující, pravdivá, ohromující duchovní silou žijícího avatára. Poprvé jsme mohli číst Saí Bábova slova v auten tickém záznamu pro je vů, po pr vé jsme se do zvě dě li, že ještě dnes existuje na naší planetě ně kdo, kdo uzdravuje ne moc né, křísí m r t vé, m a te r i a l i z u j e p ře d mě t y, má schopnost vidět vnitř ním zra kem do minulosti, přítomnosti i bu douc nos ti, ale tyto schop nos ti ne po va žu je za tak významné jako lás ku a víru v Boha. Jsou to neuvěřitelné věci: kolem tohoto drobného muže se dějí od jeho dětství zázraky, dokázal ovlivnit již mi li o ny lidí z celého světa, aby za ním přijely. Nás magneticky přitáhla odvěká moudrost jeho učení, které tole-\n4 6 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Před velkou cestou 7 ruje všechna náboženství a mnohdy nápadně připomíná Krista ve slovech i činech, Toho, kte rý učí jako moc maje To, co vlo žil do svých slov, sálá ze sebraných svazků jeho promluv Satja Sai Speaks, z nichž jeden díl ne dáv no pře lo ži la paní Ruth a dala vel mi pěk ně přepsat a vytisknout na po čí ta či. Právě na Silvestra 1996 jsem mohla prohlížet tento první čes ký překlad, připravený jako samizdatové vydání, svázané do oran žo vých plá tě ných desek se zlatými titulky. Anglický a český text je v knize vy tiš těn si mul tánně. Duše se chvěje, když může po zná vat po sel ství vel ké ho učitele, který dosud žije a čeká na nás: Postupujete od smrti k životu a od nemoci ke zdraví zakoušením světských ran. Svět je velmi nutnou součástí osnovy vý u ky člo vě ka z agonie hledání se rodí dítě moudrost. Bolesti sto jí za to, označují zrození nového života. Od nepokoje ašánti postupujete k absolutnímu míru prašánti, od absolutního míru k jasnému duchovnímu Světlu prakánti, a od jasného duchovního Světla k Nejvyšší Božské Záři Paramdžóti. Je to jako střídání noci a dne, když se radost a žal střídavě vracejí. Noc a den jsou sest ry dvojčata, obou je tře ba ke zvýšení úrod nos ti půdy, k ak ti va ci a osvě že ní ži vo ta. Jsou jako léto a zima Chladno a horko jsou obojí v Božím plánu. Na vás je, abyste to věděli a považovali obojí za cenné Bůh přitahuje k Sobě jedince. Tato afinita je podstatou obou, pro to že jsou totožní. Jsou jako železo a magnet. Avšak je-li že le zo re za vé a pokryté vrstvou špíny, nemůže je magnet přitáhnout. Od straň te překážku to je vše, co je třeba učinit. Vyzařujte svou pra vou podstatu, a Pán vás vtáhne do Své ho srdce. Zkoušky a starosti jsou prostředky k očištění, proto se svaté duše modlí: Pane, dávej nám stále žal, abychom na Tebe nikdy nezapomněli. Podobně lé kař předpisuje dietetická a jiná omezení, aby dob ře pů so bil lék Námasmarana pamatování na Boha Saí je milován všemi lidmi. Proto můžete dát Bohu ja ké ko liv jmé no, kte ré vám přináší radost. Člověk má rozličné chutě podle tem pe ra men tu a cha rakteru, lidský vkus je rozdílný. Mu drc džňánin říká: Vše je v Bohu, jogín tvrdí, že vše je energií, bhakta (oddaný Bohu), sou dí, že vše je hrou Pána (Bhagavána). Každý usuzuje podle svého vkusu a po kro ku při du chov ní praxi sádhaně. Nikoho nenuťte ani se nikomu ne po smí vej te, ne boť všichni jsme poutníci, lopotně kráčející po téže ces tě Duchovní praxe sádhana je nejnutnější k ovládnutí mys li a žá dos tí, za nimiž mysl běží. Zjistíte-li, že se vám to ne da ří, ne vzdá vej te se sád ha ny, ale provádějte ji s větší energií. Právě ten předmět, z kterého jste ne pro šli, vy ža du je speciálního studia. Sád ha na zna me ná jak vnitřní, tak vněj ší očis tu Zestárli jste a naplnili si mozky různými poučkami, teoriemi, dog ma ty a disputacemi. Proto nyní musíte užívat své rozlišovací schop nos ti viveka a objevit Boha tvrdým úsilím. Říkám vám, že tomu nelze uniknout. Všich ni tvorové musí jednou do sáh nout Boha buď krátkou, nebo dlouhou ces tou Od chvíle rozhodnutí k cestě se svět kolem ponořil do jemné mlhy, z níž probleskovalo jen to jediné zářivé světlo v dálce tisíce mil. V mém deníku před odjezdem do Indie je poznámka o vý sta vě sou čas ných ruských vý tvarní ků, kterou jsem tehdy viděla v Praze. Její název jako by ilustroval stav vědomí celé generace, ale i stav mys tic ký: Létat zmizet odejít Zvláštní stav odpoutanosti vědomí ruských umělců jim po mo hl pře konat nesmírně těžkou materiální i duchovní situaci, kterou pro ží va li ve svém národě po desítky let. Mohutná síla dýchá z je jich ob ra zů, projektů, bra vur ně štětcem napsaných hlav-portrétů duší s kon cep tu ál ně pojatou myš len kou jejich reinkarnace Ně kte ré uvízly v mé mysli jako výrazné symboly duchovního soustředění, ti ché meditace. Jemné malé kresby pastel ka mi byly básněmi na mi ze jí cí prostor, dokonale provedené v tónových přechodech Další dů kaz toho, jak vše to, co se nazývá běžně umě ním, celá ta široká ob last je vlastně práce s vědomím\n5 8 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Odjezd z Prahy směr Anglie 9 ODJEZD Z PRAHY SMĚR ANGLIE 9. ledna 1996 úterý, 11 hod. dopoledne Naše skupinka pět českých žen a jeden muž sedí poklidně v autobusu, kte rý od vá ží přes čtyřicet lidí z pražské Florence do Lon dý na. Zimní kra ji na tiše míjí za okny, přátelé živě hovoří, prohlížejí knihu pře kla dů z před nášek Satja Saí Báby. Pod námi se mlčenlivě za lesk la a za vl ni la řeka, jako by říkala: I já zdravím Indii, pravlast ná ro dů Ruth mi posílá přes Helenu barevný katalog Britského muzea v Londýně. Otevírají se mi úžasem oči, když prohlížím, co mů že me ko neč ně po čty ři ce ti letech duchovního a materiálního strá dá ní vi dět ty pro sla ve né sbírky nejvzácnějších památek a umě lec kých děl, kul tur sta ré ho Egypta, Řecka a Říma, Asýrie a Ori en tu, nej vzác něj ší po kla dy světa, pravé egyptské mumie, šper ky se skarabeem, drob né vy ře zá va né plastiky egyptských pohřebních lodí, detaily nástěnných maleb, křehké stránky pomalovaných papyrů staré 3000 let, zlaté náramky s postavami fa ra o nů a po svát ných hadů s vel ký mi ku la tý mi slunci z lapis la zu li Ale ovšem, ti posvátní hadi na šper cích i nad čely fa ra o nů to jsou přeci kobry! Opakují se i na slav nost ních če len kách egypt ských královen! Vzrušeně obracím strán ku, kde je re pro duk ce ná stěn né malby z hrobu u Théb: zobrazuje tmavý pro fil a celou po sta vu v bílém dlouhém šatu královny Ahmes-Nefertari, na hlavě zlatá čelenka s vysokými znaky thébských králů, se zla tým pro filem kobry nad čelem. Obracím rychle zpět ano, ta hla va ka men né ho Ramsesse II. z náhrobního chrámu v Thébách, asi z r před Kristem, tesaná se su verén ní dovedností, nese nad čelem symbol posvátné kobry zrovna tak jako mnoho dal ších do cho va ných sta ro e gypt ských plastik, reliéfů a maleb. Rozpomínám se, že také podobně dlouho se vyskytuje v ná bo žen ských plastikách Indie kobra jako posvátný symbol. Jemný lo to so vý květ je ve sta rém Egyptě často stylizován v různých materiálech, vedle květu papyru je lotosové poupě známou před lo hou vel kých slou pových hlavic egyptských chrámů a ve staré indické mytologii je lotos symbolem duše, čis té a vzne še né, vždy se udr žu jí cí na štíhlém stonku nad vodou, nad bahnem. Ná h le mne upou tal barevný reliéf ní ornament v poslední části ka ta lo gu Brit ské ho muzea scéna, jak lev dáví ležícího do mo rod ce se zlatými ku če rami na pozadí vy zdo be ném symetrickými řadami stylizovaných lotosových poupat. Ta ros tou těsně u sebe, navzájem se dotýkají špičkami kraj ních plátků, jed na řada nad druhou pokračuje v nekonečném rytmu. Květy jsou vy klá dá ny svět le modrým smaltem, malé obloučkovité plošky mezi nimi čer ve ným. Práce velmi pečlivá, po chá ze jí cí z Nimrudu v Iráku, při bliž ně 800 let př. Kr. Jak číst tato sdělení? Některé symboly jsou společné pro všech ny ná rody lev například znamená v duchovní řeči ego, kte ré někdy ví tě zí nad duší, někdy bývá potlačeno. Spojené řady lotosových kvě tů se podobají nekonečnému poli duší, navzájem propojených uvě do mu je me si, že jsme vlastně stále spolu Podivuhodné je, že ornamentika vyšívaného slavnostního odě vu z Libérie v londýnském Muzeu etnografie lidstva nápadně připomíná mandaly a jan try Indie a Tibetu, geometrický dekor tkanin z Baku by v Zaire má společ nou řeč s po svát ný mi symboly Orientu, oděv arab ské ženy z Palestiny je vyšíván or na men ty, jež barevností a vzorem souhlasí s ornamentikou některých oblastí Indie. Dokončuji prohlížení průvodce po Britském muzeu. Vtom mla dá dívka, sedící vedle mne, vytáhla z tašky silný sešit a ote vře la ho. Na prv ní straně bylo velkými písmeny od ruky bylo pečlivě napsáno VZTAH K BOHU. Nevymýšlím si ta mladá dívka začala poctivě studovat text, psaný velmi hustě úhledným drobným pís mem. Prv ní ka pi to la jednala o chudobě, o lidských vztazích, o ži vot ních pře káž kách, o stavech duše připadlo mi, že ta dívka se chys tá vstou pit do du chov ní ho řádu a při pra vu je se na to. Oka mži tě mne to vra cí do mé vlastní minulosti k ne spl ně né mu úmyslu. Je to další poučení pro počátek této velmi dlou hé cesty nebo snad pro její ukončení? Co nám přinesou další dny? 12.40: Krátká zastávka na autobusovém nádraží v Plzni. I drob né úko ny péče o tělo jsou potřebné, abychom se dostali k cíli. Za Plz ní vjíž dí me do království bělosti a ticha v bílém obalu mlhy se au to bus po ma lu sune mezi starými košatými stro my, oba le ný mi na ho lých černých kmenech a větvích hustou jinovatkou. Cesta zača la houpavě stoupat a kle sat, bílými\n6 10 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Odjezd z Prahy směr Anglie 11 závoji mlh nevidíme po hra nič ní hory. V osamělosti silnice se autobus podobá lodi, kolébající se na mocných vlnách vod, symbolizuje pře vá že ní do ji né ho světa. Opouš tí me všechny negativní i pozitivní si tu a ce, jsme malý vzorek lidstva a jeho osudů, spojeni na den a noc na jedné palubě : V tomto prostoru Evropy jsme se octli v ne ko neč ně ply nou cí řece kovových strojů, uhánějících po světových dál ni cích. Je de me napříč Německem a nevidíme (na rozdíl od na šich zemí) ani města, ani vesnice a vesničky. Kde je ta líbezná kra ji na česká? Holá rovná krajina, někdy pásy listnatých stromů, občas se z nich vynoří supermoderní benzinové stanice s obchody a re stau ra cí, stej né po celé zá pad ní Evropě. Snad ten nedostatek vjemů je konečně pří le ži tos tí k odpo čin ku od vřavy starostí, jež od ply nu ly s hra ni ce mi naší země. Myšlenky mizí, příchází vnitřní klid, po ma lé očiš tě ní V duchu děkuji matce, která mi laskavě darovala pro střed ky k této ces tě. Autobus míjí zjevení v zimní tmě: osvětlené věže vzdáleného venkovského kostela se vynořily z tmavě mod ré ho pro sto ru rovné ně mec ké krajiny, jako by potvrzovaly svým sou hla sem všech ny ty intui ce srdce 19.00: Projíždíme ve Frankfurtu těsně kolem obrovité od ba vo va cí haly letiště. Odtud se létá do Indie z Evropy nejčastěji. Pro skle né stě ny haly svítí do noci, uvnitř září křehké konstrukce stropních pod hle dů z bí lých trubek. Míjíme Hotel Sheraton a Con gress Hall Sher a ton, jsou sice ohromující svou velikostí, ale je to architektura stro há, přís ná, bez fan ta zie Již vím, proč jsem se stále tak pozorně dívala, zatímco vět ši na spo lu cestu jí cích dříme: uprostřed Frankfurtu je křižovatka s velkou směrovkou na Waldorf pro nás proslavené město, kde byla za lo že na prv ní škola du chov ní ho učitele, umělce, filozofa Rudolfa Stei ne ra. Wal dorf ská škola: místo vzdělávání duše a ducha, místo radosti ze spo lu prá ce, obětavé pomo ci učitelů a rodičů, místo pěs to vá ní všech dru hů umění i plodů zahrad. Vzpo mí nám na kurzy wal dorf ské pe da go gi ky na univerzitě v Olomouci. Přijeli dobrosrdeční Něm ci a Švýcaři, učili nás, jak společně učit i zpívat. Ty chorály jsme pak zazpívali v olomoucké ka ted rá le dvě vzdálené skupi ny stojící pro ti sobě ro ze zně ly chrámový prostor čistým andělským mno ho hla sem. A jak nás učili malbu? Jako tichou pomalou koncentraci na bar vu, štětec a papír. Pro každého žáka v těchto školách při pra vu jí uči te lé všechno po třeb né pečlivě na jeho místě, aby se ne mu sel ničím zdr žo vat. Maluje se v absolutním tichu podle pokynů uči tel ky, po ma lu se kladou připravené tóny akvarelu přes sebe, vy tvá ře jí po di vu hod né harmonie, přitom sdílíme všich ni cosi ros tou cí ho v nás, cosi no vé ho a láskyplného, malba je tichou řečí nové společné vlny vzác né ho porozumění, přechází v meditaci Vzpo mí nám teď po letech, jak to bylo podobné jógovým cvi če ním: nej dříve změna sama sebe, uklid ně ní a společný základní nácvik, pak postupné na stu po vá ní vlast ní ces ty\n7 12 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 13 PŘES LA MANCHE DO LONDÝNA 10. ledna 1996 středa Nehmotnou zemí, nehmotnou tmou nás autobus unáší, náhle řady světel, velké betonové průjezdy a jsme v Calais. Jsou 2 ho di ny po půlnoci, au to bus roluje po vyznačené dráze na ohromné ploše as fal tu jako na letišti. Je tu mnoho nájezdů do rozevřených kovových vrat trajektů, za nimi v tem no tách tušíme břehy vel ké ho kanálu mezi Evro pou a Anglií. Z místa, kde čekáme, vidíme číslo 7 u prů jezd ní brány, pak autobus pomalu za jíž dí do vnitř a zastavuje až u pro těj ší ho konce kovové haly, úplně na pří di trajektové lodi. Vy stu pu je me do nočního mrazu a teprve tady cítíme slaný dech moře a slyšíme jeho šumění. Řidiči nás po sí la jí nahoru s poznámkou, že se tam nebu deme nudit. Úzkými scho diš ti se dostáváme do ob rov ské ho plovou cí ho luxusního re stau ran tu s plyšovými pohovkami a křes ly mod ravých barev, s přepychovými obchody, bary, bankou, ka vár nou, dět skou her nou. Jsou tu stovky obrazů po stěnách samé re pro duk ce slavných umělců současnosti za skly, ale nic mne ne lá ká. Jdu stále do předu, až se dostávám ke dveřím, vedoucím ven na vy hlíd ko vý pro stor hledám moře Vycházím do tmy na vlhkou palubu rychle k zábradlí, odkud svět la Ca lais dovolí pozorovat odplouvající pobřeží a neklidnou tma vou spoustu vod. Na boku našeho trajektu se tvoří široký hře ben bílé pěny, s obdivem jej jako dítě pozoruji, jak spěchá do za du a někde ve tmě možná strne jako plovoucí bílý obrovský had Je velký vítr a tu a tam ve tmě nebe probleskne hvězda. Tady na prázdné palubě je náhle velká pradávná samota světa, mluví Země, Moře a Hvězdy, naslouchám jim dlouze, jsem člověk-plavec, po tisíciletí sám s Ves mí rem, plující za svým cílem od pra dáv na do věků budoucích I ten plovoucí supermarket, unášející nás bezpečně do Do ve ru, tu musí být, abychom prožili kontrast západního a vý chod ní ho ži vo ta. Pulzující sym bol tohoto západního světa jako jeho model v ma lém obsahuje vše, co je pro většinu lidí lákadlem. Mnozí nakupují, mno zí pijí a jedí, mnozí se baví, mnozí spí na těch stovkách sametových pohovek a křesel. Je tu až nevídané pohodlí a my z Čech se tu po hy bu je me jako Alenka v říši divů. Když se ozve anglický pokyn k se stu pu dolů, vracíme se k autům a au to busům do spodní haly lodi. Skr ze otevřený vý jezd na přídi pro bles ku jí ve tmě pomalu se přibližující světlejší masivy slavných doverských skal. Těm na ve li kos ti mnoho ubra lo množství doků a betonových nájezdů pro tra jek ty s velkými ko vo vý mi padacími mosty, jeřáby a halami. Za tím uměle dodaným betonovým a ocelovým pobřežím a všemi těmi tech nic ký mi mo nu menty se doverské skály přikrčují jako nenápadné pozadí tvrdé civilizace. A tak mne napadá při skřípotu železného mos tu, po němž pře je de me na půdu staré Anglie, jak to tady asi vy pa da lo před sta le tí mi, když sem při plou va ly hrdé koráby plné šlechticů nebo dra hé ho skvě lé ho zboží a doverské skály se tu tyčily ve své mo nu men tál ní kráse, čisté, bělostné a celé Za úplné tmy jedeme dále po autostrádě na Londýn. Vy stu pu je me ještě v noci, před 4. hodinou ranní, v podjezdu u nádraží Vic to ria. Našli jsme útočiště u bílých stolků v ohromné nádražní hale. Když se kolem 6. hod. ráno otevřely obchody s časopisy, jde me je pro hlí žet a napadlo nás využít čas napsáním prvních pozdravů k nám, domů do Čech. Ranní úsvit v Londýně zastihl pětičlennou českou skupinku pout nic a jed no ho poutníka, jak se osvěžují jídlem a pitím z do ve ze ných zásob, vese le si vyprávějí a dělají plány, jak ty dva dny do odletu v Londýně stráví. Po telefonátu o půl osmé se kvůli uby to vá ní vy pra vu je me se zavazadly před nádraží hledat taxi. Stojí jich tam pěkná řádka ale doslova jedno auto stejné jako dru hé. Tahle kon zer va tiv ní země se smyslem pro humor má v Lon dý ně specifickou zvlášt nost, která ji odlišuje od ostatních evropských velkoměst: taxíky jako z let tři cá tých černá, lesklá, boubelatá auta s velkým obsahem, velmi po ho dl ná, se nijak nedají přiřadit do mód ní vlny aerodynamických stí ha ček, vy zý va vých v barvě i designu, zdomácnělých i u nás. Dobromyslný řidič srovnal naše zavazadla i nás dovnitř a už se vezeme pěkně z centra dlouhými ulicemi na jedno klidné londýnské před měs tí, s rozsáhlými čtvrtěmi cihlových kolonií, za hrá dek a pěk ných krámků. Kon čí me asi po hodině jízdy v ulici, ve dou cí do kopce ve čtvrti Streatham Hill, a hledáme dům, kde máme žít dva dny a dvě noci. Typicky anglický šedý patrový dům, spíše vila, nás vítá do ti ché chodby, pokryté bledým plyšovým kobercem. Staré zařízení vel ké ho tapetovaného\n8 14 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 15 pokoje s krbem, viktoriánská křesla, vy rud lé těžké sa me to vé závěsy před velkým proskleným vstupem do za hra dy spí še zahrádky, zpustlé a za rostlé, kde pár keřů za růs tá břečťanem a sta řič ké kameny se ztrácejí v zemi pod ze le ným po vla kem mechu to vše jako by nás přeneslo do starých časů, do Dickensových ro má nů nebo do doby G. B. Shawa. V tmavé knihov ně je spousta stejně svá za ných knih se zla tý mi nápisy, které nikdo už dlouho ne čte, ko lem stěn staromódní lam py a lampičky. Jen videosouprava a stěna ka zet připomíná, že zde nyní žije mladá lady naše hos ti tel ka, výtvarnice, po vo lá ním scénografka v London Royal Theatre. S úsměvem nás tři ženy Jarku, Helenu a mne nechává v tom to velkém salonu a manželé Ruth a Milan odjíždějí ke svým přá te lům. Pak se do mlouvá me s přítelkyní Helenou na prohlídce Londýna a vyjíždíme spolu poprvé do centra. Máme jasný a jed no du chý pro gram: návštěva Tate Gallery, kde je kromě proslulé sbírky obrazů století současně výstava ce lo ži votní ho díla ma lí ře J. Tur ne ra. Blízko domu je zastávka červených patrových autobusů. Jsou přes ně tako vé, jak je známe z časopisů, filmů a z malých modelů dět ských autíček. Sedíme v prvním patře dabldekru (angl. double-decker ), kolem nás míjejí malé cihlové domečky ko lo nií lon dýn ské ho před měs tí. Za oknem jed no ho domku v prvním patře vidím mladého černocha před oprýskanou bílou skříní, jak si na pánvi zrov na dělá palačinku, do jiné, bohatší vilky vchází pěkně oblečená černošská žena s chlapečkem, pak vjíždíme do čtvr ti větších vil s moderně upra ve ný mi vstupy a předzahrádkami. Je vidět, jak si An g li ča né potrpí na útul nost svých bytů, jsou národ velmi domácký. Jen oni mohli vy mys let úsloví My hou se is my castle ( můj dům můj hrad ), kte ré se tak zalíbilo mno ha českým chalupářům i ma ji te lům do meč ků, dom ků, vil a domů. Angličané nepřipustili nikde blokovou výstavbu velkých pa ne lo vých síd lišť, neboť mají nadevše rádi poctivé rukodělné ře mes lo a solidnost. Angličané jsou také velmi hraví, a snad proto na všech domech musí být někde nějaká výzdoba, byť jen jed no du ché bílé pi lastry a římsy kolem oken cihlových kolonií. Jak se náš červený auto bus blíží k centru, vzrůstají rozměry domů, objevuje se na nich často ornamentální reliéf z pásů pálené hlíny, zřejmě inspirovaný Ori en tem, někdy klasicismem. Velmi elegantně pů so bí všechny hlav ní avenue v centru Londýna, kde velké cihlové fasády mnohapatrových domů jsou individuálně architektonicky řešeny s bílými de ko ry pru hů, říms, pilastrů. Domy jsou pro stří dá ny bělostnými kla sicist ní mi či empírovými paláci. Podivuhodně působí i velmi uměřený ruch uli ce nejsou přehnaně široké a není zde tlačenice aut a lidí, jak to zná me z našich měst. TATE GALLERY je veliký světlý klasicistní palác přímo na nábřeží řeky Temže. Vítá návštěv ní ky barevnými vlajkami, velkými zářivými transparenty a tabulemi, na schodišti právě svačí a kouří hloučky stu den tů a stu den tek. Helena mne rychle, dokud svítí slun ce, před galerií fotografuje, a pak vstu pu je me ob rov ský mi otočnými dveřmi do vysoké slou pové haly. Vpra vo je velká pro dej na knih a ka ta lo gů výtvarného umění, sa mo zřej mě plná mla dých lidí. Čteme tu o spoustě zná mých osob nos tí světového umění, o nových smě rech. Překvapuje mne množ ství pu b li ka cí o figurativní a re a lis tic ké linii v umění, návrat starých mi s trů z konce 19. století. Pak vstupujeme do úžasných prostor Tate Gallery, jež s bě lost ný mi pseu do an tic ký mi sloupy mají výšku i atmosféru sta ro vě ké ho chrá mu. V ústřed ní hale na mramoru stojí sochy Rodinovy a kolem nich posedávají studenti, někteří si na zemi kreslí. Jedna mladá dív ka v černém rozložila barevné pas te ly na dlažbě. Ptala jsem se jí, kde stu du je, ří ka la, že v Paříži a že tady je na jeden rok. Průvodce, starý dobrý Angličan v tmavěmodrém žaketu, hu mor ně vykládá současné umění. Má přitom tak pohyblivou mi mi ku svého sklá da né ho obličeje, že neodoláme a přidáme se k jeho skupince. Provádí nás im presi o nis mem; začíná u obrazu Clauda Moneta, ale ten není vůbec im pre si o- nis tic ký, jsou to hně do še dé stro my z r Jeden Pissarův olej Ráno v Le Havru z r také ještě nemá s impre sionismem nic společného. Ma lo val jej v za mra če ném a vě tr ném dnu, a teprve na jeho obraze z r. 1902, kde stojí jeho žena na louce, za čí ná mluvit světlo v pro sto ru. Blízko visí zvláštní obraz Gau gui nův: raná krajina s horou z r. 1890, nahoře celé poza-\n9 16 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 17 dí vytváří modrá plo cha moře, dole čisté velké žluté pole a malá barevná po sta va, za ní vel ká na fi a lo vě lá hora. Přecházíme přes ústřední halu ko lem největší sochy Epsteinovy: představuje velký kubizující a velmi expresivní bronzový Boj Ja ku ba s andělem z r Jistě by mohl být řazen ke spi ritu ál ní mu umě ní a určitě má na mladou ge ne ra ci velký vliv, sou dě pod le kreslířského zájmu několika studentů. Do haly vchází skupina asi 30 žáků a mladý teoretik galerie jim živě vykládá Boccioniho plastiku Unique Form of Continuity in Spa ce My dvě Češky vstupujeme do velkého sálu s nápisem VICTORIAN PAIN TING Poprvé v životě vidím obrazy slavných malířů anglického sym bo lis mu, prerafaelitů s jejich pohádkovými náměty z mytologie s pro du cho vě lý mi postavami v romantických krajinách. Nej znám něj ší jsou nesporně sir Edward Coley Burne-Jones a Dante G. Rossetti, je jichž veliká plátna spojují malbu, mýtus a básnictví. O sym bo lis mu se tu v informačním textu na stě ně píše mj. že toto umění smě řu je k hudebnímu pojetí a uka zu je abstrakt ní potenciál. Na Rossettiho obrazech kraluje všude temnosvit, kreslím si kom po zi ci jed no ho 280 cm vysokého obrazu, kde zástup bíle odě ných žen se svícemi sestupuje obloukem ze schodů, ml čen li vě, vznešeně. Ob raz je široký 120 cm, jsou to v kompozici vlast ně dva čtverce nad sebou. Ohromný obraz od Johna Martina Po sled ní soud z r je malovaná vize boje dobra a zla: armády andělů nahoře, armády Sa ta na, Goga a Magoga dole. Dlouho jej prohlížím, neboť v levé části dole jsou některé postavy namalované jako od Gauguina! Další Mar ti nův obraz, také tak velký (cca 200 x 300 cm), ukazuje krajinu ráje. Je to velká světlá strukturální prozářená malba naplněná kopci a ska la mi, zahalenými ve sví tí cí mlze, u středu malá skupina postav v bí lém připomíná anděly. Z ostatních si vybavuji nejlépe obraz Ofélie menší, velmi přes ně pro ve denou symbolickou olejomalbu J. E. Millaise, která je v re pro duk cích zná má po celém světě. Bledá dívenka leží v průzračné čis té vodě potoka, kolem hlavy jí plavou světle rezavé vlasy a velmi ba rev ný věnec z květin a všude kolem spousta pří ro dy jenom ta zeleň trá vy a listů na březích je příliš ostře je do va tá. Přesto je to obrázek, kte rý vešel do dějin umění. Jiný Rossettiho obraz je v dalším sále v nezvyklém sousedství: ex po zi ce věnovaná černošským tématům v umění obsahuje mal by z růz ných dob a z různých částí světa. Jeden expresivní ob raz z Tan za nie z r předsta vu je dva Afričany na lodi, jiný ob raz od G. Bur ri ho z r ukazuje Haar lem, malovaný stylem naivní lidové mal by. Ze staré anglické malby je tu vystaven por trét mladého čer no cha, dob ře živeného a rozesmátého, na ma lo va ný slavným sirem Jo shu ou Reynoldsem, a dvacáté století živé sou čas nos ti prezentuje koncep tuál ní dílo černošky Sonji Byce z r Použila fotografií sebe sama, mír ně nadživotních, které přemalovala na portréty slavných filmových postav od Tarzana po Ramba, a tak my divá ci tu sto jí me a dí vá me se do těch neživých cizích obličejů v řadách na stě ně, kte ré na nás ne re a gu jí. Od 15 hod. začíná další výklad tentokrát o umění 20. sto le tí, při dá váme se tedy k půvabné staré dámě. Má na klopě tmavého kostýmu odznak průvodce Tate Gallery a s velkým zaujetím vy prá ví o Be nu Nicholsonovi, jehož překrásný čistý bílý reliéfní ob raz s dvěma kru hy visí na jedné stěně docela sám. Kolem ob ra zu Reného Ma g rit ta Anunnciation (1931) pře chá zíme k méně známému obrazu Salvadora Dalího Mountain Lake: pod horami leží u jezera telefon. Stará dáma říká, že to je zpráva o snech Dalího v r. 1938, které se mu zdály v Mnichově, když Hitler napadl Čes ko slo ven sko. Tehdy prý Cham ber lain mnohokrát volal Hit le ro vi, že se s ním sejde, pak s ním uza vřel smlou vu o míru a brzy, za necelý rok, se roz pou ta lo válečné ší len ství Velmi nás potěšilo, že se v Tate Gallery také ho vo ří o naší zemi, ta dáma rozhodně nemohla vědět, že naslouchají dvě Češky. Pak jsme se zastavili u americké malby let. Je to pro nás nové, jak rozvíjí svůj výklad. Stará dáma hovoří o vnitřním mys tic kém významu těchto maleb, zastavuje se před Hoffmannem, pastózně malovaným, dává mu přednost před obrazy Rothkovými, u jed no ho známého Pol lock o va obrazu vy prá ví o jeho lité technice, jak umě lec často sám vstupoval do plochy obrazu na zemi a gesticky pracoval s laky. U klasika západní malby 20. stol. Barnetta Newmanna se za sta vu je me k delšímu výkladu o názvu obrazu Adam: Adamah to je ten, který pochází ze země, proto je u Newmanna často v obrazech sym bol ver ti ká ly. Stará lady\n10 18 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 19 říká, že Newmann se celý život zabýval bib lic ký mi tématy, že pře mýš lel o Bohu, velmi dob ře se orientoval v mystické filozofii a v kabale. Zmiňuje také posvátný symbol zipps, s nímž New mann pracoval zejména v ná vr zích pro židovskou synagogu Jak je ten výklad pro běžné návštěvníky v Anglii odlišný od na šich zvyk los tí! U nás by si to průvodce nemohl do vo lit, neboť náš člo věk by ho neposlouchal (nemaje předběžné vzdělání) a do sud ne má me to lik teoretiků a průvodců, kteří by do ká za li takto myslet na umění a jeho di vá ky Stará dáma určitě prostudovala spoustu pramenů o sym bo li ce zna ku. Prá vě velmi bystře vykládá jeden obraz Miróův: hovoří o jeho lásce ke ka li gra fii a přirovnává dílo k malovaným básním. Dva troj ú hel ní ky tu prý zna čí ženu (to se mi trochu nezdá) a již stojíme u ve li ké ho Matissova ob ra zu, který sám dominuje na čel ní stěně sálu. Sví tí sytými barvami již z dál ky skrze otevřené prů hle dy několika sálů. Je to obraz Thesna II., velký asi 400 x 400 cm, vytvořený z ba rev ných pa pí rů. Naše průvodkyně říká, že ba rev né papíry byly do obrazu le pe ny pomocníkem, který plnil ma lí řo vy pokyny, dávané ze vzdá le nos ti mnoha metrů. A cituje Ma tis so va slova: Ty obrysové linie ba rev ných ploch jsou tady na místě kresby a to po klá dá ní barvou uvnitř znamená, že já sám se pokládám přímo do barev Stará dáma přidává brilantní exkurs o komplementárních bar vách a drobnou ručkou s chutí ukazuje, jak červená kontrastuje se ze le nou, jak se oranž doplňuje fialovou a jak žlutá se nebojí kon ku ro vat modré barvě. Upoutal a nadchnul mne ten její mladistvý vý klad. To nej lep ší nám před ved la na zá věr: v nádherně světlém sále s prosvíceným stro pem byla díla Američanů Kennetha a Mary Martinových. Na Ken ne tho vých obrazech s nadšením de mon stro va la, jak barevné a černé šik mé přím ky umějí stvořit prostor v plo še bí lé ho plátna. Názvy Řád a Změ na byly dány určitou spi ri tu ál ní kvalitou. Zavěšená kruhovitá plastika od M. Martinové dokonale ře me sl ně zpraco va ná z měděných drátů je symbolem světla, prostupujícího prostorem, za tím co Pevsnerovu maketu pomníku z jem né sítě stří b ři tých drátů tvořících paraboloid vysvětluje naše prů vod ky ně jako sym bol osvobození ducha, vznešenou spirituální geometrii v prostoru. Končíme u Velkého skla Marcela Duchampa, dnes asi nej cen něj ší ho expo ná tu moderní sbírky Tate Gallery. Vyprávění staré dámy pře chá zí od tech nic kých popisů materiálů k filozofickému významu. Říká, že to dílo je vlastně rébus a veliká mystifikace, že Duchamp byl proslulý svým zájmem o okultní vědy a mystiku, že to byl zá had ný člověk a byl si vědom křeh kosti a pomíjivosti vše ho kolem. Proto je i toto dílo tak křehkým symbolem, jakýmsi pra ob ra zem-ar che ty pem duše člověka Stará dáma se s námi loučí, netušíc, jak pro nás poodhalila další roviny vědomí v západní kultuře, jak připravila nejen vstup do vel ké expozice J. M. Turnera, ale i neviditelný most přes kon ti nen ty do da le ké Indie, kam nás odnese letadlo za dva dny CESTA ZA ZRAK V MALBĚ TURNERŮV LET ZA SVĚT LEM Jsou některá díla, která mohou odhalit podstatu smyslu života i ve výtvar ném umění, ukazují duchovní cestu tvůrce a spojují ty, kte ří rozumějí, v jeden nový univerzální proud cítění: jsou to jistě Rem brandt, El Greco, Mi che lan ge lo, ale i van Gogh a stovky dal ších. Je to jistě i doslova zá zračné dílo Turnerovo: zázračné proto, že do ká zal pře vést na plát no či pa pír to, co viděl za zra kem ve vyšším duchovním světě. Teprve po prožití Turnerova díla mohu alespoň trochu po cho pit, jak rost la a rozvíjela se svobodná západní kultura, a také proč jeho dílo u nás v letech materialistické filozofie a ko mu nis tic ké nad vlá dy bylo naprosto za ml če no. Turnerovi ani Západu to nevadilo, ale naší kultuře a našemu vzdělání tato duchovní izolace způsobila ko laps a bezvědomí, z něhož se po ma lu a těžce pro bí rá me Procházím sály s obrazy J. M. Turnera a uvědomuji si, že celé jeho dílo je pronikáno světlem, je vlastně cestou ke světlu sa mé mu, plné luminózních třpytivých barev. Jeho obraz Slunce vycházející nad jezerem je oprav du čistá abstraktní malba, jeho Anděl stojící ve slunci pa t ří k těm nej po di vu hodněj ším vizím, vi zím světla v kosmu, jaké kdy byly namalovány. K obrazu anděla je pověšen biblický text ze Zje ve ní sv. Jana, který vdechl Tur ne ro vi toto vidění:\n11 20 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 21 I viděl jsem anděla, stojícího ve slunci, a křičel silným hlasem přišel a shromáždil všechny pod ochranu velkého Boha Světlem je malováno mnoho těch nevelkých obrazů, jako Pon te delle Torri, Spoleto, Norham Castle, Sunrise, Solitude, Od jezd a Ná vště va hro bu, či Merkur posílaný k Aeneas. V nich vr cho lí Tur ne ro vo mi s trov ství v malbě náročně komponovaných mytologických pří bě hů, kte rých tu visí několik desítek. Mysticky pů so bí velké plátno Otevření Valhaly. Strhující dynamika obrazu Par ník ve sněhové bou ři překvapuje nejen nádherně pastózní techni kou malby, ale i úžas nou odvahou, s ja kou malíř dokázal vy stou pit nad své zku še nos ti do oblasti nových ob je vů. I obraz Válka je vi zi o nář ský, až di vo ce radostný, nabitý energií. Skutečně, všechny obrazy, které Turner udělal, jsou naplněny vel kou vnitř ní silou. Zastavovala jsem se u každého z nich v úžasu s otázkou, jak ta malířská hmota vůbec může vypovídat o svět lech, zářích, blescích, bou řích, větrech, o poryvech deště a vod, o vze dmu tých mořských vlnách, kte ré se okamžitě tříští v hřebenech bílé pěny? Kdosi odpovídá: Ne, to nejsou ty viděné hmotné děje, to již není řeč hmo ty o hmotě, ale je to ryzí vnitřní řeč, vnitřní hlas, zma te ri a li zo va ný kos mos našich představ, tak silně viděný okem intuice. Turnerovo dílo je neuvěřitelně rozsáhlé, což svědčí o usta vič né práci a dřině v odříkání on nepřestával, ani nemohl přestat za ní ce ně následovat myšlenky, které ho hnaly stále dál. Úctu a obdiv vzbuzují jeho starší velké obrazy historické a my tologické kompozice, na nichž množství postav žije v di vu krás ných krajinách jakoby v zemi snů. Jsou malovány s nej vyš ším mi s trov stvím i nadšením. Je to jistě projev velké síly ves mí ru nej vyš ší ho ducha, stoupajícího od řádu nižšího k vyš ší mu, od cha o su a tragédií ke kli du a jasu zvlášt ních nadpozemských svě tů. To zdánlivě nejjednodušší téma Turnerovo téma východu slun ce je pro jeho mystickou malbu příležitostí ke sdílení věčné záře bož ské ho světla v nás i kolem nás. Při vnímání takového obrazu jsme jako by postupně zaléváni proudy nekonečného, ne po cho pi tel né ho štěs tí. Ve všech Turnerových ob ra zech je možné po znat, jak se jeho sil ná duše vy ma ňo va la postupně ze všech pout, ukovaných nád he rou vi dě né ho svě ta i bohatými představami. Kdyby Turner malbu ne dě lal, ne moh li bychom spoluprožívat tuto velkou a statečnou cestu, ne vě dě li by chom, jakými duševními sta vy a přes jaké pře káž ky se jeho duch dostával. A také je prav dě po dob né, že kdyby Turner ne ma lo val, asi by k tomu du chov ní mu vývoji, k tomu letu za Světlem vů bec ne moh lo dojít! Pravděpodobně malba je takový katalyzátor, který pomáhá lid ské mu vě do mí přijít samo k sobě. Jindy je to hudba či poezie, i jiné dru hy umění, jež ve vzácných případech způsobí onen prac ný al chy mis tic ký proces transfor ma ce naší mysli, citů, představ, nálad, jež stále víří v našem vědomí, tlačí se ze všech stran, ha la sí, hřmí, zpí va jí ze všech sil, aby se domohly naší pozornosti. Možná že Turner při malbě intuitivně vstupoval do pod vě do mí a postup ně se dostával až do stavů vytržení, obdobných sta vům mno ha mys tiků. Tu skvěle vítězí nadvědomí, kos mic ká uni ver zál ní du chov ní energie. Hlavně v období posledních let, zhruba od r se ukazuje vý znam ný převrat ve formě i duchu jeho malby od vel kých figurálních kom po zic se odvrací k čisté řeči duše. Je při nejmen ším zvláštní, že tato forma byla poz dě ji teoretiky nazvána souhrnně jako abstraktní, ačkoliv je do těch to obrazů vložena úpl ně hmatatelná a konkretní řeč barvy, řeč ba rev né hmoty, struktury a plastického povrchu, zvrásněného a modelovaného gesty ruky, mož ná i těla. Zdá se, že Tur ne ro vo nadvědomí se začalo hlásit mys tic kými stavy a prožitky a do ká za lo ovládnout ztvárněnou hmotu, aby vtisklo vizuál ní cestou do duší všech spoluúčastněných ne po psa tel ný vjem tou hy po nekonečnu. Jako by zázrakem zhmotnilo a za sta vi lo stav roz ply nu tí vědomí na ploše plátna v nekonečných pro sto rech ex tá ze: v prou dech třpytivého chvění radosti, trvalé zku še nos ti Světla Dojem je pro citlivé duše tak silný, že překoná všechny od bor né teoretické články, přednášky a studie. Ještě při čekání na letadlo o dva dny později v Gattwicku se sna žím pocho pit, co tento hluboký zážitek na cestě do Indie zna me ná. Je to jakási pře de hra setkání se Satja Saí Bábou? Je to pomoc v po zná ní mé osob ní dharmy, vlastní životní cesty, je jí ho smyslu a obsahu, nebo je to vzkaz\n12 22 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 23 a sdělení těm ostatním hledajícím ten úžasně pravděpodobný vývoj k duchov ní mu pro zře ní u Turnera skrze malbu? Je možné, že takto je ukázáno na jiný systém vnímání a po cho pe ní děl umělců v různých dobách, na potřebu vypěstování daleko jem něj ší cit li vos ti ke sdělení prožitků rostoucí univerzální duše? Nemohu zapomenout na dva velké sály, naplněné Tur ne ro vý mi kres bami, studiemi, akvarely, skicami k obrazům. Za skly zá ři ly jem ně vodově nadýchnuté východy slunce, tvary oblak, tvary krajin i bou ří, na stolech ukázky z množství jeho cestovních ski cá ků, živé záznamy proměn tvarů v energických rychlých tazích sépií, rud ka mi, tužkami tisíce stop okamži ků, jež živí prameny inspirace. Tu se dá vysledovat zrod a postup jeho fan ta zie, jež ho vedla až k obrazům. Postály jsme ještě na galerii nad sály Turnerových obrazů a od chá zí me ze slav né Tate Gallery do londýnského zimního večera. DVĚ ČEŠKY V ANGLICKÉM PARLAMENTU Na nábřeží Temže procházíme parkem k Westminsteru, jehož křeh ká pseu do go tic ká věž září do modré tmy pod světly žlutých re flek to rů. Do hlav ní brány vcházeli lidé, jako by vstupovali do chrá mu, a tak jsme vešly do srdce britského království: do budovy an g lic ké ho sně mu. Slavnostně odě né policistky s černými buřinkami na hlavách, na nichž se leskl velký stří br ný znak Anglie jako šperk, celé v čer ném, nás velmi srdečně zvaly na zasedání par la men tu. Byl to prá vě den ote vře ných dveří pro všechny pří cho zí bez roz dí lu rasy, ná rod nos ti, věku, aby se mohli přesvědčit, jak se v Anglii přemýšlí o vel kých i menších problémech. A tak jsme mohly svobodně procházet vysokými a dlouhými go tic ký mi chodbami, kde na stěnách malby vyprávěly o his to ric kých dě jích Anglie od 9. století, o hrdinských činech Vi kin gů, sta rých an g lic kých krá lů, šlechticů, o mnoha světcích. Po zná vám Tho ma se Moora, jehož mod lit bu umím zpaměti, ukazujeme si zná mé krá lov ské podoby, jejichž jména nacházíme v bor du rách vel kých fresek. Na konci chodby nám krásně odění policisté nabídli vstupní for mu lá ře, kam vyplňujeme jméno a adresu, a s úsměvem nás poslali po úzkých schodech do 2. patra na galerii Dolní sně mov ny. Ve ves ti bu lu této Stranger Gallery nám přejížděly policistky ru ka ma po kap sách. U mého kabátu se jed né něco nelíbilo, vý straž ně zvedla obočí a po žá da la mne, abych jí obsah kapsy uká za la. Když z ní vypadla tuba čes kých mentolek a brýle, sr deč ně se zasmála a vedla nás do vnitř. Octly jsme se pod klenbou ohromného sálu sněmovny re pre zen tan tů, byly jsme usazeny na zeleně polstrované stupňovité la vi ce, odkud jsme poho dl ně pozorovaly všechny účastníky jed ná ní a moh ly sledovat obsazení míst jednotlivých stran podle in for mač ní ho plán ku. Po stranách galerie byly zavěšeny televizní ob ra zov ky, na nich běžel text o obsahu jednání dole. Jeden z poslanců hovořil o pro blé mech hospodaření tajné služby a o je jím financování k ně ko li ka málo svým kolegům, na čelním místě pre zi den ta seděla ve vy ře zá va ném vysokém křesle žena, čer no vla sá, korpu lent ní, v dlouhém černém taláru a stále pro hlí že la nějaké dokumenty, občas k nim něco při psa la. Před ní v prázdnu velkého sálu stály uprostřed dva obrovité pra sta ré psa cí sto ly, na jednom z nich leželo veliké královské žez lo, za dru hým seděl drobný úředník, na hlavě šedou vypelichanou pa ru ku to byla jediná připomínka anglické parlamentní tra di ce. Ten to muž stále pilně zapisoval, a to na počítači, který se na ma siv ním tmavém dubu barokního stolu se zeleným pls tě ným potahem zdál do ce la maličký, jako bílý brouk. Nahoře ko lem nás nebylo mno ho lidí pře va žo va li však mladí, zejména je den pár, který vypadal na Švédy, se pobaveně usmíval. Asi po čtvrthodince jsme sešly dolů, aby chom si prohlédly další prostory Westminsterského paláce. Na dru hé straně klenuté chodby s fres ka mi čekali na nás černě odění muži se zla tý mi znaky na hru di a velmi úsměvně nás zvali na zasedání sně mov ny lordů. To nás ovšem potěšilo a po vyplnění formalit jsme vy stou pa ly uzouč ký mi středověkými schůdky na druhou galerii s tma vě rudě po ta že ný mi sedadly. Ze strmé výše pod stropem go tic ké ho sálu jsme viděly nejangličtějšího lorda kancléře, jakéhosi černého mága, který trůnil na velmi bachratých rudých válendách. V in for ma cích jsme se dočetly, že to jsou vlast ně žoky vlny a bavlny, na sbí ra né před sta le tí mi ve všech zemích britské koruny.\n13 24 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 25 Na nich tedy v od po čiv né póze naslouchal lord kancléř jed ná ní pánů lordů, sty lo vě oděn do čer né ho řasnatého taláru, hlavu po kry tu úcty hod nou opo tře bo va nou pa ru kou nezřetelně šedavé barvy, le žér ně po sa ze nou na stra nu. Jed ná ní vypadalo spíše jako humorná ka ri ka tu ra na starou dobrou An g lii, neboť kromě lorda kancléře se pouze asi de set star ších pánů pohodlně rozkládalo po prázdných dlouhatánských bordových pohovkách. Dva z nich v bílých košilích seděli na mís tech biskupů, několik na místech opo zi ce a jedna žena vzadu na místě pro no vi ná ře. Té ma tem jednání byla kriminalita mládeže a podmínky péče o mládež. O slovo se přihlásil docela še do vla sý sta řec vzpřímeného držení těla a mluvil tak vtip ně, že ně ko li krát rozesmál lordy i galerii. Co se týče architektury, působí sněmovna lordů velmi slav nost ně a opravdu velmi důstojně. Z interiéru je nejvýznamnější její po zla ce né go tic ké dřevěné průčelí s množstvím pilastrů, vě ži ček a go tic kých fiál, jež tvoří nádherné třpytné pozadí zlatému krá lov ské mu trůnu. Tak jsme mohly poznat atmosféru míst, na nichž se rozhodovaly osu dy národů a s největší pra vě po dob nos tí před staletími také osud Indie, kam vede naše cesta. Odcházíme zpět tou rozlehlou klenutou chodbou, vedoucí po celé ose paláce, plného anglických dějin, zastavujeme se v ob rov ském stře do vě kém sále těsně u východu, který byl naprosto prázd ný, tmavý a připomínal ve likos tí a klenbou náš Vladislavský sál na krá lov ském hradě v Praze. Helena jej fotografuje a vy chá zí me ze starého paláce k Westminster Abbey. Ka ted rála, kde od po čí va jí celé ge ne ra ce králů a státníků, vojevůdců, básníků, vědců, filozofů, potemněla v zimním večeru, přikrčena před velkými paláci a vládní mi bu do va mi. Zato velký Big Ben sví tí ozářeným ci fer ní kem do noci. Kolik let byl pro náš národ jeho hlas znělkou svobody? Ge ne ra ce našich rodičů poslouchala tajně za německé okupace lon dýn ské rá dio, ge ne ra ce naše za daleko delší ruské okupace na slou cha la Lon dý nu s Big Benem také. Teď tady procházíme a gotická pa lá co vá věž s cim bu řím, ho di na mi a se zvonem z ji né ho světa mlčí. Kde je ta všech na minulost, ty hrdé bitvy a miliony mrt vých? Kde jsou oku pa ce a füh re ro vé a Chamberlainové? Kde úzkostná noční volání, kde ti sí ce le ta del, tan ků, miliony pušek, kde ruce, které je vyráběly, kde mi li o ny duší, kam zmizelo to všechno, co se stalo a kam se zapisují myš len ky a činy? Big Ben mlčky od mě řu je minuty, kolem nás přechází ně ko lik mladých studentů a studentek, smějí se. Dvě mladé An g li čan ky nám ukazují cestu ke stanici metra a jdou před námi, jako by se ni kdy nic nebylo stalo. Vstupujeme do podzemí a jsme v tom nejotlučenějším, nej za ne dba nějším a nejstarším metru světa s malými tunely a malými vozy, bez obložení stěn, dlouhé černé kabely jsou tu vedeny v proudech po opadávajících špina vých zbytcích omítek. Snad jen myši ve svých podzemních chodbách se cítí tak jako my, když pře stu pu je me, vlast ně přebíháme z jedné otlučené chodbičky do druhé. Jenže ty myši mají v podzemí čisté prostředí, kdežto zde se po de sít ky let usazují londýnské saze a prach na vykotlaných puk li nách a děrách ve starých omítkách vytvořily mastné černé okra je, po zna me na ly i střechy a stěny stařičkých malých vozů. Kon trast opro ti nádherným stavbám na po vr chu je pří liš vel ký, příliš ne po cho pi tel ný. Jaké je tohle krá lov ství? Nabízejí se mi dvě varianty: poslanci a lordi metrem nejezdí, pro to tedy podzemí je necháno chudým a neinvestuje se do ob no vy. Dru há mož nost: za pár let najdeme v Londýně docela no vou síť me t ra, mohutnou a supermoderně vybavenou, to staré bude zrušeno a zapomenuto. Napadá mi absurdní představa, že Londýňané se vůbec ne bo jí ato mo vých útoků a nepotřebují dobré velké kryty. Oni myslí, cítí a žijí ji ným způ sobem. Ale kde potom Henry Moore kreslil ty tisíce lidí, na mač ka né v krytech při ně mec kých náletech? Byla to jeho vize, nebo exis tu jí pod Londýnem velké středověké sklepní prostory? Po zkušenostech s londýnským metrem jsme se rozhodly, že při dalších cestách městem vychutnáme příjemnost vyhlídkové do pra vy. Druhý den jsme si chtěly prohlédnout Victoria Albert Mu se um. Z červeného patrového dabldekru jsme vystoupily u Knight s Brid ge. Jako z udělání stojíme u brány věčně zeleného Hyde Parku a ko lem nás klid ně projíždějí na hnědých koních dva strážci parku ve žlu tých ka bát cích. Abychom uzna ly, že se nám to nezdálo, za moment jede kolem nás, čekajících na další dabldekr, urost lý krás ný gro šák, ne sou cí reprezentativního lon dýn ské ho policistu v černé helmě a splý va vém dlouhém mod rém pláš ti. Kůň důstojně a klidně nesl svého pána, ačkoliv kolem sviš tě la řeka lesklých aut světových zna ček.\n14 26 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 27 Tak se ukázala nám, Češkám z malé zemičky, nezdolná síla a vy tr va lost anglických zvyků a tradic. VICTORIA ALBERT MUSEUM Victoria Albert Museum, ohromný klasicistní palác, má nád her né sbírky orientálního umě ní. Po celém Londýně velkými pla ká ty pro pa gu je výstavu Dži nis tic ké ho umění. Nevěděly jsme ale, že před těmi du chov ní mi hody ve sbírkách východního umění projdeme evropskou duchovní minulostí. V mnoha vysokých sá lech tu stojí po mní ky, slou py, náhrobky, chrá mo vé dveře památky naší stře do vě ké i starověké kultury a při ta hu jí si nás, tiše k nám vysílají svá po sel ství Mezi nimi jsme se s Jarkou velmi dlouho za mýš le ly, dotýkaly se povrchů, pro ží va ly, co znamenají. Ná hrob ky králů a krá lo ven z stol. s mírnými úsměvy ležících po stav jsou velmi prosté, jednoduché. Roucha jsou pomalována pravidelným ornamentem, v ru kou, spo čí va jí cích klidně na hrudi, není ani kříž, ani růženec. V jednom vel kém kovovém náhrobku francouzského bis ku pa jsme cítily slabé vi b ra ce sil, jiné ne dá va ly žádnou energii byly to od lit ky, i když do ko na lé. Nejhlubším dojmem na nás zapůsobily starokřesťanské slou py z Irska, poprvé jsem mohla na vlastní oči ocenit jejich ta jem nost, rus ti kál ní duchov ní sílu, symboliku, pocítit neobyčejně silný vztah ve li kos ti ka men né ho staroirského kříže k tělu člověka, kte rý k němu při chá zí. Poprvé jsem viděla slavný keltský kříž s kru ho vým ka men ným kolem, se symboly po sled ní ho soudu. Několik metrů opodál stál ohrom ný Trajanův sloup, ovinutý kolem dokola stoupajícím pá sem reliéfu s tisíci postavami římských vo já ků, kte rý vyprávěl o hr din ství a vítězstvích císaře a jeho legií. V kontrastu s tímto zmateně povykujícím monstrem ob ro vi té ho předimenzovaného pomníku vyzařuje keltský kříž hluboké mys tic ké poznání a pradávnou zkušenost o vývoji a cestě duše. Temné spirály reliéfu na starých dveřích z irského kostela asi z 9. století mají v sobě cosi vikingského. Stylizace hadovitých úpon ků, jichž jsme se dotýkaly, skrývá podobu bájného zvířete a vsadím se, že nemá nic společ né ho s křesťanskou vírou, ale spí še s magií, s dé mon ský mi přízraky čarodějných nočních obřadů a tanců Na dalších monolitech a stélách jsme zkoumavě prohlížely pra dáv né sym bo ly spirál, čtverců, průpletů kruhů. Počítaly jsme je jich opa ko vá ní, číselný rytmus samozřejmě souhlasí s ma gic ký mi čísly. Opa ko va ně, jako v jiných starých kulturách, se tu vy sky tu jí ná sob ky dvou, tří, sedmi, často se symboly řadí do po čtu osmi. Jsou tu za šif ro vá na starověká učení Východu nebo al chy mis tic ké poučky? Fascinující zážitek z těchto starých kamenných památníků ev rop ské du chov ní cesty je důležitý pro umělce, básníky, filozofy, vědce i léčitele bu de te-li v Londýně, dopřejte jej své mysli i duši. Takto předem připraveny vešly jsme do sálů s indickými reliéfy a mal bami okruhu džinismu. SPASITELÉ PLNÍ POKOJE stálo psá no nad vchodem do výstavy dži nistic ké ho umění a ná bo žen ství v jedné části Victoria Albert Museum. Přímo za vstupem trůnil úchvatný velký model nejstaršího džinistického chrámu. Skvělé řemeslné provedení z bílého mramoru korunovalo krásu všech jeho věží a věžiček. Všechny jeho čás ti, proporce a rytmy šep ta ly o na u kách duchovních cest, o chrámu těla, v němž duše je bož stvím, zá ří cím uvnitř a pro svět lu jí cím tělo. Na bělostném panelu jsme si pročetly základní výklad o smys lu dži nis mu, perfektně vytištěný moderním písmem: Džinismus, jed no ze tří největších náboženství staré Indie, je ne pře ru še ně prak ti ko ván již od 8. stol. př. Kr. Jeho název pochází od slova džina osvoboditel či ví těz a má spi ri tu ál ní význam. Dži nis té věří jako buddhisté a hinduisté v cyk lus zro ze ní a zno vu zro ze ní, ovlivněný karmickými účin ky činů. Ko nečným cí lem vě ří cí ho je přerušení cyklu a dosažení osvobození. Džinisté uctí va jí skupinu dvaceti čtyř osvobozených bytostí tírthankarů džinů pomáhajících k do sa že ní cíle, kteří přebírají roli učitelů a vzorů sil né víry. Džinistický systém tedy obsahuje různé bohy, bohyně a bož stva, sloužící bohům, často na sebe soustřeďují různé kulty Dnes po celém světě exis tu je na šest milionů následovníků. Dži nis mus je vá žen jako nejmírovější ná bo žen ství světa pro svou lás ku k pokoji a přísný příkaz neubližovat (ahinsá). Mahátma\n15 28 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 29 Gándhí narozen jako hinduista uctíval dži nis tic ké učení a přijal zásadu nenásilí, neubližování pro své hnutí za indickou nezávislost. Toto učení nenásilí ovlivňuje typ zaměstnání, které džinisté mo hou vy ko ná vat. Jsou tra dič ně prodavači a obchodníky s tex ti lem, se šperky a za bý va jí se finančními záležitostmi, jsou pro sla ve ni v medicíně a v technických obo rech. Druhá část expozice Patroni a donátoři zasvětila diváky jak an g lic kými texty, tak mnoha starými plastikami a dokumentací do způ so bu ži vo ta komunity džinistů, do ideálů, které daly vznik nád he ře chrámů a jejich umělecké výzdoby. A tak jsme mohly po rov nat vznik duchovních prostorů a symbolů naší kultury v Evropě s východní tra di cí. Nejváženějším způsobem života v Indii je askeze jogína, osvobozeného od závazků i vášní. Umělecké tradice tří velkých in dic kých ná bo žen ství od rá že ly tento ideál od pradávna. Předávání představ, kte ré zdůrazňovaly tyto vlast nos ti, patří k ná bo žen ským aktivitám a vyvolává filantropii, pro je vo va nou v džinistických tex tech. Největší význam při předávání džinistických nauk byl při čí tán stavění chrámů a podporování písařů. V historii při chá ze ly nej vět ší podpory od bo ha tých džinistických laiků, zejména ob chod ní ků, z pod ni ků, které kvet ly v Gudžarátu kolem přístavů ve vnitrozemí se ver ní Indie. Rozhodně největšími dárci byli králové z dynastie Čalukjů, kte ří vládli v Gudžarátu, také mnoho králů z Radžastanu a Malvy, kte ří hlav ně od 10. do 13. století zbudovali množství chrámů a knihoven. Tyto akty podpory byly nejen obecně prospěšné, ale dovolovaly dži nis tům všech společenských stup ňů vše obětovat a učit se na cestě ke konečnému osvobození. Není v tom určitá podobnost se zvyky v křesťanských spo le čen stvích? A zrovna tak obrazy a plastiky dárců byly vtěleny do chrá mo vých prostorů jako u nás, dokonce i do iluminovaných ru ko pi sů jako malé klečící po stavič ky na okraji kompozic. (Kdo má v živé pa mě ti z našich státních galerií tzv. votivní desky, obrazy nebo so chy, jistě si vzpomene na krásně oblečené dámy nebo šlechtice, klečící pod pláš těm P. Marie nebo světců, v ma lém měřítku. I u nás se věřící snažili vše obětovat, stavěli kláštery, chrá my, školy, nemocnice.) V dalším sále sochy světců tírthankarů neboli džinů reprezentují veliké učitele jógy, sedící v absolutně klidné meditační po zi ci lo to su. Každá taková socha má ještě pečlivě tesané po za dí, při za svě ce ném pozorování se ukážou různé duchovní světy a úrovně, v nichž se duše duch světce pohybuje. Za každým tírthankarem je mistrovsky vymodelováno mnoho božstev, posvátná zvířata a symboly v malé architektuře s mnoha sloupky, ornamenty, úponky, ol tá říč ky radost pohledět, postát, po me di to vat. Oděv tu ozna ču je, ke kte ré části džinistů světec pa t ří, zda k svetambarům (bíle odění) nebo k digambarům (nebem odění nazí). Ti zavrhli všech ny zá vaz ky, včet ně oblékání. (Ovšem v tak teplém podnebí to jde lehce, nadto v zemi, kte rá respektuje a toleruje všechna vyznání.) Mezi velmi uctívané členy džinistického panteonu patří bož stva a bo hy ně, nebeské bytosti, duchové, rovněž známí v buddhismu a hinduismu. Znalci, vědci i velcí duchovní učitelé tvr dí, že všech na in dic ká náboženství po chá ze jí ze společného vel ké ho kořene přírodních kultů nejstaršího véd ské ho ob do bí. Před nost ně v ži vo tech džinistů vede bohy Indra (též Sa k ra podle tex tů) a z bohyní zejména Sa ra sva tí, jejímž polem působnosti je hlav ně moud rost a také různá umě ní. Hraje ústřední roli při zís ká vá ní vše vě douc nos ti adep tů na cestě k osvobození, aby mohli zlomit pouta kru hu zno vu zro ze ní. Pěkní jsou i jakšové a jakšiní (mužští a ženští duchové pří ro dy), čas to zobrazovaní jako strážci, hlídající božské džiny. Z muž ských jak šů nejpo věst něj ší je Dharandendra, z ženských jak ši ní Ambika je uctí vá na pro sílu plodnosti a mateřství, pak i Ča kra švarí a Padmavatí, jak ši ní božstev (džinů) Rišabánata a Paršvanáta. Procházení mezi posvěcenými sochami a reliéfy začalo mít svůj účinek: zastavuji se na stále delší dobu, jako by mé vnitřní cítění za ča lo vnímat ja ká si podivuhodná sdělení. Náhle si jasně uvědomuji ten silný kontrast na še ho a východního vnímání: naše je vychováno intelektuálním vzdě lává ním. Západní te o rie umění přes ně popisuje to, co vidí, umí měřit, vážit, kompiluje, komparuje to z historických děl o umění dobře známe. Známe přesné míry egypt ských, řeckých a římských chrámů, objemy je jich sloupů, chemické složení barev na polychromii sarkofágů, na freskách py ra mid. Neví me ale nic o vnitř ním významu těch sta veb, o vírách a myšlení a smyslu životů jejich tvůrců. Silně po ci ťu ji právě tady, v Londýně, mezi symboly od ve ze ný mi z in dických chrámů, že na tato díla z ka me ne, kovů, dřeva a barev ne mů že platit\n16 30 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 31 naše obvyklá teorie a estetika. Cí tím, že ten, kdo by je mohl prožívat, musí mít dlouholetou zku še nost duchovního života v zemi původu. Zdá se mi, že každé to viditelné dílo je vlastně docela individuální navádění do hlu bo ké ho, skry té ho vnitřního svě ta kaž dá jeho část přivádí k me di ta ci o ur či tých vlast nos tech božství. I malá část sochy, reliéfu, malby může být sig ná lem k probuzení vyš šího uvě do mě ní, k du chov ní mu napojení na velmi silné ener gie Začalo se mi ujas ňo vat, že ve všech čás tech takového reliéfu nebo sochy musíme se svou myslí s co nejbdělejší pozorností vědomě pracovat, prožívat specifické zku še nos ti a tím se po stup ně můžeme do stat, aniž to možná tu ší me, na vyšší stupně vědomí. Je to naprosto jiný postoj k tzv. výtvarnému dílu než v našich ci vi lizo va ných západních kulturách! Ze západních univerzit byla vy kli ze na mno ha ti sí ci le tá zkušenost osobního a vnitřního vní má ní světa a nebyla ničím nahrazena, proto neumíme, a ani ne mů že me po ro zu mět a prožít jiné kul tu ry, založené na bohatství vizí a intuicí. V nich se vědomě nevytvářejí umělecká díla, ale kódované zprávy o duševních stavech a stupních duchovní ho po zná ní. Taková sdě le ní jsou ukryta nejen v sochách a meditačních sym bo lech, ale i ve šper cích, ornamentech oděvů a koberců, v architektuře celých chrá mo vých komplexů i v nábytku a dalších krásných předmětech, ob klo pu jí cích člověka. Množství symbolů božství, buddhů, džinů, pravých kláš ter ních a chrámových ohnisek energie bylo odneseno ze svých míst, pro dá no či ulo že no v muzeích, kam nepatří a kde postupně ztrácejí svou sílu, ne ma jí-li s nimi kontakt silné duše. Přesto nás za určitých okol nos tí mo hou pro bu dit k vnitřnímu vní má ní. Poslední část výstavy soustřeďovala známé džinistické mal by, malé i velké, zejména kosmologické malby mají až monumentální charakter. Působí již z dálky výraznými barvami čer ve ně, žlutě a ze le ně, tro chou modré a bílé, dávají divákovi přehled o slo že ní dži nis tic ké ho vesmíru. Ten to kosmos je u džinistů roz dě len do tří říší: horní ne bo li nebeský svět, střed ní smrtelný svět a dolní in fer nál ní svět naše peklo. S tím ko re spon du je rozdělení vědomí. Na dži nis tic kých mal bách jsou ty tři říše zobrazeny v abs trakt ních i personi fikovaných symbolech. Nejvíce mne na jedné sta ré malbě upoutal kosmický člo věk lo k a p u r u š a vesmírná duše, ob le če ný jako krásný indický princ, s če len kou a velkými ná uš ni ce mi, na čele malý půl mě síc, na hrudi pestře vy ší va ná ša chov ni ce, skrývající lid ské po sta vič ky v čer ve né a žluté, pod pa sem ze le né ho šatu bílý disk, ob sa hu jí cí ja kou si taj nou zprá vu o ener ge tic kém zdroji v kódech mod rých a žlu tých křivek, se žlu tým stře dem v ma lém čtverci uprostřed. Orna ment to ho to bí lé ho kruhu připomínal spo je moderních čipů. Pod tímto schématem ener gií se v celé spodní části postavy roz klá dal vel ký barev ný čtverec, dě le ný horizontálně do sedmi širokých pru hů, jež obsa hovaly v patrech nad sebou různé stupně pekelného utr pe ní, kte ré prožívaly malé postavičky, zcela neoděné. Znalec Bosche a evropského středověkého umění by zde našel mnoho pří buz nos tí. Oblíbeným žánrem byly monumentální malby džinistických pout ních míst, největší, jaké kdy byly v Indii vytvořeny. Vy sta vo va ly se blízko chrámů při slavnostech na konci ob do bí deš ťů. Sloužily ovšem úplně praktickému účelu: ti, kteří z růz ných dů vo dů nebyli schop ni vy ko nat cestu, mohli splnit svou ná bo žen skou povinnost prostě pro hlí že ním těchto maleb. Jejich milá a naivně dětská perspektiva připomíná perspektivu egyptských ná stěn ných ma leb a perských ko ber ců. Mnohé kru ho vé symboly univerza tady vyprávějí o světech bož ských a in fer nál ních, jiné o pěti oba lech lid ské duše z nich pou ze ten prv ní je hmotný. Poznáváme sedm úrovní horních a sedm dolních. Do jedné kru ho vé mandaly, která vypadá jako terč na zeleném poli, vstu pu je z pravé strany průvod lidí, někteří z nich na koni. Zřejmě směřují k zá ři vé mu středu kru hu skrze jednu ze čtyř bran přes soustředné pásy, z nichž první je naplněn obrázky starověkých lodí a lodiček a jed no ho dvoukolového vozu, další pás obsahuje různobarevné po do by tro pic kých zvířat a ptáků. Jsou od dě le ny zlatavým me zikru žím pá sem, který představuje hradby i s cim bu řím. Ve třetím pásu nej blí že bí lé mu osmiúhelníku ve středu man da ly sedí nebo sto jí čty ři a dva cet postav v oranžových šatech, čty ři z toho v bílých, pravděpodobně to jsou svatí tírthankarové čili džinové, nejmoudřejší duchové, kteří stře ží a uctívají nej vyš ší božské principy uprostřed. Použijeme-li\n17 32 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Přes La Manche do Londýna 33 po uč ky, že tyto sym bo ly se čtou prostorově tak, že ústřed ní obrazec je nej vyš ším bo dem tohoto pomyslného chrá mo vé ho půdorysu, vy chá zí nám tu jas ný nákres představy dži nis tic ké ho duchovního světa ve třech úrov ních spodní, střední a horní, se čtyř mi branami, stře že ný mi stráž ci vždy čtyř mi maličkými po sta vič ka mi v červených ša tech. Také každé mezikruží hradba s cimbuřím má svou bránu, cel kem je v mandale dvanáct bran. Spiritualitu tohoto symbolu zdůrazňuje vyobrazení hmotného svě ta v pra vém rohu nahoře: spousta bělostných domečků za pá sem zelených ko ša tých stromů zřejmě je to naznačení měs ta, z jehož velké bílé brány putu je proud duší i s vladařem. Mají své bělostné ochránce, dvě velké po sta vy světců se sepjatýma rukama, stojící ne da le ko průvodu čelem k bož ské mu středu ono ho duchovního svě ta. Je pravděpodobné, že to jsou ti svatí džinové, jejichž dvě si lu e ty ve středním pásu jsou prázdné, bez obličejů, stojí tu snad, aby po moh li nebo ochránili duše, přicházející z vnějšího světa do ono ho ne vi di tel né ho, tak, jak se to děje i v jiných náboženstvích. Našim unaveným nohám velice přišlo vhod posezení na žid lič kách u videofilmu o džinismu v současné době. Několik vět o nauce a víře na stíni lo velkou jemnost a čistotu dži nis tic ké ho učení, jež má i svou katedru na De Montfort University v Lei ces te ru v An g lii. V tom to městě je také postaven džinistický chrám, největší, který vznikl mimo území Indie. Bíle oděný džinista s pěkným šedým plnovousem nám z ob ra zov ky říká: V západní kultuře je džinistické filozofii přiznávána velká zá važ nost pro její základní princip úcty k životu vůbec, ke všem jeho formám. V Indii se projevuje také tradicí v budování přístřeší nebo svatyní pro zví řa ta, kde se dostává péče opuš tě ným a ohroženým zvířatům. Džinisté také pro vo zu jí ta ko vé pro fe se, kde se mohou vy hnout narušení života nebo pro stře dí Náhle zazní jemné zvonění anglický hlas z reproduktoru ozna mu je deset minut do uzavření V & A Muzea. Spěšně se vra cí me přes sály korejské, čínské, japonské a indické kultury ke hlav ní mu vcho du. Nestačím žas nout nad dokonalostí a jemnou krásou všech těch před mě tů za vitrínami. V japonských starobylých mísách, šálcích, lam pách, psacích potřebách je ukry ta du chov ní síla meditací jejich tvůr ců. Obdivuji ještě čínská vyšívaná rou cha, ale jsem tu po sled ní, a tak běžím do hlavní haly. Tam již čekají He le na a Jarka u pultu, bohatě pokrytého informačními le tá ky V & A Muzea. Dovídáme se o kur zech pro mládež a děti, o spoustě přednášek, které se tu den ně po řá da jí to už si čteme mezi špalírem oliv re jo va ných hlí da čů a hlí da ček, kteří taktně vy tla ču jí zástup opozdilců z budovy na čerstvý vzduch. To je takový anglický zvyk, včera v Tate Gallery to proběhlo také tak. Je to zřej mě perspektivní povolání, ne boť tito lidé v perfekt ně ušitých modrých ob le cích jsou mladí mu žo vé a ženy, mož ná stu den ti umění a filozofie. Usmívají se na nás přá tel sky, jako bychom se již dlouho znali. Tur ni ket hlavních dveří nás doslova vytočil do londýnského deštivého veče ra na hlav ní třídě Sou th Ken sing ton. Rozhodly jsme se, že se ještě podíváme do kostela, který jsme si vy hléd ly již při cestě do V & A Musea, abychom poznaly všed no den ní atmosféru anglikánské církve v centru Londýna. Umě ře ná kla si cist ní světlá fasáda, pěkně upravený vchod, teplo a svět lo uvnitř čis té ho a prostého prostoru, několik obrazů na jed no du chých oltářích. Ně kte ré tmavší skrývaly děje ze života málo zřetelných světců. Ku po di vu v tom velikém prostoru bylo více modlících se lidí, než jsme če ka ly, i mladí zřejmě studenti, kle če li v lavicích. Znenadání se k nám při to čil starší neoholený muž v odřeném ka bá tě s nataženou ru kou, pak už byl klid a se tr va ly jsme tu v tichu téměř tři čtvrtě ho di ny. Londýn vypadá svým pouličním ruchem jako naše středně vel ké město, když vycházíme z kostela na večerní bulvár Ken sing ton do svě tel vel ko města. Ta opravdu zazářila na velkém ob chod ním domě, starém možná dvě stě let, s kupolemi a vě žič ka mi, který byl od hla vy do paty ověšen ře tě zy svítících žárovek. Cestou zpět v dabl dekru se nám Londýn pro mě ňu je před očima: zmenšuje se po stup ně od velkých rozlehlých paláců přes čisté čtvrtě činžovních domů k ma lým domečkům v koloniích a vilkám na předměstí.\n18 34 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly Náš let za světlem do Indie 35 NÁŠ LET ZA SVĚTLEM DO INDIE 12. ledna 1996 pátek večer Již skoro dvě hodiny letíme, sedím u okénka, pozoruji noční ne be sa s hvězdami a maličké světelné ostrůvky na temném zemském povrchu tisíce metrů pod námi. Píši do zápisníku, cesta ubí há vý bor ně a zcela v klidu díky malým ucpávkám do uší, jež mne chrání před zvu ky z ký čo vi tých filmů sladkých barev z videa. Dole pod námi v té tmě tuším podle letové mapy centra energií, aktivit a myšlenek le tí me přes Brusel, Mnichov, Curych, Bě le hrad, Sofii co byl asi ten tvar veliké světelné pev nos ti, podobný velrybě, který nás pomalu míjel v hloub ce na pravé straně? Pobřeží lemované světly, pak tma. Le tí me přes starodávnou Anatolii, blíží se An ka ra, Adana, kousek pobřeží Stře do zem ní ho moře. Kdy jsem tušila, že si budu tak pro s tě shora pla ne tu přeříkávat, jako by to byl velký hvězdný at las? Půjde-li to tak dobře, jsme za čtyři hodiny na místě, na letišti Goa ve státě Goa v Indii. Ale to bych ještě ráda viděla východ slun ce ze svého okénka, Arabské moře a indický břeh. Snažím se usnout ti sí ce metrů nad zemí v sousedství třpytivých dé man tů noci Hvězdy obklopují naše letadlo víc a víc. Velký vůz a Cas si opeia i Orion na černém sametu vesmíru se pomaloučku na klá ně jí ně kam dozadu za nás. Vědomí prochází historií ducha, jak letíme nad sva tý mi místy, nad Je ru za lé mem. Vybavují se mi děje ze života Kris to va, po svát ná místa, kde kázal, učil, konal zá zra ky. Pod námi v pře hluboké tmě daleko dole tuším jezero Ge ne za ret, kde Ježíš ukázal bož skou moc, horu Tabor, kde ve světle vy stou pil na nebesa a při tom bylo jen několik učed ní ků. Celý ostat ní svět se o ně nestaral. Po dvou tisících let na těch místech tisíce metrů pod námi se v Pa les ti ně bojuje a vraždí, a pro co? Kdo vysvětlí ukrutnosti a ná sil nos ti, ovlá da jí cí lidské duše ještě koncem 20. století? Při po mí na jí se mi hrozná zvěr stva v Jugoslávii, nad kterou jsme také přeletěli jaká to strašná síla zne klid ňuje a pohání mysl lidí a dělá z nich di vo ké ďá b ly? A to dokonce v naší vel mi ci vi li zo va né Evropě? Kde je po moc? 13. ledna 1996 sobota ráno Ranní rozbřesk: svítá nad Arabským mořem, letadlo se sune za sluncem. V Bahrajnu bylo mezipřistání, velmi krát ké, pouze kvůli doplnění pohonných látek. Letadlo s námi pak opět vystoupalo na ne be sa. Nad mod ro šedou plochou moře, kde se dalo rozeznat pra vi del né čeření vln, se ob je vi ly páry, pak ob láč ky, mráčky, které byly stále souvislejší, až se z nich vy tvo ři la na čechra ná bílá vrstva, ozářená slun cem na špičkách. Vypadá to, jako když se vznášíme nad plá ně mi věč né ho sněhu a ledu, a po 30 mi nu tách začíná letadlo stou pat ještě výše. Také slunce rychle stoupá, obloha do stá vá tu úžas ně azu ro vou hlu bo kou jasnou modř, a jsme už v sub tro pech. Pod námi je jediné bělostné moře oblak, která vytvářejí ne ko neč nou pláň sošných skupenství, připomínajících za sně že ná města nebo rozvaliny a skály, někdy hustý listnatý les, pokrytý zá vě je mi. V dálce vi dím obrysy krásných hor a kopců, jsou šedé a zrak nemůže ro ze znat, jsou-li to mraky nebo sen. Oblaka pod námi zprůhledněla, skrze ně začíná být vidět na zemi mnoho tvarů skal, jsou rozeklané a divoké, pusté, beze stro mů a ja ké ko liv zeleně, a duši jímá posvátná bázeň, neboť by to docela dob ře moh ly být skály Si na je. Znám je z fotografií, kdy si jsem dělala o místech života Kristova kníž ku pro jedno praž ské nakladatelství, a teď mezi jemnými pá ra mi rozpo zná vám jakoby povědomé tvary. Tady někde v těch skalách tedy dostal světec a prorok Mojžíš ta jem ným způsobem od mocného Boha zákony pro vyvolený lid, vryté do kamenných desek. Ale jak to s nimi do padlo? Sotva Mojžíš sešel dolů, viděl, jak vyvolený lid řádí kolem zví ře cí ho symbolu, kte rý si sám udělal ze zlata, tančí před ním, obětuje mu, klaní se mu jako Bohu. I nastalo vraždění veliké ve jmé nu čistoty a jednoty víry. Je tomu několik tisíc let. Změnili jsme se? Ty skály jsou nyní dobře vidět, mezi nimi je poušť. Letíme zce la jis tě nad Arábií a skoro přicházím o krk, jak vyvracím hlavu, abych ten po hled měla co nejširší a co nejdéle. Pak skály končí, le tí me nad pobřežím, pod námi opět modrošedá hladina vod, zase mráčky ob láč ky, pak souvislá masa bílé šlehačky, trvající bez pře ru še ní asi dvě hodiny až k břehům Indie.\n19 36 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly První setkání s Indií 37 PRVNÍ SETKÁNÍ S INDIÍ Pod vrstvami oblak, ozářených slunečními paprsky, se pomaloučku otvírá pohled na šedomodrou masu vod oceánu pod námi, tu a tam vy stu pu je ostrůvek, na obzoru v lehounkých mlhách za čí nám tušit ob ry sy vy sně né, milované In die. Po celou dobu letu nevidíme slun ce je stále skryto přídí letadla, které nás majestátně a ve leb ně unáší do země našich snů Před chvílí jsem se byla pře vlé ci do let ní ho ob le če ní a nyní plna vzrušení očekávám ten vy tou že ný pohled na břehy země mudrců, žebráků, maharádžů, pra má ti národů, uči tel ky svě ta. Na velkých obrazovkách se ob je vil signál Připoutejte se a promítá se instruktrážní film, jak se chovat v případě nebezpečí, ale již to pře stá vám vní mat, protože se náhle obzor prudce šikmo zvedl a okén kem vi dím stále modřejší hladinu moře a stále bližší obrysy pev ni ny, kte rá začíná postupně dostávat barvu. Jak se přibližujeme, začínám rozeznávat souvislou zeleň a na rud lou barvu skal na pobřeží, malý ostrůvek vpravo se přiblížil natolik, že poznávám druh stromů je porostlý palmami, za ním vyrůstají z moře šedorůžové ská ly, za nimi pásy palmových hájů, objevují se roztroušené nízké bílé stavby jsme nad Indií! Stále šikmo kle sá me, letadlo se chvěje, rozeznávám dobře výšku stromů a na rud lou půdu pod nimi, krajina kolem se ztrácí v modravém oparu přímořského ovzduší. Trup letadla neznatelně pře šel do horizontální po lo hy a náhle vidím jednoduché drátěné plo ty, sloup ky, pásy as fal tu po boku, chvějící letadlo dostalo náraz a již uhání po pevnině ko lem nízkých šedých hangárů. Slunce jsme poprvé viděli až při výstupu z letadla. Jdeme po bí lých schůd cích, které spojují letadlo se zemí, vstupujeme do tep lé ho in dic ké ho dopoledne, do plic nám proudí čerstvý vý chod ní vánek, oči ma se těšíme z rozkvetlých keřů ibišků a květin na zá hon cích u asfal tu malého letiště v Goa, ko lem přízemní haly se ký va jí ztepilé kme ny palem a mávají načechranými korunami velikých listů. Zástup asi čtyř set pasažérů čeká spořádaně na odbavení in dic ký mi úřední ky u šesti stolečků. Máme tak velikou radost, že nám to dlouhé čekání nevadí. Nad hlavami nám šustí křídla ve li kých tro pic kých ventilátorů, za věše ných pod stařičkým stropem z dřevěných trám ků a plechových desek. Po odbavení si jdeme vyměnit peníze a vyřídit dopravu do vni t ro ze mí. Nestydím se chodit bosa po chladivé kamenné dlažbě haly, kdy je čas na adaptaci, zatímco obětavá Ruth vyřizuje an g lic ky u in dic kých úředníků a taxikářů další část našeho putování. Krásně odě ná Indka v lesknoucím se tyrkysovém sárí, ma na žer ka taxi firmy, nám nabídla odvoz na nejbližší vla ko vé nádraží, ale její taxa byla pro nás příliš vysoká. Rozhodli jsme se vy hle dat si sami taxi před letištěm, a tak táhneme svá zavazadla ven, nedbajíce nabídky malých indických nosičů. Obklopilo nás samozřejmě hejno sně dých dětí a asi osm Indů nám jeden přes dru hé ho nabízeli své služby. Podle informací má být vlakové nádraží v Londě asi 30 km od tud. Na jímá me po několika rušných debatách nejlevnějšího in dic ké ho řidi če a nastu pu je me cestu do vnitrozemí, vrženi rov ný ma nohama do náruče veliké matky Bhárat Indie, pod ochranu všech bohů i an dě lů. Ta nám byla vel kou oporou v mnoha pří pa dech, jak se ještě uká že. Auto, které nás právě veze od letiště, vypadá jako starý an g lic ký vůz z časů koloniální nadvlády. Má po straně obrovský, dáv no ne fun gu jí cí tachometr a musí být jistě z pořádné ocele, neboť s námi pře ko ná vá nesčetné obtíže cesty: silnice jsou bez asfaltu, kamenité a prašné, s mnoha dě rami v povrchu. Řidič ve se lý a poměrně dobře urost lý tmavý Ind jede, jako by byl hrdinou fil mu Mzda stra chu : přes hrbolatý terén zásadně co nejrychleji. Protože je letiště stranou od města Goa, noříme se rov nou do pravé indické přírody do tro pic ké kra ji ny s palmovými háji a rýžovými políčky, po krajích silničky se často krčí malé zděné dom ky, vždy schované ve stínu stromů. Před chalupami postávají indičtí venkované, usmívají se, ženy suší prá dlo na šňůrách nebo si hrají s dětmi i ty nejchudší mají sárí a na opálených rukou náramky. Palmové háje střídají roz lo ži té listnaté stromy, na te ra sách domečků pod stříškami na nás udiveně zí ra jí indičtí stařečkové žvý ka jí cí betel, neboť kromě na še ho bou ří cí ho auta je celý kraj v božím tichu. Škoda že ne mů že me vystoupit a zů stat s nimi v těch nádherných klidných údo lích, kde v dálce čeká buvol s dřevěným vozíkem na svého pána, kde\n20 38 Z Čech do Indie za Satja Saí Bábou živé záhlaví - název kapitoly První setkání s Indií 39 stříbrné volavky se odrážejí společně s nebem v zrcadlech rýžových po lí ček, kde široko daleko není žád ná továrna, žádný komín, vypouštějící du si vý černý dým, žádný hluk. Asi po hodině jízdy auto začíná náhle stoupat, a tak se sna ží me do ro zumět anglicky s řidičem a zjistit, jak daleko to máme k ná dra ží. Ukázalo se, že řidič anglicky umí jen několik slov a do cíle to není 30 km, ale 130 km, a tak jsme sotva na polovině ces ty. Při této lá ma né konverzaci se auto řítilo nahoru do pra vo úh lých a ještě os třej ších zatáček lesnatých strání, před jíž dě lo spous tu nákladních aut, po ma lo va ných indickými ornamenty a obrazy bohů, takže jsme stá le měli na co se dívat. Kabiny řidičů mají výzdobu, složenou z ba rev ných obrázků hinduistických bož stev a girland kvě ti no vých řetězů uvnitř. Zvenčí bývají pěkně ruč ně pomalovány, ale my jsme při té dlou hé jízdě do kopců užili pohledu hlavně na zadní části, popsané také krátkými modlitbami, dokonce v angličtině. Červená, žlutá a ze le ná barva na stoupajících nákladních autech byla dobrým osvě že ním po tu chví li, než jsme je za halasného troubení předjeli. Blízko vrcholu pohoří, na které jsme šplhali, se v zatáčce vpravo objevila bílá svatyně tvaru krych le. Před ní stál úctyhodný poustevník starý vou sa tý Ind v turbanu a držel v natažené ruce kovový tác, aby na po mo hl pl ně ní náboženských povinností projíždějících hinduistů. V další velmi strmé zatáčce jsme zahlédli bílý transparent, na ta že ný mezi dvěma tropickými stromy, který oznamoval pout ní kům, že se ne da le ko nachází svaté místo, sídlo gurua. Mezi zá pla vou stro mů se nám naskytl ohromující pohled na úžasné pa no ra ma pod námi: jako by to byla nejméně polovina Indie. Tolik vrcholů, kopců, hor a ko pečků se rozkládalo do ml ha vých dálek na obzoru, skryto v oceá nu zelené džungle a lesů, že to vypadalo jako navěky ztuhlé moře. Těsně před vrcholem v jedné zatáčce jsme viděli skupinku Indů, čer pa jících vodu ze studánky, vyvěrající přímo ze skalní stě ny u sil ni ce. Opodál stála dvě nákladní auta. Za další za táč kou se objevilo holé místo u silnice, kde se nám otevřel po hled na krajinu ješ tě úžas něj ší než předtím byli jsme relativně na nejvyšším bodu ze le né ho horstva. Auto se pomalu zastavilo, a my jsme byli záhy vy ve de ni z omylu, že jde jen o příjemný roz hled pro západní turisty. Náš ři dič vyskočil, otevřel kapotu z mo to ru vycházel kouř a zápach spá le né ho oleje. Ind nám s milým úsměvem oznámil, že nemá vodu, a že ka ma rá di po mo hou. Skutečně, v minutě zde byla ta dvě auta, která pod námi doplňovala své zásoby vody u hor ské ho pramene, a půjčili své mu kolegovi to, co chladič po tře bo val. Stará dobrá kvalita auta dovolila řidiči to, co u nás se rovná zká ze: náš Ind se s blaženým výrazem postavil nad chladič s ka nys t rem vody a lil a lil. Okamžitě se vyvalily mraky páry, které za ha li ly celý ten výjev, jako by to byla úlitba božskému Šivovi v ho rách. Po chvíli, když jsme zase mohli spat řit jeho veselý úsměv, se vracel od opodál če ka jí cích nákladních aut, zabouchl kapotu, aniž uzavřel chladič a s hla si tým ujišťováním, že je vše ou kej, nastartoval auto, které zřej mě ze zvyku poslechlo a odváželo nás na stejně dlouhou cestu na dru hou stranu pohoří dolů. Teprve když jsme sjeli z hor a uháněli přes kameny skrze ves nič ky z palmo vých rohoží a bambusu po zarudlých cestách, tam ně kde za kři žo vat kou před větší vesnicí jsme se dozvěděli, že náš milý lev ný řidič vůbec nezná cestu a že se musí občas ze ptat. Pochopili jsme, že tato výprava prav dě podob ně znamená obživu pro jeho vel kou ro di nu na celý měsíc a že se vlast ně hr din ně obětoval. Jel však mi s trov sky a velmi rychle, takže jsme dojeli do Londy asi hodinu před pří jez dem vlaku. Tady nás velmi ochotně a pečlivě vyložil uprostřed indické ná vsi, která jedním koncem sousedila s kolejemi, ty však nebyly na náspu, nýbrž v širo kém příkopu pod návsí. Čekali jsme opřeni o jakýsi dře vě ný dvoukolák, kolem něhož navršil naše zavazadla, zatímco Ruth s man že lem šli vyzkoumat situaci a koupit jízdenky. Když se asi po dvaceti minutách vrá ti li, našli nás tři české ženy obklopeny hou fem in dic kých chlapců, kteří už pře sta li žeb ro nit a žadonit a jen si nás zvě da vě prohlíželi. Opodál stojící venkované činili nenápadně totéž. Ač se nám ihned na bíd li k pomoci, jakmile jsme se zvedli, přenesli jsme opět sami všech ny kufry, tašky a batohy přes příkopy kolejnic na pěk né ven kov ské nádraží, které zře tel ně neslo stopy anglického sta vi tel ství. Bylo pozdní odpoledne a doce la příhodná doba ke sva či ně, když se ná h le vynořil malý Ind s vozíčkem\nPodklad pro navrhování 11. vydání Cihly. Stvořené pro člověka. PODKLAD PRO NAVRHOVÁNÍ Firma Wienerberger cihlářský průmysl, a. s. 3-8 Navrhování v kompletním cihlovém systému POROTHERM 9-52 Cihly pro vnější\nTA TU TE TO TU MA LA ME LE SA. tŧ té tá tú tó SE MO LÓ SO PÁ PE PO MU LU SU TÁTA MOTÁ METE PATA TETA. léto tele topí síto tulí se PU MÍ LI SI PI\nMA LA ME LE SA SE MO LÓ SO PÁ PE PO MU LU SU PU MÍ LI SI PI má la le me se sa lo mo pa só po pe lu su mu pu si pí li mi MA ME MO MU MI LI LU LO LE LA SU SE SA SI SO PE PI PU PA PO TA TU TE TO TU tŧ té\nOndřej Koutek PROKOP DRTINA. Osud československého demokrata\nOndřej Koutek PROKOP DRTINA Osud československého demokrata Ondřej Koutek PROKOP DRTINA Osud československého demokrata Ú S T A V P R O S T U D I U M T O T A L I T N Í C H R E Ž I M Ů V Y Š E H R A D\nDům TŘÍ SPLNĚNÝCH PŘÁNÍ. Návštěva\nDům TŘÍ SPLNĚNÝCH PŘÁNÍ NA VRCHU CHLOMEK U PETROVA, JEN KOUSEK OD SOUTOKU SÁZAVY S VLTAVOU, VYRŮSTALY JIŽ ZA PRVNÍ REPUBLIKY REKREAČNÍ DOMKY A CHATY. PRÁVĚ TADY, V ZELENÉ STRÁNI NAD ŘEKOU, SI KOUPIL INVESTOR\nLADISLAV MUŠKA JE TVÉ JMÉNO\nLADISLAV MUŠKA ŽENA JE TVÉ JMÉNO 2014 Veškerá práva vyhrazena. Žádná část tohoto díla nesmí být přenášena nebo reprodukována bez předchozího písemného souhlasu držitele práv. Ladislav Muška ŽENA JE TVÉ\nBásně Z básní Dany Malé Z básní Dany Malé. Lem chodníku J. Ř.\nBásně Z básní Dany Malé Z básní Dany Malé Lem chodníku J. Ř. potkat se na ulici, v omítce loupat pach nozdry posouvat po lícní straně kosti, hluboko do hlavy vidět ti kolotoč na dlaních slehnout mezi plody,\n3/2013 červenec - říjen Vydává Úřad městyse v Olbramovicích\n3/2013 červenec - říjen Vydává Úřad městyse v Olbramovicích Z OBSAHU r In for ma ce sta rosty r Za čá tek škol ní ho roku 2013/2014 r In for ma ce ma teř ské školy r Páťáci sou tě ží r Vé mys lic ká Lyra


Donald Tusk: Riziko rozpadu Evropské unie je reálné | 15. 2. 2016 | Jan Čulík | Britské listy\nEvropská unie, jediná šance na nezávislé a víceméně svobodné a ekonomicky přijatelné přežití České republiky (bez ní se rychle ČR stane obětí Ruska) je nyní ohrožena ze dvou stran. Z východu vzdorným rasistickým a iracionálně hysterickým protiuprchlickým postojem tzv. visegrádských zemí, které chtějí přežívat v kulturní izolaci od ostatního světa a v postupně upadajícím skanzenu a la bývalá Albánie. Jejich vzdorovité odmítání jakékoliv spolupráce na konstruktivním řešení uprchlické krize přímo ohrožuje celou Evropskou unii, která se pod tlakem neřešeného uprchlického problému zjevně rozpadne. Kdyby EU visegrádská čtyřka neblokovala a uprchlíci přicházející do Evropy byli rozumně rozděleni mezi všech 28 členských zemí, problém by nikdo vůbec nezaznamenal.\nVzhledem k tomu, že visegrádská čtyřka toto řešení blokuje, jednotlivé členské země EU budou velmi pravděpodobně reagovat tím, že všechny postaví na svých hranicích žiletkové ploty. Tím samozřejmě příchodu uprchlíků nezabrání, protože ti lidé nemají jinou možnost než utíkat před bombami, které je vraždí. Dojde k propadu středoevropských zemí do netolerantního autoritářství, policie a armáda bude honit uprchlíky na hranicích a západní Evropa v zuřivosti, že středoevropské země nedokázaly projevit solidaritu, visegrádské čtyřce odepře evropské dotace a postupně ji vyšachuje z evropského prostoru.\nDruhá hrozba přichází ze Západu. Pod téměř obdobně iracionálním tlakem od anglických konzervativních euroskeptiků byl donucen premiér David Cameron pokusit se o tzv. "nové vyjednání" podmínek britského členství EU. Toto vyjednávání je ovšem nesmysl a pitomost, vědí to jak konzervativní euroskeptici, tak lidé, kteří jsou pokračujícímu členství Británie v EU nakloněni. Cameron bohužel pod tlakem euroskeptiků ve své straně jim přislíbil referendum o tom, zda má Británie zůstat v EU, nebo zda má odejít.\nPodobně jako středoevropská veřejnost je mobilizována antiuprchlickými a antimuslimskými nesmysly v českých médiích, britský bulvární pravicový tisk vede celá léta nyní velmi intenzivně protievropskou mediální kampaň.\nCameron se snaží před vyhlášením slíbeného referenda zajistit pro Británii, aby uspokojil své nikdy neuspokojitelné euroskeptiky, aspoň nějaké změny. Zakázat přistěhovalectví Středoevropanů do Británie se mu nepodařilo, tak se aspoň pokusil omezit jejich sociální dávky.\nHlavní konflikt se týká přídavků na děti, které jsou vypláceny Čechům, Slovákům a Polákům a dalším "Východoevropanům", pracujícím v Británii. Cameron původně chtěl dosáhnout toho, že by tito lidé neměli mít nárok na přídavky na děti, pokud jejich děti nežijí v Británii, ale v domovských východoevropských zemích. To se také nepodařilo, tak se aspoň snaží zajistit, aby se jim vyplácely přídavky na děti jen v takové výši, jak je to zvykem v jejich domovských zemích.\nTo se ale stalo nyní jádrem tvrdého sporu. Visegrádské země totiž na to nechtějí přistoupit, respektive chtějí, aby bylo zajištěno, pokud by taková dohoda byla přijata, aby se snížení přídavků na děti pro jejich občany pracující v Británii týkalo pouze Británie a nikoliv jejich občanů pracujících v jiných zemích Evropské unie. Nikdo neví, jak by se mohl zavést zákon, který by platil jen v jedné zemi EU a nikoliv jinde. Takže i tento návrh bude zřejmě odmítnut.\nBritští euroskeptikové jásají, protože tím dokazují, že se s Evropskou unií nedá jednat a jedinou možností je, aby Británie z EU odešla.\nZnamenalo by to drastické oslabení nejen Británie (z níž by pak zjevně odešlo eurofilní Skotsko, takže by zůstala jen ubohoučká Anglie), ale celé Evropské unie.\nSituace je vážná. Shrnul to předseda Rady Evropy Donald Tusk:\n"Toto je kritický okamžik. Je načase, abychom navzájem začali naslouchat argumentům druhé strany více než svým vlastním. Je při vyjednávání přirozené, že postoje přitvrzují, když se blížíme k momentu řešení. Ale riziko rozpadu Evropské unie je velmi reálné, protože tento proces je velmi křehký. Dávejme si pozor. To, co se rozbije, se už nespraví."\nTatáž varovná slova Donalda Tuska samozřejmě platí i na vzdorně protiuprchlické nesolidární postoje středovýchodní Evropy. Ta tam však nikdo neposlouchá a Středoevropané jak ovce jdou slepě ke katastrofě.\nKulturní diplomacie ve prospěch České republiky v zahraničí | Evropská unie | Imigrace do Evropy


Institut strpění - Stránky 9 - CNC Fórum\n25. 10. 2019, 11:50\n25. 10. 2019, 10:53\n25. 10. 2019, 10:46\ntohle si musi nekteri vyzkouset, az na vlastni kuzi zjisti, ze k soudu se nechodi pro spravedlnost, ale pro rozsudek, tak potom se jim otevrou oci\nŽádná spravedlnost taky neexistuje. Soudí se podle zákona, kterej je napsanej tak, že se dá podle potřeby vyložit jakkoliv, případně trochu ohnout.\nAnebo se to ani policii nepředá, když to přijde za zahraničí a zamete se to pod koberec. Pak je odměnou křeslo ministryně. Případně se to vyšetřuje několik let a ve finále se dozorový prokurátor posere a stopne to. Nebo je někdo soudem uznaný lhář a lže dále a neomluví se. Z čeho si má pak prostý lid brát příklad?\n25. 10. 2019, 12:25\nProstý lid co potřebuje nutně ty vzory tady může vidět, jak to vypadat nemá, a může se díky tomu pokusit chovat líp . A nebo, potřebuje li to, může si najít vzory jinde.\nTakhle to zní jen jako výmluva jak ospravedlnit svoje jednání.\n25. 10. 2019, 1:00\n25. 10. 2019, 9:36\nVíš, tohle je takový plácání v hospodě u piva. Tak se přihlaš a predveď jak se to má dělat, .....\nCopak mi tohle jen připomíná? Aha, už vím. strejce mojí ženy, podplukovníka STB, když jsem před ním nadával "na poměry".\nSoučástí je, ale maximálně jako poradní orgán a už vůbec se nejedná o ty lidí z ulice, kteří ty problémy řeší a mají s nimi zkušenost ale o výtah statistiky z prezidia, nebo si viděl v parlamentu nějakýho dopraváka něco navrhovat? Konečný slovo mají politici kteří v první řadě sledují politický body a potřebujou aby je někdo znova volil, takže musí opatrně volit kde přitáhnout.\nA ty znáš nějakého dopraváka, kterej se aspoň něco pokusil na ministerstvu navrhnout?\nJak může policie např. ovlivnit to, že chytí někoho se zákazem řízení, a nezřídka s několikanásobným, což se samo o sobě důkaz o tom, že tu práci dělají dobře, když je chycenej po x-tý, a skončí to na soudě s další podmínkou, což je jenom cár papíru. A zase to není až tak úplně chyba soudu, protože ten zase postupuje podle not, který mu dají politici.\nTohle je záležitost soudu, potažmo zákonů. Což se týká i toho Janouška.\nViz třeba pan Janoušek, co tam udělala policie špatně? Zdá se ti že by si s tím lámal hlavu?\n25. 10. 2019, 1:27\nKritizovat ostatní umí kde kdo, to je to nejjednodušší, ale ukázat u sebe jak se to má dělat, to už je problém, to jsou ty hospodský řeči. A když už na to není co říct, tak z protistrany uděláme STBáka, to vždycky zabere.\nNikoho z řadovejch kdo by se o to pokoušel neznám, žádnej není tak naivní aby si myslel, že se s řadovým hadrem bude někdo zabývat.\nJen jsem tě upozornil že máš o určitým tématu hodně zkreslený a naivní představy, ale to má hodně lidí.\nVíc času ti v tomto vlákně už věnovat nebudu, ztratilo to úroveň.\n25. 10. 2019, 4:51\nVsichni jdou nejsnazsi cestou, o ktere si mysli, ze jim prinese nejvyssi zisk (nejen financni). Proc bych si je nemel vzit za vzor, kdyz jim to zjevne proslo?\n25. 10. 2019, 6:45\nVšichni rozhodně ne, spíš jen ti s nižším morálním kreditem, a to se pak nesmí divit, když jim dá systém přes prsty. Poukazováním na ostatní mu pak nepomůže.\nTy snad taky když něco děláš, tak to děláš v první řadě pořádně, aby ses mohl za svoji práci (rozhodnutí) postavit a nemusel se za ně stydět ne? Nebo taky děláš věci jen na oko, za účelem nejvyššího zisku, a když to někdo odhalí, tak se budeš obhajovat, že jiní to taky určitě šidí?\nJá teda ne, pokud nahodou potřebuju nějaký vzor, a to moc často není, protože se dokážu rozhodnout sám za sebe a nemusím někoho přesně kopírovat i s chybama, tak si dokážu najít takovej, kde je to v pořádku, dokážu to rozlišit.\nVůbec nechápu o čem je pořád řeč?\n25. 10. 2019, 9:51\nUplne vsichni, jediny rozdil je v tom, co kdo povazuje za prospech. Poukazovani na ostatni mozna nepomuze, ale presne z toho, ze nekdo muze a nekdo ne vznika pocit nespravedlnosti (protoze to nespravedlive je) a nutkani pravidla nejak ocurat, protoze proc bych nemohl, kdyz jini mohou. A potrestat spravedlive vsechny prestupky nase justice nedokaze\nDelam veci tak, abych ziskal pro me uspokojivy vysledek za co nejmene prace. Pokud prace sama o sobe je uspokojujici, jsem ochotny ji delat pochopitelne dele a ve vetsim mnozstvi, pokud ne (treba sekani travy), snazim se dosahnout akceptovatelneho vysledku\ns co nejmensim usilim.\nJen na tve vzory (a i na tebe) budou mit jini jiny nazor, nez ty sam. Nejsme vsichni stejni a kazdy ma svou pravdu.\nCelou dobu o tom, ze lide porusuji pravidla a ty si myslis, ze pokud budou tresty vysoke, tak je porusovat nebudou, zatimco jini se snazi obhajit sve presvedceni, ze to tak neni. Mimo to jsem tu mezi radky zahledl myslenku, ze by pravidla meli v prvni rade dodrzovat ti, kteri je urcuji, protoze pokud je ani oni nedodrzuji, tak jsou zjevne pro kocku.\n25. 10. 2019, 10:10\nTakže když někdo bude krást, a prochází mu to, tak je ok krást taky, aby to bylo spravedlivý?\nAno, každej má jinej pohled na věc, u někoho je normální vykrást kašičku v kostele, u někoho jezdit sfetovanej. Proto jsou tady nějaký pravidla, občas alespoň někdo se je nesnaží účelně překračovat.\nLidi pravidla porušují, protože jim tady nic nehrozí, nakonec třeba na politickou kulturu často upozorňujete, takže je fakt že se to děje, a nikomu se dodnes nic nestalo, snad Rath, trošku málo.\nPravidla by měli dodržovat všichni bez rozdílu, a ne se vymlouvat na ostatní jak malý děti.\nA nebo autority zrušit a nastane právo silnějšího, pak ale přestane fungovat všechno.\n25. 10. 2019, 11:23\nVšak pro ty příklady nemusíme chodit daleko, i tady se párkrát řešilo, že někdo vyinkasoval peníze a tím to zhaslo, pohoda párek. Však o co jde, tam ti a ti tam to dělají taky, takže norma a jede se dál, a komu se to líbilo, těm zainteresovaným určitě ne .\n26. 10. 2019, 6:58\nKdyž se vrátíme k tématu.\nNěmci páchají národní sebevraždu. Co je ale pro nás horší, ekonomicky to nezvládnou. Když se jejich ekonomika zhroutí, co se stane s tou naší?\nA co se stane s naší společností, až se k moci dostane dnešní mládež naočkovaná těmi "správnými" EU ideály?\nNaposledy upravil(a) bobik dne 26. 10. 2019, 7:35, celkem upraveno 1 x.\n26. 10. 2019, 7:16\nMarian Kechlibar píše hodně zajímavě\nhttps://neviditelnypes.lidovky.cz/novin ... ibar.N3528\n26. 10. 2019, 8:52\nZajímavá přednáška, ale 4 roky pryč a nic podstatného se zatím nestalo. "Extrémní" pravicové strany sice posílily, ale zastavilo se to, a situace se nějak ustálila. Co bude dál, čert ví.\nA o tu dnešní mládež bych se nestrachoval, pokud se nedostane k moci teď. Taky jsem byl mladej a hloupej, a nechal se zblbnout ledačíms. Léty lidi (většina) zmoudří. Jo kdyby se dostali k moci teď, jak třeba navrhuje STAN, aby volili od 15ti let, to bylo čóro.\n26. 10. 2019, 8:59\nOpravdu zajímavé čtení, díky!\nJen tak mimochodem, když už se tady stěžuje na stát, neznám definici pojmu státu, ale tak nějak dle selského rozumu mne příjde, že stát jsou především lidi na nějakem území, kteří si zřídili jakési sdružení a pojmenovali ho stát.\nBohužel ti lidé, zde v tomto státě, na toto vlastní uskupení, které vzniklo aby jim sloužilo a zjednodušovalo bytí, rezignovali\nTak jim bylo ukradeno, zprivatizováno a obráceno proti ním a k prospěchu privatizérů. Takže stát bez společenské poptávky občanů tj. plánu kam, jak a proč ma stát směřovat si dělá to co mu nařídili privatizéři či poptávka korupčníků - lobistů placená nadnárodnímy společnostmi...\nTak si nestěžujte!\n26. 10. 2019, 10:32\nV podstatě jsme měli stát dle tvé definice jen dohromady 30let. První repulika a pak 11 let po 89. Jsme zase jen něčí kolonie, která si o sobě nemůže svobodně rozhodovat. I kdyby se tady najednou objevila nějaká strana skutečného rozumu a drtivě vyhrála volby, tak v současné situaci je nám to houbeles platné.\n26. 10. 2019, 1:01\nZa Ludvíka XIV to bylo jednoduché; "stát jsem já"\n"Kritizovat ostatní umí kde kdo, to je to nejjednodušší, ale ukázat u sebe jak se to má dělat, to už je problém, to jsou ty hospodský řeči. A když už na to není co říct, tak z protistrany uděláme STBáka, to vždycky zabere."\nTak jsem to nemyslel; jen jsem chtěl říct, že tohle je nejjednodušší "argument" - jdi a ukaž, jak se to dělá líp. A blbej, samozřejmě. Tohle se dá použít, třeba když ti někdo něco zvoře na soustruhu, tak mu můžeš ukázat, jak to jde líp. V politice to takhle nefunguje.


Kamery na STK nebudou, kontroly aut pohlídají fotografie | E15.cz\n19. ledna 2014 • 17:40\nPoužívání kamer při technických kontrolách automobilů, které mělo být od příštího roku povinné, už ministerstvo dopravy nepožaduje. Místo nahrávky bude nová aplikace shromažďovat pouze fotografie. Důslednější dohled nad STK chtějí úřady spustit od ledna 2015, od kdy má platit novela zákona o provozu na pozemních komunikacích.\n„Obrazový záznam může být i pořízená fotografie s umístěním data a času,“ uvedl mluvčí ministerstva dopravy Martin Novák. Případné použití kamer úřad do budoucna nevyloučil, od platnosti nového zákona to ale nebude.\nOdklon od kamerového systému příznivě hodnotí i provozovatelé správ technické kontroly. „Záběry budou nicneříkající a my budeme obviňováni, že je úmyslně děláme špatně,“ řekl ČTK Jiří Rejmon, předseda Profesní komory STK.\nNovela zavede i značky na přání\nKromě přísnějšího dohledu nad technickými kontrolami vozidel umožní novela zákona například zavedení široce diskutovaných registračních značek na přání a má urychlit registraci vozidel při změně vlastníka, kdy bude stačit jen jedna návštěva buď prodávajícího, nebo kupujícího. Úprava tím má zamezit takzvaným polopřevodům, kdy původní vlastník automobil odhlásil a nový už nepřihlásil.


MÁŠ UŹ PASTELKY??ručně předená vlna-358m,114g / Zboží prodejce VLNĚNKA PŘADLENKA | Fler.cz\nMÁŠ UŹ PASTELKY??ručně předená vlna-358m,114g\nRučně předená příze, silnější jednonitka z úžasného Merina 18 mic, 100 % ovčí vlna, - velmi jemňoučké, nekouše, nádherně lesklé, ručně nabarvené barvami na vlnu, smíchané a ručně předené na kolovrátku.\nK dispozici dvě přadénka,jedno o váze 126 gramů a délka cca 353 metrů a druhé o váze 114 gramů a délce cca 338 metrů. Dohromady délka 691 metrů, váha 240 gramů..Délka 353 mertů je již vyprodaná.\nBarevnost:Odstíny růžové, červené, bílé,fialová, malachit, zelená, modrá a jiné, viz foto. Barvy se opakují a prolínají.\nKatalogové č.: 7667133\nRUČNĚ PŘEDENÉ PŘÍZESADA ručně předených přízíVLNA\nruční předeníruční barveníbarvy na vlnukolovrátek100% ovčí vlna18 micvlna z Nového ZélanduNový ZélandMerino\nNemám pastelky, jsou nááadherné\nOJOJOJ, cožpak jsem nějaký\nsnad bezduchý člověk\nči jednoduchý stroj,\nmoje oči hladí\ni přes monitor- krásné barvy,\nkrásno tu už bude - navždy.!!


Poradci-sobě.cz – 207. stránka – Finanční poradci, pojištění, investice, hypotéky, penze\nDomů Strana 207\nLidí v penzi přibývá a ubývá těch, kteří pracují a financují důchody. Mladí lidé jsou tudíž masírováni, že si musí spořit na důchod. Samotné spoření ale nepomůže. Musíme se naučit vytvářet hodnoty, ne spořit peníze. Poslední dobou se v médiích opět více mluví o nutnosti penzijní reformy. Zkusme se na chvíli vrátit o pár století dozadu…..


Sbohem soli středomořská BIO 55 g | Sklizeno\nSbohem soli středomořská BIO 55 g\nTato kořeněná směs bez přídavku kuchyňské soli se výtečně hodí k přípravě středomořských pokrmů. Skvěle ladí s lasagnemi, těstovinami všeho druhu a dalšími středomořskými pokrmy. Rajčata, mrkev, cuketa a cibule v kombinaci s bazalkou, oreganem a česnekem zaručeně roztančí vaši lžíci. Věděli jste, že prý chléb a tzv. "hotová jídla" patří mezi potraviny s nejvyšším obsahem soli? Osvobozením se od hotových jídel, slazených nápojů a tabákových výrobků se naše chuťové pohárky opět probudí a umožní nám objevovat přirozené i zcela nové chutě. Chcete vnímat radost z jídla a zároveň snížit příjem soli? Dejte prostor bylinkám a koření. Přidejte ke konci vaření.\nRajčata kousky bio (14.5%), bazalka bio, mrkev kousky bio, dobromysl bio, cuketa bio (8.3%), tymián bio,česnek bio (8.2%), česnek bio (8.2%), cibule bio, rozmarýn bio (8%), petržel bio, paprika sladká bio, mletá, paprika ostrá bio, mletá