Apunts de la XVII Jornada de la SCATERM – Teresa Tort Videllet – RLD blog\ncongressos i jornades / llengua catalana / ressenya bibliogràfica / terminologia\nEn les paraules de benvinguda Ester Bonet, presidenta de la Societat, es va referir a les circumstàncies excepcionals que van obligar a traslladar una formació que havia d’acollir la Sala Prat de la Riba de l’edifici de l’antiga Casa de Convalescència a l’espai virtual. Just a continuació, M. Teresa Cabré, presidenta de la Secció Filològica de l’IEC, va plantejar diverses preguntes sobre la pertinència d’incloure terminologia en el diccionari. Per què? —es demanava. Perquè els parlants especialistes en diferents àrees han de poder resoldre els seus dubtes en els diccionaris generals —responia. Però quina terminologia? Quanta? I representada com? —hi afegia. Aquestes preguntes sense resposta interpel·laven els ponents que havien d’aportar la seva experiència a la Jornada.\n«Criteris per a la selecció i el tractament de la terminologia en el DIEC»\nLa primera proposta de la Jornada va ser la conferència de Carolina Santamaria, responsable de les Oficines Lexicogràfiques de l’IEC. Per començar, va confirmar que és obvi que cal donar cabuda a termes especialitzats als diccionaris generals per raó de la gran difusió de terminologia específica en el món actual i en els mitjans de comunicació. I va afegir que la frontera entre terminologia i llengua general és cada vegada més difusa, ja que es produeixen transvasaments continus entre termes especialitzats i llengua comuna. Ens va remarcar que, de fet, ja en els diccionaris antics hi trobem lèxic català científic, cosa que es va constatar a l’hora de revisar el diccionari general de Fabra, que conté entre un 55 i un 66% de terminologia específica, amb força desigualtats entre diferents àrees de coneixement.\nEn el projecte del primer DIEC, Santamaria assenyala que s’havien de tenir en compte termes útils de tots els àmbits temàtics per a un parlant mitjanament culte. I que, per tant, havia de ser una eina útil per a la comunicació en els àmbits científics i tècnics. A continuació, va detallar com va ser el procés d’elaboració del DIEC; en la primera edició, hi van col·laborar un centenar d’especialistes de diferents àrees temàtiques i es va fer una classificació temàtica pròpia dels termes (amb un total de 58 àrees temàtiques) a partir de les 300 àrees creades en el diccionari de la Gran Enciclopèdia Catalana i en les que tenia establertes el TERMCAT.\nPer elaborar la nova edició del DIEC es va fer un procés de validació, de revisió i d’incorporació de terminologia passant de 58 a 76 àrees temàtiques, per indicacions dels especialistes. El resultat és una gran proporció de termes nous en el DIEC2 (2.500 accepcions especialitzades més) i un gran esforç en la fixació de la forma gràfica.\nAl cap de tres anys —va continuar explicant— es va fer un procés de revisió del diccionari i es va començar a elaborar el DIEC2. La tasca de revisió de la terminologia va ser molt llarga (del 1998 al 2005). Es va passar de 58 a 76 àrees temàtiques, per indicacions dels especialistes. Es va fer un procés de validació, de revisió o d’incorporació nova de termes en la nova edició del diccionari, amb el resultat final d’una gran proporció de terminologia en el DIEC2 (2.500 accepcions especialitzades noves) i un gran esforç en la fixació de la forma gràfica.\nSantamaria va tancar la seva conferència remarcant que les dues edicions del DIEC són obres institucionals i que es va fer un esforç especial per incloure el punt de vista dels especialistes en el DIEC2. És per això que la terminologia hi té un pes tan important —va concloure.\n«La terminologia del Gran diccionari de la llengua catalana, al portal www.enciclopedia.cat»\nJust després d’aquesta conferència, va arribar el torn de Núria Bort, responsable del Departament de Diccionaris i Correcció d’Enciclopèdia Catalana. Va començar la seva presentació anotant l’interès de l’editorial a fixar criteris de treball per a la incorporació o rebuig de la terminologia en el diccionari. Per mostrar-ho, va esmentar que al GDLC, de les 88.600 entrades, 52.000 tenen marca d’àrea temàtica i 90.000 de les accepcions en tenen també. En aquesta obra s’han fixat 48 àrees temàtiques, que tenen 378 subàrees temàtiques. Bort va destacar que hi ha dos tipus d’informació que no inclouen normalment els altres diccionaris i que sí que apareixen, en canvi, en les entrades d’aquesta obra: una breu referència etimològica de cada paraula i data de la primera font documentada.\nUn gran avantatge és incorporar les novetats al GDLC en línia, ja que no cal esperar la impressió en paper i això permet contrarestar la dificultat de revisió de les informacions, atesa l’acceleració en els canvis de la terminologia que s’utilitza. Per aquest motiu es convida els usuaris a fer suggeriments en cas que hi detectin possibles errors.\nPer concloure, aquesta lexicògrafa va remarcar que un gran avantatge d’incorporar les novetats al GDLC en línia és que no cal esperar la impressió en paper i això permet contrarestar la dificultat de revisió de les informacions, ja que hi ha una gran acceleració en els canvis de la terminologia que s’usa en cada moment. És per aquest motiu que va convidar els usuaris de l’obra a fer suggeriments en cas que hi detectin possibles errors i va admetre que qualsevol diccionari és sempre una obra inacabada.\n«Sembrar a voleo: el DRAE y la terminología»\nFernando Pardos, catedràtic de Zoologia de la Universitat Complutense de Madrid, va exposar la manera de treballar de la RAE en la revisió dels termes del diccionari normatiu. Per experiència pròpia, va assenyalar que no hi ha criteris clars a l’hora d’incorporar terminologia al DRAE. El repartiment de la representació de les diferents àrees temàtiques depèn més dels membres de la institució que no pas dels usos reals i actuals de la llengua castellana. Pardos va evidenciar que s’haurien de revisar amb criteris sòlids la representació dels termes de cada àrea a partir d’una feina rigorosa i amb el suport d’especialistes externs a l’Acadèmia.\nCom a exemple de dèficits derivats de la metodologia amb què treballa aquesta institució, Fernando Pardos va fer notar la minsa inclusió de terminologia d’ecologia en el diccionari del RAE, que n’inclou 21 termes, davant dels 6.500 termes que es poden trobar en un diccionari especialitzat d’aquesta àrea temàtica. A parer seu, els reptes principals per a aquesta obra de referència són la configuració d’un lemari equilibrat i representatiu i la confecció de definicions inequívoques i prou informatives. Finalment, va reconèixer que la llengua va sempre per davant de la ciència i, per tant, per davant de l’Acadèmia.\nDesprés d’una pausa breu, es va obrir la participació dels membres de la Taula rodona.\nEl DIEC2 conté més terminologia de la filologia que no pas les obres específiques. Pel que fa a les definicions, en un 50% dels casos no hi ha distincions entre el nivell acadèmic o la complexitat de les del DIEC2 i les dels altres diccionaris. En un 25% dels casos, la definició del DIEC2 és més especialitzada.\n«La definició dels termes en el diccionari general i en els especialitzats»\nEn primer lloc, Carme Bach, professora de Traducció i Ciències del Llenguatge de la Universitat Pompeu Fabra, va distingir les definicions entre mot comú i terme. Va explicar també que, segons un estudi propi i de Jaume Martí publicat a la revista Terminàlia el 2012, el DIEC2 conté més terminologia de la filologia que no pas les obres específiques. Pel que fa a les definicions, en un 50% dels casos no hi ha distincions entre el nivell acadèmic o la complexitat de les del DIEC2 i les dels altres diccionaris. En un 25% dels casos, la definició del DIEC2 és més especialitzada.\nAnalitzant el diccionari com a text —des de la perspectiva de l’anàlisi del discurs—, va apuntar que les definicions d’un diccionari tenen una funció social (accés dels parlants al vocabulari que troba en el seu entorn); tenen un propòsit comunicatiu (cal que siguin accessibles) i han de tenir coherència dins del conjunt del diccionari general.\nEn segon lloc, Carles Riera, especialista en farmàcia i professor de llengua de la Universitat Ramon Llull, va presentar una ponència sobre la terminologia mèdica als diccionaris generals i als d’especialitat. Va mostrar diferències entre el diccionari general i els específics a partir d’exemples concrets i va assenyalar que, de cara a la precisió del llenguatge científic, caldria perseguir la distinció entre termes que es poden confondre fàcilment. També va analitzar diferents casos de termes que han evolucionat a partir d’errors en obres lexicogràfiques anteriors. Finalment, va plantejar la necessitat d’incorporar altres noms comercials en els diccionaris generals, de la mateixa manera que recullen la paraula aspirina.\nEn tercer lloc, Joan Vallès, del Departament de Biologia de la Universitat de Barcelona, va coincidir amb els ponents que el van precedir que en els diccionaris generals hi ha d’haver terminologia. Va especificar, però, que tenint en compte que els diccionaris no són accessibles a tots els parlants, s’ha de garantir que estiguin a l’abast dels parlants cultes o amb un nivell de formació mitjà. A més, va recomanar, com a criteri general, que els termes s’incorporin al diccionari si tenen expectatives clares de continuïtat en la comunitat de parlants.\nPel que fa a les definicions, va proposar que en els diccionaris divulgatius no s’excloguin informacions que ajuden a fixar el significat del terme, és a dir, el fet de no renunciar a les descripcions tècniques va a favor de la difusió dels conceptes científics. Per tant, a criteri seu, no hi hauria d’haver una gran diferència entre les definicions dels diccionaris generals i les dels especialitzats.\nEn el seu torn, Joan Rebagliato, terminòleg del TERMCAT, va llançar preguntes sobre si hi ha un conflicte entre lexicografia i terminologia i si han de tenir un tractament diferent les definicions de les paraules en un diccionari general i en un diccionari especialitzat. I va defensar que, efectivament, sí que l’haurien de tenir; en els diccionaris generals caldria usar paraules bàsiques per definir totes les altres paraules, especialitzades o no. En canvi, en els diccionaris específics s’haurien d’usar termes específics en la redacció de les definicions. Pel que fa a les àrees temàtiques, un diccionari especialitzat pot especificar subàmbits molt més concrets que no pas un diccionari general.\nRebagliato va afegir que a l’hora de redactar les definicions de les paraules en el diccionari general també s’han de tenir presents els destinataris de les definicions. Cal que l’usuari trobi destacat allò que pot reconèixer; per exemple, en els arbres s’hauria de prioritzar la descripció de l’aspecte. Va mostrar com, en canvi, el diccionari general prioritza de vegades termes especialitzats en les definicions, que fan que el redactat final no sigui accessible a un parlant de nivell de formació mitjà.\nFinalment al voltant de la una del migdia, es va fer una posada en comú conduïda per Jaume Martí, professor de Traducció i Ciències del Llenguatge de la Universitat Pompeu Fabra. En aquesta última part, van aparèixer algunes reflexions que insistien en idees sorgides al llarg de la Jornada com ara que la precisió i la claredat haurien de ser compatibles en les definicions dels termes dins dels diccionaris generals.\nTot i que la Jornada no havia estat pensada per ser presentada virtualment, es va mantenir gran assistència de públic durant tot el matí i la difusió de les intervencions que es va fer a Twitter amb l’etiqueta #JornadaSCATERM2020 també va tenir força ressò. Res d’estrany sabent com sabem que som una comunitat de parlants que adorem els diccionaris.\nSecretària de la SCATERM i tècnica del CPNL\ncatalà, consorci per la normalització lingüística, diccionari, diccionaris específics, diccionaris generals, DIEC, DIEC2, enciclopèdia catalana, filologia catalana, gran diccionari de la llengua catalana, Institut d'Estudis Catalans, lèxic, lexicografia, llengua catalana, RLDeapc, societat catalana de terminologia, Teresa Tort Videllet, termes, terminologia


Publicado 21/5/2018 18:56:51CET\nProtesten contra la regulació horària 12+4 i avisen que eixiran al carrer "totes les vegades que faça falta"\nL'Associació Gremial del Taxi de València ha omplit aquest dilluns de vehicles els carrers dels voltants de la Conselleria de Vivenda, Obres Públiques i Vertebració del Territori per a protestar davant el que considera un "acarnissament" contra el sector i que té com colofó la futura regulació horària '12+4' (dotze hores de dia i quatre de nit).\nEls manifestants, que s'han concentrat d'11.00 a 13.00 hores al voltant del Complex Administratiu 9 d'Octubre, han advertit que "no van a acceptar" aquesta regulació horària --que calculen que suposarà el "acomiadament d'entre 300 i 400 companys"-- i que eixiran al carrer "les vegades que faça falta".\nAixí ho ha assegurat el president de l'Associació Gremial del Taxi de València, Ismael Arráez, en declaracions a Europa Press. Segons ha explicat, la Conselleria ha "imposat" un estudi del taxi que diu que "falten taxis a la nit" en la ciutat de València, una cosa que Arráez qualifica de "ridícul" i "d'acudit".\nSegons el president de la Gremial, açò suposarà que uns 2.600 taxis hauran de començar a treballar a les 7.00 hores del matí, quan "no hi ha demanda", ha asseverat. De fet, des de la Gremial proposen una "reconversió" del sector per la qual "sobren 1.000 llicències diàries a València capital".\nAixí mateix, ha advertit que la implantació de les 12+4 a suposarà un "desemborsament tremend" per als taxistes, ja que inserir la programació en els taxímetres costarà uns 250 euros, al que se suma un canvi de taxímetre per a aquells que porten un TX-30 i per als quals porten mòduls analògics, que hauran de canviar-ho en canviar el taxímetre. Per açò han sol·licitat a Conselleria que subvencione aquests canvis però els han respost que "ni un duro".\nA més, segons el manifest de la Gremial, "molts companys no podran usar el seu vehicle de forma particular ja que s'activarà el taxímetre automàticament i per tant perdran temps". "Se'ns ha arribat a dir que les 12+4 aporten qualitat de vida, i nosaltres ens preguntem. És qualitat de vida alçar-se a les dos de la matinada?", es qüestiona.\nEl president d'Associació Gremial del Taxi de València ha criticat també l'article de la nova Llei del Taxi que obliga a adaptar els vehicles de segona i tercera llicència a persones amb mobilitat reduïda. Segons Arráez, la Gremial ha demanat una moratòria d'un any mentre la Comissió Bilateral entre el Govern central i Generalitat que en aquests moments analitza el citat article trau les seues conclusions. No obstant açò, "se'ns nega", la moratòria, ha lamentat.\nTAXISTES A FAVOR I EN CONTRA DE LA REGULACIÓ 12+4\nPreguntat per la postura a favor de la regulació horària 12+4 per part d'altres associacions del sector del taxi, Ismael Arraéz ha apuntat que es tracta d'una "minoria radical" i ha assegurat que a la manifestació d'aquest dilluns han assistit taxistes d'aquelles entitats que "estan en contra de la seua junta directiva".\nNo obstant açò, des de la Confederació d'Autònoms del Taxi de la Comunitat Valenciana --organització que no ha participat en la mobilització d'aquest dilluns--, el seu president Fernando del Molino, ha manifestat en declaracions a Europa Press que els autònoms "sí estan a favor de la regulació horària 12+4" que "únicament perjudica el model empresarial" que és el que s'ha mobilitzat aquest dilluns".\nEn la seua opinió, la regulació horària "reforça el sector" i "únicament perjudica el model empresarial" al que ha recriminat que utilitze l'"excusa" que amb el 12+4 va a haver d'"acomiadar assalariats", quan s'estableixen 16 hores de treball com ara.


Març « 2016 « El Pont Cooperativa de Lletres\nArxius de: Març, 2016\nPetites postals per a Grupeco, 5\nMar 2, 2016 // publicat per Josep L. Abad // Apunts literaris // Comentaris tancats a Petites postals per a Grupeco, 5\nNo dorm. Sí, una gran veritat, perquè em passe les hores somiant.\nSomie de dia, somie al capvespre i somie de nit, sempre despert. El temps és per mi una simple excusa per plantar llavors de paraules i veure créixer els somnis.\nUna pedra, una flor, un gest o potser el somriure pausat del teu silenci són una excusa irremeiable per adobar els somnis.\nAleshores agafe el miracle d’una paraula i delicadament la deixe caure als ulls teus de terra verge. La faig creure en tu, li mormole grapats d’il·lusió i la regue amb una pluja fina de dilluns a dissabte.\nAl nostre jardí sempre hi ha flors per collir; les estacions són generoses perquè existeixen per tu.\nCom la lluna que fa el seu viatge tant si t’hi fixes com si no, jo visc en una perenne primavera i plante mots perquè puguen acostar-se al sol de la teua mirada.\nRegala’m la llum, la calor, la bellesa…\nVius als meus somnis desperts! Sempre.


‘Corrent fem Barça’ a la Cursa de Bombers\nConsells de com enfocar i preparar una de les curses més destacades de la Lliga social de curses populars del FC Barcelona\nS’acosta la Cursa de Bombers, el dia 21 d’abril. La penúltima prova classificatòria per a la Lliga de Socis ‘Corrent fem Barça’. Aquí hi trobareu les claus i els consells de la secció d’atletisme del FC Barcelona.\nInscripcions i hidratació\nLa Cursa de Bombers és una de les més sol·licitades pel que fa a la participació. El FC Barcelona recomana a tots els socis inscriure’s al més aviat possible per poder gaudir d’aquesta gran festa de Barcelona.\nEl 21 d’abril pot fer calor i humitat, i generalment les primeres curses amb calor es fan difícils. Per tant, us recomanem que preneu molta aigua amb sals minerals, preferiblement begudes isotòniques que ja vénen preparades, durant els dos dies anteriors a la cursa, i el mateix matí de la cursa.\nSi us agrada córrer amb una ampolla a la mà, feu-ho però amb cura per evitar donar cops als altres corredors. Els avituallaments recordeu que estan a banda i banda del carrer. Agafeu una ampolla i mireu de llençar els taps o ampolles lluny de la calçada per evitar que els altres corredors puguin caure.\nUn dels grans detalls dels corredors és compartir o oferir beguda a altres atletes abans de llençar l’aigua plena a terra. És molt important no llençar-la amb el tap posat si és plena, ja que podria impactar contra algun altre corredor o espectador que ens estigui animant.\nRecordem que els hidrats de carboni es troben bàsicament a la pasta, l’arròs, la patata i els cereals, entre d’altres productes. La cursa és el diumenge 21 d’abril. Així doncs, dilluns, dimarts i dimecres hauríem d’evitar hidrats i sí menjar verdura, amanida, fruita, i proteïna en forma de carn, peix i pollastre.\nDijous, divendres i dissabte farem la càrrega d’hidrats i omplirem el nostre cos del glucogen suficient que ens aportarà tota l’energia necessària per a la cursa. El dia de la cursa cal esmorzar el que un pren habitualment, 2 h abans de l’escalfament previ a la cursa. Així podrem digerir bé el menjar i estarem carregats d’hidrats.\nHi ha diferents tipus d’esmorzar, des dels cereals, fins a uns ous remenats amb pa i tomàquet, que ens aportaran proteïnes, hidrats i antioxidants. Ho podem combinar amb un suc de taronja o kiwis, que contenen la vitamina C, i que ens aportaran els antioxidants essencials i també ens ajudaran a absorbir altres minerals, molt beneficiosos per a un corredor.


Com a conseqüència de l’esclafit de la Guerra Civil entre els anys 1936 i 1939 els centres educatius també tancaren les portes\nEl tancament de les escoles, un episodi amb precedents T. F.\nEl tancament de les escoles durant el curs 2019-2020 a causa de la covid-19 serà segurament recordat com una situació excepcional en la història de l’ensenyament a les Illes Balears. En realitat, però, no és la primera vegada que passa a la nostra comunitat. En efecte, els nostres pares i padrins ja varen viure un tancament de les escoles, com a conseqüència de l’esclafit de la Guerra Civil entre els anys 1936 i 1939.\nÉs prou sabut que l’aviació republicana va iniciar bombardeigs aeris esporàdics sobre la ciutat de Palma ja des del mes de juliol de 1936. Tot i que el nombre de víctimes ocasionades va ser limitat, les autoritats hagueren d’organitzar tot un conjunt de mesures de defensa passiva, per intentar contrarestar els efectes d’aquests bombardeigs. Les mesures adoptades varen ser moltes i variades: obscuriment nocturn, vigilància antiaèria, sistema d’alarma i, especialment, construcció de refugis antiaeris.\nTanmateix, sembla que la població de Palma no va fer inicialment gaire cas de les advertències de la Prefectura de la Defensa Passiva i que la falta d’adhesió i de suport varen provocar que les mesures previstes es desenvolupassin massa lentament. Però tot va canviar, tràgicament, en tan sols dos dies. En efecte, el 24 i el 26 de maig de 1937 l’aviació republicana va dur a terme dos importants bombardeigs sobre Palma, que varen ocasionar grans danys materials i un elevat nombre de víctimes mortals. Va ser en aquell moment quan la població es va sentir vulnerable i va entendre la necessitat de col·laborar amb el desplegament de les mesures de protecció que la Prefectura de la Defensa Passiva feia temps que reclamava.\nEl 31 de maig hi va haver encara un tercer bombardeig important. Atès que resultava impossible garantir la seguretat de la població, el 2 de juny es va decidir tancar les escoles i donar el curs escolar per finalitzat, per intentar evitar que un nou atac aeri pogués ocasionar desgràcies encara majors.\nVa ser així com el curs escolar 1936-1937 va finalitzar abans del que estava previst. Les escoles de Palma i d’altres zones considerades ‘perilloses’ (per la seva proximitat a aeroports, ports, línies de ferrocarril, etc.) varen tancar les portes i els alumnes varen tenir així unes vacances escolars més llargues del que era habitual. Amb tot, la reducció d’aquell curs escolar no va tenir, en realitat, un impacte gaire important.\nPerò varen passar els mesos, es va acabar l’estiu i, quan va arribar el moment d’iniciar el nou curs escolar, la situació no havia millorat gaire. Només unes poques escoles havien aprofitat l’aturada estival per construir refugis antiaeris segurs. El mes de setembre, en constatar aquesta situació, les autoritats de l’illa varen decidir que les escoles haurien de continuar tancades fins que no disposassin d’un refugi antiaeri adequat per protegir els seus alumnes i professors.\nL’ordre de tancament indefinit de les escoles, a principi del curs 1937-1938, fins que no es construïssin els refugis antiaeris necessaris, va provocar, ara sí, una sacsejada important a tota la comunitat educativa. Hi va haver protestes i acusacions, però els motius que havien conduït a dictar el tancament de les escoles eren sòlids, i les mesures a adoptar per poder reprendre l’activitat educativa estaven clarament definides: la reobertura de les escoles just seria autoritzada a partir d’un informe dels tècnics de la Defensa Passiva que confirmàs que l’escola disposava d’un refugi antiaeri segur i amb capacitat suficient per protegir tots els seus alumnes i professors. També podien ser autoritzades les escoles que, malgrat no tenir refugi propi, en tinguessin un de públic situat a un màxim de 10 metres de la seva porta d’entrada.\nLa resposta de les escoles davant aquests requeriments va ser molt variada. Moltes varen iniciar ràpidament la construcció dels refugis necessaris i demanaren en algunes ocasions contribucions econòmiques a les famílies dels seus alumnes. Algunes escoles particulars varen decidir traslladar la seva activitat a altres edificis pròxims a refugis antiaeris públics. També hi va haver escoles que varen reduir la matrícula o varen establir distints torns de classe, per tal de garantir que no se superàs en cap moment la capacitat del local que havien decidit habilitar com a refugi. Altres escoles no varen fer res i quedaren esperant que la solució vingués donada des de dalt...\nEn definitiva, i encara que moltes escoles varen cercar una solució que els permetés reprendre ràpidament les classes, allò cert és que també n’hi ha va haver moltes altres que varen quedar tancades fins al final de la guerra.\nLa situació de tancament indefinit de les escoles va donar també lloc a alguns episodis curiosos. Sembla que algunes varen intentar convèncer les autoritats que els seus alumnes estaven més segurs al centre escolar -tot i no tenir refugi- que a casa seva. També resulta impactant la penúria econòmica que es va ocasionar a alguns titulars d’escoles particulars que, sense altres fonts d’ingressos econòmics, varen haver de suplicar, després de més d’un any de paralització de l’ensenyament, que se’ls autoritzàs a fer classes de repàs a ca seva, a estudiants ja grans, d’un en un, per reduir els riscs...\nAmb tot plegat, a les Balears moltes escoles varen estar tancades un llarg període de temps durant la Guerra Civil, com a mesura de precaució davant els perills d’un possible bombardeig aeri. Evidentment, aquella situació no va tenir res a veure amb l’actual, però allò cert és que, igual que ara, molts de nins i nines varen quedar sense poder anar a escola durant un llarg període de temps. Esperem que aquesta vegada ens vagi millor i que totes les escoles puguin reprendre l’activitat amb (la nova) normalitat el proper mes de setembre.\neducació coronavirus guerra civil escoles centres educatius


Els TFG de la Facultat de Biologia 10 anys després de Bolonya. Adequant l’avaluació a la situació actual: La diversitat de TFG requereix diversitat rúbriques. | RIMDA\nLa experiència adquirida després de 10 anys de la implantació del model de Pràcticums i TFG a la Facultat de Biologia ha permès identificar diferents tipologies de projectes. Així, un 30% dels Treballs Fi de Grau es classifiquen com a projectes aplicats i escapen de l’àmbit de la recerca bàsica. La majoria d’aquests projectes es realitzen en entitats externes com empreses, fundacions sense ànim de lucre, ajuntaments, Generalitat, etc però també una part es realitzen en el marc de projectes de recerca aplicada o de transferència dels grups de recerca UB. L’actuació pretén generar pautes i rúbriques adequades a la diversitat de tipologies de TFG que es realitzen a la Facultat de Biologia. Com a part d’aquesta actuació s’incorporarà la reflexió crítica dels estudiants sobre la contribució del seu projecte als Objectius del Desenvolupament Sostenible (ODS) el que permetrà visualitzar-los i impulsar-los seguint les directrius de l’Agenda 2030 de la UB.\n1.- Millorar el procés de seguiment i d’avaluació dels projectes desenvolupats pels estudiants en el marc del conjunt d’assignatures pràcticum I i II i TFG. Per assolir aquest objectiu s’adaptarà la rúbrica emprada en l’actualitat a diferents rúbriques adequades a la diversitat de tipologies de TFG, incloent l’ApS.\n2.- Elaborar una guia-protocol que permeti que els estudiants reflexionin sobre quins aspectes lligats als diferents ODS es treballen en el seu TFG i visualitzar-los en la memòria final del treball. Aquesta guia també permetrà validar si una part o la totalitat del TFG contribueix significativament a un o diversos ODS.\nM. Teresa Sauras Yera Mar Grasa Martínez Sílvia Busquets Rius Francesc Oliva Cuyàs Marta Camps Camprubí Marina Blas Esteban Cristina Madrid Xufré Josep Maria de Anta Vinyals


Humor gràfic per analitzar la història | Clàudia Rius\nHumor gràfic per analitzar la història\nDe la pàgina d’un diari a les parets d’un museu. Aquest és el recorregut que han fet la majoria de les vinyetes d’humor gràfic que recull la mostra La política retratada al Palau Robert. En total, exposa 200 acudits que descriuen els últims quaranta anys d’història de Catalunya i Espanya.\nVinyeta de Juanjo\nAnalitzar la història es pot fer de moltes maneres, i el Palau Robert n’acull una de ben gràfica. La política retratada és una mostra col·lectiva que repassa la crònica social i política dels darrers 40 anys a través de l’obra crítica, satírica i esmolada de 200 vinyetes de 48 dibuixants humorístics.\n“Hem constatat dues coses: la importància de la feina diària dels dibuixants i com han passat inadvertits en l’àmbit expositiu”, explica Jordi Torrents, politòleg i comissari de l’exposició junt amb el dibuixant Jordi Duró. Els objectius de l’exposició són tant posar en valor l’humor gràfic, que segons els comissaris és necessari i saludable, com revisitar la història recent d’una manera diferent.\nLa mostra repassa els últims 40 anys d’història; són els 40 anys que han passat des de les primeres eleccions democràtiques a l’Estat espanyol després de la dictadura franquista. De fet, el període que comprèn l’exposició comença just abans de l’atemptat contra la revista satírica El Papus i arriba fins a l’actualitat, concretament fins a l’atemptat contra el setmanari satíric francès Charlie Hebdo.\nLa feina principal de Jordi Torrents i Jordi Duró ha sigut de buidatge. Regirar hemeroteques comporta temps, i s’han trobat amb un altre inconvenient: els dibuixants no guarden totes les seves peces. “No hi ha hagut cultura de guardar els originals”, explica Duró; “Com que pensaven que no tenien valor, només alguns casos puntuals ho conservaven tot”.\nDe fet, a l’exposició no hi veiem originals, sinó mostres reproduïdes a escala gran. Això també està lligat amb la feina d’hemeroteca. Durant la recerca, els dos Jordis van descobrir que els dibuixants entregaven les seves obres pensant que se’n faria una reproducció en blanc i negre per a tots els diaris, i ni tan sols utilitzaven bon paper per a dibuixar.\nUna altra de les constatacions que els ha portat la recerca entre arxius personals i institucionals és el fet que gairebé no hi ha dones que dibuixin. “Cada cop n’hi ha més, però és un sector masculí”, afirmen els comissaris, que creuen que en general els dibuixants són opinadors amb veu pròpia, de vegades crítics amb el seu propi mitjà.\nI és que tal com es defineix l’humorista gràfic Kap, “Jo sóc un opinador que dibuixa o un dibuixant que opina”. Aquest comentari es pot veure en un audiovisual que governa la segona sala –només n’hi ha dues, l’exposició no és gaire gran-, i que junt amb un interactiu que fa preguntes als assistents, complementen les vinyetes.\nL’exposició es divideix en vuit àmbits, com per exemple Drets i llibertats, Frau i Corrpució i Política. Es vol simular una rotativa, on cada apartat podria ser la secció d’un diari. La reflexió, però, ha de venir de la banda del públic. La intenció és que els visitants extreguin conclusions: el país està progressant o retrocedint? “Hem adquirit molts drets i moltes llibertats en molt poc temps, però també hi ha hagut ombres”, recalca Jordi Torrents.\nEls comissaris aconsellen mirar les dates en què s’han publicat les vinyetes, ja que alguns acudits semblen premonitoris. A mesura que ha avançat el temps, alguns dibuixos han pres més sentit que mai. I també han avançat les tècniques, tot i que els comissaris creuen que la gran majoria dels ninotaires segueixen dibuixant a mà “perquè el traç acaba sent una firma”.\nEls 200 acudits de 48 autors que poden veure els visitants provenen de 60 mitjans i publicacions diferents, entre elles Núvol i la seva secció Web Negre. Qui vulgui veure l’exposició té temps de fer-ho fins a l’11 de juny. Mentrestant, només falta obrir les primeres pàgines dels diaris per constatar que l’humor gràfic és imprescindible per a la llibertat d’expressió del país.


Hi haurà un servei d’autobusos gratuït des de Barcelona i Igualada per arribar a l’aeròdrom\nPer tercer any l'aeròdrom d'Igualada-Òdena acull la Jornada d'Aviació Adaptada. La jornada l'organitzen els dos ajuntaments i Aviació Adaptada, amb el suport d'Aeroports de Catalunya, la Federació Catalana Aèria, el Consell Comarcal i el Grup Àuria.\nUn centenar de persones amb diversos graus de discapacitat podran acomplir el seu somni de volar a l'aeròdrom d'Igualada-Òdena. Podran volar en avionetes, ultralleugers, trikes, autogirs i vols a vela. La jornada, el dissabte 2 d'octubre, està pensada per a tothom: familiars, amistats i públic en general, que podran gaudir de l'espectacle de veure aterrar i enlairar-se avionetes constantment, d'un espai firal relacionat amb el món de l'aviació.\nL'entitat organitzadora, Aviació Adaptada, lluita per una accessibilitat universal on "tothom pugui tenir les mateixes oportunitats i sobretot que les persones amb discapacitat puguin gaudir de les mateixes oportunitats dintre del mon de l'esport i de l'oci, vivint noves sensacions i empoderant-les". Segons els impulsors, 100 persones podran utilitzar els aparells i es faran un total de 200 maniobres. Es treballarà amb voluntariat especialitzat per poder facilitar l'accés als avions per parts de les persones amb discapacitat. Les persones que vulguin participar, tant fent voluntariat com persones amb discapacitat que vulguin volar poden inscriure's a través de la web www.aviacioadaptada.cat.\nL'organització posa a disposició de tothom el servei gratuït d'autobusos adaptats, uns que faran el trajecte des de Barcelona i un que estarà tot el dia recollint persones des de l'estació de tren i des de diferents punts d'Igualada fins a l'aeròdrom. Aquest servei és gràcies a la gentilesa de Transports Masats i el Consell Comarcal de l'Anoia.\n6 Carme Campoy: "“L’objectiu de la cooperació és desaparèixer” 685 lectures


Violant Cervera: "Hem de posar les persones ... - Govern.cat\nquery_builder 2 juliol 2021 15:08\nViolant Cervera: "Hem de posar les persones al centre de totes les polítiques i garantir la recuperació social sense deixar ningú enrere"\nLa consellera de Drets Socials anuncia un nou model d’atenció a l’autonomia personal, amb la creació de l’Agència Integrada Social i Sanitària per integrar i optimitzar recursos\nEn matèria d’habitatge, avança un increment del pressupost fins a 1.000 M€ i un nou Pacte Nacional per l’Habitatge, amb l’objectiu de consolidar-ho com un dret subjectiu\nEl pressupost per a la Renda Garantida de Ciutadania augmentarà fins els 430 M€ per a un total de 160.000 beneficiaris\nExplica que s’elaborarà un nou Pla integral d’Infància i Adolescència, tot recuperant l’esperit del Pacte per a la Infància\nLa consellera de Drets Socials, Violant Cervera, ha explicat que l’objectiu del Departament que encapçala és “consolidar els drets socials com a quart pilar de l´Estat del Benestar”, situant-los al mateix nivell que d’altres com l’educació o la sanitat. En la seva compareixença al Parlament de Catalunya, Cervera ha assegurat que “Drets Socials neix per garantir que tothom pugui desenvolupar el seu projecte vital lliurement i amb igualtat d’oportunitats, des del bressol fins el final de la seva vida" i també “garantir una recuperació social sense deixar a ningú enrere, posant les persones al centre de totes les polítiques”.\nLa consellera ha apostat per un nou pacte social que “blindi drets i garanteixi una recuperació justa”. En aquest sentit, ha reclamat enfortir i estendre els Drets Socials per superar la greu crisi social de la Covid-19: “Hem de donar resposta als efectes més immediats de la crisi i alhora, avançar cap a una societat més inclusiva i igualitària amb mesures de llarg abast i de gran impacte”.\nCreació de l’Agència Integrada Social i Sanitària\nEn la seva intervenció, Cervera ha advocat per la creació d’un nou model d’atenció a l’autonomia personal, adreçat tant a les persones grans, com a les persones amb discapacitat o a les persones amb problemes de salut mental o addiccions. Aquest model es fonamenta en una atenció personalitzada a través d’un professional social de referència; un nou model d’atenció domiciliària; la flexibilització dels serveis i la implementació d’un nou model d’atenció residencial.\nEn aquest sentit, ha anunciat la creació de l’Agència Integrada Social i Sanitària, en coordinació amb el Departament de Salut i amb la participació del món local. Aquesta eina gestora ha de garantir:\nUna atenció integrada que permeti seguir tot el cicle vital de la persona, desenvolupar el seu projecte de vida i millorar l’experiència en l’atenció de les persones amb necessitats complexes.\nRealitzar una planificació conjunta i disposar d’un pressupost unificat per tal d’alinear les estratègies i els serveis sanitaris i socials.\nSuperar la fragmentació dels processos d’atenció i facilitar la transició entre serveis.\nOptimitzar recursos i generar sinèrgies.\nFacilitar la compartició d’instruments entre els professionals, com els sistemes d’informació o els protocols conjunts.\nCervera ha exposat que el Pla de Rescat Social, inclòs en l’Acord de Govern, per fer front a les derivades de la pandèmia i iniciar la recuperació, destinarà recursos a la reducció de les llistes d’espera dels programes d’atenció a la dependència.\nUn nou Pacte Nacional per l’Habitatge\nLes polítiques d’habitatge s’han incorporat en aquesta legislatura a la Conselleria de Drets Socials. Sobre aquesta qüestió, la consellera Cervera ha destacat que “el principal objectiu és millorar l’accés a l’habitatge dels col·lectius més vulnerables i amb més dificultats, així com posar especial atenció en l’emancipació dels joves”. Per a fer-ho, s’articularan mesures d’ampliació del parc d’habitatge de lloguer social i lloguer assequible, amb un mínim de 5.000 habitatges; es reforçaran els ajuts per a evitar la pèrdua de l’habitatge; es potenciarà la prevenció per a evitar el risc de desnonament; s’apostarà per eines de mediació per a reduir-los; i s’actuarà contra el sensellarisme i el despoblament rural.\nEn concret, la consellera ha afirmat que s’incrementarà el pressupost d’habitatge fins a 1.000 milions d’euros, uns recursos imprescindibles “per a consolidar l’habitatge com un dret subjectiu, que implica que l’administració estigui obligada a satisfer-lo a les persones que compleixin els requisits”. Per aconseguir-ho, en primer lloc s’aprovarà el Pla Territorial Sectorial d’Habitatge i amb posterioritat “obrirem el procés de concertació i debat institucional, polític, social i del sector per a confeccionar i aprovar un nou Pacte Nacional per l’Habitatge”.\n430 milions d’euros per a la Renda Garantida de Ciutadania\nEn relació a l’abordatge de la pobresa i el suport a les persones amb risc d’exclusió social, la consellera de Drets Socials ha explicat que els esforços pivotaran en polítiques per cobrir les necessitats materials i la situació de vulnerabilitat de la ciutadania, a través de prestacions com la Renda Garantida, prestacions de necessitats bàsiques o prestacions per a joves tutelats i ex-tutelats, entre d’altres. Cervera ha explicat que el pressupost del Departament destinarà 150 milions a les prestacions incloses en la llei 13/2006 i augmentarà fins a 430 milions d’euros la partida destinada a la Renda Garantida de Ciutadania, que arriba a 160.000 beneficiaris.\nA més, es millorarà la cobertura de les necessitats bàsiques de totes les persones que viuen a Catalunya, amb independència de la situació administrativa i es garantirà l’accés als subministraments bàsics de la llar a les persones i famílies en situació d’exclusió social.\nEn aquest àmbit, es desplegarà l’Estratègia Catalana del Sensellarisme, per millorar l’atenció a les persones sense llar i aportar solucions residencials.\nCulminar el Pacte Nacional pels Drets de les Persones amb Discapacitat\nEn relació a les persones amb discapacitat, la consellera Cervera s’ha compromès a “culminar i fer efectiu el Pacte Nacional pels drets de les Persones amb Discapacitat, iniciat durant el mandat del President Torra conjuntament amb el sector de la discapacitat”.\nReconnectar amb la infància i la joventut\nPel que fa a les polítiques d’infància, adolescència i joventut, la consellera ha recordat que aquest col·lectiu “ha estat un dels grups de població més afectats per les conseqüències socials i econòmiques de la pandèmia, agreujant la seva situació de vulnerabilitat que ja tenien per la precarietat laboral i les dificultats per a l’emancipació”. Per això, “volem recuperar, reconnectar, empoderar i enfortir la infància, l’adolescència i la joventut del nostre país, en la transició cap a la postpandènmia” i ho farem, ha afegit, “des de la governança compartida amb les persones joves i el moviment associatiu”.\nLa consellera ha anunciat que es desenvoluparà el Pla de Millora del Sistema d’Atenció a la Infància, l’Adolescència i les seves famílies a Catalunya, com una peça fonamental del nou Pla Integral d’Infància i Adolescència, amb l’objectiu de promoure els drets de la infància, garantir-ne el compliment i reconèixer als infants com a ciutadans, subjectes de drets i amb capacitat i espais per exercir-los i defensar-los. Aquest Pla Integral estarà connectat amb el Pla Nacional de Joventut, tot recuperant l’esperit del Pacte per a la Infància, i ha d’esdevenir “una guia consensuada dels principals reptes i objectius per millorar les condicions de vida i el benestar de tots i totes les infants i adolescents del nostre país”.\nLa crisi sanitària també ha fet empitjorar les dades d’afectació de la salut mental. En aquest sentit, la titular de Drets Socials ha avançat que s’elaborarà, de manera conjunta amb el Departament de Salut, “un pla específic per l’abordatge de salut mental infanto-juvenil, amb especial atenció al suïcidi juvenil i als trastorns alimentaris”.\nEn matèria de joventut, la consellera ha explicat que “s’està treballant en crear d’una línia de crèdit que afavoreixi l’emancipació juvenil”.\nFinalment, Cervera ha lamentat els conflictes competencials constants amb l’Estat al llarg de la història i ha posat com a exemple la gestió del 0’7% de l’IRPF; el finançament de la llei de la dependència; el dèficit de finançament i els recursos al Constitucional en matèria d’habitatge o la gestió de l’Ingrés Mínim Vital. “Tot plegat, ens porta a defensar que és en el marc d’una República Catalana en què podrem fer polítiques públiques realment transformadores, perquè les podrem fer amb independència legislativa, amb independència fiscal, i amb independència financera”, ha conclòs Cervera.\nText de la compareixença de la consellera


Església Plural rebutja Fernández Díaz com a ambaixador al Vaticà | NacióDigital\nEl col·lectiu ha recollit 12.000 signatures per evitar que el ministre en funcions esdevingui ambaixador al Vaticà | L’entitat el defineix com un “ultraconservador” que “posaria totes les dificultats perquè no hi hagi una bona sintonia” entre el govern català i la Santa Seu | Rajoy busca un destí digne pel seu home fort a Catalunya, conscient que no podrà repetir a l'executiu\nper Sergi Santiago , 14 d'agost de 2016 a les 11:00 |\nJorge Fernández Díaz en un acte de campanya a Barcelona | Adrià Costa\nEl cas Antifrau no li va passar factura a les urnes a Jorge Fernández Díaz, que fins i tot va millorar els seus resultats el 26-J. Però l’home fort del PP a Catalunya va quedar tacat i Rajoy va assumir aviat que no podria comptar amb ell en un nou executiu, que hauria de comptar amb el suport actiu o passiu d’altres partits. L’ambaixada del Vaticà semblava un destí digne que agradava al mateix Fernández Díaz però aviat els sectors progressistes de l’església es van organitzar per evitar el seu nomenament.\nEsglésia Plural, una entitat de cristians de base a Catalunya, ha recollit més de 12.000 signatures que lliurarà a la Santa Seu la setmana que ve. Josep Torrents, portaveu de l’organització, creu que la petició ha obtingut una resposta “extraordinària” si es té en compte que el seu és un grup minoritari i amb poca visibilitat. “La gent de tarannà progressista a Catalunya ha abandonat l’església perquè no creu que es pugui fer una reforma estructural”, admet. Església Plural encara manté viva la lluita, sobretot des que el Papa Francesc va encetar una “aposta radical i potent” per canviar l’església.\nLes signatures, dirigides al Papa Francesc i al secretari d’Estat del Vaticà, el cardenal Pietro Parolin, s’han recollit fins aquest diumenge i s’enviaran els propers dies per correu certificat. La carta exposa tres motius que invalidarien el nomenament de Fernández Díaz: les conspiracions pel cas Antifrau, la llei Mordassa i la situació a la tanca de Melilla. Torrents sap que no tindrà cap resposta més enllà de la confirmació de la recepció.\nPer Església Plural, el ministre en funcions és un “ultraconservador” que simpatitza amb la ultradreta i que “resa al Valle de los Caídos”. Torrents creu que Catalunya, immersa en un procés d’independència, no es pot permetre tenir Fernández Díaz com a representant al Vaticà. El portaveu de l’associació assegura que perquè Catalunya esdevingui un estat “és molt important tenir una bona relació amb la Santa Seu” i alerta que Fernández Díaz “posaria totes les dificultats perquè la sintonia entre el govern català i el Vaticà no existís”.\nUn grup popular però amb poca influència\nEsglésia Plural és una de les entitats de cristians de base que resisteixen: estan poc coordinades, molt disseminades i sense recursos. Per a la recollida de signatures, Josep Torrents va contactar amb altres grups progressistes de l’Estat però no va recollir cap suport.\nTot i això, no es rendeixen: “L’Església és més necessària que mai, és l’eina per portar el missatge de Jesús però s’ha de fer d’una forma molt diferent de la d’ara”. Torrents sap que el seu grup té certa influència a les xarxes, però “no en té cap” dins de la jerarquia eclesiàstica. Res a veure amb l’Opus Dei, on Fernández Díaz és membre supernumerari.\nRecullen prop de 10.000 signatures contra el possible nomenament de Fernández Díaz al Vaticà\nPolítica, església, Vaticà, Fernández Díaz, Jorge Fernández Díaz, Josep Torrents, Església Plural\nPer Anònim el 15 d'agost de 2016 a les 09:37\nEM FA PENA aquest ganapies. Despres de tocar el collons a tort i dret a la politica, encara l'hauriem d'enviar a menjar la sopa boba al Vaticà. Deixem estar als capellans que poc a poc s'estan enfonsant ells sols entre les seves merdes. Entre consumidors de cocaina, pornogrtafia infantil i pederastia, s'estan cavant la seva pròpia tumba. O potser si que l'hauriem de deixar anar a Roma al Jorgito, a veure si algun carwdenal li encomane la sifilis\n"Porta giratòria" a la carta?.\nPer Anònim el 15 d'agost de 2016 a les 03:58\nProposo al Registrador de la Propietat i "presidente del gobierno" en funcions de Espanya "Don" Mariano a proposar-li al seu "ministro del interior" en funcions Jorge ("Jorgito" al cercle més íntim) dues sortides. Una de més "sentimental" i l'altra més de caire econòmic . La opció del Vaticà no la veig massa factible per un detall: el Papa, el Secretari de la Institució de Doctrina i de Propaganda per la Fe (ex-santa inquisició) i el portaveu del Vaticà son jesuïtes i el nostre "Jorgito" es del Opus Dei. El nostre Fernández Díaz per arribar a "mInistro" ha hagut de fer-se fervorós creient i estar empadronat a Madrid. La proposta "sentimental" seria anar d'ambaixador a Polònia. La de caire més econòmic d'ambaixador a Sud-àfrica i on es podria trobar amb un vell conegut Sixto Hugo de Borbón-Parma.\nAquest es un imbecil de sempre\nPer Anònim el 15 d'agost de 2016 a les 00:15\nJo el vaig coneixe quan era Gobernador Civil de Barcelona i era un mal educat, et convocava a una reunió, et feia esperar 1 hora i tancava la Reunió important dient o acordant el que deia ell i la resta a callar. Como a politic es un desastre i ha endollat a tota la familia, tots una mica tarats. El seu poder es increible, inclus a la Generalitat\nPer Anònim el 14 d'agost de 2016 a les 18:53\nJo crec que el govern faria be en enviar-lo de missioner a Etiòpia. A part de redimir els seus pecats, podria fer proselitisme de les seves creences i es guanyaria el cel. Sense hurís, que per ell és pecat!!!\nEncara es ministre?\nPer Anònim el 14 d'agost de 2016 a les 17:33\nUna política holandesa va dimitir perque va donar positiu a un control d'alcoholèmia...i aquest "senyor" encara és sinistre? Quina vergonya i quin fracàs com a ésser humà\nPer sacamocos vengador el 14 d'agost de 2016 a les 17:15\nJo, li veig futur de segurata al Mercadona.\nPaisos democràtics i paisos no democràtics.\nPer Cartanya el 14 d'agost de 2016 a les 16:59\nAhir a una diputada de Islàndia (crec) va dimitir, per haver conduit amb una tassa d`alcohol una mica mes alta que la mínima permesa al seu país. Aquí aquest manipulador, trafica amb informació falsa, i encara el volen redimir enviant-lo a Roma. Qui es democràtic i qui no? fàcil no?\nPer Anònim el 14 d'agost de 2016 a les 13:08\nCrec que es un bon per un personatge com aquest...es podra dedicar a convertir infidels...els estius podra venir a estiuajar a barcelona, no digues que i ha roptura social si no pugues venir


L’Eixample de Phoenicurus – PHOENICURUS\n29 Octubre 2010 14 Octubre 2015 phoenicurus\nEl nostre hort tenia formes corbes i irregulars i havia anat creixent orgànicament, talment com ho feien les ciutats medievals, el Casc Antic. Durant les últimes setmanes l’hem ampliat, amb uns bancals vigorosos, de línies més rectes, menys entranyables, però més endreçades. Ho hem anomenat l’Eixample.\nAvui estem contents perquè ja hem acabat de construir tots aquests nous bancals i, per fi, l’hort és a punt per afrontar l’hivern. Cebes fines s’hi aixequen orgulloses, les cols, les pastanagues, les bledes i remolatxes semblen eixorivides amb el fred, els enciamets i escaroles hi creixen lentament i les primeres faveres i pesoleres hi comencen a treure el cap. Aviat ho faran els alls. Moltes plantetes menudes (porros, més cebes, més fulles…) esperen encara a ser trasplantades. I els calçots són els més vigorosos de tots.\nPrevious Article Tècnica de l’encoixinament\nNext Article Treballar la terra – diverses aproximacions\nOne thought on “L’Eixample de Phoenicurus”\nCecilia Rebull 31 Octubre 2010 / 2:00\nSe us veu molt satisfets!!


METGES HUMANISTES - Diari de Girona\nenric mirambell i belloc 14.06.2015 | 00:00\n"El Dr. Campo observa amb detenció les diferents obres i fa notar amb tot detall traços anatòmics\nque difícilment serien descoberts per un profà en medicina"\nEl Dr. Juan Francisco Campo, a més d'atendre'm professionalment amb eficàcia i resultats més que satisfactoris, m'obsequià amb un exemplar de la seva recent publicació, Los lamentos del silencio. Es tracta d'un recull dels articles publicats en la revista de la Clínica Bofill, però amb la particularitat que alguns d'aquests textos varen haver de retallar-se per tal d'adaptar-se a l'extensió que permetia la publicació periòdica, mentre que en el llibre hi figuren en tota la seva extensió. La temàtica d'aquest llibre és la que escau per ser exposada per un metge humanista, com ho és el Dr. Campo. Una relació entre l'art i la medicina. Artistes i llurs obres vistes i comentades per un metge. I així se'ns dóna a conèixer la relació entre el pintor Goya i el doctor Arrieta. Quines eren les anomalies mentals del pintor i com era tractat pel facultatiu. I com aquests estats d'ànim i les deficiències físiques, com ho era, entre altres, la sordesa, influïren en l'obra pictòrica del famós artista.\nS'estudia l'afusellament de l'emperador Maximilià, després del fracàs en la creació de l'imperi mexicà. Escena que va atraure l'atenció del pintor francès Manet, que plasmà la tràgica escena en quatre quadres, els quals presenten entre si variades interpretacions del fatal desenllaç del noble austríac proposat per regir el nou règim imperial mexicà.\nAmb tot detall s'observa el desenvolupament de l'estat psicòtic de Vincent van Gogh i la seva influència en el procés de la seva producció artística. Es contempla també la relació entre els episodis de la vida de Pablo Picasso i l'evolució de la seva obra pictòrica.\nEl Dr. Campo observa amb detenció les diferents obres i fa notar amb tot detall traços anatòmics que difícilment serien descoberts per un profà en medicina, per molt entès que fos en la crítica artística.\nAquests aspectes comentats i tot el conjunt dels que integren la temàtica del llibre acrediten la personalitat professional i humanista del seu autor. Format científicament en les Universitats de Salamanca, del País Basc i de Barcelona, completant els seus estudis a França, a Itàlia i als Estats Units. Amb una àmplia gamma de coneixements que es complementen entre si. En matèries que aparentment es poden considerar distanciades mentre que constitueixen un conjunt harmònic que informa una completa i ben estructurada personalitat. La condició mèdica del Dr. Campo, que és la bàsica i fonamental, s'enriqueix amb estudis de Dret, d'Història, d'Història de l'Art, de Teologia i de Filosofia.\nEl Dr. Campo no és gironí de naixement, però està totalment integrat a la nostra ciutat i parla perfectament la nostra llengua. La seva activitat professional en l'Hospital Trueta i en la Clínica Bofill, de la qual és ara director assistencial, i la seva àmplia relació social, l'acrediten com un esclarit gironí.\nHem posat el cas concret del doctor Campo; però són molts els metges humanistes. Uns que al marge o en relació amb la professió mèdica conreen altres branques del coneixement, en les hores que els deixa lliures la seva dedicació facultativa. Altres que no només posen atenció en coneixements complementaris a la professió, sí que també publiquen el fruit d'atents estudis o de treballs de recerca i investigació o practiquen alguna activitat artística. Recordarem alguns metges humanistes gironins destacats, tots ells ja traspassats.\nEn la segona meitat del segle XIX, el Dr. Josep Ametller i Viñas, que tenia el seu domicili i consultori a la plaça del Vi, després d'haver exercit uns anys a Madrid destacant com un excel·lent professional, fou conegut també com a periodista, poeta i historiador. La seva publicació més destacada va ser la documentadíssima obra històrica D. Alfonso V de Aragón y la crisis religiosa del siglo XV. Fou un dels assidus concurrents a la tertúlia gironina de la Cova de Can Viñas, on es forjà la creació de l'Associació Literària de Girona, i la publicació de la Revista de Gerona, entitat i publicació que marcaren la vida cultural gironina durant el darrer quart del segle XIX.\nDe la mateixa època és també el Dr. Francesc Viñas i Serra, inspirat poeta i participant també de l'esmentada tertúlia. Tertúlia que es reunia diàriament en la rebotiga de la drogueria del carrer d'Abeuradors regentada pel germà del meritat doctor, i alhora també lletraferit, com ho eren tots els participants en aquells vesprals col·loquis de la Girona vuitcentista.\nMés jove que els anteriors, però amb els quals també coincidí en els seus primers temps fou el doctor Josep Pascual i Prats, metge de capçalera de moltes famílies gironines, fundador del Col·legi de Metges de Girona, el primer d'Espanya. Conservador del Museu de Sant Pere de Galligants i autor de nombroses publicacions.\nEl Dr. Pompeio Pascual i Carbó, que s'instal·là a Girona l'any 1922 i fou un pioner en l'especialitat de Pediatria. A més de destacat facultatiu va tenir una breu dedicació a la política local. Era un gran conversador i persona d'àmplia relació social. Dedicà estudis sobre la participació de Girona en la Guerra del Francès. Realitzà profunds i ben fonamentats estudis estadístics relacionats amb la medicina i la sociologia. Com a conferenciant demostrà el seu extens coneixement del país de Xile, on residí uns anys. Promotor de l'atletisme i de l'esport en general.\nL'eminent tisiòleg que fou el Dr. Josep M. Bosch Masgrau, actiu capdavanter de la lluita antituberculosa, publicà regularment i amb freqüència articles de variada temàtica en el periòdic gironí L'Autonomista, els anys trenta del segle passat.\nBenet Julià i Figueras que, com a facultatiu, va sentir el primer plor d'un gran nombre de gironins de la ciutat i comarques, realitzà variats treballs de recerca històrica, molts dels quals dedicats a Sant Feliu de Guíxols, d'on era originari i on passava les seves vacances. Coneixia molt bé l'activitat marinera i l'actuació dels mestres d'aixa. També tenia aficions artístiques que es plasmaren en aquarel·les i olis, amb paisatges de Sant Feliu i de la Vall del Llémena.\nEl dentista Francisco Baquelaine, féu compatible la professió mèdica amb l'escultura.\nEl Dr. Josep Cornellà i Canals morí fa poc temps a una edat en què encara es podia esperar molt de la seva preparació i del seu treball. Acreditat pediatra, desenrotllà una intensa activitat en el camp professional amb una àmplia projecció. I entre moltes altres publicacions hem de recordar els articles que, durant una colla d'anys, publicà els dijous en aquest Diari de Girona. Col·laboracions periòdiques que molts lectors del nostre diari esperàvem amb interès, per la riquesa del seu contingut.


Uns 'looks' que no passaran a la història\nLa gran nit de Hollywood no aconsegueix brillar enguany com en edicions passades\n6 min. Barcelona 10/02/2020 07:15\nTradicionalment, quan començava la catifa vermella dels Oscars començava l’hora de somiar. Aquesta sensació d’enamorament de determinades obres de costura, però, s’ha anat aigualint al llarg dels anys. Tant que, actualment, la gala ha quedat en un pla estilístic secundari o igual respecte a catifes vermelles d’altres celebracions del cinema com els Globus d’Or o, de fora del cinema, com la Gala del Met.\nEnguany, la majoria de les actrius que van trepitjar la red carpet del Dolby Theatre de Los Angeles portaven vestits que, o bé eren irrellevants des del punt de vista estilístic de tan mancats d’ambició, o bé eren directament fracassos dels seus autors. Entre aquest garbuix, es van salvar de la crema comptades excepcions, la majoria de les quals vestint discretes però almenys elegants.\nDe totes aquestes, la que més aprovació va rebre és l’actriu Natalie Portman, que amb un delicat vestit negre i daurat i una capa reivindicativa va aconseguir anar elegant i moderna amb un disseny d’aires orientals gràcies als seus brodats daurats sobre tela transparent. L’element més punyent de la seva posada en escena va ser la seva capa amb els noms escrits de totes les directores que no havien estat nominades en cap categoria. La reivindicació pot ser elegant i moderna. Per cert, la modernitat de Portman es deu també en bona part al seu tall de cabell estil bob.\nOn es podia observar també una certa modernitat és en el look de l’actriu Kristen Wiig, que es va posar un futurista vestit de Valentino en tons vermells que va saber combinar amb uns brillants guants negres. La capa estreta i llarga i els volants en horitzontal sortint de la part de la faldilla eren un repte difícil de defensar que Wiig va saber lluir sobre la catifa vermella. El seu cabell curt amb fixador d’efecte humit i la seva aposta pel daurat pel que fa les joies van acabar de completar l’encert de l’estilisme.\nLluny de Wiig, en el terreny de les apostes conservadores, s’hi van poder comptar actrius que ens tenen acostumats a més. Per exemple, la sud-africana Charlize Theron, que va posar-se un Dior d’alta costura completament negre que no tenia res a aportar en el terreny estilístic. Tot i que ella estava perfecta i excepcional, el resultat final era insuls, ja que l’aposta pel tall elevat a la cama esquerra fa molts anys que està en voga i té ja un impacte molt baix. Angelina Jolie ens va insensibilitzar en els Globus d’Or del 2013.\nDel mateix color vam veure Penélope Cruz, vestida de Chanel, la marca de la qual és ambaixadora. Portava un vestit d’alta costura inspirat en un que la firma ja va presentar a mitjans dels anys noranta. Les perles per identificar-lo amb la maison eren gairebé un element paròdic.\nMargot Robbie va elegir un Chanel vintage del 1994 que li quedava com un guant però que l’allunyava de la reivindicació climàtica que hauria pogut fer si s’hagués notat més que el seu vestit era vintage: no és necessari estrenar per estar perfecta. Fantàstica com ella però amb una baixa capacitat de seducció estètica va acudir a la gala Scarlett Johansson. L’actriu va posar-se un vestit llarg de paraula d’honor signat per la firma Oscar de la Renta que intentava sense èxit casar una faldilla clàssica amb un cosset galàctic. Una batalla conceptual tan evident que impedia qualsevol opció a l’actriu de salvar la creació. I la nit.\n651x958 Kristen Wiig, vestida amb un Valentino / AFP Kristen Wiig, vestida amb un Valentino / AFP\nL'actriu, nominada pel seu paper a Mujercitas, va ser una de les més originals de la nit amb aquest vestit firmat per Gucci.\n651x366 Saoirse Ronan amb un vestit espectacular / KEVIN SULLIVAN/ EUROPA PRESS Saoirse Ronan amb un vestit espectacular / KEVIN SULLIVAN/ EUROPA PRESS\nUna de les grans protagonistes de la nit. L'actriu nord-americana es va endur l'Oscar a millor actriu pel seu paper a Judy. Va lluir aquest vestit d'Armani Privé.\n651x366 Renné Zellweger amb la seva estatueta a millor actriu / MATT PETIT/ AFP Renné Zellweger amb la seva estatueta a millor actriu / MATT PETIT/ AFP\nL'altre gran protagonista de la gala –que es va endur l'estatueta a millor actor per Joker– va portar el mateix esmòquing de Stella McCartney que porta lluint tota aquesta temporada per demostrar la seva lluita per la sostenibilitat i el medi ambient.\n651x366 oaquin Phoenix, guanyador de l'Oscar al millor actor, a la seva arribada a la cerimònia / VALERIE MACON/ AFP oaquin Phoenix, guanyador de l'Oscar al millor actor, a la seva arribada a la cerimònia / VALERIE MACON/ AFP\nL'actriu, doblement nominada, va optar per aquest vestit amb escot paraula d'honor d'Oscar de la Renta.\n651x366 Scarlett Johansson a la catifa vermella / ALEX GALLARDO/ EFE Scarlett Johansson a la catifa vermella / ALEX GALLARDO/ EFE\nDern, que s'ha endut el premi a millor actriu secundària, va triomfar amb aquest vestit senzill i espectacular d'Armani Privé.\n651x366 Laura Dern, amb la seva estatueta / MARK RALSTON/ AFP Laura Dern, amb la seva estatueta / MARK RALSTON/ AFP\nL'actriu va lluir un dels vestits més comentats de la nit perquè portava una capa on apareixen brodats els noms de totes les directores que no han estat nominades per l'Acadèmia. La peça la firma Dior Alta Costura.\n651x366 Natalie Portman amb el seu espectacular vestit amb capa / JAY L. CLENDERIN/ EUROPA PRESS Natalie Portman amb el seu espectacular vestit amb capa / JAY L. CLENDERIN/ EUROPA PRESS\nEl malagueny, que es va quedar sense estatueta, va anar a la cerimònia amb un clàssic esmòquing i acompanyat de la seva filla Stella del Carmen i de la seva parella, Nicole Kimpel.\n651x366 Banderas amb la seva seva parella, Nicole Kimpel / MIKE BLAKE/ REUTERS Banderas amb la seva seva parella, Nicole Kimpel / MIKE BLAKE/ REUTERS\nL'actor es va endur l'estatueta per millor secundari i va optar per aquest esmòquing elegant i clàssic de Brioni.\n651x366 Brad Pitt a la catifa vermella / VALERIE MACON/ AFP Brad Pitt a la catifa vermella / VALERIE MACON/ AFP\nL'actriu madrilenya va optar per un vestit d'alta costura de Chanel, marca de la qual és ambaixadora. Aposta clàssica i elegant.\n651x366 Penelope Cruz, a la catifa vermella / REUTERS Penelope Cruz, a la catifa vermella / REUTERS\nL'actriu, que estava nominada per El escándalo, va lluir aquest vestit negre de Dior asimètric i amb obertura lateral.\n651x366 L'actriu Charlize Theron / REUTERS L'actriu Charlize Theron / REUTERS\nLa cantant catalana va aparèixer a la catifa vermella acompanyada de les altres intèrprets de Frozen. Va portar un vestit de la marca catalana Tot-hom.\n651x366 Gisela, de vermell, amb les altres intèrprets de 'Frozen' / REUTERS Gisela, de vermell, amb les altres intèrprets de 'Frozen' / REUTERS\nL'actor, que estava nominat per Historia de un matrimonio, va optar per un esmòquing de Burberry. Va anar a la gala acompanyat de la seva parella, Joanne Tucker, que va lluir un vestit amb decoracions florals d'Oscar de la Renta.\n651x366 Adam Driver i Joanne Tucker / EFE Adam Driver i Joanne Tucker / EFE\nLa cantant va actuar durant la cerimònia i va optar per aquest original look de Chanel de dues peces.\n651x366 Billie Eilish, a la catifa vermella / GETTY Billie Eilish, a la catifa vermella / GETTY\nL'actor, que és un dels protagonistes de Mujercitas, va optar per un look esportiu de la marca Prada.\n651x366 L'actor Timothée Chalamet / AFP L'actor Timothée Chalamet / AFP\nL'actriu va lluir un dels vestits més espectaculars de la nit de tul i lluentons firmat per Elie Saab.\n651x366 L'actriu Sandra Oh / AFP L'actriu Sandra Oh / AFP\nLa intèrpret estava nominada com a millor actriu secundària per El escándalo i va optar per aquest vestit negre de Chanel amb escot paraula d'honor de la temporada 1994.\n651x366 Margot Robbie / AFP Margot Robbie / AFP\nEl director manxec va apostar per un look informal minimalista sense corbata i amb les seves inseparables ulleres de sol.\n651x366 Pedro Almodóvar a la catifa vermella / EFE Pedro Almodóvar a la catifa vermella / EFE\nL'actriu va optar per un vestit negre d'Alexander McQueen que jugava amb les transparències i les puntes.\n651x366 Rooney Mara / EFE Rooney Mara / EFE\nLa jove cineasta siriana Waad al-Kateab ha arribat als Oscars amb el seu documental Sama, en què va filmar la guerra al seu país explicada a la seva filla, que llavors acabava de néixer. A la catifa vermella, Al-Kateab va lluir un vestit amb inscripcions en què es podia llegir: "Ens vam atrevir a somiar i no lamentarem la dignitat".\n651x366 La cineasta siriana amb el seu marit i la seva filla / AFP La cineasta siriana amb el seu marit i la seva filla / AFP


Un silenci entre dos crits - Dissabte Sant - Blog de CJ\nInici Teologies i espiritualitats Espiritualitat Un silenci entre dos crits – Dissabte Sant\nUn silenci entre dos crits – Dissabte Sant\nCarles Marcet sj.[En aquests textos proposen algunes pautes per viure en to orant aquests dies en què recordem les hores més intenses de la vida de Jesucrist i, per això també, les hores més transcendents del nostre caminar com a creients i com a Església. A la pàgina web pregaria.cat i a Instagram @jesuitescat podreu seguir en directe o diferit la proposta per aquesta #SetmanaSantaACasa].\nTradicionalment, el Dissabte Sant és el temps litúrgic del gran silenci. Temps per acompanyar i vetllar calladament el cos de Jesús posat al sepulcre. Temps d’interrupció entre dos grans crits; un que ja s’ha produït («Pare, ¿per què m’has abandonat?») i l’altre que encara esperem («Hem vist el Senyor!»).\nPerò això no és només un temps litúrgic; moltes vegades esdevé també un «temps existencial» que a vegades li toca viure al seguidor del Senyor Jesús, i que convé no passar de llarg. Tal volta aquests temps en què vivim bloquejats, espantats i desorientats al bell mig de la pandèmia mundial del coronavirus tenen alguna analogia amb aquesta existència cristiana que viu «silenciosament expectant entre dos crits».\nPer això, per pregar avui et convidaria a ubicar-te en aquesta tessitura del Dissabte Sant, acompanyant Maria Magdalena i aquelles altres dones que van al sepulcre a vetllar calladament el cos de Jesús, i a romandre allà, amb elles, una estona. Intenta posar en aquesta escena tots els teus sentits en joc, fes-te present en l’escena, en el lloc.\nDe la mateixa manera que degueren fer aquelles dones, pots «recordar afectivament» amb elles aquell home que «va passar pel món fent el bé», «que parlava i actuava amb autoritat», «que acollia i guaria tothom sense importar-li gaire a qui ni quan», «que un dia et vas trobar amb Ell i et va guarir a tu», «et va perdonar i et va estimar», «i et va convidar a anar amb Ell», i que «així, a poc a poc, es va anar convertint en la raó de ser de la teva vocació, de la teva vida…».\nRecorda afectivament» escenes teves, de la teva història amb Jesús, o –més ben dit– de la història de Jesús en tu»: el primer coneixement infantil, les perso- nes que et van ajudar a conèixer-lo i a estimar-lo, la crida al seguiment, la teva vocació específica, l’itinerari seguit des de llavors, els moments pregons i clau del teu seguiment, les dificultats i les alegries, la seva presència acompanyant en les teves tasques i missions…\nRecorda com et va demanar confiança i tu l’hi vas anar donant. Com et va demanar despreniment i tu et vas anar abandonant. Com et va demanar entrar al teu cor i tu li vas anar deixant espai.\nTot això «davant el sepulcre»: encara que et sembli un simple recordatori, no deixa de ser un moment a viure en l’itinerari del creixement de la fe. En aquest itinerari de vegades passa que per rebre una «nova revelació del Déu sempre més gran», fa falta un temps d’interrupció, de silenci, fins i tot de ruptura, per tal que l’Esperit del Senyor brolli en el nostre interior amb més força i ens empenyi a seguir el pelegrinatge amb valentia: És el temps de la poda o de l’espera esperançada després de la sembra.\nDesprés d’haver estat amb les dones en aquest espai orant i silenciós, de retorn a casa, mentre camines, pots indagar quins han estat els pensaments i quins els moviments afectius interiors que més petjada t’han deixat en aquesta estona davant la tomba de Jesús. També, sense forçar gens ni mica, i si bonament t’hi ajuda, pots deixar que alguna d’aquestes preguntes/intuïcions t’ocupin la ment i el cor:\n¿Pot ser veritat que una llibertat insospitada apareix quan hom acata amorosament les realitats –de vegades ben dures– que apareixen en el camí de la vida?\n¿Pot ser veritat que hi ha «vida veritable i en creixement» també allà on ens anem entregant i consumint calladament i secreta, sense cap èxit ni brillantor aparent?\n¿Pot ser veritat que en el màxim de despullament de vegades es pot produir també el màxim de transparència?\n¿Pot ser veritat que estem més a prop de la plenitud de la nostra vocació humana i cristiana quan ens entreguem i ens deixem despullar, solidaris amb el Misteri de la creu de Jesús?\n¿Pot ser veritat que, compartint la sort dels crucificats, a voltes ens podem descobrir habitats per una «alegria, diferent a la que dona el món, però ben real»?\nSi disposes d’un altre espai de pregària durant el dia, et proposaria que fessis quelcom similar al que has fet amb les dones, però aquesta vegada apropant-te a una altra persona: a Nicodem. Qui sap si aquell fariseu proper a Jesús estava pel sepulcre amb Josep d’Arimatea i l’ajudava a davallar el cos de Jesús de la creu.\nNicodem, atret per Jesús, hi havia anat de nit per indagar quelcom més sobre Jesús, per conèixer-lo més de prop i millor. L’escena la trobaràs relatada a Jn 3,1-21. Pots acompanyar Nicodem a casa de Jesús. Després d’una estona tornes amb ell al peu de la creu i l’ajudes a davallar el cos de Jesús. Possiblement, Nicodem ara recorda, i troba nous ressons i nous significats a les paraules que Jesús li va dir llavors i que en el seu moment no va acabar de copsar:\n«Has de néixer de nou; de l’aigua i de l’esperit»: amb el cos de Jesús als braços, ¿què et suggereix això avui?; en la situació actual que estàs vivint, ¿per on intueixes un nou naixement?\n«El Fill de l’home ha de ser enlairat per tal que tothom que cregui en Ell tingui vida eterna»: amb el cos de Jesús als braços, què et suggereix això avui?; per on pot començar a ser enlairada la vida avui caiguda?\n«Tant va estimar Déu el món que li va entregar el seu Fill per tal que qui cregui no mori»: amb el cos de Jesús als braços, què et suggereix això avui?, que potser hi ha una manera d’estimar i de lliurar-se que no moren sinó que «plenifiquen»?\n«No he estat enviat a condemnar sinó a salvar»: amb el cos de Jesús als braços, què et suggereix això avui?; de què em pot salvar aquesta vida així entregada?\nEn acabar aquesta pregària amb Jesús i Nicodem, potser t’ajudaria rellegir allò que tantes vegades repetim en resar el credo: «fou crucificat, mort i sepultat». Tenim el perill d’oblidar-nos amb facilitat que la tomba fou el lloc on es va produir el final de la vida de Jesús. Ho resem al Credo però passem ràpidament al «va ressuscitar d’entre els morts», com si estiguéssim davant del final feliç d’una pel·lícula americana.\nTanmateix, si no ignorem aquesta realitat, a la tomba es pot produir una esquinçadora –però qui sap si també sanadora– tensió entre el que hom veu i el que hom espera. Hom veu la confirmació d’un home que ja no té ni present ni futur. Hom espera també una paraula definitiva de VIDA. Per tal que això succeeixi, cal que realment mori del tot, perquè la vida nova no seria «nova» si no arribés amb la desaparició total de la vella vida.\nPots acabar considerant com és de veritable que «la mort ronda les nostres vides» (en aquests dies excepcionals de confinament i de dolor solidari, ens hem fet més conscients d’això). Però considera com també és veritable que «la vida ronda les nostres morts»: quan no ignorem o amaguem la mort sinó que ens mantenim dempeus davant seu, es pot despertar molta vida veritable en nosaltres (i això, possiblement, també ho hem pogut experimentar aquests dies).\nI pregunta’t: Haig de «morir» a alguna cosa en aquest sepulcre?\nSi avui tens un altre espai de pregària, potser t’ajudaria fer una mena de repetició ignasiana. Et proposo fer-ho seguint aquest fragment escrit pel company jesuïta Benjamín González Buelta:\nCrec que podria ajudar-te fer una lectura meditativa amb la intenció de treure tot el suc de cadascuna de les paraules d’aquest text aturant-te en cada una mentre hi trobis «sabor». A tall de suggeriment valgui aquest petit comentari:\n«Atravesamos situaciones de muerte». Les «situacions de mort són aquells paisatges àrids i esteparis que apareixen al llarg de la nostra vida i que sovint ho fan en els moments més insospitats i inesperats i que ens semblen d’allò més No podem desterrar-los de la nostra vida a base de lluitar-hi en contra. Però tampoc són «la meta d’arribada», «el definitiu»: són situacions que simplement cal travessar.\n«Tenemos que esperar tres días ante el sepulcro». «Tres dies» és un número simbòlic. Vol dir: «el temps que faci falta». El trànsit del que és vell al que és nou demana el seu temps. Per tal que es produeixi un naixement del que realment és nou, cal donar temps perquè que mori el que és Mentre les velles possibilitats que van ser i ja no són continuïn amagades i latents al nostre cor, actuaran com un càncer que ens va corroint sense deixar pas al nou naixement.\n«Para que se estructure una nueva sabiduría». Estem davant del sepulcre, davant del que és vell, però esperem i albirem una «nova estructuració» (això mateix és el que esperem ara en mig de la pandèmia que ens adoloreix i destrossa: esperem que del seu agulló, aparentment mortal, brollin noves maneres de viure i d’encarar la vida, tant personals com col·lectives). La realitat nova neix de la mort de la realitat vella, no del ressorgiment dels seus millors I es presenta precisament quan el vel és reconegut com a tal. I el que es presenta és «una saviesa nova», no una «vella niciesa renovada o camuflada». Es presenta «un nou sentit», una nova «vertebració», una nova manera de veure, de vibrar, de sentir, de procedir…\n«Que aparece dentro como sorpresa regalada». Morir el que és vell per obrir espai al que és nou és quelcom que no està exclusivament a les nostres mans, com si fos quelcom que nosaltres poguéssim forjar a cops de voluntat, o d’il·lusió, o d’intel·ligència, o… El que sí que podem fer és disposar-nos – amb ànim i generositat, parant molta atenció a la Veu silenciosa que ressona ben endins nostre– a acollir dita novetat que fonamentalment és un do, un regal imprevist que de vegades succeeix fins i tot allà on menys ens ho esperàvem, o en aquella circumstància on menys esperançats vivíem.\nLlavors, quan estem en disposició d’acollir aquesta saviesa, incontrolable però imparable, que ve de més enllà de nosaltres, potser el nostre viure es veurà trasbalsat i les nostres existències –sovint tan acomodades– desintal·lades. Beneït trasbalsament i beneït despullament! Ben segur que ens portaran a implicar-nos en la història de sempre, d’una manera nova: més creient, més amant i més esperançada.\nPer acabar, alguns d’aquests textos bíblics podrien acompanyar la teva meditació:\nIs 65,17-25: «Vet aquí que jo faig (¡present!) uns cels nous i una terra nova».\nII Co 5,17-18: «El que és vell ja ha passat (¡present!), tot és nou».\nMt 9,16-17: «El vi nou s’ha de posar en bots nous».\nAp 21,1-5: «Jo faig (¡present!) que tot sigui nou».\nImatge de bertvthul extreta de Pixabay\nArticle anteriorCafarnáum: supervivencia en tierra de caos\nArticle següentNoves universals


Contestí: «Asensio mira pels seus interessos»\nL'expresident critica la posició del Mallorca amb els copropietaris\nPep Verger | 03 desembre 1998\nL'expresident del Reial Mallorca Miquel Contestí és perfila com el successor de Damià Estelrich al capdavant de l'Associació de Copropietaris del Lluís Sitjar. Contestí és molt crític amb l'actitud del Reial Mallorca SAE respecte dels copropietaris del Lluís Sitjar. «És hora de posar les coses clares. És important no perdre la perspectiva i no oblidar que el Mallorca és una Societat Anònima Esportiva, propietat del senyor Antonio Asensio, que mira pels seus interessos», explica Contestí.\nL'expresident mallorquinista critica la falta de diàleg de la SAE, alhora que titlla de ridícula l'oferta que va fer als copropietaris del Lluís Sitjar. «Asensio no fa les coses gens bé. No té una actitud dialogant. La proposta que va fer el Reial Mallorca als copropietaris és ridícula. La societat Anònima Esportiva ha intentat sempre jugar amb avantatge, però... Personalment, només deman dignitat», manifestà.\nContestí descarta, almanco de moment, la possibilitat de sol·licitar la divisió de la cosa comuna i aposta pel diàleg com a la gran solució. «Crec que, almenys de moment, no s'ha de pensar a sol·licitar la divisió de la cosa comuna i provocar la subhasta del Lluís Sitjar. La solució ha d'arribar per la via del diàleg. La solució és senzilla. Si no volen el camp, que se'n vagin i deixin el Lluís Sitjar. Si el volen comprar, per ventura hi pot haver un acord. Ara bé, què volem els copropietaris? Continuar com fins ara. Ni més ni pus. Poder anar a presenciar els partits del primer equip. No hi ha cap interès econòmic», assegura.


Cavallers i ferrers. Un viatge a la història mil·lenària de Catalunya\nLa passió per la memòria històrica ha fet possible aquesta exposició\nAl turó de Rocabruna, un majestuós castell descansava plàcidament sota els arbres. El que un dia va ser una de les fortificacions més glorioses i plenes de vida de la Catalunya Medieval, havia estat esborrada del nostre imaginari col·lectiu des de finals del segle XV. Un solemne vestigi del patrimoni historicoartístic medieval, sepultat per metres i metres de terra. Boscos i arrels varen soterrar les armes que participaren en la primera Guerra Remença, i esborraren el record dels ferrers que un dia les van forjar.\nLa passió per la memòria històrica ha fet possible que del 21 de març al 27 de maig, la Casa de Cultura de Girona aculli l’exposició “Cavallers i Ferrers al Castell de Rocabruna”, una finestra al nostre passat medieval que manté intacte un patrimoni que ens recorda d’on venim: aquella Catalunya Vella, mil·lenària, la terra de castells i fortaleses, de comtes i abats.\nEs tracta d’una mostra dinàmica, àgil i entenedora, que mostra els fruits d’un procés de recuperació que ha tingut com a objectiu rescatar el patrimoni historicoartístic del Castell de Rocabruna, caigut en l’oblit injustament durant molts anys.\nAquest projecte, que començà el 2006, ha permès fer visible el monument i posar al descobert un extens conjunt de peces que permeten conèixer el passat col·lectiu d’una època. Un circuit fotogràfic solemne, acompanyat d’anotacions històriques que ens conviden a fer un viatge als somnis medievals. Diferents expositors ens mostren tota mena d’objectes: des de les armes dels cavallers, als estris del ferrer, a jocs pels seus habitants o eines de la vida quotidiana.\nL’exposició posa a l’abast una de les fortificacions d’època medieval més importants de Catalunya, i un dels conjunts de materials metàl·lics més importants descoberts a Europa aquests darrers anys.\nLa història d’un territori\nEl castell de Rocabruna es troba al municipi de Camprodon, a la comarca del Ripollès. Estratègicament, va ser construït dalt d’un turó que ofereix unes vistes privilegiades. A l’est, control visual sobre la vall de Beget. Al sud, l’Alta Garrotxa omple el territori. I al Nord, els passos pirinencs de col d’Ares, coll Pregon i coll de Malrem, culminen el paisatge. L’exposició ens acosta a tot aquest formidable entorn a través de la història narrada i el material fotogràfic que l’acompanya.\nAquesta fortificació va ser esmentada en els documents medievals, per primera vegada, en un jurament a Bernat II, comte de Besalú, que aplegà diversos nobles de l’època feudal (1071-1107). La construcció de la fortalesa, en aquell moment es trobava en mans d’Arnau Arnau de Llers. S’aventura que l’inici de l’obra dataria de mitjans del segle XI.\nEl comte, i senyor del castell, formava part d’un grup de nobles catalans que acumulava un extens patrimoni de castells. El testament que deixà Arnau III de Llers l’any 1210, deixava explícit un extens territori que ocupava els castells de Púbol, Cervià, Llers, Sant Llorenç, Roca de Palencà, Hostoles, Colltort i Roca Bassegoda, a més d’una fortificació a Bordils i altres propietats en llocs diversos del territori.\nTot i això, no va ser fins a finals de la baixa edat mitjana que el complex va esdevenir un autèntic refugi per a la població, consolidant-se com a centre de captació de recursos i comerç, i finalment una residència senyorial. Un microcosmos que acollia tant les tasques de mercat comercial, de centre d’expedició, de zona de ferrers i cavallers, fins al llaurar i la vida quotidiana: un gran centre militar.\nOficis tan variats com la del ferrer que forjava les armes i que també feia de veterinari, grups de pagesos que cultivaven la terra, teixidores amb avançats estris per l’ofici, músics que fabricaven flautes d’os i ramaders que prenien cura dels animals que alimentaven i lluitaven al costat dels cavallers.\nLa guerra remença\nL’indret en qüestió és també una finestra al passat que aporta un contingut excepcional de canvis socials i fets històrics. El castell de Rocabruna va ser un dels escenaris de la ‘primera Guerra de Remença’. Quan els pagesos es van involucrar en la Guerra Civil Catalana al costat de la monarquia per combatre a la noblesa que ostentava un fort poder en l’estructura social, Pere Desbac, senyor de Rocabruna, va ser valedor del rei Joan II. Més tard, fou nomenat capità general de la Muntanya per nomenament reial (1471).\nDurant tres segles, el castell va ser desglorificat per l’impertorbable pas del temps, deixant malmeses les restes del que va ser un dels grans símbols de la història medieval de Catalunya. La vida moderna, sucumbí les seves muralles sota terra.\nRenaixença de patrimoni\nTres-cents anys més tard, el 1976, l’Estat va cedir a la Diputació de Girona la propietat del castell. Pascual Modoza apunta al fet que l’Estat espanyol s’apoderà de la titularitat del complex per establir-hi un cos de control a les partides de carlins i contrabandistes que travessaven la frontera. Al veure que el patrimoni no suposava per a ells més que una insuportable despesa econòmica, abandonaren el castell a la seva sort entregant la propietat a Girona.\nNo és fins al 2006, que el projecte de recuperació s’inicia, reconquerint un Rocabruna que presentava un estat de ruïna avançada, i que s’anava postulant de mica en mica com un dels castells més importants de Catalunya. El conjunt arqueològic d’estris i armes, acabaren de permetre la visió de com era la vida en un castell.\nUn procés llarg que va reunir un equip d’arqueòlegs i tot un grup d’especialistes per interpretar la troballa. L’entorn, impenetrablement conservat, va obligar a l’equip que inicies diverses campanyes via helicòpter i desplaçant-se a través dels seus boscos.\nAixò ha permès recuperar en l’imaginari col·lectiu la vida quotidiana medieval, regida per l’ordre del dia i la nit, i condicionada pel pas de les estacions. Tal com mostra la distribució de “Cavallers i Ferrers al Castell de Rocabruna”, el temps era un ens real el qual obligava que cada acció ocupés un moment determinat.\nLa finestra és oberta altre cop, i el somni medieval reneix d’entre el temps.\nEl principal sosteniment era el pa negre, elaborat amb diversos tipus de cereals. Solia anar lligat amb el vi, i eventualment formatge, normalment al matí. L’altra ració de pa es menjava al migdia acompanyat amb un plat calent. Acostumava a ser sopa, resultant de bullir les restes de la collita i el rebost del castell, ja fossin faves, llenties, ous de les gallines, ossos dels animals o herbes que poblaven els voltants com la farigola. A l’estiu, i en dies de bona caça, es podia comptar amb un àpat nocturn.\nEn aquestes èpoques de bon temps els militars s’ocupaven de caçar i comptaven amb rostits de carn d’ovella, xai i cabra. El porc salat però, era pels mesos més freds on el clima feia la situació més difícil del que ja era. Pel que fa al peix, es reservava per a l’època de quaresma. Quan aquests aliments mancaven, s’intentava que el formatge ocupés el seu lloc.\nL’exposició mostra restes de cassoles, trípodes de cuina i esclavons que es colpejaven contra la pedra per encendre el foc. Una representació digna dels hàbits alimentaris i de la cuina medieval.\nL’hora de jugar\nLa vida al castell també tenia les seves hores mortes, les quals els habitants del complex les omplien amb les cançons però també amb jocs. Afortunadament, l’exposició ha permès recuperar-ne dos dels que van deixar empremta en una altra època.\nD’origen fenici, el tres-en-ratlla es va estendre arreu del mediterrani. Sobre de les pedres, es dibuixava el tauler en el qual dos jugadors intentaven dibuixar una línia unida. També, el tric-trac ocupava un espai de la vida d’oci al castell. Aquest, provinent del joc romà “ludus duodecim scriptorum”, proposava una trifulga on quinze fitxes s’havien de moure en un tauler. Combinant atzar i estratègia, les havia de fer sortir del tauler.\nTota aquesta vida popular s’acompanyava de flautes i timbals, entonades pels joglars i els seus instruments de fusta, os i budells d’animal.\nL’hora de segar, llaurar i pasturar\nUn ampli ventall d’instruments formen els estris que els pagesos de l’època tenien a disposició per portar a terme les seves tasques diàries. L’ús del ferro va fer evolucionar la tècnica i la manera de treballar. Els aparadors ofereixen una visió de tots aquests estris, on el falçó i la falç en són els protagonistes. Els coneguts coltells o ganivets, segaven l’herba i acompanyaven els àpats dels individus.\nEl treball de la terra exigia esforç i dedicació, on remoure la terra i cultivar la sembra fonamentaven una de les activitats més essencials de la vida al castell. Els rebostos, i també els àpats, sobrevivien gràcies a la tasca dels pagesos. Destaca també l’esquella, un xiulet que portaven a l’hora de pasturar el ramat pels voltants de Rocabruna o el batall, que emetia un so particular amb el moviment i permetia identificar l’animal.\nL’hora de lluitar\nLa vida militar era una de les funcions principals dels castells medievals. En conseqüència, els ferrers es preocupaven d’abastir una munió de soldats que utilitzava les armes tant per la defensa com per la caça.\nEl treball del ferro permetia una estructura de defensa molt complexa per a l’època. El casc, de vital funció, havia de cobrir la totalitat del cap del cavaller. S’utilitzaven enginys diversos per poder tapar aquelles parts més dificultoses, incloent-hi viseres i altres artefactes.\nLa cota de malla era una estructura resultant de la unió de moltes plaques de ferro treballades i preparades posteriorment. Permetien cobrir el tors. Colzeres i genolleres es cobrien amb elements autònoms a la roba i el cos per tal de defensar els espais que deixava lliures l’estructura metàl·lica.\nDe les peces exposades, també destaca un escut que s’ha conservat. Sobre una base de fusta, diversos elements metàl·lics s’estenien de manera circular. Al mig sobresortia l’umbó, que actuava com a element ofensiu. Dins d’aquest repertori, destacaven les ballestes. Eren armes molt utilitzades pels pagesos, tant per protegir el ramat com per aconseguir incloure un plat calent a l’àpat. Cada casa comptava amb la seva ballesta, una estructura de fusta, amb peces metàl·liques i un suport fet a partir de banya o os.\nL’exposició compta amb un bon nombre de puntes de fletxes, les quals amb el pas del temps foren substituïdes per les armes de foc que deixaran obsoletes les muralles, i relegaren el castell de Rocabruna a l’oblit. A part del coltell, utilitzat àmpliament en tots els aspectes de la vida al castell, la daga era l’arma imprescindible en l’equipament militar, més llarga i perforant. Aquesta arma de cos a cos, va ser la línia directa en la Guerra Remença.\nNo oblidar les llances, molt presents en els expositors del recorregut. De formes molt variades, i unides a una estructura llarga de fusta, servien per empènyer els assaltants.\nEls animals, a més de pasturar pels voltants d’aquell entorn, també ocuparen una posició d’importància en l’aspecte militar. Les nombroses estructures ferrades mostren la vida diària d’aquells cavallers que guardaven el castell. Encara que pugui resultar curiós, el gos era un animal de guàrdia que s’utilitzava tant per la pastura com per participar en el combat. Les restes trobades mostren magnífiques bèsties provinents dels Pirineus, que vestien afilats collars de punxes.\nL’hora de mercadejar\nEl desenvolupament comercial al llarg del segle XI va obligar a cada territori establir diferents vies de mesura i mesurament per tal d’establir un control monetari i d’intercanvi a cada demarcació. Una figura de l’època era el mostassà, que mitjançava la transacció i garantia el valor dels pesos i mesures en el mercat.\nDestaquen, a més de les balances, els marcals que pesaven l’or i la plata, les cavalleres que s’ocupaven del peix i la carn, i les tenderes que s’utilitzaven per a pesos majors. Les eines de mesura de Rocabruna mostren el segell de Camprodon, mentre que la moneda trobada és un vestigi del temps del rei Alfons IV.\nLa presència dels plats de balança demostren la importància que va tenir la construcció dins del mercat comercial i el procés de recaptació. Les monedes, afirmen un moviment de diners i control sobre la moneda catalana del segle XIV.\nLes restes trobades també mostren les decoracions metàl·liques de les caixes i arques, amb motius animals o geomètrics: peixos per la simbologia pura de la cristiandat, i dracs representant el pecat o la discòrdia.\nEl repicar del martell\nEl paper del ferrer va destacar al llarg de l’Edat Medieval. Conegut com el manescal, ostentava una posició híbrida entre civil i militar. Prenia cura del bestiar, fabricava artefactes variats i armava els cavallers. A més, també ocupava el paper de veterinari, on la cura dels animals el va portar a establir un control sanitari sobre aquests. En conseqüència, era una figura que comptava amb privilegis en l’hegemonia feudal.\nDintre d’aquest procés, trobem el baster que s’ocupava del cuir, el fuster, el picapedrer, i les dones del castell encarregades de cosir i ornamentar el conjunt. El ferrer, mestre d’orquestra, va esdevenir una figura fonamental en l’època.\nTambé va ser l’encarregat de regir la vida íntima al castell. Els objectes personals com les sivelles de bronze amb decoracions de motius naturals, i fins i tot sofisticades peces de vidre bufat que narren el gust per aquests recipients delicats.\nHonorar la memòria històrica\nL’extens conjunt arqueològic i històric que conforma “Cavallers i Ferrers”, posen de manifest la passió per la memòria històrica. És el fruit final d’una gran troballa, de la història d’un territori. Aquest honorable esforç vol ser un reclam per tornar dintre la terra un bast i icònic patrimoni historicoartístic.\nS’ha fet possible la recuperació del coneixement sobre la nostra història, les nostres arrels i els nostres orígens. El castell conformava tot un microcosmos que havia estat enterrat i malbaratat, convertit en runa. Afortunadament, un dels bressols del nostre territori ha renascut.\nCom em va afirmar un dels historiadors que ha portat a terme el projecte, “si ets capaç d’endinsar-te en el ferro, hi ha tot un món per descobrir”. I així és, ja que es tracta d’un projecte que recupera les arrels d’un país forjat a la Catalunya Vella, i especialment a la comarca del Ripollès.\n“Un viatge a la història mil·lenària de Catalunya, aquella terra de castells i monestirs, de comtes i abats; una terra que té un racó idíl·lic al municipi de Camprodon, on dalt d’un turó, com sorgit de les entranyes de la terra, fa un mil·lenni, va emergir el castell de Rocabruna”, ens recorda Albert Piñeira, el Vicepresident i diputat de Cultura de la Diputació de Girona.


A l'Històrics amb bones sensacions - UE Sant Andreu\nA l’Històrics amb bones sensacions\nEl Sant Andreu trepitjarà aquest dimecres el Municipal del Guinardó per disputar el Torneig d’Històrics després de la victòria a la Copa Catalunya davant el CE L’Hospitalet. Els andreuencs no renuncien a res i jugaran un triangular contra el CF Badalona i la UE Castelldefels per classificar-se per les semifinals del tradicional torneig estiuenc.\nL’exigència física de disputar dos partits gairebé consecutius, tot i que només es juguin 45 minuts de cadascun, farà que Mikel Azparren presenti canvis en els onzes inicials. A les 18h el Sant Andreu es veurà les cares amb el Castelldefels, recent ascendit a Tercera. En cas de victòria, l’encontre amb el Badalona seria a les 20h, i en cas de derrota a les 19h. Si els partits finalitzen amb un empat, el vencedor es decidiria en una tanda de penals.\nJoan Noguera i Dani Guerrero són baixa segura per lesió. La disponibilitat de la resta de la plantilla dependrà de l’estat físic dels jugadors i de les rotacions i minuts que vulguin donar-los els tècnics a aquestes alçades de la pretemporada. Ara bé, el Sant Andreu manté la il·lusió per emportar-se un torneig que ja va guanyar fa dues temporades.\nUn hipotètica classificació per semifinals suposaria un encontre el dissabte i en conseqüència hauria de buscar-se una data per disputar la segona ronda de la Copa Catalunya davant el CF Muntanyesa.\nFotografia: David Toro en una acció contra L’Hospitalet. | Adrià Giménez


Consulta com matricular-te en l'UJI aquest curs 2021-2022\nEls estudiants podran matricular-se a la Universitat Jaume I de Castelló de manera en línia\nEl període de matriculació estarà obert des del dilluns 19 de juliol, fins al dijous 22 a les 12.00 hores del migdia\nDesprés de la finalització dels exàmens PAU-EBAU, la matriculació en els graus de la Universitat Jaume I de Castelló obre les portes en línia aquest dilluns 19 de juliol, i estarà activa fins al dijous 22 del mateix mes, a les 12.00 hores de migdia. Aquesta vegada serà únicament en línia, i l’alumnat de nou accés podrà formalitzar la seva matrícula el dia i hora assignat, que pot consultar-se en els resultats de preinscripció del grau.\nCRITERIS DE MATRÍCULA DE NOU INGRÉS\nAquells estudiants de nou ingrés que en el terme de matrícula no sol·liciti reconeixement de crèdits s’ha de matricular obligatòriament de 60 crèdits o per al programa de doble titulació 72 crèdits, cosa que significaria un curs complet. Al llarg del curs acadèmic no es pot fer cap modificació de matrícula que impliqui una modificació en el nom de crèdits matriculats.\nEn canvi, l’alumnat de nou ingrés que ha sol·licitat reconeixements inclosos en les aules automàtiques de reconeixement, si vol, podrà ampliar la matrícula fins a un màxim de 72 crèdits, o per al programa de doble titulació, 84 crèdits, per a cursar en el mateix moment de la matrícula. Els reconeixements automàtics computin a l’efecte de crèdits mínims de matrícula i no computin a l’efecte de crèdits màxims de matrícula.\nDOCUMENTACIÓ NECESSÀRIA PER A APORTAR\nRealitzar una primera matrícula en la Universitat és senzill, però requereix una certa documentació per a poder formalitzar de manera oficial l’ingrés en els graus. En aquest cas, la documentació requerida per a la Universitat Jaume I de Castelló s’ha d’aportar mitjançant un correu electrònic a negociat-grau@uji.es.\nEn cas que la documentació aportada telemàticament no tingui la signatura digital o electrònica, es podrà requerir la documentació original.\nAquells estudiants que entren per les proves d’accés a la Universitat (PAU-EBAU), i formen part de la Comunitat Valenciana, no necessiten cap documentació. En aquest sentit, tampoc necessiten documentació aquells estudiants d’estudis estrangers amb acreditació de la UNED, i els majors de 40 i 45 anys.\nEn canvi, estudiants d’universitats de fora de la Comunitat Valenciana necessiten el justificant d’haver abonat les taxes corresponents al trasllat d’expedient en la universitat on s’han realitzat les proves d’accés.\nExempts de la PAU 2017, necessiten l’acreditació d’exempció de les proves d’accés expedida pel centre de secundària.\nEls estudiants de cicles formatius de grau superior i els del cicle formatiu de grau superior i PAU necessiten el certificat de qualificacions i dipòsit del títol. Si les proves d’accés s’han realitzat fora de la Comunitat Valenciana, s’ha de presentar el justificant d’haver abonat les taxes corresponents al trasllat d’expedient en la universitat on s’han realitzat les proves.\nEls estudiants amb titulació universitària necessiten únicament el certificat de qualificacions i dipòsit del títol, però, els titulats en l’UJI no han de presentar cap documentació.\nEls majors de 25 anys, si la prova l’han realitzat a la Universitat Jaume I no necessiten cap mena de documentació. En canvi, si la prova s’ha realitzat en una universitat de fora de la Comunitat Valenciana, és necessari el justificant d’haver abonat les taxes corresponents al trasllat d’expedient.\nCom a dada important, l’alumnat que ja ha iniciat i no ha finalitzat els estudis universitaris en una altra universitat ha de presentar el justificant d’haver abonat les taxes de trasllat d’expedient de l’estudi iniciat.\nPer a la justificació de les següents exempcions o bonificacions de taxes de matrícula, és necessari aportar la documentació acreditativa vigent mitjançant un correu electrònic a negociat-grau@uji.es.\nMatrícula d’honor en segon de batxiller\nPremi extraordinari de batxiller\nVíctima d’actes de violència sobre la dona, així com el fill o la filla menor de 25 anys a càrrec.\nASSIGNATURES, HORARIS I AULES\nPer a poder conèixer les assignatures, els horaris i les aules, és necessari entrar en el Sistema d’Informació Acadèmica (SIA), on es contempla tota la informació de l’oferta d’estudis oficials, assignatures i guies docents, sistemes d’avaluació, professorat, horaris i aules, altres aspectes docents i organitzatius dels estudis.