Un passeig per París | Descriu\nPer Paula Calabuig\t Última actualització 29 Gen, 2018 689\nEl rellotge marcava les set i cinquanta-dos, i l’autobús apareixeria a la parada d’un moment a un altre. Inquieta, vaig fer puntetes per a veure per damunt dels que em rodejaven. L’autobús s’apropava ja, i per a la meua desil·lusió, no semblava que el senyor Lluis anara a fer acte de presència aquell matí. Entristida, em vaig afanyar a pujar de les primeres per a dirigir-me directa al meu lloc predilecte, l’últim a l’esquerra. Tal vegada arribaria un poc tard.\nLa primera volta que vaig veure el senyor Lluis em va fer sentir observada i menuda. Tenia un posat aristocràtic, com d’home important, encara que l’altura no l’acompanyava i el temps havia deixat marques a la seua pell i cara. Estava arrugat com el paper de regal després d’un aniversari. Així i tot, els seus ulls blaus traspassaven, i sostenia el seu barret d’ala curta amb tanta elegància que diries que ocupava algun càrrec destacat a un gran banc o empresa.\nDies després descobriria que res d’això, que, en canvi, havia sigut propietari d’una xicoteta tenda tota la seua vida, i que una de les seues passions era la història. Això últim va ser el que ens va convertir en companys d’autobús: el senyor Lluis pujava a la meua mateixa parada, Tres Forques-Pérez Galdós, línia 71, i baixava a la Facultat de Geografia i Història. Em va contar que havia decidit estudiar als seus vuitanta-cinc anys per a acomplir un dels seus majors somnis, que era precisament estudiar.\n—Puc? —les mans li tremolaven, però havia fet l’esforç d’arribar allà darrere des de la meitat del bus i els seus passos havien estat segurs mentre el vehicle creuava la Gran Via Ramón i Cajal.\nAmb urgència, vaig apartar el meu abric del seient, i el senyor Lluis es va deixar caure amb gest de cansament, però somrient. Havia notat que des del carrer Conca, l’home feia esforços des de la distància per animar-se a apropar-se. Què devia voler? Quan ja tornava a llegir, aquells dits llargs marcats per les venes van assenyalar el meu llibre.\n—Perdona que pregunte, però, per què estàs llegint eixe llibre? —al fons del seu to encuriosit pareixia hi haure certa molèstia.\n—El coneix? —li vaig mostrar la portada. Ell va assentir, com animant-me a continuar—. L’autora és una de les meues historiadores preferides, Carme Gallart. Me la van recomanar a primer de carrera, i ja me n’he llegit molts d’ella.\n—I què penses?\n—Sobre el que diu?\n—Sí, exactament —tornà a assentir amb energia—. Estàs d’acord? En contra? Faries un anàlisi diferent?\nAquella va ser la primera discussió sobre història que vam mantenir en els vint-i-set minuts de trajecte diaris. El senyor Lluis va resultar ser un apassionat de tot el que a mi m’interessava, i em va descobrir que no hi havia límits per al saber. Si jo esmentava la Guerra Civil, ell parlava de l’edat mitjana i l’economia del segle XX; quan parlàvem de la Transició, es remuntava fins a la República, i així, poc a poc, anàrem recorrent tota la història a terres valencianes. No hi havia època, guerra o tractat, coronació o rebel·lió que ell no coneguera. Per a una estudiant d’història com jo, convençuda que era adequat especialitzar-se en un sol moment històric, aquell vellet era la demostració de la continuïtat entre diferents generacions i èpoques.\nEntre totes aquelles converses, vaig saber que de jove no havia tingut oportunitat d’estudiar més enllà de l’educació bàsica, perquè la postguerra s’havia endut per davant les aspiracions de la seua família. Fill d’un humil comerciant, era el menut de sis germans, i això l’havia obligat a fer-se càrrec del negoci del seu pare. Però, per descomptat, l’inconformisme mai no l’havia abandonat. Els seus deliris per saber més del que els pocs llibres que tenia a casa li oferien el portaven a visitar biblioteques i llibreries. Casualment així va conèixer el seu millor amic, fill d’una família acomodada de València, i de rebot, la germana menuda d’este. Amb el temps, es faria patent que ambdós compartien les mateixes curiositats i inclinacions, i el que va començar amb algunes visites furtives a la facultat de Filosofia i Lletres, on ella estudiava, va acabar en un matrimoni que duraria seixanta anys. Em va contar, un matí d’especial bon humor, que havien tingut una filla, Marina, la “nineta” dels seus ulls, que vivia i treballava a Barcelona.\nLa seua vida semblava tan emocionant o més que la dels reis, bisbes i nobles que els llibres d’història em contaven: des de créixer a la postguerra i traure avant el negoci tot sol, fins a viure la riuada de l’any 1957. Del que més li agradava parlar —si no era d’història— era dels estius que va passar a París amb la seua dona. Explicava que li havien permés conèixer la ciutat de cap a peus, i que algun dia voldria tornar a visitar la ciutat amb ella, com feien de joves. Deia que només passejar pel centre de València s’assemblava a fer-ho per París, i que per això no deixava d’eixir a caminar totes les vesprades, fera fred o calor, tot i la seua edat. M’ho contava amb l’exactitud d’un científic, les ganes d’un alumne, i la fluïdesa d’un mestre.\nPerò Lluis no va arribar eixe dia, ni ningun més després d’aquell matí fred de desembre. Tots els dies mirava de puntetes per si el veia, i les meues esperances no es veien recompensades. I de sobte, un matí: “Empar?”. Havien passat nou dies des de la desaparició del senyor Lluis, i encara que la veu era de dona, em vaig girar esperant veure’l. La cara d’aquella xica, d’uns trenta i molts anys, m’era estranyament familiar. Em va somriure càlidament.\n—Eres Empar, no? —vaig assentir, un poc confosa—. Crec que el meu pare i tu us vau fer molt amics estos últims mesos. Sóc Marina, la filla de Lluis.\n—Marina! —el nom em va eixir amb una mescla d’il·lusió i por. Per què venia Marina ací? I el senyor Lluis? Ella ho va notar i va col·locar la mà al meu muscle, com reconfortar-me.\n—El meu pare em va parlar molt de tu. Em sap greu no haver pogut contactar amb tu abans, però bé… ens ha deixat —els ulls se’ns plenaren de llàgrimes a les dos, però ella va somriure—. Va estar tranquil i no va sofrir gens. Se’n va anar rodejat de qui l’estimava, i per fi està amb ma mare —va sospirar—. Unes hores abans em va donar una cosa per a tu.\nMarina va traure un sobre amb el que semblava un llibre dins, i ens vam despedir. Em va demanar que no patira, que el seu pare mai volia veure plorar a ningú. La vaig veure enfilar el carrer amb les mans a les butxaques, seguint el mateix trajecte que ell seguia tots els matins. Quan l’autobús va arribar, vaig buscar el meu seient habitual, i vaig obrir el sobre per a trobar un vell quadern i una carta escrita a mà:\nSi estàs llegint aquestes paraules, significa que per fi, després d’anys, podré tornar a passejar per París amb la meua dona. I significa, també, que no ens retrobarem fins d’ací molt de temps. Però no estigues trista!\nHe encarregat a la meua filla Marina que et fera arribar açò. Si gires el llibre que llegies aquell primer matí, i et fixes en la fotografia de l’autora, trobaràs que Marina té els ulls i el somriure de la seua mare. No t’ho vaig dir mai, però la teua passió per la història i l’art em recordava molt a la meua dona Carme. Trobar una joveneta a l’autobús llegint el seu llibre em va emocionar, i em va animar a comprovar si tot el seu treball havia donat el seu fruit. Puc anar-me’n tranquil, ara ho sé.\nEls moments que hem compartit estes poques setmanes, cada matí, dalt de l’autobús de la línia 71, em van donar més força i esperança del que tu mai imaginaries. Els joves sembleu no entendre’ns, Empar. Però este vell mai ha desistit de confiar en les generacions futures. Des del moment en el que et vaig descobrir a l’últim seient, amb aquell llibre a les mans, vaig saber que ho comprendries tot. Comprendries que el nostre passat determina el nostre futur, i que hi ha tant per saber i entendre, tant per ensenyar, que les possibilitats són ben bé infinites. Per això et deixe una de les meues possessions més apreciades, amb l’esperança que vulgues fer-te càrrec de bussejar entre les seues pàgines i traure a la llum el que nosaltres no vam poder: el diari d’investigació que Carme i jo vam escriure junts durant tants anys de la nostra vida. Pots començar a llegir-lo ara mateix, a l’últim seient del bus, on saps que em retrobaràs sempre.\nMolt afectuosament, i fins prompte:\nLluis Enveig Doms”


Plous o fas sol? - FÒRUM.ad\nEl 11/10/20 7:30\nPortada i interior de “plous o fas sol?”\nTitol: Plous o fas sol?\nIl·lustrador/a: Anna Font\nPlou. Plou i el mal humor es va ensenyorint dels vianants, dels usuaris del transport públic i dels botiguers de la ciutat. Tot són inconvenients. Però sempre hi ha algú que està per damunt d’aquesta irrisòria circumstància i manté el seu estat d’ànim habitual. És el cas de la Blanca.\nEncadenant anècdotes i lligant-les a través dels seus protagonistes, el text fa una defensa de l’actitud positiva davant de la vida. La pluja i les molèsties que el fenomen meteorològic provoca semblen esdevenir una metàfora de múltiples entrebancs, i el suggeriment implícit ve a ser que tot és qüestió d’actitud, que només cal canviar de mirada i actuar de manera que no afecti els qui tenim a prop.\nSi ja el text, fluid i ben seqüenciat, aconsegueix que el lector estableixi vincles amb les petites històries que no li són en absolut alienes –les cares de pomes agres a causa de les esquitxades o els autobusos plens a vessar, però també els dibuixos dedicats a la mare o els àpats familiars–, les il·lustracions n’accentuen l’efecte.\nDels dibuixos se’n poden destacar moltes virtuts, des dels punts de vista, l’economia de mitjans, la subtilitat per transmetre estats d’ànim o recrear situacions, el cromatisme contingut i ric alhora i, sobretot, la coherència del conjunt. En fi, es pot dir que l’estructura visual de l’àlbum permet que el lector descodifiqui la informació amb summa facilitat i, al mateix temps, està profundament connectada amb la verbal.\nEl títol planteja una dicotomia, i una dicotomia és el que podria tancar aquestes línies tenint presents les dualitats horacianes: és possible delectar i, alhora, instruir? Doncs sí, rotundament sí i, a més, sense fer escarafalls.\nPer Gemma Mulet Cugat. Clijcat / Faristol\nNotícia Anterior: La veu del Bisbe: L’atenció en les fases crítiques i terminals de la vida\nSegüent Notícia: Laura Rosel: “Del ‘FAQS’ trobo a faltar l’adrenalina de jugar-t’ho tot en un dia”


Un Matí d’Orquestra - OJC\nUn Matí d’Orquestra – Apropa Cultura\nConeixent l’existència de diverses entitats enfocades a l’atenció de les persones amb diversitat funcional i Alzheimer, i la seva distribució en el mapa de Lleida, la proposta «Un matí d’Orquestra» ofereix diversos cops l’any dos tallers – concerts a cada una de les ciutats que hi participen. D’aquesta manera dues entitats socials podran gaudir un cop al trimestre d’aquesta activitat. Així es va sembrant, de forma continuada, un projecte que té com a finalitat la presència de la música a la vida de les persones més vulnerables, que sovint no troben cap oferta cultural que s’adapti a les seves necessitats i particularitats.\nUn projecte conjunt entre l’OJC i “Apropa Cultura”, enguany en el marc del Festival de Música OJC – Terres de Lleida, que consisteix a la vegada en tallers de música liderats per un musicoterapeuta i audicions musicals à càrrec de diverses formacions musicals de l’OJC. Els destinataris són persones vulnerables de centres amb discapacitat intel·lectual o gent gran amb dependència i/o Alzheimer.\n“Un matí d’Orquestra” neix per afavorir l’accés a la cultura, concretament a la música, a aquestes persones que per les seves característiques no podrien gaudir de la programació cultural habitual de l’equipament. Els hi permet una experiència fora del seu centre, de viure la música en grup, treballant la comunicació, el records i les sensacions.\nEl fet d’obrir els teatres un matí entre setmana per a realitzar aquesta activitat, permet fer-les partícips de la comunitat on viuen. Uns concerts inclusius que apropen la cultura a totes les capes de les societat.\nLlocs i dies\nJuneda – Teatre Foment\nDimecres, 23 de febrer de 2022 2 tallers-concerts Trio Scherzo\nBalaguer – Teatre Municipal\nDimecres, 2 de març de 2022 2 tallers-concerts Trio Scherzo\nCervera – Auditori Municipal\nDimecres, 16 de març de 2022 2 tallers-concerts Trio Scherzo\nLa Seu d’Urgell – Sala Sant Domènec\nDimecres, 23 de març de 2022 2 tallers-concerts Trio Scherzo\nTàrrega – Escola de Música\nDimecres, 30 de març de 2022 2 tallers-concerts Quartet Teixidor\nLleida – Auditori E. Granados\nDimecres, 20 d’abril de 2022 2 tallers-concerts Quartet Teixidor\nLa Caparrella – Sala d’assaig de l’OJC\nDimecres, 27 d’abril de 2022 2 tallers-concerts Quartet Teixidor\nSolsona – Teatre Comarcal\nDimecres, 4 de maig de 2022 2 tallers-concerts Trio Scherzo\nMollerussa – Teatre l’Amistat\nDimecres, 11 de maig de 2022 2 tallers-concerts Quartet Teixidor\nNicola Barreca, trompeta\nGemma Freixes, violí


Peu d'impremta | Bona oferta de lleure a Derry - Doire Chelm Cille\nHome → Peu d'impremta\nEls elements visuals - Gràfics & Disseny Web Klaus Bösecke\nNúmero d'identificació fiscal segons § 27 una llei d'impost sobre les vendes: DE214536654\nResponsable de l'contingut:\nr i.S.d / Responsable. § 55 Abs. 2 Tractat Interestatal de Radiodifusió:\nMembre de la iniciativa “El comerç just”.\nLa informació sobre la iniciativa: https://www.fairness-im-handel.de\nEn el seu interès:\nAquests designades per mi articles i fotografies poden ser reproduïdes, ser distribuït i posat a disposició del públic. Es pot adaptar el treball a l'obra o. Els continguts es van fer. La única condició és l'atribució (Autor) amb enllaç a la pàgina web.\nFotos d'Irlanda del Nord, no està en el meu Flickr-Album. També estan disponibles sota una llicència Creative Commons (cc-by-nc) i jo només ús aquesta. Per a preguntes relacionades amb un ús comercial (Textos i imatges en alta resolució) M'atinc a Contacte disponible.


El Rebost del Profà: FUMAR MATA\n30 d’abril de 2013 a les 23:23\nSaps crear ambients!\n30 d’abril de 2013 a les 23:46\nbuf ... he passat tanta angoixa com al sofà mirant la peli!! sentit dins del meus cap la característica música de fons.....\n1 de maig de 2013 a les 0:17\nMai he entés per què es diu motel.\n1 de maig de 2013 a les 13:00\nmotel: motorcar hotel, és a dir hotel de carretera, o fonda de camí.\n1 de maig de 2013 a les 17:37\nEl millor dia de la seva vida o l'últim?\n14 de maig de 2013 a les 20:57


DUES CAMISES: 2012\nFa tot just una setmana es vivien els últims moments de la primera jornada del XXIVè Concurs de Castells de Tarragona. Aquesta doble diada era l’element més visible del nou format que estrenava enguany el certamen. Si hi havia encara algú que pensava que el Concurs estava mort, aquell dia de principis d’octubre es va demostrar que no podia estar més equivocat.\nEra la primera vegada per a moltes de les colles que enfilaven els carrers de la Part Baixa de Tarragona en direcció la Tàrraco Arena. Tant la Quinta de Sant Rafael com el parc de la Tabacalera estaven plens de castellers vinguts d’arreu de Catalunya amb il·lusió de participar d’un d’aquells moments difícils de repetir d’aquest petit món del que formem part. No és pas un sentiment negatiu, d’odi entre colors o altres fal·làcies que alguns han venut interessadament, sinó que és el mateix sentiment que tot veritable casteller sent quan comencen diades com les Decennals de la Candela o el Concurset de Torredembarra: Un se sent part integrant, però sobretot participativa, del decurs de la història castellera.\nAquell dissabte va donar grans moments per a la història contemporània dels castells, però en destaca un sobre la resta pel seu transfons, per la seva poètica.\nL’imaginari col·lectiu casteller havia enquadrat el nom dels Bordegassos de Vilanova dins d’aquells registres de colles mítiques que havien assolit el buscat adjectiu de colla gran ja feia molt. Altres colles com els Xiquets de Reus, els Nens del Vendrell o els Castellers de Terrassa els acompanyaven*. El cas vilanoví, però, va tenir uns matisos especials.\nEl món era molt diferent al d’avui quan uns quants castellers de corbata** van decidir crear una colla castellera a una de les places tradicionals del segle XIX. Va néixer molt abans que els Minyons de Terrassa o la Colla Jove Xiquets de Tarragona, però des de bastant abans que elles es va guanyar l’apel·latiu de colla trencadora, de les que han assentat el model de colla àmpliament utilitzat avui. Després d’un inici prometedor, una llarga travessa del desert va portar als groc terrossos al llindar de la desaparició, moment que va coincidir amb la mort del que havia estat l’ànima mater bordegàs, Albert Salvany. En aquell moment, però, una catarsi col·lectiva sense precedents els va portar en pocs anys a l’elit castellera, aconseguint el 2d8f, el 5d8 i el pd7f l’any 1998 i el 4d8a i el 3d9f la següent temporada. Però aquesta història, com totes les bones històries, és cruel, i una lenta davallada va portar als vilanovins a un punt en el que tancaven les temporades amb pocs, un o cap castell de vuit assolit. Una nova travessa del desert.\nEls Bordegassos, però, van persistir, i l’any 2010 van tornar a carregar, massa anys després, el 4d8. A partir d’aquell moment, i a base dels cops rebuts i per rebre, van recuperar, un a un, els grans castells. Però el món casteller havia crescut massa i no se’ls va fer justícia... Fins el sis d’octubre del 2012, el dia de la primera jornada del XXIVè Concurs de Castells de Tarragona.\nArribats a aquest punt s’ha d’explicar una cosa: En la seva època daurada els Bordegasssos es van caracteritzar per renunciar a la seva merescuda plaça al Concurs. Ells, però, a diferència d’altres colles, posaven la decisió en mans dels castellers, que invariablement votaven en contra de presentar-se a la cita tarragonina. Aquest any, trencant la tradició, la colla va decidir anar-hi.\nEntrava a plaça amb no pocs dubtes, després d’haver punxat amb els dos castells bàsics de vuit feia tot just una setmana, a la diada memorial de, precisament, l’Albert Salvany. Un 3d8 carregat alimentava, més si cabia, els nervis dels tres-cents vilanovins presents a la Tàrraco Arena, el desplaçament més nombrós de la colla. Tot i això, a segona ronda van decidir apostar pel 2d8f, un castell mític, un castell que connectava amb els seus millors moments.\n2d8f dels Bordegassos de Vilanova\nPoc més d’un any de recuperar, anys després, el 2d7, el 2d8f va pujar tranquil fins a la carregada, i amb una descarregada nerviosa (tot i què molt menys del que cabria pensar) els quarts van baixar i el folre es va desfer enmig de la eufòria i els aplaudiments de la plaça. Però no es van aturar aquí, i a tercera ronda descarregaren el 4d8. Arribats a aquest punt, fent ús de la nova norma que permet provar de nou castells només carregats, els Bordegassos de Vilanova aconseguiren fer i desfer un 3d8 que, a més, els atorgava el primer lloc entre les colles de dissabte, millorant l'actuació dels Castellers de Sant Cugat, que tot i signar la millor seqüència de la seva història, deixaren el 3d8 en carregat, i uns Xicots de Vilafranca que van ensopegar dos cops amb l'ansiat 2d8f. Tres grans colles, tres grans èxits... Però la història de superació, constància i èpica que han ofert els Bordegassos al món casteller és difícilment millorable.\n* És curiós que totes les colles que, almenys jo, tenia dins d'aquesta llista de colles mítiques han aprofitat el Concurs per reivindicar-se, i de quina manera: Totes tres van portar a plaça el 2d8f, descarregat en el cas dels Xiquets de Reus i els Nens del Vendrell i carregat en el dels Castellers de Terrassa. Si algú dubtava si eren o no colles grans, Tarragona ho va confirmar. Felicitats a totes elles!\n** Castellers de corbata és un terme utilitzat per descriure un seguit de gent que entraren al món casteller a les dècades dels anys seixanta i setanta del segle XX que procedien d'un ambient social totalment diferent al de la resta de castellers. Metges, enginyers o joves universitaris formaven aquest grup, en ocasions amb punts de vista sobre els castells radicalment distints dels dels castellers que provenien del món de la pagesia o la pesca. Per a més informació, llegiu-vos el llibre Revolució o reforma, de l'historiador casteller Guillermo Soler (SOLER, G.: Revolució o reforma, el canvi en el model de colla castellera a Tarragona. Ed. Cossetània, 2009)\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 23:32 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012, 2d8f, Bordegassos de Vilanova, Concurs, Tarragona, Vilanova i la Geltrú, XXIVè Concurs\nAquest serà el primer cap de setmana d'octubre d'un any parell, i això, pels castellers, vol dir una cosa: Ha arribat el Concurs.\nEl certamen que es viurà enguany a l'antiga plaça de braus, que coincideix amb la Capitalitat de la Cultura Catalana de Tarragona i n'és un dels principals actes, estrenarà un format molt més extens que el d'edicions anteriors. Ja feia molts anys que, per l'expansió del fet casteller fora de la zona tradicional, el número de colles que eren convidades per exhibir-se al Concurs era només un petit tast del panorama general. En aquesta XXIV edició, però, trepitjaran la sorra pràcticament la meitat de les colles, trenta-dues, per ser més exactes. El certamen, dividit en dues jornades amb classificació final única, tindrà com a favorits, com en les últimes edicions, als Castellers de Vilafranca, amb la Vella i la Joves de Valls, els Xiquets i la Jove de Tarragona i els Cagrossos de Mataró com a candidats a franquejar als verds al podi. Els Xiquets de Reus i els Castellers de Sants, Sabadell, Barcelona, Gràcia i Lleida tancaran la jornada principal. A destacar que totes dotze colles han, com a mínim, assajat un castell de nou.\nTot i això, el Concurs haurà començat la tarda anterior, i tindrà als Xicots de Vilafranca, els Castellers de Sant Cugat, els Sagals d'Osona i els Marrecs de Salt com a més provables capdavanters.\nSi hi haurà un castell que es sovintejarà tant dissabte com diumenge i que pot ser determinant en la classificació final és el 2d8f. El castell que ha fet grans a colles com Sabadell, Gràcia o Sant Cugat està al programa d'una bona part de les colles participants. Algunes, fins i tot, anuncien que en cas de descarregar-lo, es veuran prou reforçades com per intentar el pas als castells de nou.\n2d8f de Gràcia, Sabadell, Sant Cugat, Barcelona i Lleida\nfont: Webcasteller, Cugat.cat i Castellers de Lleida\nEl nivell serà mot alt, sense dubte, i les dues jornades deixaran moments per a la història. Hi haurà castells que estrenaran color de camisa, d'altres que es retrobaran després de molts anys d'espera. El Concurs de Tarragona ha sigut històricament un punt d'inflexió en la trajectòria de moltes colles castelleres (primer i5d9f de la Jove, primer 3d9f de Sants, primer 3d10fm de la Vella, primer 3d9f descarregat per Reus, etc.), i que ho segueixi sent molts anys més. Benvinguts, dos anys després, a l'espectacle casteller més gran del món.\nDemà i passat, més que mai, Força, Equilibri, Valor i Seny!\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 18:42 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012, Concurs, Tarragona, XXIVè Concurs\nPerón ja ha tocat*\nPassada ja aquesta Santa Tecla, passat també el temps del discurs èpico-emotiu al qual semblo abonat últimament, toca fer una anàlisi seriosa del que ens ha donat la patrona en aquestes dues setmanes de Festa Major.\nDiada de Primer Diumenge de Festes, 16 de setembre, plaça de la Font\nLa cita inaugural d'enguany, amb les dues colles punteres de la ciutat, Xiquets i Jove de Tarragona i les tradicionals convidades, la Vella de Valls i Castellers de Vilafranca, va deixar èxits i desenganys a parts iguals, malgrat que es va tornar a confirmar com una de les diades punteres del calendari casteller.\nLa Colla Vella encetava la seva actuació amb un sorprenent 4d9sf, el primer gamma extra que s'intentava aquell dia a la plaça de la Font. Va pujar ferm, però les inherents dificultats d'un castell considerat sostre (La Vella mai l'ha descarregat) va fer que l'estructura cedís pels pisos inferiors moments abans de l'aleta. Després del cop, els rosats es van saber recuperar i van acabar completant una tripleta. L'intent de 4d9sf va ser molt aplaudit a plaça, doncs referma, un any més, el compromís dels vallencs amb la ciutat que els va veure fer-se grans a les acaballes del segle XIX. Segur que els va saber a massa poc, però caure i reconduir una diada d'aquesta manera deixa molt bones sensacions.\nEls Castellers de Vilafranca, al seu torn, van deixar el gamma extra per la segona ronda. Després d'un estàtic 4d9f, un 3d9fa que va pujar amb el pilar descentrat des del principi feia llenya just abans de poder ser considerat carregat, en el moment de la sortida dels terços de l'estructura exterior. Després de la desfeta, els verds van renunciar a la gamma extra i van completar la diada amb un 3d9f i un 3d8a. Diada estranya a la qual no estan acostumats, ni ells ni el Món Casteller.\nXiquets de Tarragona es presentava a la plaça de la Font amb un objectiu molt concret, descarregar la tripleta màgica per tercera vegada en els seus quaranta anys d'història. Van obrir la seva actuació amb un 5d8 que demostrava que la caiguda per l'Onze de Setembre va ser anecdòtica. A segona ronda, però, els fantasmes de Sant Magí van tornar a aparèixer i la indecisió de la canalla va deixar tres intents desmuntats consecutius de castells de nou, dos de 3d9f i un de 4d9f. Amb un regust amarg a la boca, els ratllats van tancar la diada amb un 2d8f. No va ser el dia pels de Santa Anna, però com es veuria més endavant, no va ser per no tenir a punt les estructures.\nLa Jove de Tarragona, en canvi, va sortir de plaça amb una cara ben diferent. Obrint la diada amb un 3d9f parat, parat, a segona ronda vindria un dels plats forts d'aquell migdia de setembre. Els de Cós del Bou van encarar el seu primer assalt a la gamma extra enguany en forma de 9d8, castell que mai havien portat a plaça. Les quatre estructures van pujar fermes fins a la carregada, però la baixada dels poms es va haver de defensar de valent. Finalment, el castell es va descarregar, convertint-se en el primer gamma extra descarregat per una colla tarragonina. Tot i això, la diada no havia acabat. El 5d9f que van plantar a tercera ronda va mostrar molta més corda que el de l'any anterior, i tot i cedir, ho va fer quan els dosos ja baixaven. El cansament i la inexplicable durada de la diada van desaconsellar deixar el pd7f per la diada de la patrona, la setmana següent. Per tant, el pd6 va cloure la millor actuació en els trenta anys de vida dels liles. Eufòria, celebració, emoció.\nDiada de Santa Tecla, 23 de setembre, plaça de la Font\nLes dues colles punteres de la ciutat es tornaven a veure les cares una setmana després, aquesta vegada acompanyades per les altres dues colles tarragonines, Xiquets del Serrallo i Castellers de Sant Pere i Sant Pau. Un any després del primer 5d9f carregat per la Jove, la primera tripleta de Xiquets i el 2d7 carregat per Sant Pere i Sant Pau, la patrona depararia algunes sorpreses més.\nXiquets del Serrallo van obrir plaça amb un bon 5d7, un gamma alta de set que demostrava que, tot i haver-se quedat lluny de les posicions de Concurs, a la Tàrraco Arena poden presentar una actuació mínima de tres castells de set i mig, tenint en compte el sobrat domini dels castells amb agulla que han demostrat al llarg de la temporada i que revalidarien a última ronda. Entremig, però, un intent de 7d7, castell sostre que mai han carregat i que ja intentaren la Santa Tecla del 2011 va enterbolir la diada. Pas enrere de la colla marinera, però demostrant que poden refer-se amb un set i mig fins i tot després d'una caiguda dura.\nI si Serrallo va ser la creu, la cara la van protagonitzar els Castellers de Sant Pere i Sant Pau. Apart d'un 5d7 molt solvent i un 3d7a que demostra, de la mateixa manera que els serrallencs, que tenen un molt bon domini de les estructures amb pilar (Tot i la caiguda de Sant Magí), el plat fort de la diada va venir en forma de 2d7. La pubilla (recuperem aquest renom tan curiós, va), que havien completat a assaig prèviament, va pujar tranquila, va ser coronada i va baixar... i ja està. Vint anys intentant-la, i ja la tenien. Eufòria, celebració, emoció.\n2d7 dels Castellers de Sant Pere i Sant Pau\nXiquets de Tarragona, després de la desfeta de Primer Diumenge, va plantejar la diada com el contraatac als castells de nou. Un 5d8 va inaugurar, com la setmana anterior, la seqüència matalassera. Tot i això, les semblances amb set dies abans es van acabar aquí. A segona ronda van completar el 3d9f, i el mateix van fer amb el 4d9f a la tercera. Amb la tripleta al sarró per tercera vegada, els de Santa Anna van esclatar.\n4d9f de Xiquets de Tarragona\nLa Jove arribava al dia de la patrona amb ressaca de la bona diada aconseguida per Primer Diumenge. Tot i què va suposar un rebaix de les expectatives que s'ha de llegir en clau Concurs, aquest cansament no es va transmetre a les estructures, que es van completar amb seguretat. Un 3d9f, un 4d9f i un 4d8a van suposar que els liles descarreguessin per primera vegada en la seva història l'anomenada tripleta vilafranquina, que sempre s'havia deixat algun dels castells en només carregat. A ronda de pilars tocava completar la feina endarrerida de la setmana anterior i, per fi, la Jove va a tirar a plaça el pd7f. Només carregat, però tenint en compte que feia dècada i mitja que els de Cós del Bou no es plantejaven aquest espadat, i el global de les Festes, hi havia coses a celebrar.\npd7f carregat per la Jove de Tarragona\nDiada de la Mercè, 24 de setembre, plaça de les Cols\nLa última de les cites castelleres de Santa Tecla va ser la que es fa tradicionalment abans de l'arrencada dels pilars caminants, i que només compta amb dues rondes per colla. 5d8 i 4d8 per a la Jove, 3d8 i 4d8 per a Xiquets, 3d6 i 4d6 per al Serrallo i 3d6 i 4d6a per a Sant Pere i Sant Pau, diada sense intents desmuntats o caigudes, dinàmica que va seguir als pilars caminants posteriors, cap dels quals va caure durant el recorregut.\npd4cam dels Xiquets del Serrallo\nFont: Josep Lluís Sellart\nLlegint en global les tres actuacions, es pot veure que ha sigut una Santa Tecla molt profitosa per a les colles tarragonines, i fins i tot, malgrat ser objectius acomplerts per si mateixos, els castells mostrats aquest final de setembre poden suposar posteriors passos endavant, com descarregar el 5d9f i el pd7f per part de la Jove, afegir als registres de nou un possible intent de gamma extra per la de Xiquets o un futur atac als castells de 8 de les colles malament anomenades petites de Tarragona. Actuacions com el Vendrell, l'Esperidió, Tots Sants i, sobretot, el Concurs, ho diran.\npatrona dels castellers,\nfeu pujar aquestes torres\nfins tenir a les mans el cel!\n* "Toca, Perón!" És una expressió utilitzada originalment al Ball de Dames i Vells de Tarragona que tanca els parlaments dels diferents personatges d'aquest ball parlat del Seguici de Santa Tecla\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 23:30 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Castellers de Sant Pere i Sant Pau, Castellers de Vilafranca, Colla Jove Xiquets de Tarragona, Colla Vella Xiquets de Valls, Primer Diumenge, santa tecla, Xiquets de Tarragona, Xiquets del Serrallo\nQuan em vaig voler adonar\nHe anat deixant passar les oportunitats per escriure aquest article des de fa més d'una setmana. He deixat passar la diada de l'Onze de Setembre, després l'assaig especial de dijous, i més tard el de divendres. Volia fer una prèvia el més curosa possible, el més acotada a la realitat que es pogués.\nQuan em vaig voler adonar, ja m'estava cordant les espardenyes. La camisa descansava sobre el respatller de la cadira. La faixa, on sempre, al costat de la de mon pare. Agafo els mocadors de la Jove i de Ganàpies, les meves dues camises, els que des de fa ja temps porto a banda i banda de la cintura.\nQuan em vaig voler adonar, la Jove ja baixava el Cós del Bou en direcció a la plaça de la Font, la plaça de places. Un espai que el segle XX va tractar injustament, però que el XXI ha redreçat fins al lloc que li pertocava.\nQuan em vaig voler adonar, ja érem de gamma extra. Havent descarregat un 3d9f serè, els liles enfrontàvem sense por, sense complexos, sense lloses l'assalt a un castell sense malnom. El 9d8 i la eufòria del gamma extra descarregat van portar-nos, gairebé sense adonar-nos, a tercera ronda. Ja el coneixíem, ens vam saludar, ja no calien presentacions, i va pujar amunt.\nQuan em vaig voler adonar, les gralles ja entonaven l'Amparito. Jo, personalment, encara no sé de què adonar-me. Realment vam ser capaços? He hagut de tancar aquest article a les quatre de la matinada del dimarts dia 18 de setembre sense saber encara la resposta.\nBona nit a tots. Jo tinc clar què tornaré a somiar aquesta nit.\nPd: Valgui aquest article, de pas, com a agraïment a @Castellistica per l'enorme treball que fa per la difusió del Fet Casteller. La Coordinadora hauria de fer alguna cosa al respecte, no sé, una pensió vitalícia, potser. Gràcies, de veritat!\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 4:06 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012, 5d9f, 9d8, Castellers de Vilafranca, Colla Jove Xiquets de Tarragona, Colla Vella Xiquets de Valls, Gamma Extra, Primer Diumenge, santa tecla, Xiquets de Tarragona\nAvui, deu de setembre, fa tres anys que vaig traspassar per primera vegada el llindar del Cós del Bou, i prometo que poques vegades he estat més perdut, preguntant-me més insistentment què pintava una persona com jo en un lloc com aquell.\nVaig anar a aquell antic mercat sorollós i ple de gom a gom convidat per un noi que tot just havia conegut per Facebook a un grup nastiquer (Beneït Nàstic!). Uns pantalons blancs a quadres i una samarreta de marca van fer que des del primer moment fos el "nou pijo pixapí" de la colla, tres adjectius que espero haver desmentit fa estona.\nVaig passar-me l'assaig recolzat contra una columna, mirant callat, com solc fer. Devia ser una prova de tres o quatre de nou quan em van convidar a posar-me d'últim cordó.\nQuan els Castellers de Vilafranca van anar a Nova York aquesta primavera, un periodista americà va dir que des de fora els castells són impressionants, però que res és comparable a sentir el batec de l'estructura estant a tocar de la pinya. I és cert, i tant que ho és, de cert!\nPotser portem tantes pinyes a les nostres espatlles, potser ho veiem amb una normalitat tal que el fet de sentir-te part d'un castell ja no ens provoca la mateixa emoció que al principi, però jo recordo perfectament com se'm van quedar unides magnèticament les mans a aquell cordó de la soca. Des d'aleshores no m'he pogut allunyar més d'una setmana seguida d'un castell.\nFont: Pablo Videla\nPer tots aquells que vau estar aquell primer dia, per tots els que ja no hi sou, pels que acabeu d'arribar, els que ho fareu i els que m'heu acompanyat des d'aleshores, gràcies. No se m'acut una paraula que pugui resumir millor el que els castells m'han donat des de que tinc el plaer de conèixe'ls.\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 19:24 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012, Colla Jove Xiquets de Tarragona, Onze de Setembre\nValls, FM de les Vivendes de la Vella, 21 de juliol\nLa Colla Jove de Tarragona va tenir a tocar la possibilitat d'aconseguir coronar el primer castell de nou d'una colla no vallenca al bressol dels castells. Un orgull que es va desplomar com una llosa (quantes vegades s'haurà parlat de les lloses en aquest blog) sobre la soca lila en faltar uns pocs instants per l'aleta quan l'estructura del 3d9f cedí. Decepció, ràbia, impotència\nMataró, FM de les Santes, 22 de juliol\nEls Capgrossos de Mataró van tenir a tocar la possibilitat d'aconseguir coronar el tercer gamma extra de la seva història. Un orgull que es va desplomar com una llosa sobre la soca blava en faltar uns pocs instants per l'aleta quan l'estructura del 2d9fm cedí. Decepció, ràbia, impotència\nDues històries paral.leles, dues colles amb una trajectòria paral.lela.\nDóna què pensar, la veritat. Sembla mentida que un instant, un només canvii tant la percepció que tenim d'una diada. Si la Jove hagués (haguéssim) carregat el 3d9f la ràbia per la caiguda hagués mantingut, però la diada hagués passat al registre com un èxit. Ja sabem tots com va acabar. Al dia següent, la història es va repetir a la plaça de Santa Anna. Si els Capgrossos haguessin carregat el 2d9fm la diada de les Santes de 2012 hagués estat rotundament bona. Queda veure com afronten les properes cites ambdues camises, doncs mentre que els mataronins tot just penjen la faixa durant les vacances d'estiu, és ara quan els tarragonins encaren (encarem) els primers compromisos decisius de la temporada: Vilallonga, Sant Magí, el Catllar o Sant Fèlix... El temps dirà.\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 0:54 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012, Colla Jove Xiquets de Tarragona, Colla Vella Xiquets de Valls, Tarragona, Valls, Vivendes\nSant Cugat o com enamorar-se\nCom un déjà vu. Jo ja he estat en aquesta situació. Les expressions a les cares de la gent del meu voltant són les mateixes. El mateix nerviosisme, el mateix entusiasme, el mateix anhel. Ulls mirant amunt per últim cop abans d'enfonsar-se a les entranyes de la bèstia. Se sent un batec quan puja el folre, un batec que ressona més enllà de les meves orelles, més enllà del pit dels santcugatencs que tinc a prop, molt a prop. L'identifico com algun soroll rítmic que la megafonia del pavelló intensifica enormement. Tot i així, el ritme constant és una banda sonora perfecte per aquest moment.\n"Tranquila, tot anirà bé. Us el mereixeu." Li dic a la meva companya de cordó. M'agafa la mà.\nArrenca el toc de castell, puja el tronc, un a un, segur, sense pressa, com han de pujar aquests castells. A mesura que pugen quilos, m'estreny la mà amb més força. Poc després, la refilada. Passada la refilada, un crit. Rere el crit, silenci.\nDe cop, el toc torna a sentir-se, ningú entén res, però tothom ha escoltat l'aleta. La meva companya de cordó comença a plorar en silenci, m'està clavant les ungles. Giro el cap, veig que m'està mirant. "Gràcies, gràcies", m'ho diu en un murmuri. Comença a clarejar per damunt els nostres caps, el folre baixa, celebrant-ho tímidament primer, amb més eufòria a continuació. "Despenjament, però descarregat! Però el més important, la canalla demana tornar a pujar", escolto. Em giro cap a la meva colla. Faig senyes: "Carregat, descarregat?"\nUn moment per a recordar\nD'acord que per a la classificació del Concurs compti com a carregat, les normes són les normes, però algú pot discutir que seguir descarregant una estructura de dos després de la batzegada que fot al tronc un pom en caiguda lliure no sigui mèrit suficient per considerar-ho precisament així, descarregat?\nBenvinguts als folres, gausacs! Teniu un enamorat més a Tarragona!\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 0:55 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012, 2d8f, Castellers de Sant Cugat, Sant Cugat\nTutoyant les hauteurs\nUn parc verd com un prat pirinenc. Un cel pintat per les esteles dels avions del proper aeroport d'Orly. Casetes de pedra vella i sostres de pissarra. És un ambient tranquil. No gaire lluny desenes de milers de turistes envaeixen París, però des d'aquí ni tant sols es veu la torre Eiffel entre els núvols. Per això devia sorprendre encara més si cap als antoniens escoltar un guirigall apropant-se al parc. Els havien dit que uns étudiants catalans venien a fer piràmides humanes (Tot un miracle de l'equilibri, deia el pamflet del festival!), venien a ser sorpresos pels catalans... I crec encertar dient que vam ser els catalans els que vam sortir amb els ulls com taronges.\nPerò no avancem aconteixements... (Com m'agrada dir això!)\nCatorze hores i unes quantes vèrtebres menys després arribàvem a París amb ganes de fer-nos veure. Un pilar als Camps Elisis ens convertia en el centre de les mirades de turistes i gendarmes. Eufòrics, ens arranquem amb un 2d5 i tot!\nFont: Ekaitz Landa\nDesprés del pati, toca el primer examen. A Châtenay, que juntament amb Antony organitza el Festival Solstice, ens enfaixem per primera vegada a terres gales (Sí, l'actuació improvitzada dels Camps Elisis ho havia estat tant que no havia donat temps ni de treure les faixes de les motxiles!) i enfilem l'entrada a la place du Marché, més plena del que cabria pensar. Allà obrim plaça amb un pilar de quatre, un dos de cinc i diversos castells de cinc nets. El moment de tensió va venir quan s'ensorrà l'estructura externa del 4d5a net. Afortunadament, tot va quedar en un ensurt, però el públic reaccionà a partir d'aquell moment (Es devien pensar que estàvem fent esforços titànics, que eren estructures límits!) i els aplaudiments van ser més forts i nombrosos d'aleshores en endavant. Una polca com a colofó i a descansar, que aquella tarda teníem el segon i més important dels exàmens de la nostra particular selectivitat a la francesa.\nUn parc verd com un prat pirinenc. Un cel pintat per les esteles dels avions del proper aeroport d'Orly. Els antoniens, en família, es repartien al voltant de l'escenari del parc Heller. Allà s'estava entrenant ja la companyia de circ francesa XY, una vella coneguda del món casteller que ha fet de les colonnes à trois el seu senyal distintiu. La companyia, que està integrada per algun que altre antic casteller, parteix de la tècnica castellera i la refina, la força fins a límits insospitats, la converteix en dansa contemporània. La tarda estava pensada per ser un diàleg entre les torres humanes tant en la seva vessant popular i amateur com en la d'alta cultura i professional. Si hagués hagut un ball de valencians, es podria haver fet una foto de família d'avi, pare i fill de les torres humanes europees.\nMoments així fan que t'adonis de què els castells no som una raresa nascuda en un racó amagat del món. Les torres humanes i l'art que les aixeca desapareixeran molt després de que s'hagi bastit l'últim quatre de vuit. Formem part d'una cosa més gran, i tot just ara comencem a adonar-nos. Els castells no són més que una de les branques de les torres humanes, i no tenim pas la patent exclusiva.\nHi ha qui dirà que és humiliant englobar els castells dins d'una actuació de circ, però potser és que tenim alguns esquemes mentals que necessiten d'una mà de pintura. Res té a veure el que es va poder xalar al parc Heller d'Antony amb el pasen y vean i la dona barbuda. Res.\nUna última actuació a la place Firmin Gémier travessant prèviament el mercat d'Antony amb una cercavila de pilars caminants tancaria l'aventura castellera ganàpia amb un balanç final d'un quatre de sis, quatre dosos de cinc, diversos pilars de quatre, un d'ells aixecat per sota (descarregat a la ràpida, podríem dir) i una multitud de castells de cinc nets. A la retina, però, el castell que quedaria gravat no era nostre. Aquell parc com un prat del Pirineu va veure un espectacular pilar de cinc aixecat per sota com a sorpresa final de l'actuació conjunta de la Companyia XY i Ganàpies. Com es va escoltar per allà, si vous faites a colla châtelière, nous ferions mieux de faire autre chose...\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 2:06 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: 2012, Ganàpies, París\nAvui no parlaré d'actualitat castellera, encara que el poc que portem de temporada ja ha donat uns quants titulars, com el 2d7 de Vila de Gràcia per Sant Medir, un èxit matiner que referma la confiança que han posat els graciencs en l'estructura de torre de cara al gran objectiu de la temporada.\nPerò ja he dit que avui no toca parlar de l'actualitat.\nMolt sovint es parla de l'època daurada dels castells a Tarragona, dels gammes extres recuperats molts anys després, de l'Esperidió, de les grans construccions, però el període de postguerra i franquisme a la ciutat queda a l'ombra d'aquells bons temps. És cert que no va ser un període espectacular en quant a construccions (el nivell amb prou feines va ser mantingut en un precari set i mig), però el manteniment de la tradició als anys de la travessera del desert són claus per entendre el desenvolupament dels castells als anys vuitanta i noranta, i per tant són la base del ressorgiment que es viu avui en dia. La Colla Vella (imatge superior, de camisa blava) i la Colla Nova (inferior, camisa lila), la dualitat al món casteller tarragoní i la rivalitat i progrés que aquesta va generar han estat una peça clau de tot el tinglado que fa que aquest raconet de món sigui un dels tres pilars de la castellística. Ja hi va haver dues colles al segle XIX (Pescadors i Pagesos), n'hi hagué al segle XX i n'està havent quatre (dos i dos, per dir-ho així) al que portem d'aquest segle XXI. La rivalitat és necessària, un statu quo que es manté mentre hi hagi voluntat per les dues bandes. El que hem pogut veure les últimes setmanes, amb pòsters arrencats i cartells desapareguts, no convé a cap de les quatre camises. Prefereixo quedar-me abans amb l'ambient que es va viure el vint-i-tres de setembre passat, amb èxits, rècords i bon rotllo per les respectives bandes. Mantenir el duel no està de més, però sobrepassar els límits del cívicament correcte no honora precisament el record dels castellers que, com es pot veure en aquestes imatges (de les poques en color), van mantenir la flama castellera en temps pitjors (pitjors?)\nA Sant Jordi veurem.\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 0:30 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Colla Nova, Colla Vella, Història, Tarragona\nJa es deia a l'anterior article, aquest últim any ha estat un dels millors anys castellers de la Història, i s'haurà dit tantes vegades que el fer-ho jo un altre cop em resulta repetitiu. Però no és moment de parlar de resultats, és moment de parlar de processos. M'explico.\nEl món casteller viu en una mena de bombolla, i ja fa temps que la castellística fa pujada. Tots sabem com s'ha arribat fins aquí (a base de força, equilibri, valor i seny, encara que això últim va segons el vent), però sabrem mantenir-ho? Sabrem fer durar la situació?\nUs poso en context. Dijous passat hi va haver un assaig conjunt de Ganàpies i Passerells a Bellaterra, i la veritat és que feia goig veure la gespa plena com feia temps que no es veia. Fins i tot es va veure alguna prova de folre, desmuntada per la via ràpida. En aquell moment, uns quants ganàpies ens vam posar a pensar: "Ostia, te n'adones que tal persona marxa enguany? I aquell altre també! I aquell, i aquell altre..." En fi, que vam arribar a la conclusió de que molts dels grans de la colla els queda poc, massa poc per marxar.\nI direu, doncs quina perogrullada, és la clau d'una colla universitària, que qui més s'hi està, com a molt, hi és cinc o sis anys. Però clar, això ens posa en una tessitura... diguem-li acollonant. D'aquí a no molt la meva generació "heretarà" la colla, el tronc, els baixos, la pinya, el capdecollat i la presidència. No és solament el fet d'haver de fer front als nous reptes que això comporta (sabrem mantenir el nivell?), sinó que Ganàpies deixarà de ser tal i com la coneixíem fins ara, perquè ells "són" els ganàpies, i nosaltres poc més que novatillos nouvinguts. No és pas, ni molt menys, que sentim menys la colla, però imagineu-vos per un moment que de cop i volta la meitat de la vostra colla convencional desapareix, que passeu d'una actitud passiva (escoltar com canten pinyes, donar pit i canya als de dalt, voltar proves netes) a estar implicat al cent per cent i saber del cert que de tu i els teus depèn la colla (cantar pinyes, formar part del tronc, dirigir les proves). És una experiència absolutament nova, una manera totalment diferent de viure els castells.\nSerem capaços de mantenir la força i el mediatisme del fet casteller avui en dia?\nQuan parlava articles enrere sobre el cinc de nou deia que havíem deixat enrere la "responsabilitat" d'aconseguir el repte pendent dels que ens precediren per comprometre'ns amb noves fites. Aquesta "responsabilitat" és un orgull, però també una càrrega molt pesada. Moltes vegades no la notem, doncs no descansa a les nostres espatlles. Ara una colla de llarga trajectòria, amb un passat i un present, veu el seu futur lligat a quatre xavals mal comptats. Sí, és el canvi natural, és el cicle sense fi, però el que abans era una quimera és ara el futur immediat. A mi, almenys, em fa por. Què serà de Ganàpies després dels ganàpies?\nPublicat per Pablo Varona Rubio a 17:39 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012, Ganàpies


SERVEI D’ACTIVITATS AQUÀTIQUES 2022\nPiscina Municipal temporada 2022\n26 Juliol 2021 ~\nEl ple municipal celebrat el passat 22 de juliol va rebutjar, amb els vots d’ERC-Compromís amb Teià, JxCat i GT, la proposta d’acord presentada per Cs per cursar la baixa de l’Associació de Municipis per la Independència (AMI). La sol·licitud només va rebre els suport del PSC.\nL’Ajuntament de Teià va aprovar l’adhesió a aquesta entitat municipalista, així com els estatuts que en regulen el funcionament, en la sessió plenària del 15 de març de 2012 amb els vots a favor de GT, CiU i ERC i els vots en contra del PP i el PSC. L’1 de juliol de 2015, amb motiu de la campanya de l’ANC Els ajuntaments per la independència, el ple de la corporació va ratificar-ne l’adhesió i va acordar la instal·lació d’un rètol a l’entrada del poble, amb els vots a favor d’ERC, CiU i quatre dels cinc representants de GT. La regidora Bàrbara Furment s’hi va abstenir.\nAtac al pluralisme\nSegons el portaveu de Cs, David Basi, la pertinença a l’AMI atempta, des del punt de vista legal, contra “el pluralisme polític”, entès com a “principi instrumental que actua com a garantia de la democràcia” i com un dels “valors superiors del sistema democràtic i de l’ordenament jurídic, d’acord amb articles 1.1 de la Constitució espanyola i 4.3 de l’Estatut d’autonomia”. Citant la doctrina del Tribunal Suprem, “els ajuntaments han de perseguir sempre el seu respecte i promoció, i abstenir-se de promoure qualsevol iniciativa, per legítima que sigui, que s’allunyi del compliment íntegre d’aquest principi”.\nEl regidor va al·ludir a la sentència dictada pel Tribunal Contenciós número 1 de Tarragona, segons la qual “un acord de ple que tingui valor d’acte jurídic d’adhesió a l’AMI i del que es derivi, per exemple, l’obligació de contribuir-hi econòmicament amb càrrec al pressupost públic, no s’ajusta al principi de pluralisme polític i, per tant, és nul”. Basi va esmentar la jurisprudència creada pels nombrosos recursos instants al llarg de 2018 i 2019 per la Delegació del Govern i va assegurar que l’adhesió a l’AMI també “s’allunya del cicle competencial dels ajuntaments, ampli però limitat, que estableixen la Llei de Bases de Règim Local i el text refós de la Llei Municipal de Catalunya”. Per tot plegat, va apuntar que “l’obstinada disposició a desobeir el marc normatiu municipal i del dret administratiu en general pot ser indici d’il·lícit penal, amb independència de la nul·litat de ple dret”.\nCs va denunciar que l’Ajuntament hauria abonat a l’AMI 6.709 euros des de 2012. El partit taronja considera una “traïció al servei públic” aquests pagaments, ja que “s’allunyen de l’interès general”, atès que “l’AMI no aporta res ni al municipi ni als seus ciutadans, per la qual cosa és del tot innecessari i estèril. Per al seu portaveu, “és indecent que es carreguin despeses als ciutadans sense cobertura legal per fer-ho. Tot això –va advertir Basi– fa de la seva malversació un fet reprovable penalment, mentre hi hagi un sol element patrimonial moble o immoble que necessiti inversió, obra o cura”.\nNul·litat i anul·labilitat\nPer a Cs, l’adhesió a l’AMI és “nul·la de ple dret” i va per això va apel·lar al “principi d’autotutela administrativa i de revisió d’actes nuls de la Secretaria Municipal perquè es corregeixi aquell acord”. Dreta llei, “la legalitat no se sotmet a votació, s’exerceix per lege imperium”. A continuació, Cs va demanar tres coses: “restituir les quanties aportades a l’erari públic”; “revertir la il·legalitat que mai va haver de temptar a cap càrrec públic, ni tacar el nom de la institució” i “acordar la baixa immediata de l’AMI, d’acord amb l’article 2 dels seus estatuts, i cessar el pagament de quotes”.\nInforme de l’AMI\nContra aquesta pretensió, l’alcalde, Andreu Bosch, va llegir un informe al respecte sol·licitat a l’AMI. En aquest escrit, l’entitat constata que “l’afiliació a una associació legal de caràcter municipalista que agrupa al 80% del territori català” es troba sota l’empara del decret 110/1996, de 2 d'abril, pel qual es regula el règim de les organitzacions associatives dels ens locals de Catalunya i el registre corresponent. D’altra banda, la comissió jurídica assessora de l’AMI desestima el supòsit de nul·litat perquè a hores d’ara “no existeix, en l’àmbit judicial, cap impugnació dels estatuts ni cap procés d’il·legalització de l’entitat, ni cap resolució ferma, ja que està pendent el recurs de cassació davant del Tribunal Suprem”.\nA continuació, els grups municipals d’ERC-Compromís amb Teià, JxCat i GT van refermar el seu compromís amb l’AMI i Núria Andinyac va destacar que l’adhesió es va produir sota l’alcaldia de GT. Per a Basi, “el resultat és l’esperat. És un posicionament polític que no té efectes jurídics o legals”. I va prometre que “a partir d’ara seguirem de prop si es torna a fer el pagament a l’AMI per emprendre les accions oportunes”.\nSobre la taula, la Junta de Govern Local té ara l’informe emès el 8 de juliol per la Intervenció Municipal favorable a la proposta de “donar de baixa el pagament de les quotes a l’AMI per part de l’Ajuntament”, atenent una sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya de l’any 2019.\nTeià s’adhereix a la borsa de treball d’agents de policia\nTeià prohibeix els coets i limita la tipologia de petards\nNico Widmer pren possessió de l’acta de regidora\nTeià defensa els Jutjats de Pau\nRelleu a Promoció Econòmica i Serveis Socials per motius personals\nDissabte, 25 Juny\nDiumenge, 26 Juny\nDimecres, 29 Juny\nDijous, 30 Juny\nMASTERCLASS DE CUINA AMB MARIA NICOLAU: PAELLES ESPLÈNDIDES EN MITJA HORA\nDivendres, 01 Juliol\nTROBADA AMB L’EDGAR COTES, ESCRIPTOR, TRADUCTOR I CORRECTOR\nDissabte, 02 Juliol\nPOESIA I +: Nu Drama / Ariox / The Tyets, Animalari urbà\nDimarts, 05 Juliol\nHORA DEL CONTE: EN BUM I EL TRESOR DEL PIRATA\nDimecres, 06 Juliol\nINAUGURACIÓ de l’ EXPOSICIÓ SOLIDÀRIA. CASES MATERNALS A RWANDA\nDijous, 07 Juliol\nJOCS AL VOLTANT DE LA TAULA\n16 Juny - 17 Juliol\nLA PRIMERA TIRA DELS ALUMNES DE SISÈ DEL CIM\n14 Juny - 15 Juliol\nEXPOSICIÓ DE PUNTS DE LLIBRE DEL 4T CONCURS DE PUNTS DE LLIBRE DE LA BIBLIOTECA\nEXPOSICIÓ SOLIDÀRIA. CASES MATERNALS A RWANDA\nCertificat Digital IdCat\nEt tramitem l'alta i renovació del certificat digital IdCat


Amb bicicleta.: de març 2009\nPublicado por Agustí Grané en 21:59 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nPublicado por Agustí Grané en 10:50 2 comentaris: Vínculos a esta entrada\nEncara que a las nostres contrades tenim un bon cava, i especialment al meu poble “Artés”, no es lo mateix , la festa del cava es a S. Sadurní.\nA 2/4 de 8, som 16 que ens em trobat , desprès de fer la foto de rigor i damunt de las nostres bicis ens posem amb marxa cap al país del Cava.\nPassem prop de Salelles i també de S. Salvador, el camí, des de la sortida n o deixa de pujar encara que sempre per pista bona. La urbanització del Calvet, St. Pere de la Guàrdia, El Bruc.\nParada i fonda com no podia d’altre manera, com diuen molts, “ això de la bici es l’excusa per anar a fer bones farres” quina fama que tenim.\nContinuem ara de baixada. El canvi de comarca es ben diferenciat, doncs aquesta part del Bages a estat molt afectada pels incendis de fa alguns anys i l’Anoia encara gaudeix de frondoses boscos de roure i pinedes. Algun que altre ensurt amb el camí que cal seguir, però tan se val tos duen a Piera que travessem i també Monistrol d’Anoia per arribar a Sant Sadurní per la porat del Cava Codorniu. Foto del centenari roure i finalitzem la matinal degusta’n unes ampolletes de Cava a cal Quetu.\nEl dinar esdevé una agradable reunió de companys i amics. Com que cal tornar a Manresa desprès de dinar fem una carretera que ens du a Gelida, Castellví de Rosanes i Martorell. Amb 10 minuts som tots dal del tren i d’aquí a Manresa.\nTota d’informació del recorregut a: http://www.cicloide.com/rutas.asp?r=2160\nA 3/4 de 8 amb St. Joan que travesem. Enfilem el camí de Cal Cuques i per continuar per corriols fins sota de la Morera , riera de Rajadell fins la font de la Girada. Ens aturem a fer una foto i emplenar el bidons. Seguim fins a cal Emili.\nDesprès del esmorzar el dia s’ha anat ennuvolant i al sortir cauen algunes gotes.\nEnfilem direcció de Fals. Seguim per cal Vellet i enfilem el torrent del Grau, Cal Monjia i al Pla dels Manresans ens retrobem el corriol ara si de pla que ens du carenejant entre el Pla dels Maquis i per damunt de la Soleia del Puig. El corriol s’ha convertit en trialera difícil de seguir dons l’aigua no a parat de caure i el terra esta fangós i relliscós.. Cal fer atenció si no volem anar per terra.\nDarrera baixada i sota una forta pluja retornem a Manresa.\nEl recorregut a Wikiloc\nPublicado por Agustí Grané en 17:01 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nPublicado por Agustí Grané en 15:24 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nDesprès d'un llarg hivern amb i fred, aquesta es la proposta de Pels Cicloturismo 100% que vulguin començar una proopera gaudir d'aquesta activitat la Setmana Santa.\nCanal de Midi en 3 Etapas. Informacio Tota l' Enlace al: http://www.canalmidi.com/\nLunes, 6. Sortide de l'estació de La Tour-de-Querol Dirección de Toulouse., Resta del dia de turismo por Toulouse.\nMartes, 7. Toulouse-Bram\nDimecres, 8. Bram-Somail.\nJueves, 9. Somail-Marseillan\nRecorrido total 240 kilometros. Baixada de por vía Verda.\nSábado 11 a 13 dillus, la FFCT, Les Organitza Paques una Provenza per i si algú vol apropar. Es a la població de Le Pontet.\nPel que fa als muere, es concretar olla. La proposta de fer dilluns, dimarts, dimecres i dijous. Com que jo tinc vacances tots els dies es una proposta Pero es estudiar olla. Si algú vol i s'anima espuntar-se es el momento d'organitzar-ho.\nEnllaços relacionats: Canal du Midi (Frances) Wikipedia. http://fr.wikipedia.org/wiki/Canal_du_Midi\nPublicado por Agustí Grané en 19:37 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nDecidit, comencem "La Méridienne" el 4 de maig de 2009!!!\nPublicado por Agustí Grané en 22:20 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nPublicado por Agustí Grané en 15:33 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nPublicado por Agustí Grané en 17:42 Cap comentari: Vínculos a esta entrada


Cambrils anuncia un programa d’inversions repartides per tot el municipi - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nCambrils anuncia un programa d’inversions repartides per tot el municipi\nCambrils, ha presentat el programa d’inversions de l’Ajuntament pel 2015. El pla inclou actuacions d’àmbits molt diversos que afecten transversalment a tot el municipi i que es finançaran amb partides d’ingrés extraordinàries.\nEl govern no finançarà les inversions a partir dels ajustos pressupostaris realitzats ni fent servir els impostos dels ciutadans. El paquet d’accions es pagarà amb una subvenció de la Diputació de 500.000 euros i fons propis, provinents en gran mesura de la futura llicència urbanística de l’Hotel de la Plaça del Pòsit i la sentència judicial favorable de Pladepro.\nLes inversions plantejades afecten a diferents eixos temàtics i es distribueixen de la següent manera:\nLes inversions plantejades en aquest capítol responen a les necessitats dels diferents centres educatius, preferentment els més antics i que requereixen d’intervencions més ràpides. Se’n beneficiaran les Llars d’infants, tres escoles, l’Escola Municipal de Música (EMMC), l’Ateneu Juvenil i la Unitat d’Escolarització Compartida (UEC) ubicada al centre cívic del Molí de la Torre.\nUna altra de les propostes del govern, abanderada per Promoció Econòmica, és la creació d’un Viver d’Empreses a l’edifici de la Torre del Llimó. El contingut i el projecte serà presentat detalladament en les properes setmanes per la regidora Carme Cros.\nMillora de les infraestructures turístiques i platges\nLes inversions en aquest àmbit van estretament vinculades a les platges i a la qualitat del material que s’hi instal•la. L’Ajuntament adquirirà diversos cartells informatius, papereres, cadires de vigilància per als socorristes i atendrà la demanda d’alguns usuaris, com és la compra de 4 passarel·les adaptades a l’accés amb cadira de rodes, complint així amb la voluntat de fer de les platges un espai accessible per a tothom.\nEn aquest àmbit, les inversions tindran en comptes petites necessitats detectades tant als pavellons i la piscina com als camps de futbol i la pista d’atletisme. A més, també inclourà la renovació de la zona esportiva del Parc del Nou Cambrils.\nPiscina: Dutxes bitèrmiques; renovació de la ventilació dels vestidors, els banys i la piscina; material esportiu divers i equips d’osmosi als banys de vapor\nCamp de futbol i Pista Atletisme: Marcador i Anemòmetre\nPavelló 1: Substitució de les finestres superiors laterals\nPavelló 2: Canvi de les 4 portes d’emergències i ampliació de la porta d’emergència d’accés espectacles i ambulància\nAnellament dels carrils bici\nEl primer projecte contempla fer carril bici des de l’antiga N340 amb Ermita verge del Camí fins a la Zona Esportiva, passant pel carrer Jaume Ferran i continuant per darrere de l’Escola Joan Ardèvol i la Llar d’Infants Maria Dolors Medina, amb el l’objectiu d’ampliar la xarxa de carrils, donar continuïtat als existents i facilitar el desplaçament dels cambrilencs.\nEl segon projecte connectarà, a través de l’antiga N340, el centre de Cambrils amb la zona de Ponent, fins a l’última riera del terme municipal. Es crearan dos carrils bici, a banda i banda de la N340 per donar resposta a les peticions que s’han rebut des de diferent col·lectius cicloturistes, alhora que situarà Cambrils al capdavant del mapa territorial cicloturista.\nAmb aquesta iniciativa, a més, es podran enllaçar els carrils del passeig marítim amb un d’interior que donarà continuïtat al que ja existeix al Vial del Cavet, de manera que l’anellament serà quasi total.\nMillora de paviment i voreres\nLes actuacions principals tindran lloc en tres barris: Port, Ponent i Sol Cambrils. A la zona del Port s’actuarà als carrers Drassanes, Sant Pere i Roger de Llúria. Es renovarà l’arbrat que malmet el paviment i les voreres, amb les consegüents queixes de veïns i botiguers i s’arranjaran aquelles rajoles i paviments afectats.\nA la zona de Ponent, concretament a l’avinguda Rosa dels Vents i als carrers Eridà i Saturn; i a la urbanització Cambrils Badia, a l’avinguda Joan XXIII s’adoptaran mesures per reduir l’impacte de les arrels del pins al ferm, per tal de millorar la seguretat viària i atendre reivindicacions històriques dels veïns. Dalmau ha afirmat que el govern és coneixedor que hi ha altres zones afectades per aquesta problemàtica però ha cregut que aquestes actuacions eren prioritàries.\nMillora de solars i aparcaments\nEn aquest àmbit es duran a terme dues actuacions destacades, concretament una a l’antiga N340 amb el carrer Barcelona, i l’altra a l’aparcament de la Rambla Regueral.\nLa primera obra servirà per pavimentar un solar abandonat i millorar un dels principals accessos a la ciutat, dotant-la d’una imatge més urbana, es pavimentarà i s’hi posaran bancs, il•luminació més una zona d’aparcament en cordó.\nLa segona obra té per objectiu millorar un dels espais d’aparcament més usats de la zona de Costa. L’alcaldessa ha avançat es pavimentarà novament la zona d’aparcament, es donarà continuïtat a la zona verda existent i es realitzaran intervencions que sanegin la imatge antiga i deteriorada de la zona.\nPaviments per a parcs infantils\nAtenent a peticions veïnals, l’Ajuntament ha estimat també la petició de canviar el paviment de les zones infantils ubicades als passeigs Francesc Macià i Lluís Companys, a la zona de l’Eixample platja. En aquest cas, s’eliminarà l’actual i s’instal•larà un paviment de cautxú.\nZona verda de Mas d’en Bosch\nA Vilafortuny, concretament a la zona de Mas d’en Bosch, és on hi ha una de les zones verdes més grans del municipi i més usades pel veïnat. La reforma consistirà en l’automatització del rec a la zona, acció que permetrà en poc temps veure un canvi substancial al parc, que fins ara només es regava puntualment. L’actuació beneficiarà la imatge de la zona augmentant la freqüència del rec i estalviant aigua.\nAixí mateix, la intervenció també comprendrà millores i arranjaments a la zona infantil i esportiva del parc, contemplant el canvi de mobiliari, l’adequació de l’antic.\nAccessos a les urbanitzacions de Ponent\nSeguint el camí iniciat en aquest mandat per l’àrea de Serveis de millorar els accessos a les urbanitzacions de Ponent des de l’antiga N-340, sent l’última actuació la feta al Dorado, ara les dues propostes plantejades es centren en la millora de l’accés a la zona de la Dorada i la de Cambrils Mediterrani.\nEn ambdós casos els projectes també contemplen la creació del nou carril bici per tal de donar una solució integral a l’antiga carretera Nacional i dotar-la així d’una nova configuració més urbana.\nMillores de via pública\nEntre les obres destaca la construcció de dues noves rotondes: la que donarà accés al barri de Nou Cambrils i la que dóna accés a Vilafortuny, venint de l’autovia A7, que actualment és provisional.\nEn quan a voreres i passos elevats, està previst donar continuïtat a la vorera de l’antiga N-340 que hi ha davant de l’empresa Comaigua, una zona vista només entrar al terme municipal de Cambrils i que s’intentarà connectar amb la Raval de Gràcia, de manera que tingui sentit l’actuació.\nRelatiu a passos elevats, juntament amb un paquet d’inversió pendent de presentar i que anirà a càrrec del pressupost del 2014, es construirà un nou pas elevat al carrer Robert Gerard, per enllaçar la zona comercial de Mossèn Joan Batalla amb el Parc del Pescador. L’acció contemplarà també la creació d’un nou accés al Parc, creant així un fil conductor per a ciutadans i turistes que passegin per la zona.\nFinalment, una darrera intervenció està prevista a l’accés que connecta la Zona Direccional amb l’Eixample Platja, per sota del pont de la via del tren al carrer del Molí d’Avall. En aquest cas s’ampliarà la vorera i s’adequarà l’entorn que toca amb la via del tren, que actualment presenta un estat millorable i pel qual passen molts escolar.\nMillora de l’avinguda Verge de Montserrat\nAl tram final de l’Avinguda hi ha previst realitzar accions de millora de la zona verda, així com actuacions de jardineria al barranc del Camí i un tancament perimetral de la zona per millorar la seguretat de vehicles i vianants.\nEnderroc i arranjament al final del carrer Andròmeda\nL’última acció concreta es situa al carrer Andròmeda amb avinguda Diputació, lloc en el qual s’enderrocarà la casa expropiada per l’Ajuntament ja fa uns anys i es crearà una vorera que donarà continuïtat de manera normal i alineada a l’avinguda Diputació, a l’extrem Llevant.


Qui som - Corbera de Llobregat\nBenvolguts Corberencs i Corberenques,\nVoldria saludar a tota la militància i simpatitzants d’ERC a Corbera de Llobregat desprès d’accedir recentment a la Presidència de la nostra secció local.\nLa meva predecessora, Mercè Rocas i Rubió, ha treballat molt i molt bé i sovint hem oblidat la dificultat de compaginar les seves obligacions al front de regidories troncals dins del Govern municipal.\nServeixin aquestes línies per agrair-li, en nom de tota la secció local, la seva dedicació i el seu indubtable mestratge en termes humans, polítics i de gestió.\nEl meu inici com a President ha coincidit amb una situació excepcional: la pandèmia de la COVID 19, l’estat d’alarma decretat immediatament i el confinament que ens ha tocat patir durant aquests darrers mesos.\nAixò ha provocat que les reunions de la secció local esdevinguessin forçosament telemàtiques i ens ha restat un contacte més humà i proper tal com tots i totes necessitem.\nEsperem que ben aviat estiguem en disposició de reprendre les nostres trobades de forma presencial.\nDes d’una altre perspectiva, arribo a la Presidència d’aquesta secció local en un moment, si més no, envejable: ERC figura actualment al Govern municipal com a grup majoritari amb quatre regidores, tres regidors i l’alcaldessa Montserrat Febrero i Piera exercint com a màxima autoritat del Consistori per segona legislatura consecutiva.\nPer això, considero un dels principals objectius d’aquesta secció local donar suport al Grup municipal, tant amb l’assistència a actes, plens, etc..., com amb l’aportació de tot tipus d’iniciatives que es considerin oportunes per tal d’enriquir amb visions diferents la bona marxa col·lectiva d’ERC a Corbera i, conseqüentment, donar un millor servei a la ciutadania corberenca.\nHem de estar cohesionats, tenim una alcaldessa consolidada, consellera de l’AMB i consellera nacional del nostre partit i, companys i companyes, quantes seccions locals voldrien trobar-se en aquesta privilegiada tessitura?\nDe ben segur moltes, i al Baix Llobregat encara més. Valorem-ho i no ho oblidem mai!\nUn altre aspecte que hem de seguir mantenint és la nostra vocació de partit feminista; la nostra secció local i el nostre grup municipal són una mostra ben palpable. No ho som de paraula, ho som pels nostres fets!\nHem de defensar les línies marcades per la direcció nacional del partit que deriven del Congrés Nacional on s’han votat aquelles. Òbviament això no exclou el debat polític en cap moment, però ara som un partit gran i hem de mostrar-nos forts i fiables davant d’altres forces polítiques i del nostre electorat.\nEl Jovent Republicà (JERC) constitueix en el nostre cas una mancança que tenim i de ben segur hem d’aprendre d’altres seccions locals per poder rejovenir-nos.\nLa que denominem com a “Nova Ciutadania”, aposta estratègica d’ERC, la hem de desenvolupar localment per tal de representar molt millor a la nostra societat i, és clar, per apropar-nos més a ella.\nVoldria finalitzar amb un missatge encoratjador per a que estiguem a punt quan les circumstàncies ho requereixin, ens cal una organització fresca i dinàmica, efectiva i no estressada, tensionada però no fatigada.\nPresident ERC Corbera


Les platges de Salou reben la visita del peix que "menja" plàstic | Sostenible\nTambé s’han instal·lat uns punts informatius en diverses passarel·les de la platja de Llevant, Ponent, Capellans, Platja Llarga i Cala Crancs, amb l’objectiu de conscienciar la ciutadania sobre la necessitat de reciclar, de forma correcta. Així mateix, diversos educadors ambientals recorren les guinguetes de les platges de Ponent, Llevant, Capellans, Llarga i Cala Crancs, per tal de formar els treballadors/es sobre la correcta gestió dels residus\nAquest conjunt d’accions és una iniciativa impulsada per l’Ajuntament de Salou, a través de les àrees de Platges: Manteniment, Reparacions i Adequacions, i Medi Ambient; junt amb l’empresa concessionària UTE Salou Net\nL’únic peix que 'menja' plàstic, escultura de l’artista Rosendo Porro Cuesta, del taller L’Enclusa, ha arribat a les platges de Llevant i Ponent de Salou, amb la finalitat de conscienciar els usuaris/àries sobre la importància de reciclar els plàstics en espais naturals, com són, en aquest cas, les platges.\nEs tracta d’una iniciativa impulsada per l’Ajuntament de Salou, a través de les àrees de Platges: Manteniment, Reparacions i Adequacions, i Medi Ambient; junt amb l’empresa concessionària UTE Salou Net.\nCal destacar que els envasos són residus que, quan arriben al mar, provoquen un greu problema ambiental, atès que a l’aigua tarden més temps en degradar-se que al sòl, i, en múltiples ocasions, acaben sent ingerits per peixos reals.\nEn aquest sentit, dita obra, elaborada amb metalls, serveix de contenidor per tal que els usuaris puguin dipositar-hi els seus residus plàstics i mantenir netes les platges i els seus voltants.\nActualment, aquest peix es troba ubicat a l’espai de sorra de la platja de Llevant, a l’alçada del carrer Illes Balears. Fins ara, era al davant de la plaça de les Comunitats Autònomes. I s’anirà alternant, amb altres punts de Llevant i Ponent, fins al proper mes de setembre.\nL’alcalde de Salou i president del Patronat Municipal de Turisme, Pere Granados, ha assenyalat que “com a Ajuntament, la nostra voluntat és fomentar el reciclatge i els hàbits sostenibles entre la ciutadania, ja siguin residents com visitants”; i, ha afegit que “la incorporació d’aquesta escultura-contenidor a la platja de Llevant i de Ponent és un element molt visual que aconsegueix reforçar el nostre missatge”.\nPer la seva banda, el regidor de Platges: Manteniment, Reparacions i Adequacions, Pedro Madrona, ha explicat que “la finalitat d’aquest element és conscienciar la població de la necessitat que tenim de reciclar, correctament, els residus que generem cada dia, per tal de tenir cura i respectar les nostres platges, així com el planeta, en la seva globalitat”.\nAixí mateix, la regidora de Medi Ambient, Estela Baeza, ha manifestat que “en l'àmbit del reciclatge i la conscienciació mediambiental és imprescindible anar cercant noves fórmules que incentivin i promoguin la cura del nostre entorn”; i ha afegit que “és per això, que des de la nostra àrea considerem que aquesta iniciativa serà molt beneficiosa pel nostre municipi”.\nEn aquests punts, es fan les següents actuacions: es col·loquen corporis (figures bidimensionals) dels residus, en línia i seguint la passarel·la d’entrada a la platja i s’informa els banyistes sobre quins són els materials residuals típics que es generen a les platges i com s’han de classificar; els tipus de papereres (envasos i resta); la ubicació de les mateixes, més accessibles; així com la importància de fer un bon reciclatge.\nTambé es lliuren cendrers, en cas que les persones en necessitin. Se sensibilitza sobre l’impacte dels plàstics al mar; i es passeja per la zona de platja per identificar tot aquell individu que pugui generar residus, per tal d'informar-lo com s’han de gestionar.\nAixí mateix, diversos educadors ambientals recorren les guinguetes de les platges de Ponent, Llevant, Capellans, Llarga i Cala Crancs, per tal de formar els treballadors/es sobre com s’han de reciclar, correctament, els residus que es generen a les guinguetes.\nCal destacar que aquestes accions són de gran vàlua per a la gestió de les platges de Salou; per a la renovació i seguiment de les certificacions mediambientals i de qualitat de serveis, ISO 14.001:2015 i Q de Platges.\n05/06/2022 - 10:00\nCentre d’Estudis del Mar (Passeig Marítim, 72, Sitges, 08870


Mercè Sousa: "Al Mercat em sento com a casa" | Notícies | Mercabarna\nMercè Sousa: "Al Mercat em sento com a casa"\nEntrevista a Mercè Sousa, majorista de l'empresa comercialitzadora hortofructícola CMR\nCom va començar en això de vendre fruites i hortalisses al major?\nEl meu marit era l’hereu d’una família de pagesos fructicultors de Sant Feliu de Llobregat i anava cada dia al Born a vendre els seus productes, però es va posar malalt i em va tocar anar-hi a mi.\nI, com va ser aquell primer dia?\nNo estava gens convençuda que ho podria fer, però em va anar molt bé. Portava 60 sacs grans de faves tendres i els vaig vendre tots!!\nLi va agafar el gust a vendre...\nJa m’agradava molt vendre i estar de cara al públic. De fet, abans de casar-me havia treballat de dependenta en una ferreteria a S.Feliu. Quan vaig començar a anar al Born, venia la fruita d’altres parents i productors que també eren pagesos, continuant així la trajectòria de la casa CMR. Així, em vaig convertir en assentadora del Born. Després, amb la incorporació del meu fill Carles i el trasllat a Mercabarna, es va iniciar una creixent trajectòria que poc a poc ens ha portat on estem ara i amb ànims de no parar!.\nQuè recorda més d’aquells anys?\nTreballar de nit. Dormíem molt poc. Passàvem tota la matinada al Mercat i el dia al magatzem de Sant Feliu preparant la càrrega per l’endemà. Van ser anys durs!\nAvui, com és un dia de la Mercè al Mercat?\nEstic al Mercat des de les deu fins a mitja tarda, així que això és cosir i cantar per a mi! (riure). Arribo, truco els meus clients de tota la vida, els pregunto què necessiten i faig preparar la comanda. També atenc tots els clients que passen pel passadís i s’aturen. Jo faig vendes petites, de les ‘grans’ ja s’encarrega el meu nét.\nEls clients del Mercat han canviat, oi?\nEncara conservo clients de fa molts anys. Però si que en aquest temps han anat plegant molts detallistes, sobretot, dels Mercats Municipals. Ara, a molts d’ells, observo que els estan substituint els immigrants.\nHa hagut de canviar les seves tècniques de venda?\nSegueixo com sempre, tot i que fa temps li vaig demanar al meu nét un mòbil per poder parlar amb els clients. S’ha d’estar al dia! M’agrada conversar amb el client, assessorar-lo però sense enganyar! Que el gènere sigui bo és molt important i d’això hi entenc molt!\nDe ben petita vaig aprendre a donar valor als productes que venem. Amb 9 anys ja anava a recollir maduixes per una pesseta. El primer dia, a l’hora de cobrar, l’amo em va dir que no em pagava. Li vaig preguntar: per què? Ell em va respondre: perquè te n’has menjat moltes! El dia següent no em vaig posar ni una a la boca!\nEn un dia normal, ven molt?\nAra faig el que puc però en les bones èpoques em podia treure més de 1.000 “bultos” (caixes) al dia!\nQuè sent quan veu ara l’empresa?\nMolt d’orgull. He vist com el meu fill ha seguit i ha ampliat el negoci i com el continuen els seus fills, que són la 5a generació. A més, ells tenen estudis, saben idiomes i amb això s’obren a nous mercats.\nVostè els aconsella?\nUf! Jo conec molt el producte, però ells ja en saben més que jo. Això sí, sempre els dic que vagin en compte i no es deixin enredar!\nNo s’ha plantejat la retirada?\nRetirada ja ho estic! Però al Mercat em sento bé, com a casa, perquè arribo i veig el meu fill, els nets, els mossos...M’agrada estar amb gent jove! Jo tinc ànims per seguir i, a més, ningú no m’ha dit que no vingui! (riure).\nMercè Sousa, majorista de l'empresa comercialitzadora hortofructícola CMR


Parelles singulars | El Món de Reus\n← Assassinat a l’Orient Innova\nLes samarretes del Món de Reus →\nPosted on 15 Agost 2012\tby Josep Baiges\nJa ho diuen que a l’estiu tota cuca viu. I a nivell informatiu poc o molt ha passat el mateix al Món de Reus. Lluny de l’anticicló d’altres anys, propi del microclima característic de l’oasi polític de la nostra ciutat que deixava un panorama informatiu desèrtic, la convulsió metereològica que patim durant l’últim any ha provocat un juliol i un agost amb una agitació pròpia del canvi climàtic en el que estem immersos. De fet un servidor tenia gola avall fer vacances. Amb aquest objectiu ja havia baixat voluntàriament el ritme per evitar un col·lapse mental després d’uns mesos esgarrifosos. Però noi, aquesta última setmana, potser pels efectes miraculosos de la Mare de Déu, m’he colpit amb diversos impactes que m’han deixat estabornit. Impactes on han estat protagonistes diverses “parelles” de composició diversa i natura sovint enfrontada.\nEl Tapias amb la carbassa al Diari de Tarragona\nEl primer d’aquests duets sorprenents el vaig veure diumenge passat al Diari de Tarragona. L’articulista Anton Tapias compartia espai -segurament per capricis del maquetista de torn- amb una carbassa de 40 quilos que ha crescut a les terres fèrtils del barri Sol i Vista. Si a Tapias l’arriben a advertir d’aquesta singular coincidència, hagués xalat com una criatura amb la carbassa en qüestió. El “vell malvat” viu un moment dolç a nivell creatiu, gràcies a les descobertes que sacsegen Innova. La seva inspiració creix en la mateixa proporció que les estupefaccions que generen els impactes al voltant del holding d’empreses. I amb la carbassa hagués pogut fer tants malabarismes lingüístics que l’haurien fer mereixedor -segur- de l’Englantina dels Jocs Florals.\nSánchez Gordillo i David Vidal al delcamp.cat\nL’altra parella la descobria dimarts. Diversos mitjans reproduïen la fotografia del “cupaire” David Vidal acompanyat d’un senyor amb tota la barba. De fet ambdós es passaven el braç per l’espatlla com si fossin amics de tota la vida. En una primera observació fugissera el vaig confondre -al de la barba- amb el Fidel Castro. Noi, quin ensurt. Però una contemplació més reposada em va servir per identificar-lo com un dels revolucionaris més emblemàtics de la pell de brau, l’alcalde de Marinaleda Juan Manuel Sánchez Gordillo, que ha estat notícia aquests dies després “d’expropiar” algunes prestatgeries del Mercadona per endur-se productes i lliurar-los a famílies necessitades. La imatge de Vidal al costat d’aquest personatge és també antològica. Qui li havia de dir a l’increïble home normal que l’acabaríem veient en aquesta tessitura.\nAra bé, la parella més cèlebre d’aquesta setmana -molt més que el Tapias i la carbassa, o el Vidal amb el barbut- és la de la guàrdia civil que -diuen- va entrar a l’Ajuntament fa un parell de setmanes a demanar papers sobre Innova seguint instruccions de la Fiscalia. La notícia impactava a la xarxa dimarts a la tarda, gràcies a una piulada de la NW Revista de Reus. El responsable de l’edició digital de la revista, el periodista de llarg recorregut Joan Carrión, demostrava el seu destacat “oportunisme” al descobrir el titular. La visita corroborava els pitjors pronòstics de la “Bèstia” de la canallesca local, el Guillem Ramos-Salvat del delcamp.cat, posseïdor d’una barba tan poblada com la de l’alcalde de Marinaleda. La “Bèstia” havia vaticinat en nombroses ocasions a les tertúlies del locutor-cuiner de Punt 6 Ràdio que “Déu no ho vulgui, però un dia d’aquests veurem entrar a la guàrdia civil a remenar papers d’Innova a l’Ajuntament”. Finalment s’ha complert la profecia. Llàstima que no hi hagi cap imatge fotogràfica de la parella de la benemèrita en qüestió. S’imaginen que entren en tricorni i cridant alguna cosa així com “¡todo el mundo -de Reus- al suelo!” alçant l’ordre judicial? A més d’un li hagués agafat un cobriment de cor.


▷El registre de bicicletes contra el robatori — BarcelonaenBici.cat\n30 de juliol de 2020 22 de maig de 2020 per oriori\nEntre les solucions que proposen els mateixos ciclistes contra el robatoris hi ha el registre de bicicletes, a més d’aparcament segur. A Barcelona n’hi ha un i a nivell espanyol un altre.\nEntre el 70% i el 80% dels ciclistes segons les enquestes del RACC i de la Generalitat creuen que un registre de bicicletes ajudaria a recuperar les bicicletes robades. A Barcelona existeix un registre de bicicletes que costa 9,5€ per usos particulars i 19€ per a les d’ús per a activitats comercials. Aquest sistema de l’Ajuntament té una burocràcia espesa perquè s’ha de demanar dia i hora per e-mail amb horaris molt limitats i anar presencialment a les oficines de B:SM al carrer de Calàbria.\nBicicleta aparcada a Barcelona. Foto: Barcelonaenbici.cat\nL’altre registre que existeix és el que té en propietat l’entitat privada Red de Ciudades por la Bicicleta (RCxB) anomenat Biciregistro. Aquesta sistema és a nivell espanyol i s’hi han adherit alguns ajuntaments, però no el de Barcelona. Dels 36 municipis de l’AMB només 8 hi estan adherits i 10 de la resta de Catalunya.\nUn avantatge d’aquest sistema es que es pot fer online però si es vol el kit de marcatge s’han de pagar 7€ i anar a recollir-lo personalment. A Barcelona tenen una oficina a la Zona Franca i un validador oficial al carrer St. Antoni Maria Claret. Als municipis adherits el tramit es fa a les oficines municipals.\nQuan les policies locals dels municipis adherits o els Mossos d’Esquadra recuperen una bicicleta marcada poden accedir a la base de dades i retornar-la al propietari. També les víctimes poden activar com a “robada” la bicicleta al sistema i es passa l’alerta a les policies adherides. Així s’han recuperat el 18% de les bicicletes robades que hi estaven apuntades.\nPot passar que una policia local no adherida recuperi la bici o la retiri de la via pública i malgrat estar registrada no facin cap gestió per retornar-la al propietari. Per tant, el sistema és bo però hi ha problemes que sense voluntat política no es poden resoldre.\nEl principal avantatge del sistema és que és dissuasiu perquè el lladre sap que el propietari s’ha preocupat de registrar-la i tindrà les dades per denunciar. Per vendre-la a una botiga de segona mà tindrà el problema de que registren el número de sèrie i el DNI del venedor i ho passen a la policia.\nVendre una bici marcada entre particulars també dona problemes perquè primer s’han de fer desaparèixer les etiquetes i pel que expliquen és bastan difícil: no és només que portin quatre etiquetes molt fortes sinó també un líquid que grava les dades al quadre i que només és visible amb llum ultravioleta. Sembla molt bona idea però és difícil creure que la policia faci aquesta comprovació si no és perquè nosaltres la localitzem pel carrer o a la venda i vulguem demostrar que és nostra.\nEl registre cassolà\nNo obstant la bona intenció del registre, el lladre sempre pot trobar la manera de treure’l o pintar a sobre perquè deixi de tenir efecte. Per això hi ha ciclistes que utilitzen altres tècniques:\nGrabar el nom i el dni al quadre de la bici\nTé el mateix efecte que un registre en adhesiu però més difícil d’eliminar perquè és un gravat com el del bastidors dels cotxes. Aquesta operació ,semblant al tatuatge és barata i la fan en botigues de bicicletes.\nFactura i fotos dins la bici\nUn altre sistema és fer una còpia de la factura, del nostre dni i alguna foto de la bici i ficar-ho dins una funda de plàstic. Tot això s’enrotlla i es fica a la tija del seient i al manillar. La utilitat d’això és que si ens roben la bicicleta i la localitzem podrem demostrar que és nostra.\nDe totes maneres i fem el que fem, quan a algú li roben la bicicleta ja compta que mai la podrà recuperar. De totes maneres hi han excepcions gràcies a que s’ha denunciat amb número de sèrie:\nLa importància de denunciar amb factura i número de sèrie\nQue la policia trobi la bicicleta és quasi impossible. També ho és que nosaltres la trobem a la venda per internet o a una botiga de segona mà. Encara és menys probable que la trobem pel carrer.\nEn qualsevol cas, si no tenim factura, número de sèrie i, si pot ser, alguna foto amb la bici mai podrem demostrar que la bicicleta és nostra. No cal ni que truquem a la policia.\nSi hem denunciat amb factura i número de sèrie i la localitzem a internet, a una botiga de segona mà o al carrer sí que podem trucar a la policia i ens ajudarà a recuperar-la.\nCategories Normativa Etiquetes robatoris Navegació per les entrades


Apartment Partizanska Ohrid Macedònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPartizanska 18, Centre, Ohrid, Macedònia, 6000 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Partizanska\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartment Partizanska és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Ohrid. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Partizanska també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Ohrid. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos ascensor, lloguer de bicicletes, àrea de fumadors.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Apartment Partizanska.


Agafa el relleu cooperatiu. Recuperació d'empreses properes al tancament\nL’Ateneu CoopCamp impulsa el relleu cooperatiu com una fórmula per a recuperar empreses properes al tancament\nLa continuïtat dels negocis mitjançant la fórmula cooperativa es considera una bona alternativa per evitar el tancament i la pèrdua de llocs de feina.\nEn l’escenari actual que estem vivint, amb el constant tancament d’empreses i la pèrdua dels teixits productius, comercials i veïnals dels nostres municipis, l’economia social i solidària ha demostrat ser una forma empresarial d’una gran capacitat de resiliència en temps de crisi, sigui quin sigui el sector.\nLes cooperatives son una bona eina per crear col·lectivament una economia que situï les persones al centre i on les sòcies s’organitzin de forma horitzontal i igualitària. Beneficien les persones treballadores, les empresàries i el conjunt de la societat perquè busquen la generació de treball i la reactivació del teixit productiu.\nA més a més, l’economia social i solidària porta associats valors de democràcia, equitat, respecte, autonomia o suport mutu.\nLa Fura, cas d’èxit de relleu cooperatiu\nEl setmanari del Penedès, La Fura, és un clar exemple de relleu cooperatiu del nostre territori.\nDesprés de 33 anys de trajectòria i amb un projecte molt consolidat, La Fura no va poder superar la crisi del 2008 i, el maig del 2015 els seus propietaris van presentar un concurs de creditors davant la inviabilitat econòmica per continuar l’activitat.\nTot i així, les treballadores volien mantindre els seus llocs de treball en una feina que les apassionava i que no volien perdre. La participació a una xerrada informativa sobre cooperativisme, de la Federació de Cooperatives de Catalunya, va ser la llavor del nou projecte de La Fura.\nQuan el setmanari va baixar la persiana definitivament el maig del 2015, un grup d’ex-treballadores es va proposar reprendre la seva feina i refundar La Fura, en format cooperativa. Volien construir el nou projecte a partir d’un altre model de funcionament, amb una estructura més democràtica i horitzontal, en condicions d’igualtat i compartint riscos i responsabilitats. Meritxell Pérez, sòcia de la cooperativa, explica que “és important deixar clar que en el nostre cas, no vam adquirir l’antiga empresa, sinó que vam acordar amb l’antic propietari un lloguer de la marca”.\nEn només 4 mesos van renéixer La Fura des de zero, passant per les negociacions amb l’antic propietari, tornant a contactar amb antics clients per demanar-los la seva confiança de nou, buscant impremtes per a l’edició del setmanari, cercant local i els recursos necessaris per tornar a posar en funcionament tot l’engranatge… També van redefinir la revista des de zero, amb un nou disseny, nova maquetació, nous continguts. I a tot això s’hi van sumar els tràmits burocràtics propis de la constitució d’una empresa, i més concretament els d’una empresa que es regia amb un model cooperatiu.\nFinalment, l’octubre de 2015 i després de treballar a contrarellotge, La Fura va tornar a sortir al carrer.\nSegons Pérez, “Van ser uns mesos molt intensos, de constants reunions i també angoixes i incerteses”. Pérez valora que en aquest procés de relleu va ser clau que les 4 persones que refundaven La Fura hi havien treballat durant molts anys i tenien un gran coneixement del setmanari i el seu funcionament.\nLes seves sòcies recorden que voler-ho fer sota el model cooperatiu va generar algunes controvèrsies als seus entorns més propers. Els deien tòpics com “ja us ho he pensat bé això de la cooperativa? No us posareu d’acord. Amb tants a decidir durareu quatre dies perquè us enfadareu entre vosaltres”. Tres anys després han pogut demostrar que el model cooperatiu és tant o més viable que qualsevol altre model i que, a més a més, assegura feina estable i de qualitat.\nAvui dia, l’equip de La Fura se sent molt orgullós d’haver apostat per aquest relleu cooperatiu. Ara és una de les entitats promotores de Coopsetània, l’ateneu cooperatiu de l’Alt Penedès i Garraf.\nCoopCamp amb el relleu cooperatiu\nEn el marc d’aquest treball, des de l’Ateneu CoopCamp s’impulsen diferents accions amb l’objectiu de promocionar el relleu cooperatiu per a empreses properes al tancament:\nPresentació del Protocol d’actuació per a l’acompanyament en un procés de recuperació d’empreses per part de persones treballadores; l’11 de maig 2021, de 12 a 13,30 h Inscriviu-vos!\nJornades Empreses properes al tancament? Reactivem els municipis amb el cooperativisme:\nBaix Penedès: 3 de maig 2021; de 9,30 a 11,30 h Inscripcions\nTarragona: 13 de maig 2021; de 15 a 17 h Inscripcions\nReus: 27 de maig 2021; de 15 a 17 h Inscripcions\nFulletó “Agafa el relleu cooperatiu”, editat per l’Ateneu Coopcamp DESCARREGAR\nTríptic “Cooperem per l’èxit del relleu empresarial”, editat per la Xarxa d’Ateneus Cooperatius de Catalunya DESCARREGAR\nGuia per a la recuperació d’empreses a partir de la fórmula cooperativa, editat per Col·lectiu Ronda descarregar\nSignatura de conveni de col·laboració entre el centre Reempresa i la Xarxa d’Ateneus Cooperatius de Catalunya per fomentar la reemprenedoria de negocis a punt de tancar.\nServeis d’assessorament, recursos i formacions gratuïtes per poder plantejar el relleu empresarial mitjançant la fórmula cooperativa a projectes amb dificultat de continuïtat.\nInfo Coopcamp2021-11-10T09:13:55+00:00abril 20, 2021|


El futur de l'aprenentatge d'idiomes és online | Berlitz\nEl nombre de persones que volen aprendre un idioma online ha augmentat considerablement en els darrers cinc anys, i s'espera que continuarà creixent durant la propera dècada. De fet, segons un informe de Meticulous Research , el mercat global d'aprenentatge d'idiomes online es preveu que creixerà un 13,1% fins el 2025.\nSi bé aquestes dades indiquen un creixement en la quantitat de persones que busquen aprendre un idioma, també indiquen que les persones escullen cada cop més aprendre un idioma online en comptes de amb cursos d'idiomes en persona. Hi ha algunes raons per les quals es produeix aquest canvi.\nMajor adopció digital\nLa raó principal del canvi en la popularitat dels cursos d'idiomes online és simple: més persones se senten còmodes usant la tecnologia. A mesura que els telèfons intel·ligents i la tecnologia intel·ligent s'han posat en mans de la majoria de la població, les persones se senten cada vegada més còmodes fent coses online. Els estigmes i mites que envolten l'aprenentatge d'idiomes online i l'aprenentatge en general estan començant a desaparèixer.\nMillor tecnologia d'idiomes online\nLes persones no només se senten més còmodes amb la tecnologia, sinó que les empreses d'aprenentatge d'idiomes també ofereixen millors experiències de cursos d'idiomes online. A mesura que més i més estudiants busquen aprendre un idioma online, les empreses d'idiomes se n’han adonat i han invertit recursos en la creació de portals online més sòlids per als estudiants. Això inclou:\nProgramació de classes online\nOpcions de curs assequibles\nEls cursos d'idiomes online ofereixen una opció més assequible per la majoria dels estudiants. Els cursos d'idiomes online són més assequibles en general, però també hi ha nivells de cursos d'idiomes online que els fan encara més assequibles. Amb les classes d'idiomes online, els estudiants generalment tindran disponible una opció que els deixa anar al seu propi ritme, cosa que els permetrà accedir al material del curs per aprendre per si mateixos. Això ofereix una opció molt assequible per començar a aprendre un nou idioma.\nHoraris de classes flexibles\nMés que qualsevol altra cosa, la flexibilitat de les classes d'idiomes online és el que atrau més i més estudiants. A diferència de les classes tradicionals que ofereixen una quantitat específica de classes i horaris de classes, els cursos d'idiomes online ofereixen una varietat d'opcions. A causa de la naturalesa de l'aprenentatge online, aquestes classes d'idiomes també brinden la possibilitat d'aprendre des d'una varietat d'ubicacions, cosa que permet als estudiants fer classes en diferents horaris segons el seu horari.\nPer obtenir més informació sobre com aprendre un idioma online o inscriure't en una classe d'idiomes online, posa't en contacte amb nosaltres.