CONSTERNACIÓ - BLOC D'EN FRANCESC PUIGCARBÓ\nHome cultura CONSTERNACIÓ\nFrancesc Puigcarbó - 28.3.15\nTot i que la data exacta en què va ser presa la instantània es desconeix, la foto d'Hudea, una petita que va partir de Síria a Turquia com a refugiada amb la seva mare i els seus tres germans, va ser difosa a Twitter el passat 24 de març, generant gran consternació a tot el món. La reacció de Hudea en veure que un fotògraf professional l'apuntava amb la seva càmera no va ser altra que aixecar les mans en senyal de rendició, pensant que l'aparell era una arma letal.\nSegons la Unesco, després de més de quatre anys de conflicte a Síria, 5,6 milions de nens estan patint situacions extremes. Aquest any, gairebé tres milions de refugiats sirians es van enfrontar de nou a baixes temperatures i a l'escassetat d'aliments i medicines als campaments ubicats als països veïns, que han vist una onada de desplaçats sense precedents.\nFixeu-vos en els ulls de la nena, en el rictus dels llavis, fa feredat veure-la.\nI aquí no hi ha cap Andrea Lubitz per criminalitzar-lo del desastre, del drama que estàn patint a Siria grans i menuts, dels milers de ferits, morts i desplaçats. O Potser n'hi ha més d'un?. Que importa, això passa molt lluny d'aquí, els morts no són dels nostres, ni els ferits ni els desplaçats, de fet els morts, són morts de tercera, que fins i tot a l'hora de morir hi ha categories.\nMiquel 28 de març, 2015\nNo hay conductor de Alvias, ni del metro de Valencia, ni Titos, ni copilotos de avión...no hay un triste muerto para darle la culpa...\n¿ a quién buscamos esta vez ?\nF. Puigcarbó 28 de març, 2015\nal poder Miquel, quelcom pel que l'home no esta preparat per tenir ni ostentar.


VIATGE PER LA CATALUNYA REAL EN LLAUNA DE SARDINES\n"I tot comença pel treball. Sostinc la teoria que Catalunya ja no vol treballar a l'uníson. Hi ha una Catalunya que vol treballar i l'altra no"\nNecessito comprar unes llaunes de sardines per l'aniversari del meu gat. Sí, ja en fa 23, però està fet un bon mèu. Com creixen! En un flist-flast em planto al súper. Sardines, sardines, més sardines (el gat és un sardinaalcoholic). El carro és un carro sardina. Les llaunes sobreïxen com sardina fresca. Quietes!\nFaig cua d'arengada per pagar. Les dos senyores del meu davant porten una compra d'aquelles d'alarma nuclear. La de la caixa ni es veu. Tapada per una serralada de pots de llegums, llet, detergent... No la veig, però la sento. La conversa estereofònica és: els estudis dels nens.\n-"Pues yo a mi José ya le he dicho que almenos tiene que hacer el ESO\n-Sí, sí, los estudios lo primero\n-Luego si no quiere estudiar ya montamos una tienda de chucherias\n-Sí, sí, hay que estudiar, hay que estudiar.\n-Mi niña me está haciendo una carrera...\n-Sí, sí, el estudio necessita mucho trabajo. Mucho, mucho.\n-Sí, sí, hay que trabajar. Yo se lo digo. Mira, la mama."\nI bla, bla, bla, bla, bla, bla... Les tres mares estan convençudes que s'ha de treballar, treballar. Però... Hi ha un problema. Si jo no li dic a la caixera que "Brillo!", i a les dos senyores que la bomba nuclear ja ha esclatat, doncs encara hi seria allà palplantat. Jo, els meus fills, néts, besnéts, rebesnéts... La cua de súper més immòbil de la història. Fins i tot les rates jubilades –amb bastó i tot!- del local ja estaven saquejant la compra. Brillo, xatos, brillo.\nA la feina, per la feina. El que no pot ser és parlar de treballar i no treballar. Brillo, perquè la cua d'un súper, banc, administració pública, sargantana... no és un estereotipat complex turístic. Brillo, senyora, brillo. Perquè Catalunya necessita molt brillo. De fet, n'hi tant poc de brillo que ja ningú sap què vol dir l'expressió\nPerquè si no saps què significa exactament el brillo tampoc s'entenen els dos articles que he escrit aquestes setmanes passades (o s'entenen massa). Al brillo em referia, al treball, al pencar. Curiós, fins i tot algú m'ha acusat de racista. Com deia l'astronauta Tagore: "quan assenyalem a la lluna els necis miren el dit". Quan parlo de quillització parlo d'actitud vers la vida. I quan parlo de quillització parlo de un problema molt real i important. Perquè és al carrer i tots vivim al carrer. Parlo dels descarburats conduint els seus cotxes (perquè és lo únic que tenen) i ens poden matar a tots: a mi, a tu, o a la teva tortuga passant el pas zebra. Per tant, ens afecta, o no? Parlo dels individus que al metro escupen, mengen pipes i posen els peus damunt el seient de davant. Parlo dels que amb mil euros de sou compren cotxes, cases, rentadores, avions, coets.... I després es sorprenen que no tenen un ral i culpen al banc, al canvi climàtic, o a Déu nostre senyor.\nParlo de tot el que tothom coneix perfectament, però es viu com si no existís. Perquè no ens pot ser aliè en absolut, ja que abraça gent de totes les edats, sexes, i indrets geogràfics. Ah i què curiós que tot això sigui d'estètica, referents, cosmovisions, horitzons... espanyols, hispànics, centralistes, de partit únic (PSOE-PP). El centrifugat de la rentadora catalana és avui espanyol. Moltes gràcies.\nPer tant, si el somni de Catalunya és aquest: més val que pleguem. Si el que hem de ser és un poble de mal educats, xulos, burros, ignorants, prepotents... Pleguem i emigrem a un formiguer d'Andorra. I tot comença pel treball. Sostinc la teoria que Catalunya ja no vol treballar a l'uníson. Hi ha una Catalunya que vol treballar i l'altra no. Ja està tot dit. Els que som de la Catalunya del treball, els que hem vist, sabem, coneixem això d'aprofitar les molles de pa, les bosses del súper, les gomes de pollastre, esllomar-se, suar... Ja ens entenem. S'entén. Res a la vida és gratis. Ho sap el meu gat, el pastisset de crema i ta tia. Per això, ara com sempre, ens acusen i ens volen eliminar. Per això cal repetir-ho i defensar-ho com mai. La veritat està a la reproducció, a la constància, a la fidelitat, a la continuïtat. La seriositat.\nJosep Pla, pocs mesos abans de morir, més lúcid que mai, ja va deixar escrit que "Una societat funciona si: primer, els ciutadans s'afaiten cada dia; segon, si paguen la contribució i, tercer, si practiquen la monogàmia" i "Em penso que vostès, però, com que són "socialistoides" i joves i revolucionaris, i sobretot racionalistes, ho voldrien canviar, tot això. No ho sé. Jo em penso que és així".\nPla només parla d'un cert ordre i de tocar de peus a terra. Perquè ja es poden anar canviant coses, somiant truites amb salmonel•losi, o enganyant a la gent, que com coneix qualsevol animal i vegetal des de els inicis dels temps, "Cent sardines, no fan una balena". I també més val ser "cap de sardina que cua de lluç".


Compromís considera que el retard pressupostari és el primer gran fracàs del bipartit de Barcala\nNatxo Bellido, portaveu del grup municipal de Compromís, ha considerat que el retard pressupostari és el primer gran fracàs del bipartit de Barcala, que suposa que a la situació de crisi sanitària a Alacant s'afegix que no s'han aprovat pressupostos en temps i forma, el que afecta l'agilitat de la capacitat de resposta enfront de la crisi.\nPerò, a més des de la coalició han considerat que "és obvi que la situació de la crisi sanitària representa un desafiament descomunal per a qualsevol administració, especialment per a la local que representa la primera porta a la qual la ciutadania reclama en moments de crisi. Això, però, representa un problema major per a una administració com l'Ajuntament d'Alacant, que no ha aconseguit tindre aprovats en temps i forma els pressupostos de l'any 2020".\nEn este sentit des de Compromís expliquen que esta diferència suposa un greuge respecte d'altres ciutats que des de ja poden aprovar modificacions pressupostàries potents en els pressupostos de 2020 per afrontar el desafiament de la crisi sanitària, i les seues conseqüències socioeconòmiques, amb major agilitat que l'administració local alacantina. "Recordem que ara mateixa ens trobem encaixats entre la pròrroga pressupostària de 2019 i l'aprovació final dels pressupostos de 2020 que pot allargar-se encara mesos", ha afirmat Bellido.\n"A més, a més d'un incompliment de les promeses de Barcala, un altre a afegir a la llarga llista d'incompliments i promeses incomplides, representa el primer gran fracàs d'un mandat que fins ara resulta molt gris i que no ha aconseguit desenvolupar cap línia d'actuació que represente un full de ruta per al futur d'Alacant. Ara mateixa el marge de maniobra se circumscriu a la situació excepcional que vivim, que atorga capacitat per anar aprovant decrets d'urgència que posteriorment caldrà justificar-los i encaixar-los en els comptes municipals. Però, a diferència de ciutats com València o Elx, no es poden aprovar ja les modificacions pressupostàries que resulten imprescindibles per al present i futur. Modificacions per a dirigir els recursos econòmics a les urgents noves necessitats que dibuixa la crisi des d'ara fins als pròxims mesos. És a dir, malgrat la responsabilitat que ha mostrat Compromís en l'aprovació inicial dels pressupostos, la ciutat està pagant el primer gran fracàs de Barcala, no haver aprovat encara els pressupostos de 2020", ha recordat Bellido.\nDes de la coalició recorden a més que la capacitat de gestió del govern de PP i Ciudadanos té poca credibilitat quan no ha aconseguit renovar en temps i forma grans contractes de la ciutat com autobusos o zones verdes, i que porta camí de no arribar a temps a l'aprovació del Pla de Residus Local o la renovació de la contracta de la neteja o d'autobusos urbans. Així mateix projectes com el nou PGOU no han avançat un pas, i el Catàleg de Proteccions seguix endarrerint-se d'una forma perillosa i "sense diàleg amb l'oposició". "Tot això ara és molt més complicat en esta situació de crisi, però la qüestió és que la ciutat d'Alacant paga la manca de gestió del bipartit de dretes i es troba en pitjor situació que altres administracions locals per a plantar-li cara" ha conclòs Bellido.


Dita i saviesa\nAmb el que ara és l'instant de descriure els fets esdevinguts fa uns anys, fets que resulta força difícil valorar segons la nostra manera de pensar i sentir actuals. Ens hem d'anar al passat i intentar rememorar què va passar i el mal que ens van ocasionar. De quina manera es van desenvolupar els fets, si va ser de manera sobtada o de manera lenta. Si hi va haver fredor, agressió, intolerància. Potser les coses materials destruïdes poden ser recordades amb senzillesa i fins i tot pel valor que van representar en aquell moment, però ara probablement ja no ens interessen. ¿Ens serviria de res ara aquell disc que ens van destruir? ¿Ens importa ara que fa uns anys ens enganyessin amb un amant que simplement va ser apartat poc després? No menys essencial és que la persona que ens va ofendre ha crescut així mateix amb nosaltres, potser sigui més fort o bé més feble, més ric o bé més pobre, i fins i tot que hagi oblidat parcialment què va passar.\nA elles no els agrada el que diuen que els agrada\nD'aquesta manera, l'energia sexual, segons els taoistes, és molt més que l'acte sexual, perquè impregna totes i cadascuna de les àrees de les nostres vides. Influeix en la salut i envelliment del cos en afectar la producció hormonal. Una gran quantitat denergia sexual repara els trastorns hormonals, redueix el colesterol i redueix els nivells de pressió arterial. Quan s'estimulen les glàndules sexuals, augmenta les hormones segregades per les altres glàndules endocrines principals: suprarenals, estafa, tiroide, pituitària i pineal. Molta evidència apunta la relació entre l'activitat sexual harmoniosa i el retard de l'envelliment. La reflexologia sexual estimula les hormones de creixement, les habilitats de les quals per retardar l'envelliment són descobertes per la medicina occidental. En la perspectiva taoista, les hormones s'han d'estimular naturalment, a través d'exercicis i massatges, i no prendre's externament mitjançant fàrmacs. La presència d'aquestes hormones a la sang sembla retardar el procés d'envelliment. Amb el cultiu taoista de tècniques d'energia sexual, es produeixen hormones inusualment potents en enfocar l'energia de forma directa a les glàndules endocrines. L'energia sexual no només és beneficiosa per al cos, sinó que també nodreix les emocions, que poden cremar fora de control o bé crear una energia càlida, còmoda i refulgent al cos. Els desequilibris sexuals poden ennuvolar la ment amb pensaments distorsionats i desitjos esbiaixats, però una sexualitat equilibrada pot ser la font de creativitat i una manera de complir els nostres somnis. També és l'energia que pot crear la realització espiritual, en tant que és una força que unifica i crea la totalitat dels oposats. Un produeix hormones inusualment potents en concentrar l'energia directament a les glàndules endocrines. L'energia sexual no només és beneficiosa per al cos, sinó també nodreix les emocions, que poden cremar fora de control o bé crear una energia càlida, còmoda i refulgent al cos. Els desequilibris sexuals poden ennuvolar la ment amb pensaments distorsionats i desitjos esbiaixats, però una sexualitat equilibrada pot ser la font de creativitat i una manera de complir els nostres somnis. Així mateix és l'energia que pot crear la realització espiritual, en tant que és una força que agrupa i crea la totalitat dels oposats. Un genera hormones inusualment potents en concentrar l'energia de manera directa a les glàndules endocrines. L'energia sexual no només és avantatjosa per al cos, sinó que també nodreix les emocions, que poden cremar fora de control o crear una energia càlida, còmoda i refulgent al cos. Els desequilibris sexuals poden ennuvolar la psique amb pensaments distorsionats i desitjos esbiaixats, però una sexualitat equilibrada pot ser la font de creativitat i una forma de complir els nostres somnis. Així mateix és l'energia que pot crear la realització espiritual, ja que és una força que unifica i crea la totalitat dels oposats. Els desequilibris sexuals poden ennuvolar la psique amb pensaments distorsionats i desitjos esbiaixats, però una sexualitat equilibrada pot ser la font de creativitat i una manera de complir els nostres somnis. També és l'energia que pot crear la realització espiritual, ja que és una força que unifica i crea la totalitat dels oposats. Els desequilibris sexuals poden ennuvolar la ment amb pensaments distorsionats i desitjos esbiaixats, però una sexualitat equilibrada pot ser la font d'inventiva i una manera de complir els nostres somnis. També és lenergia que pot crear la realització espiritual, ja que és una força que unifica i crea la totalitat dels oposats.\nRelacionat: 16, que vegi que li mires el cul\nPerò les joguines eròtiques presenten per a molts amants del BDSM un problema: les joguines sexuals per a la pràctica del BDSM no sempre i en tota circumstància són barates. A més, un bon jugador de BDSM no en té prou de tenir una sapa per a assots. El bon amant del BDSM té una imaginació infatigable i aquesta imaginació el condueix a un planificar jocs BDSM continus en què intervenen tot gènere d'elements i joguines eròtiques. I això, és clar, acaba suposant un important desemborsament econòmic.\nA un dels dos membres de la parella, li agrada sentir paraules grolleres a l'hora de fer l'amor llavors a la seva parella li correspondrà dir-li paraules grolleres, paraules ordinàries, frases semi ofensives. No afirmo que fos fàcil fer amics. Suposo que amb uns faries millors molles que amb els altres. Però sí que coneixies molts companys de classe, i els seus germans i germanes. Conéixer gent, estar en contacte amb altres persones és el pas anterior a establir relacions més profundes.\nEscort argentina atractiva i molt femenina\nEt mostro una sèrie d'exemples perquè entenguis completament tots dos tipus de coneixements: Saber que el Danubi banya les ciutats de Viena o Budapest és un coneixement genèric, no obstant conèixer el cabal que trasbalsa aquest conegut riu europeu és un coneixement fonamentalment concret. Conèixer l'actor que ha guanyat darrerament l'Òscar o bé la millor pel·lícula segons els Globus d'Or, és un coneixement genèric; en canvi, comptar amb coneixements del cinema d'autor o de la filmografia completa de determinat director específicament, és un coneixement concret .\nEls éssers humans som una relació, integració, barreja, composició del que fem (la nostra física), el que sentim (els nostres sentiments i emocions), el que pensem, projectem en el passat i el futur (el nostre intel·lecte).\nUn truc molt eficaç és fer servir internet. És anònim, net i no deixa rastre. Inventar-se un perfil i utilitzar un xat o un fòrum de discussió per explicar el teu cas sense fer servir els noms reals. Fes-lo servir per fer un alleujament profund de la teva ànima. Deixa anar el que portis dins. Per descomptat, renuncia a qualsevol consell o bé assessoraments dels que rebis. Pots llegir-los més sense deixar que t'afectin doncs els usuaris, la majoria, no són professionals i passen per un procés afí al teu amb molta inquina amuntegada. Agraeix, simplement, les mostres de suport que rebis. Et sentiràs acompanyat sabent que hi ha considerablement més gent de la que pensaves amb el teu mateix inconvenient. Un altre truc és escriure un correu electrònic. Quan hagis abocat els sentiments que portes dins esborra les proves, arrossega'l de manera directa a la paperera de reciclatge i elimina-ho del teu PC per sempre. Absolutament ningú ho ha de llegir. Plasmar per escrit sempre i en tota circumstància socorre doncs donem forma a les emocions i ajuda a canalitzar-les.\nEstà bé estar inquiet. Tot i que la seva parella ha estat fent això al llarg d'anys, van tenir la primera vegada parlant malament. Sigui sincer i digui-li a la seva parella que se sent una mica desitjós i que segurament ho comprendran.


«El corrocontes del Setge» és un espectacle teatral de petit format de 45 minuts de durada, amb música en directe i titelles, enfocat a alumnes de primària i especialment als cursos de 5è i 6è. Una colla de comediants (dos actors i dos músics) van de poble en poble explicant contes, llegendes i cançons. Porten un carro ple de màscares, titelles, instruments musicals i moltes sorpreses que utilitzen per representar les seves històries. Quan arriben a Cambrils, expliquen «la història del Setge de 1640» i el carro es transforma en un petit teatret.\nLes representacions s’han realitzat els dies 25, 26, 27 i 29 de novembre, prèviament a la celebració de la diada, que es commemorarà el mateix diumenge 15 de desembre a la plaça del Setge. El Setge de Cambrils del 15 de desembre de 1640, emmarcat històricament en la Guerra dels Segadors, és, sens dubte, la pàgina més brillant i gloriosa de la història local; però també la més tràgica i dolorosa.


La Fiscalia retira els càrrecs contra sis dels dotze acusats pels disturbis a la UdG - Diari de Girona\nLa Fiscalia retira els càrrecs contra sis dels dotze acusats pels disturbis a la UdG\nLa meitat dels processats queden absolts i a la resta se'ls redueixen sensiblement les peticions de penes, que queden fixades en un màxim d'11 mesos de presó i multes per lesions\nariadna sala 27.01.2020 | 23:21\nPrimera sessió del judici contra els encausats pels disturbis a la UdG el 2011. marc martí\nPrimera sessió del judici contra els encausats pels disturbis a la UdG el 2011.\nLa Fiscalia ha retirat l'acusació contra la meitat dels encausats pels disturbis a la Universitat de Girona l'any 2011 arran d'una visita d'Artur Mas que va acabar amb una càrrega policial al claustre de Lletres. La penúltima vista del judici contra dotze persones (deu estudiants i dos treballadors del Personal d'Administració i Serveis) a qui l'acusació demanava penes de fins a dos anys de presó per atemptat contra l'autoritat, desordres públics, resistència i lesions va comptar ahir amb l'anunci de la retirada de càrrecs a sis dels processats, que han quedat absolts de facto. Per als sis restants, les penes han estat reduïdes considerablement, la màxima dels quals s'enfila fins als onze mesos de presó i també inclouen multes de fins a 1.620 euros.\nD'aquesta manera, la Fiscalia considera que no hi ha prou proves que sustentin les acusacions contra sis persones a qui aquesta situava inicialment al lloc dels fets i a qui considerava autors responsables d'agredir amb puntades de peu i amb llançaments d'objectes diversos agents antiavalots dels Mossos d'Esquadra. Els fets van tenir lloc el 16 de desembre de 2011 amb motiu d'una concentració contra les retallades convocada per estudiants i sindicats a la plaça Sant Domènech i que posteriorment es va traslladar al claustre. La visita de l'expresident Artur Mas a la sala d'actes de Lletres, on aquell dia es duia a terme un acte per celebrar el 20è aniversari de la Universitat, va ser el principal detonant de la convocatòria.\nLa vista d'ahir va comptar amb les declaracions de vuit dels acusats, ja que els quatre restants van acollir-se al seu dret a no declarar. Els declarants van descriure escenes de «violència desmesurada» per part dels agents que van participar en l'operatiu policial al claustre de Lletres, on van tenir lloc les càrregues. També es van referir a un «muntatge policial», que un dels acusats va sustentar indicant que un dels agents va explicar en la seva declaració que «tres persones li havien propinat puntades de peu als mateixos llocs exactes del cos».\nUna de les acusades va ser imputada després d'interposar una denúncia per lesions que van ser reconegudes per sentència ferma. La seva acusació és una de les que es manté, que inclou un delicte d'atemptat contra l'autoritat i un de lesions pels quals li demanen una multa i una indemnització per l'únic agent que ha demanat compensació per una presumpta coça que va rebre a l'escut de defensa durant la càrrega i que li hauria causat danys al genoll. La processada va interposar una denúncia relatant haver patit lesions policials, i la sentència va reconèixer que s'havien produït i que havien estat injustificades.\nPer la seva banda, la defensa encapçalada per l'advocat Benet Salellas demana l'absolució a la resta d'encausats que no han estat absolts i que per tant quedaran pendents del que decideixi el tribunal de la secció quarta de l'Audiència de Girona que ha jutjat la causa durant una setmana i que avui quedarà vista per a sentència vuit anys després. A més, considera pertinent l'aplicació d'un atenuant molt qualificat per dilacions indegudes, és a dir, una compensació pels dos anys que la instrucció va estar paralitzada, segons Salellas «per l'obstaculització de la Fiscalia, que no es decidia a presentar el seu escrit d'acusació».\nL'episodi d'aldarulls viscut al claustre de Lletres fa nou anys va estar farcit de polèmica, precisament per l'autorització d'accés al recinte universitari per part de la llavors rectora Anna Maria Geli als Mossos, que va donar via lliure a carregar contra els manifestants. L'actual rector Quim Salvi i el que va ser escollit després de Geli, Sergi Bonet, van subratllar que, prèviament a aquests fets, «mai» s'havia donat autorització a la policia perquè accedís al recinte universitari, i que durant els seus respectius mandats «ni s'ho havien plantejat».


Emilio Cárdenas guanya la II edició del Concurs de Pintura “José Manaut” | Ayuntamiento de Lliria\nJosé Arnau es fa amb el segon premi i Juan Antonio del Campo amb el tercer\nEmilio Cárdenas s'ha proclamat guanyador de la II edició del Concurs de pintura ràpida a l'aire lliure “Pintor José Manaut”, un premi dotat amb 700 euros que ha sigut entregat esta vesprada en un acte celebrat als Mausoleus Romans de Llíria.\nEl segon premi, de 500 euros, ha sigut per a José Arnau, seguit d'un tercer premi de 300 euros per al treball de Juan Antonio del Campo.\nDurant el matí, un total de 22 participants s'ha congregat a la plaça Major per a pintar les seues obres, prenent com a escenari els carrers i espais de Llíria. A través de diferents estils, els artistes havien d'arreplegar en les seues creacions la idiosincràsia de la localitat: les seues gents, el seu patrimoni històric, el paisatge local i l'essència lliriana.\nEste certamen cultural fa homenatge a l'artista nascut a Llíria José Manaut (1898-1971). Precisament, una exposició amb algunes de les seues obres s'exhibix al Forn de la Vila fins al pròxim 11 d'octubre. A més, el dijous 5 d'octubre es presentarà també el llibre “Las horas muertas”, que arreplega els diaris i dibuixos realitzats pel pintor durant la seua reclusió en les presons de Porlier i Carabanchel de Madrid entre 1939 i 1944.


A LA COMUNITAT BOSCH CADA COP SÓN MÉS - Mercat de Montgat\nHome/Sense categoria/A LA COMUNITAT BOSCH CADA COP SÓN MÉS\nXarcuteries Bosch és un dels nostres botiguers del Mercat de Montgat, que es caracteritza per l’elaboració artesana i comercialització dels productes tradicionals de Cansaladeria-Xarcuteria.\nFa 10 anys es van adonar que qui no estava present a les xarxes socials no existia. Per això inicialment només volien tenir presencia a les diferents xarxes socials, duent a terme accions informatives sobre qui són, que fan i on són. A més a més s’ha anat informant de les noves parades de Xarcuteries Bosch per crear un vincle i mantenir un feedback entre els nostres clients i clientes.\nVan aconseguir fer una base de dades amb els seus clients, gràcies a la targeta client amb la que van poder enviar la seva newsletter mensual. En aquestes newsletter s’informa els clients del concursos, nous productes, promocions, etc\nActualment gràcies a aquestes acccions, a la comunitat Bosch cada cop són més. Ja que a Facebook compten amb 2000 usuaris i més de 1000 seguidors a Instagram. I aquesta evolució és en sentit ascendent.\nÉs per aquest motiu, que abans que finalitzi l’any volen donar un salt qualitatiu a nivell digital i crear la seva app per tal d’augmentar la seva presència a les xarxes social. Però el més importat per ells, millorar la seva relació i comunicació amb els seus clients.


Catalunya vol liderar el desenvolupament de bateries al sud d’Europa – Albert Cuesta\nCatalunya vol liderar el desenvolupament de bateries al sud d’Europa\nby Albert Cuesta · Published 18 de June de 2021 · Updated 22 de June de 2021\nAvui s’ha constituït un consorci que vol ser el centre de referència en recerca, desenvolupament i innovació de la pròxima generació de cel·les i bateries elèctriques per als mercats de la mobilitat elèctrica i les energies renovables\nAvui s’ha constituït un consorci que vol ser el centre dereferència en recerca, desenvolupament i innovació de la pròxima generació de cel·les i bateries elèctriques per als mercats de la mobilitat elèctrica i les energies renovables.\nLa manca de xips per a cotxes que hem explicat sovint aquí ens torna a tocar de prop.\nSí, la penúria mundial de semiconductors afecta totes les indústries, i l’automoció és només una de les afectades. Sembla que el subministrament de xips que s’havia de normalitzar l’any que ve no ho farà fins al 2023. I pensa que les fàbriques de cotxes no són les que ho pateixen més perquè els microcontroladors que porten no són tan sofisticats com un telèfon mòbil. De fet, els fabricants europeus d’aquesta mena de mòduls, com Bosch, Infineon, NXP i STMicro diuen que ja han començat a normalitzar el subministrament a Ford, General Motors i Volkswagen, però encara hi ha desajustaments com el que deu estar afectant Seat. Tot i que la setmana passada, Bosch va anunciar que després de l’estiu obrirà a la Baixa Saxònia una fàbrica nova de trinca per fer-hi xips de cotxe.\nParlant de components per a cotxe, el futur són els elèctrics, i avui ha nascut un consorci català de recerca en bateries.\nL’Institut de Recerca en Energia de Catalunya i el centre tecnològic Eurecat han creat el Battech (tecnologia de bateries, però el nom recorda el batec d’un cor), que vol ser el centre de referència del sud d’Europa en recerca, desenvolupament i innovació de la pròxima generació de cel·les i bateries elèctriques per als mercats de la mobilitat elèctrica i les energies renovables. Volen donar servei a les empreses d’automoció i del sector energètic amb una atenció especial a l’economia circular.\nEls promotors del nou Battech han recordat per una banda que hi ha molta feina a fer en termes d’eficiència. Per donar dues xifres: les bateries actuals poden emmagatzemar uns 250 wats hora d’energia per quilo, mentre que un quilo de benzina proporciona fins a 12.000 wats hora. Però l’electrificació dels vehicles ja és imparable: des de l’any passat es venen més cotxes elèctrics purs i híbrids que de gasoli, i aviat superaran també els de benzina.\nPer això també són importants les dues línies de treball que ja tenen en marxa al Battech, totes dues vinculades a projectes europeus. Un que es diu Cobra busca evitar l’ús de cobalt en les cel·les de les bateries i preveu substituir d’aqui a 10 anys el liti que es fa servir ara per altres materials com l’alumini i el sodi. I l’altre projecte es diu Marbel i pretén aconseguir paquets de bateries modulars que puguin fer servir cel·les de procedències diverses, siguin intercanviables entre diferents vehicles i a més siguin recuperables per a una segona vida quan ja no serveixin per a impulsar cotxes.\nAvui l’efemèride és per mirar-la, perquè té a veure amb l’origen de la televisió.\nFa 113 anys que l’enginyer escocès Alan Archibald Campbell-Swinton va explicar en una carta a la revista Nature com creia ell que es podrien captar i mostrar imatges en moviment amb tubs de raigs catòdics. Això va ser al 1908, però encara van haver de passar 40 anys fins que inventors com Kalman Tihanyi, Philo Farnsworth, John Logie Baird, Vladimir Zworikin i Allen Dumont ho portéssin a la pràctica. Malauradament, en Campbell-Swinton que havia llançat la idea no ho va arribar a veure: va morir l’any 1930.\nTags: bateriescatalunya nit\nEl iPad más popular de Apple ofrece un rendimiento superior y prestaciones avanzadas\nApple desvela el nuevo iPad mini con un rendimiento revolucionario y un diseño espectacular


Lluïsa Moret fa els deures a Sant Boi\nEl PSC manté els 10 regidors, ICV es col·loca com a segona força amb 4 i Ciutadans irromp en el govern municipal amb 3 regidors, els mateixos que perd el PP\nPxC desapareix i CiU es queda amb 1 regidor mentre que ERC recupera la representació amb 3 regidors i Gent de Sant Boi-CUP amb 2\nDilluns, 25/05/2015 | Actualitzat el 07/11/2016 a les 15:52 CET\nEl PSC ha tornat a ser la força més votada en les eleccions municipals amb el 32,47% dels vots que li suposen a l'actual alcaldessa, Lluïsa Moret, mantenir els deu regidors que fins ara tenia al consistori.\nICV-EUiA ha seguit la mateixa línia que Moret i ha obtingut un resultat semblant al de les últimes eleccions municipals i, malgrat sumar gairebé 1.000 vots més, es queda novament amb 4 regidors.\nLa primera i segona força ja sumen 14 regidors (de 25), cosa que suposaria donar continuïtat a la política municipal que les dues candidatures porten a terme actualment a Sant Boi.\nMentre que els dos primers llocs han quedat intactes, a l'oposició hi ha hagut grans canvis i noves incorporacions, com és el cas de Ciutadans, que entra per primera vegada al consistori amb 3 regidors, precisament el nombre de regidors que ha perdut el Partit Popular, que ha passat de 5 a 2.\nCiU també ha rebut un cop dur a Sant Boi i ha perdut dos dels seus regidors. S'ha quedat només amb un per representar la formació.\nERC, que el 2011 es va quedar a les portes d'aconseguir un regidor, s'incorpora a la política municipal i els republicans ocuparan tres cadires en els plens municipals al costat de Gent de Sant Boi – CUP, que irromp amb dos regidors com a resultat de triplicar els vots obtinguts el 2011.\nCom a contrapunt a aquestes noves aparicions hi ha l'extinció de Plataforma x Catalunya. Seguint la línia d'altres ciutats metropolitanes, la candidatura xenòfoba ha desaparegut amb la mateixa força amb què va entrar en els governs municipals el 2011. En el cas de Sant Boi, no queda ni rastre dels 3 regidors que tenien fins ara.\nAmb aquests resultats, l'Ajuntament de Sant Boi passa de tenir 5 a 7 formacions però amb uns clars guanyadors (PSC i ICV-EUiA), que repeteixen podi.\nTemes: Lluïsa Moret PSC


Àngel número 30: significat i simbolisme - 1-99\nPrincipal 1-99 Àngel número 30: significat i simbolisme\nÀngel número 30: significat i simbolisme\nAl món actual, estem completament envoltats de números. Ens és impossible passar un dia sense mirar el rellotge ni marcar un número de telèfon. Els números tenen algun significat secret?\nQuantes vegades us heu despertat a la mateixa hora del matí, dia rere dia; quantes vegades heu mirat el rellotge a la mateixa hora cada dia? És només una coincidència o hi ha algun significat més profund?\nNotes que, allà on siguis, sembla que et segueixi el número 30? En els vostres somnis o activitats quotidianes, o simplement estar marcat per la vostra data de naixement? Si això us passa, podeu estar segur que els àngels intenten enviar-vos un missatge d’aquesta manera.\nEstan intentant cridar la vostra atenció i posar-vos en contacte amb vosaltres. Els àngels se’ns assignen des del dia que vam néixer, són els nostres protectors, de manera que intenten contactar amb nosaltres, mostrar-nos el camí correcte, assessorar-nos i ajudar-nos en la presa de decisions. Amb l’ajuda d’aquest text, podreu interpretar el que els àngels intenten dir-vos.\nÀngel número 30: què significa?\nCada número d’àngel té una energia especial. Quan fem una ullada a l’àngel número 30, ens adonem que consta de dos números 3 i 0. Aquesta és una combinació del número afortunat 3 i 0 que millora el talent creatiu del número 3. En aquest sentit podem dir que l'àngel número 30 representa una combinació de creativitat i comunicació.\nLes persones que estan marcades amb aquest número tenen una energia carismàtica especial. Acostumen a ser ponents públics i també tenen talent per a la diplomàcia i la poesia. Els encanta viatjar i aprendre sobre altres cultures i tenen un interès real per les llengües estrangeres.\nSón persones treballadores, de manera que el seu objectiu és viure còmodament. Sempre estan ocupats amb moltes feines, de vegades comencen molts projectes, de manera que sovint deixen negocis inacabats. Les persones amb àngel número 30 no estan limitades en la religió que han nascut i tenen respecte per altres religions i filosofies.\nPotser cap número més caracteritza els assumptes humans que l’àngel número 30. La seva importància en els àmbits de les finances, l’economia, la física, les matemàtiques, l’astronomia i la religió és fonamental per a una comprensió completa de cada camp.\nAquest número té moltes similituds amb el número 3.\nTot i que aquest nombre té moltes significacions, el seu significat més fonamental és el fet que és el nombre del cercle o cicle. El cercle és l’expressió geomètrica d’acabament i infinit absoluts. Simbolitza la naturalesa contínua de la vida i la matèria i l’energia indestructibles.\nL’àngel número 30 també es pot expressar com a 10 × 3 (10 és el nombre de perfecció i 3 el nombre de completesa divina).\nL’Àngel número 30 ressona amb les energies d’optimisme, inspiració i creativitat, parla i comunicació, bon gust, sociabilitat i societat, amistats.\nEl regal de les paraules i la comunicació hi són, així com la inspiració, l’alegria optimisme i l’alegria, però també poden ser impacients, massa segurs i sensibles a la crítica.\nÀngel número 30 i amor\nL’Àngel número 30 descriu les persones que volen tenir-ho tot sota control.\nSempre busquen un estil de vida dinàmic i competència en tots els àmbits de la vida.\nSón molt apassionats, enèrgics i temperamentals, però també poden ser molt emotius.\nTenen grans expectatives per als seus socis. Necessiten una parella que sigui segura de si mateixa, responsable i que també estigui en el mateix nivell espiritual que ells; la parella ha de tenir la confiança suficient per entendre-les.\nTenen una personalitat encantadora i una poderosa energia sexual. Els encanta la projecció i tot allò que els cridi molta atenció i adoració.\nHi ha molts fets interessants sobre el número 30. En aquest text us explicarem uns fets que no coneixíeu sobre aquest número.\nEn la taula periòdica d’elements, el fòsfor té un pes atòmic de 30.9738.\nEl número 30 es coneix com a número de Harshad, o un número divisible per la suma dels seus dígits.\nEl número 30 té molt a veure amb la forma de mesurar el temps. El nombre de minuts en una hora és divisible per trenta. La mitjana del dia, en un mes de calendari, és de trenta.\nAl bingo, la bola 30 es coneix com 'Dirty Gertie, Blind 30'. Tornant al futur, Marty Mc Fly va viatjar 30 anys enrere en el temps.\nJudes, a la Bíblia, va trair Jesús a canvi de 30 monedes de plata.\nEn codi binari, 30 es poden escriure com a 11110.\n30 és el nombre total de tecles menors de la música tonal occidental\nMarc Anthony i Cleopatra van morir l'any 30 aC\nQuè cal fer quan es veu el número 30?\nL’Àngel número 30 és un missatge del vostre àngel que us ajudarà a prendre millors decisions de la vostra vida, que us encoratja a desenvolupar la vostra capacitat i utilitzar-les per apropar-vos a la veritat, a una alegria profunda i a sentir un nou impuls i un sentiment d’esperança.\nAlguna vegada teniu la sensació que el número 30 us persegueix en activitats quotidianes o en el vostre somni? No és casualitat, això és un signe d’Àngel, us envien un missatge que és el moment de fer canvis positius a la vostra vida.\nEstiguis on siguis, estan amb tu, els teus tutors i protectors estaran sempre al teu costat. Aquest número és un missatge per millorar la comunicació amb la gent, per ser honest i ajudar-los. Us suggereix que seguiu la vostra intuïció on trobareu les vostres respostes.\nÉs enviar un missatge per ser honest amb nosaltres mateixos i la resta de persones que ens envolten, per ser positius i amb un somriure a la cara per avançar cap a l’èxit.\n768 Número d'àngel: significat i simbolisme\n2351 Número d'àngel: significat i simbolisme


El Joan Petit s’acomiada de Reus amb una recaptació rècord\nLa campanya tanca amb una recaptació de més de 56.000 € destinats a la investigació contra el càncer infantil\nMònica Balsells, presidenta del Reus Deportiu, Josep Ramon Nogués, director general del Taller Baix Camp i Jordi Salvadó, vicepresident del Reus i coordinador de la festa-torneig han acomiadat el gegantó del Joan Petit. REUS DEPORTIU\nDilluns, 20 Gener 2020 19:31\nEl Joan Petit s’ha acomiadat avui de la ciutat de Reus per seguir el seu camí a Vilafranca del Penedès aquest 2020. En un acte conjunt amb el Taller Baix Camp el Reus Deportiu ha fet pública la recaptació final de 56.006,96€, que s’han recollit durant l’any a la capital del Baix Camp.\nEl Taller Baix Camp ha aprofitat l’adéu per fer un donatiu de 100 espelmes amb el logotip de la Fundació Amics Joan Petit Nens amb Càncer, que ja aniran cap a Vilafranca, la propera seu de la festa-torneig. Aquestes espelmes estan fetes artesanalment per les persones ateses al Centre Ocupacional del Taller.\nA més a més, el Taller Baix Camp ha aprofitat aquest acte conjunt per acomiadar el Gegantó per presentar els seus dos nanos, construïts per les persones amb discapacitat intel·lectual amb les quals fa la seva tasca social. Els dos nanos esdevindran els emblemes del Taller en tots els actes i celebracions solidàries en què participi. Es tracta, doncs, d’un acte de relleu en la solidaritat reusenca.\nPer part del Reus Deportiu s’ha volgut destacar l’enorme implicació de la ciutat de Reus en aquest Joan Petit. Així doncs, especial agraïment a tothom que ha posat el seu granet d’arena en aquesta magnífica recaptació, començant per l’Ajuntament de Reus, els voluntaris, tothom que ha acollit el gegantó i tothom qui se l’ha trobat i ha contribuït fent donatius a aconseguir aquesta gran xifra final.


Metodologia - Postgrau en Transformació Digital de les Organitzacions - UPF Barcelona\nProjecte de postgrau: El programa inclou un projecte individual que es treballa al llarg del curs. El projecte:\nha de donar resposta a un repte professional connectat amb la realitat: pot abordar qualsevol problema, oportunitat o iniciativa que sigui de l'interès de l'estudiant.\nconstitueix una oportunitat d'interacció, debat, contrast d'idees i d'aprenentatge entre iguals.\nAcompanyament personalitzat: La Direcció del programa assigna un mentor a cada estudiant d'acord a les característiques del seu projecte. El mentor:\nactua com a guia i desafia el pensament i les idees del participant.\najuda el participant a identificar docents, projectes, empreses i activitats de referència amb els quals poder contrastar i enriquir el seu projecte.\nAvaluació continuada 60%.\nAvaluació del projecte 40%.\nCada matèria tindrà una sessió de tancament basada en metodologies participatives. Cada participant haurà d'aportar el seu resum personal i crític dels principals aprenentatges tant en les sessions com en els casos presentats.\nEl projecte individual de l'alumne constitueix una part troncal de l'activitat formativa i també del sistema d'avaluació. Per a garantir el seguiment de cada aspecte, el dividim en objectius mensuals que s'hauran de presentar documentalment i també davant el grup de participants, que aportarà feedback entre iguals:\nIdea: necessitat i oportunitat.\nPla d'acció, recursos i projectes derivats.\nPla de comunicació i pla de gestió del canvi.\nIndicadors i resultats.


aymamípuntcat: d’agost 2009\nper fi, ha arribat el millor torn de feina...\nnomés de l'1 al 30 de setembre\ndels quals marxo\nPublicat per Ramon. a 21:35 Cap comentari:\ntot és qüestió de fe...?\nAquest proper cap de setmana se celebra la cursa de muntanya més dura del món: la ULTRA TRAIL MONTBLANC: 166km i 9400m de desnivell positiu.\nEl català Kílian Jornet, amb només 20 anys, va guanyar-ne la passada edició amb un temps de rècord absolut i estratosfèric: 20h56'59" una hora menys d'allò previst pels organitzadors.\nPerò un individu italià, Marco Olmo, dues generacions més gran que en Kílian, ens dóna tota una lliçó de vida, de fe, de voluntat i d'esperit de sacrifici.\nAra ens presenta un documental sobre la seva vida; aquí teniu la notícia: http://www.barrabes.com/revista/articulo.asp?idArticulo=6294\n» Marco Olmo: el corredor\nMarco Olmo tiene una razón para vivir: correr por la montaña. A los 60 años, y tras ser campesino, camionero y obrero, se ha convertido en campeón del mundo de Ultratrail y en ganador por dos veces de la Ultratrail del Mont Blanc.\nPublicat per Ramon. a 21:33 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: el video, la vida, Muntanya\nFacebook a Vall de Núria\nL’Eloi i jo ens coneixem de fa molts i molts anys, de quan sortíem amb la UEC de Sants, per allà els 80, de quan la millor música, no? bueno, sí, això és una altra història...\nAra només coincidim de tant en tant, tot i que aquest de tant en tant es va allargant; la vida.\nEn la darrera trobada em va convidar a una sortida a la Punta Escuzana, Bujaruelo, en què hi venia gent diversa, entre la qual, la Queralt. S’havien conegut amb l’Eloi al trekking del Baltoro, Pakistan, el 2006.\nL’any passat vaig fer un trekking al Mera, Nepal, en què vaig coincidir amb una gent molt maca, d’entre la qual, la Carmen.\nLa Carmen havia fet el Baltoro el 2006 i jo el 2004; tots dos amb Banoa. Així que vam tenir el mateix guia baltí, en Shamsher.\nL’Eloi, amb el Pedro i el Carles, va anar al Baltoro amb Banoa, m’havia demanat com m’havia anat a mi i ho va trobar bé.\nAllí, doncs, van coincidir tots plegats.\nParlant amb la Carmen, m’explicava amb quina gent s’havia trobat al Baltoro.\nDues noies catalanes, la Núria i la Queralt, de Berga; i entre d’altres, uns nois de Mataró. De seguida vaig pensar amb l’Eloi, i ho vaig encertar.\nPer tant, la Queralt que jo havia conegut a la Punta Escuzana, tots dos convidats per l’Eloi, era la que havia estat al Baltoro amb la Carmen.\nAclarit l’entrellat, confirmat amb fotos diverses, aquest dissabte hem caminat plegats per Núria la Carmen, la Queralt i un servidor.\nPic de la Fossa del Gegant 2805m\nPic d’Eina 2879m\nCarmen, Queralt, Ramon.\nPublicat per Ramon. a 12:08 1 comentari:\ncamina en feiner i treballa en festiu\nQueralbs-Coma de Vaca-Núria\nCom que aquest agost no tinc cotxe, haig de tirar de transport públic. I en concret de Metro, Renfe i Cremallera. I amb aquesta combinació només hi ha dues destinacions possibles.\nLa intenció és enllaçar els dos punts, però no pas pel camí més curt.\nEm preparo per baixar a Queralbs, i tan bon punt mostro la intenció d’alliberar el seient es produeix un inquietant moviment d’assetjament entre els estrenyuts usuaris del tren de Núria.\nEm faig l’orni i fujo de la munió d’estiuejants no afectats per la crisi que atapeeixen el Cremallera.\nPrenc la carretera de Ribes fins el Pont de les lelles 1132m, el punt més baix de tot el recorregut. Al revolt de La Farga prenc la carretera de Daió, que s’acaba a la central, just on s’enceta el camí de les Gorges del Freser.\nÉs migdia i fa una calor terrible, almenys per al meu termòstat. Fins que un cop passat el Pont de la Molsor el camí no surt del bosc, la sensació és d’una forta estuba.\nMés ventilat, m’enfilo pel tram pedregós del camí. Deixo a sota meu el refugi de Coma de Vaca i prenc el camí de Tregurà fins el Coll de Tres Pics 2396m.\nAquí el ventet em fa revifar, ara que el desnivell em comença a fer sentir les cames.\nArribo al cim del Balandrau 2585m i com que no m’estreny el rellotge em dedico una estona a la contemplació abans de baixar cap al refugi Manelic (no sé qui li ha posat aquest nom), als Plans de Coma de Vaca 1995m.\nTenia l’esperança de poder gaudir de la pluja d’estels de les Persèides, però ja han passat les nits de màxima intensitat, i a més el cel està ennuvolat, i encara hi ha claror, i tinc son, i...\nEn Pere, el pastor de Tregurà que té cura de les vaques que pasturen per aquí, me’n fa cinc cèntims dels caps de bestiar i del bèstia del seu amo, que té poc cap. Això ja no és el que era.\nEsmorzo amb els dos xicots amb qui, sense saber que anàvem al mateix lloc, vaig coincidir a la cafeteria de l’estació de St. Andreu Arenal.\nElls van arribar pel camí dels Enginyers i avui van cap a Carançà. Tenen més dies que jo.\nCamino sol pel fons de la Coma del Freser seguint la traça i els senyals del GR11.7\nEs guanya molt poca alçada en molta distància abans el camí no comença a enfilar-se, quan la coma es tanca i es fa estreta cap a les fonts del Freser.\nEl sender de Tirapits és força més animat. Diversos grups el tresquen venint d’Ull de Ter; uns cap a Núria i d’altres cap als cims.\nJo el faig un tros, fins que el terreny em permet atansar-me al Portell dels Gorgs per seguir la carena fins el Pic de l’Infern 2869m.\nAquest serà el punt més alt del recorregut.\nAra, anant cap a Núria, recorro la carena i faig tots els cims que em trobo pel camí: Pic dels Gorgs 2848m, Pic Inf. de la Vaca 2820m, Pic Sup. de la Vaca 2826m, i després del marcat Coll de Carançà 2723m pujo el Pic de la Fossa del Gegant 2808m.\nCom que encara és d’hora i em queden ganes de circular, no plego i faig via cap al NouCreus 2799m.\nLa gana se’m manifesta quasi de cop i volta. Abans d’iniciar el descens m’atipo de llonganissa i formatge, em falta un bon crostó de pa.\nBuido l’aigua que em queda a l’ampolla sabent que més avall la podré omplir a la font del Noufonts.\nLa cabana de Noufonts es conserva aparentment en bon estat malgrat el pas dels anys. Potser fa trenta anys que hi vaig passar una freda nit d’hivern abans d’intentar i renunciar al Pic Rodó. Hi havia massa neu.\nDel coll de Noufonts 2654m baixo cap a Núria per un corriol que hauré trepitjat desenes de vegades. Des dels inicis de la meva època excursionista.\nA Núria hi arribo amb temps de deixar passar un Cremallera mentre em prenc una cocacola.\nAgafo el de les 15:10 sabent que fins a 2/4 de 6 no tinc tren per tornar a casa.\nPodré, doncs, rematar la qüestió gastronòmica, amb gelat i cafè abans de viatjar per la renovada via d’Adif per on corren els trens de Renfe.\n13 i 14 d’agost, 2009\nQueralbs – Balandrau – Coma de Vaca – Pic de l’Infern – Núria\nPublicat per Ramon. a 21:33 1 comentari:\nPublicat per Ramon. a 20:54 Cap comentari:\nAquest matí he patit un accident de cotxe quan anava a la feina. Jo no m'he fet res, però el cotxe se l'ha endut la grua.\nLa cosa ha anat així: a les 05:20h jo pujava pel carrer Dr. Roux i a la cruïlla amb Alt de Gironella, m'ha sortit de l'esquerra un cotxe que no ha respectat el "ceda-el-paso".\nInstintivament tots dos ens hem esquivat, ell cap a la seva esquerra, cap a Dr. Roux; jo cap a la meva dreta, cap a Alt de Gironella. No ens hem tocat, però jo, sense prou angle de gir, m'he anat a encastar contra aquesta gran porta negra d'un aparcament que es veu a la foto.\nUns veïns han trucat la Urbana i jo a la feina (per avisar que arribaria tard) i al RACC.\nL'altre cotxe ha fugit, ni s'ha aturat a veure si jo havia pres mal. Només he pogut veure que era un turisme vermell o granat.\nTot plegat un bon ensurt; ara a veure quan de temps haurà de passar per a resoldre-ho tot.\nsi no s'obre la imatge, clica aquí: Mostra un mapa més gran\nPublicat per Ramon. a 17:41 4 comentaris:\nAquest matí he patit un accident de cotxe quan an...


Poetes i poesia – Amagatall de lletres\ngener 14, 2019 Marta VilardagaDeixa un comentari\nVideopoema creat pel poeta Josep Porcar on he participat.\nPublicat a Poesia i prosa, Poetes i poesia, Projectes literaris\nVa perdre fragments parts òrgans\nJuny 8, 2018 Juny 8, 2018 Marta VilardagaDeixa un comentari\nVa perdre fragments parts\nòrgans. Va quedar òrfena\nd’essències radicals. Quan\nretroba el jardí perdut\nplanta altars de fragàncies\nlliures i solidàries. Quan\nrespira l’oxigen inexistent\ns’intensifiquen els bells\nes purifiquen els vents,\nles pròpies oracions.\nLlisca el jardí trèmul\npell cos pits\nla dona esculpeix la llum\ns’obren les mans a l’horitzó\nels ulls ressonen d’infinits,\nde somnis, d’esperances,\nel dia entona càntics\nde verds de blaus\nd’hortènsies que criden


Desigual Holbox Mini Negre comprar i ofertes a Dressinn\nDescripció Desigual Holbox Mini\nTots els productes de moda de la categoria de Bosses són d’una gran qualitat de fabricació i s’han ideat cuidats fins al més mínim detall. A dressinn trobaràs tot el catàleg de Bolsos i maletes de Desigual. El preu de Desigual Holbox Mini és 66.99 $. Fent la compra obtens la garantia del preu més baix i pots fer el pagament en un entorn totalment segur. A més a més, t’oferim un servei d’entrega ràpida i eficient perquè ho rebis a casa ben aviat!\nCaracterístiques Desigual Holbox Mini\nTecnologias Desigual Holbox Mini


ERC l'Escala vol senyalitzar el passeig d'Empúries per als atletes. - L'Escala\nERC l'Escala vol senyalitzar el passeig d'Empúries per als atletes.\nDimecres, 18.12.2019 11:45h\nERC L’ESCALA VOL SENYALITZAR CADA 250M EL PASSEIG D’EMPÚRIES PER PRACTICAR ESPORT\nEls republicans proposen en sessió plenària que, ara que es vol actuar al passeig d’Empúries, s’hi col·loquin senyals verticals cada 250m per a marcar les distàncies a les persones que hi van a córrer.\nEl passeig d’Empúries és un dels llocs més habituals i concorreguts per a la pràctica de l’esport al municipi, especialment per anar-hi a córrer. Moltes escalenques i escalencs utilitzen aquest passeig, tot l’any, per a realitzar els seus entrenaments, preparar-se per a futures curses o, simplement, per a mantenir-se en forma.\nAquest tipus d’esport porta associat tot un sistema de mecanismes de control de la distància i el temps recorregut que, normalment, es fa amb mètodes GPS. Des del grup escalenc d’ERC s’ha proposat a l’equip de govern dur a terme un projecte de senyalització d’aquest espai, a traves de petites senyals verticals que poden ser de fusta per tal de quedar integrades en l’entorn, cada 250 metres. Aquestes senyals, que s’han instal·lat en molts passejos de diverses capitals de l’estat com Tarragona, Barcelona, Donostia o A Coruña, permetrien a les persones que practiquen aquest esport, controlar les distàncies recorregudes, fer sèries i facilitar els entrenaments a l’aire lliure.\nEls republicans argumenten que aquesta acció, amb una petita inversió, seria de gran ajuda als atletes i ajudaria a potenciar l’esport de tot tipus al municipi.\n“Aquest tipus de petites intervencions en espais públics són les que demostren si es creu o no es creu en les coses. Si volem ser un municipi referent en la pràctica de l’esport i potenciar-lo en tots els seus vessants, pensem que aquestes petites accions són imprescindibles”, ha dit Cati Rivera, regidor d’ERC l’Escala, a la sessió plenària d’aquest dilluns.\nL’equip d’ERC l’Escala s’ha posat a disposició del regidor d’esports per tal de treballar aquesta proposta conjuntament i així sumar esforços per fer del passeig d’Empúries, un passeig més saludable\nEsquerra Republicana l’Escala


Fes-te voluntari - Fundació Benallar\nLa Fundació Benallar transmet entre els seus valors el Compromís i l’ Oferiment als demés. La tasca del voluntari és el més viu exemple d’aquests valors.\nHi ha maneres diverses de ser molt útil amb la petita o gran tasca que cadascú pot aportar. El següent llistat és part de les activitats en les que potser tu ens pots ajudar:\nL’aprenentatge de la llengua s’accelera i es facilita en gran manera quan a més de les classes de llengua podem comptar amb parelles lingüístiques. Tant en el programa d’acollida i formació per a joves immigrants sense llar com en el programa de refugiats apliquem aquesta fòrmula en la formació.\n¿En què consisteix participar com a voluntari de parella lingüística? Doncs setmanalment s’estableix una cita amb la persona que necessita practicar l’idioma. La trobada es pot fer en les instal·lacions de Benallar o bé aprofitant per anar a recórrer i conèixer diferents parts de la ciutat. La conversa és l’eina de treball i la satisfacció en constatar l’avenç és molt gran.\nJa sigui per practicar el Català o el Castellà, si tens ganes i compromís per col·laborar envia’ns les teves dades i t’informarem en més detall.\nLogísitca i manteniment\nL’activitat de Benallar s’extèn a diversos pisos d’acollida distribuïts per Barcelona i en altres centres d’activitats i formació com és l’hort o la seu. Per això és molt útil un cop de mà en els trasllats de materials i de mobiliari així com en les recollides d’aliments i de les verdures de l’hort. Si tens carnet i habilitat per conduir una furgoneta, ajudar amb el teu propi vehicle o sumar mans i esforços amb la resta de l’equip, el teu ajut serà molt benvingut.\nEls pisos requereixen molt sovint millores i un manteniment constant de les instal·lacions a nivell bricolatge, elèctric i lampisteria. Potser també en aquestes tasques ens pots ajudar, ja sigui en moments puntuals quan realitzem una reforma, setmanalment o quinzenalment per resoldre les necessitats que sorgeixen en el dia a dia.\nEnvia’ns les teves dades per informar-te.\nAcompanyament a l’hort\nBona part de la tasca formativa es realitza colze a colze a l’hort. En aquest especial paratge es creen complicitats en les que floreix la convivència.\nTreballar la terra durant tot el matí és una tasca dura en algunes èpoques de l’any, tot i així l’esforç dels voluntaris dona molts fruits doncs els nois del programa d’acollida avancen en les seves habilitats comunicatives, treballen la companyonia, ajuden a enfortir-los anímicament i a en definitiva a normalitzar la relació amb la resta de persones.\nNo és un requisit tenir habilitats en jardineria i horticultura, només la voluntat i la dedicació de compartir aquests moments del dia, encara que sigui un cop per setmana.\nEn la primera fase d’acollida, els joves inicien la seva estada en un pis on són rebuts amb un esperit molt maternal. En el seu llarg recorregut troben aquí un càlid grup de persones que els donen allotjament, es preocupen per tal que tinguin les necessitats més bàsiques cobertes i els cuinen diàriament en el pis d’acollida.\nSi vols participar com a cuiner, cuinera o ajudant de cuina seràs molt benvingut per tots.\nSi vols participar com a voluntari segur que trobem la manera en que siguis molt útil. Així que ens pots contactar directament i parlarem de quines altres possibilitats d’ajuda i hi ha.


La decisió que ja s'ha comunicat al Ministeri afecta a 20.000 treballadors de Catalunya\nper Redacció / ACN Barcelona. 27 de maig de 2020 23:06\nJa és (extra)oficial: Nissan tanca la seva planta a Barcelona. La direcció ha comunicat la seva decisió aquesta nit de dimecres al Ministeri d'Indústria, segons ha avançat La Ser. Poques hores abans que de què l'automobilística expliqui públicament els seus plans per als propers anys, i el futur de les plantes de l'empresa japonesa a Catalunya. Era un secret a veus i malgrat els últims intents de l'administració catalana i espanyola, s'ha confirmat tal i com ja va apuntar el diari japonès Nikkei. Aquesta decisió afecta als 3.000 treballadors directes que té a les plantes catalanes, i molt possiblement a uns 13.000 d'indirectes – més de 20.000, segons els sindicats. A les 10 del matí d'aquest dijous està previst que el conseller delegat de Nissan, Makoto Uchida, presenti els resultats financers i els plans per a la companyia.\nA la mateixa hora, els treballadors es concentran a les portes dels centres de treball de la Zona Franca, Montcada i Reixac i Sant Andreu per conèixer el seu futur. Però, la decisió ja s'ha filtrat als mitjans on s'apunta que sí que es mantindran les factories d'Àvila i Cantàbria. Nissan és la segona planta automobilística del país. La marxa de Nissan posa fi a 40 anys d'història de l'empresa a Catalunya. Les instal·lacions de la multinacional -Zona Franca, Montcada i Reixac, Sant Andreu, el centre de distribució al port i la planta de recanvis- representen l'1,3% del PIB i el 7% del producte industrial català.\nLa plantilla està en vaga indefinida des del 4 de maig, quan la direcció volia tornar a obrir una línia de producció per atendre una comanda de Mercedes-Benz que s'havia d'entregar a finals de mes. La planta de la Zona Franca ha anat perdent producció fins a quedar-se en un 30% de la seva capacitat i amb només tres models eNV200, Nissan Navara i Renault Alaskan. La pickup Mercedes Clase X ha de deixar de produir-se aquest més.\nAbans de la pandèmia de la covid-19, els sindicats es van reunir amb el president de Nissan Europa, Gianluca De Ficchy, que els va assegurar que el futur de Nissan es coneixeria abans de l'estiu. Els representants dels treballadors han denunciat que des de llavors no han tingut comunicacions clares per part de la companyia. Davant la incertesa i els rumors de possible tancament, els treballadors van decidir iniciar un cicle de protestes en els mesos de gener i febrer que van quedar aturades per la pandèmia.\n"L'aliança entre Renault, Nissan i Mitsubishi es repartirà zones geogràfiques d'influència i el lideratge en determinats segments del mercat i tipus de vehicle per reduir en un 40% els seus costos"\nTant el Govern com l'executiu espanyol han advertit aquestes setmanes a Nissan que li sortirà més car tancar que reinvertir a la planta. El secretari general d'Indústria i Pime, Raul Blanco, va xifrar en 1.000 milions d'euros la factura a pagar abans de marxar de Catalunya i en 300 milions el cost d'invertir en la planta.\n"El 2007 la planta de la Zona Franca va arribar al pic de producció amb 193.000 vehicles. L'etapa més incerta de Nissan a Catalunya va començar amb la crisi financera, que va deixar tocada la producció"\nEl 2007 la planta de la Zona Franca va arribar al pic de producció amb 193.000 vehicles. L'etapa més incerta de Nissan a Catalunya va començar amb la crisi financera, que va deixar tocada la producció. Al 2009 es van acomiadar 700 persones en un ERO. El 2014 es va començar a produir el primer model elèctric i la fàbrica es va convertir en l'únic centre mundial de la multinacional japonesa que fabrica la furgoneta e-NV200.\n"No li ho posarem gens fàcil"\nLa consellera d'Empresa i Coneixement, Àngels Chacón, ha avisat aquest dijous a Nissan que el Govern no li posarà "gens fàcil" si al final confirma que tanca les seves plantes a Catalunya. En una entrevista a TV3, Chacón s'ha queixat de la manca de resposta de la marca nipona quan els governs català i espanyol li van presentar un pla que preveia la inversió de 300 milions d'euros per a les plantes catalanes i ha acusat l'automobilística de "certa deslleialtat".\nLa consellera també ha afirmat que si es produeix el tancament serà el que haurà tingut "més afectacions" pel que fa a llocs de treball a Catalunya. Chacón té una reunió prevista amb la direcció de Nissan, segons ha explicat.


Vrijrijck De Heivlinder Ermelo Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nErmelo, Ermelo, Països Baixos - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Vrijrijck De Heivlinder\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Ermelo, no busqui més enllà de Holiday home Ermelo. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Ermelo asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD a cada habitació. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com equitació. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Ermelo, faci de Holiday home Ermelo la vostra llar.


Portal de Catalunya | Pàgina 18\nHome / GASTRONOMIA (Page 18)‹Tornar a la pàgina anterior\nALIMENTS TRADICIONALS I DE PROXIMITAT\nBenvingut al teu rebost tradicional i artesà de formatges, embotits, olis d'oliva, vins, caves, cerveses i altres aliments del PortaldeCatalunya.\nVI VEGA AIXALÀ SYRAH NEGRE – DO Conca de Barberà\nVEGA AIXALÀ SYRAH NEGRE CRIANÇA\n– Vista: El color és profund, viu, intens, amb tonalitats porpres, de joventut brillant.\n– Nas: El nas és molt net, molt rodó, compacte, amb predomini dels balsàmics i especiats però amb un rerefons floral i de fruita negra madura que completa la roda sencera de les aromes juntament amb les lleus notes de torrats, testimonis del discret i savi pas per barrica.\n– Boca: Al paladar és pura harmonia i sedositat, un pas per boca elegant, amb un equilibri de frescor i maduresa insòlit en un syrah de casa nostra, tan a tocar de les calideses mediterrànies. El vi és suau i d’una absoluta amabilitat, sense que per això la percepció global del vi no sigui la d’una gran intensitat i un caràcter remarcable.\n– Maridatge: Rostits de carn de vaca o vedella, formatges guarits o vells, plats picants i peixos grassos.\n– Temperatura de Servei: 17°\n24.70€ Afegir a la cistella\nVI VIERN NEGRE – DO Conca de Barberà\nVIERN NEGRE CRIANÇA\nVarietats de raïm: Garnatxa, Carinyena, Cabernet i Syrah\n– Vista: El color és molt intens i viu, amb notes de color granat, tot i ser un 2009.\n– Nas: El nas es va revelant lentament, des d’unes notes inicials de fumats, pa torrat i llevat, fins a mostrar aromes de fruita negra confitada, mesclades amb complexes i singulars notes de grafit i regalèssia, presidit tot per una sensació omnipresent de mineralitat.\n– Boca: Al paladar destaca l’equilibri entre calidesa i frescor típiques de la maduració dels costers de les nostres muntanyes: la gran radiació solar i sequedat ambiental propicien maduracions intenses. Per altra banda, el contrast entre les temperatures, baixes durant la nit i moderades durant el dia, mantenen l’acidesa que compensarà l’alcohol. El final de la boca mostra uns tanins madurs, amables i delicadament adherents que estructuren el vi.\n– Maridatge: Plats delicats a base de vedella i aus, fins a civets i guisats de caça.\n16.50€ Afegir a la cistella\nVI VILARS NEGRE – DO Costers del Segre\nVILARS NEGRE CRIANÇA\nVarietats de raïm: 50% Merlot i 50% Syrah.\n– Vista: Color cirera intens amb llàgrima untuosa i reflex morat.\n– Nas: Aroma de fruita vermella i negra madura, acompanyada d’un fons terrós, especiat, torrat i complex.\n– Boca: A la boca és molt potent i rotund, saborós i amb tànnics madurs. Retrogust llarg i molt rodó, que demana una altra copa.\n– Temperatura de Servei: 15° C\nVI VILARS NEGRE ROURE – DO Costers del Segre\nVILARS ROURE NEGRE\nVarietats de raïm: Merlot i Syrah.\n– Vista: Color vermell cirera intens amb reflexos violacis.\n– Nas: Marcat caràcter afruitat al nas, amb fins records de raïm madur, tinta i fusta de qualitat.\n– Boca: Amb cos i vigor a la boca, carnós, moderadament tànnic, rodó i viu. Persistent i saborós, molt ben estructurat. Manté un bon equilibri i permet notar el seu petit pas per fusta.\n– Maridatge: Carns vermelles, rostits al forn, formatges curats, embotits.\nVI VINUM DOMI NEGRE – DO Montsant\nVINUM DOMI NEGRE JOVE\nVarietats de raïm: Garnatxa, Carinyena i Merlot.\n– Nas: Ofereix una atractiva combinació de fruites vermelles i regalèssia.\n– Boca: Mostra certa mineralitat sense deixar de ser fàcil de beure.\n– Maridatge: Pollastre al forn, carns blanques a la graella, formatges semi curats.\nVI VINYA DEL METGE ROSAT – DO Empordà\nVINYA DEL METGE ROSAT JOVE\nCeller: Cellers d’En Guilla\nEl Vinya del Metge us regalarà elegància visual i un tast refinat.\nVarietats de raïm: Monovarietal de Garnatxa Roja.\n– Vista: Rosa pàl·lid, pell de ceba.\n– Nas: Fresc, amb aromes primàries del propi raïm.\n– Boca: Saborós, despert i equilibart amb postgust agradable.\n– Maridatge: Aperitius suaus, amanides, peixos, pasta, arròs.\n– Temperatura de Servei: 6-8º\n*** Altres: Medalla d’Or Vi Rosat Millor Garnatxa del Món 2016 ***\n9.70€ Afegir a la cistella\nVI VINYA GORETTI NEGRE – DO MONTSANT\nVINYA GORETTI NEGRE CRIANÇA\n– Vista: Color vermell picota i capa alta.\n– Nas: Aromes a fruites negres i vermelles amb fons balsàmic.\n– Boca: Dens, amb pes i amb frescor. Trobareu el volum, la plenitud i un pas per boca més pausat, propi d’una varietat més reservada com és, d’entrada, la carinyena. També una\ntextura més densa, que es fa sentir sobre la llengua, i que ve donada pels sòls on es troba plantada aquesta carinyena.\n– Maridatge: Galta de vedella al forn, carns vermelles, carns de caça, embotits, formatges curats.\nVI XAREL•15 BLANC – DO Costers del Segre\nVI XAREL•15 BLANC CRIANÇA – DO Costers del Segre\nCeller: Rubió de Sòls.\n– Vista: Color groc daurat i brillant.\n– Nas: Primera impressió fina amb aromes de fruites cítriques i notes a herbes fresques, com el fonoll, característic del Xarel·lo. En remenar la copa van sortint lentament els aromes de la criança (fruita madura amb tocs de vainilla) aportant complexitat. Destaca la llarga persistència aromàtica del vi.\n– Boca: Entrada del vi suau, acidesa marcada i ple en boca, és rodó i equilibrat es nota un “bouquet” marcat pel raïm i la criança llarga del vi, amb una textura sedosa i ple en boca.\nEl post gust és llarg i persistent, la sensació final és un vi rodó, elegant i seductor.\n– Maridatge: Ideal per paelles de marisc, arròs caldos, formatges curats, foie, peixos amb alt contingut en greix (tonyina i salmó).\nLa frescor ressalta i potencia els aromes i sabors de cada plat, donant un toc de distinció.\n– Temperatura de Servei: Entre 8-10 °C.\nProtegit: VI ZUB-ZUB NEGRE – DO Tarragona


La barbacoa universal - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEs tracta segurament del mètode de cocció més internacional, que es troba en totes les cultures des de l'antiguitat fins al present\njaume fàbrega 01.05.2021 | 23:35\nProductes carnis i fins i tot vegetals són cuinats sobre unes graelles\nTambé tenim les graelles simples, a vegades dobles, que van bé per girar la carn, i, en alguns països, els asts –espiedo a l'Argentina–, a vegades mecanitzats, com a Grècia, Turquia, Xipre, etc. La cocció a l'ast a Catalunya té una gran tradició, que ve de l'Edat Mitjana. S'hi pot fer el pollastre –el més corrent–, el xai, les galtes... Antigament també s'hi feia el peix. I per als més gourmets, hi ha el fabulós kamado japonès, una barbacoa de ceràmica.\nRostir –que és la tècnica aplicada als calçots, a les costelles, als botifarrons...– és «coure carn sotmetent-la a un foc viu, untada o mullant-la amb greix», segons el Diccionari Català Valencià Balear. Originàriament és així, però també rostim calçots, altres verdures com carxofes, espàrrecs, faves i peixos i carns. El greix, però, pot ser prescindible en una cocció en sec. El rostit, en principi, es fa a la brasa i per això admet els sinònims de torrat, a l'ast o a la graella. Internacionalment, es fa servir el terme de barbacoa , que ve de l'angloamericà barbecue. En català, el terme «torrar» per fer coccions dites també a la brasa, és corrent entre els pescadors de Llançà que parlen d'una «torrinyada de sardines» i sobretot a les Balears («torrada de botifarrons»), al sud de Catalunya i al País Valencià –peix torrat, xulles torrades (costelles de xai), etc–.\nPerò ara ens voldríem centrar en un remarcable aspecte d'índole antropològica. Significa, d'una banda, la cuina feta per homes i, de l'altra, la festa. És notable observar que ni més ni menys que des del Paleolític, i en totes les cultures del món –de Catalunya als Estats Units, de la Xina al Marroc– sempre que es fa cuina de barbacoa (brasa, torrat, aire lliure...) la fan els homes. És tan habitual que, naturalment, no en som conscients. Històricament, la dona s'ha especialitzat en l'àmbit domèstic i l'home en el de l'exterior i el públic.\nArnau de Vilanova, en els seus Escrits mèdics (s. XIII) dóna bons consells sobre la cocció de la carn i l'aviram a l'ast: entre d'altres, desaconsella l'ús del llard i diu que no han de ser massa cuites.


Bloc de Jaume: de gener 2015\nEl mes de febrer comença amb aquestes tres festivitats que estan molt arrelades a les nostres terres.\nLa Candelera, 2 de febrer, és la que, a 40 dies del Nadal, commemora la presentació de Jesús al temple de Jerusalem i la Purificació de la seva mare, Maria, un ritus obligatori en la tradició jueva basat en l'oferta i benedicció de candeles de cera. La tradició marca el dia de desmuntar el pessebre i, per tant, el moment en què es dóna per tancat el cicle de Nadal.\nVa ser introduïda a la litúrgia cristiana pel papa Gelasi I l'any 496 que va introduïr la festa com a continuació de diverses tradicions gregues i romanes que es celebraven per aquestes dates.\nÉs la festa de la llum i es beneeixen candeles, que tenen virtuts protectores. Antigament, es repartien candeles beneïdes durant aquest dia que també s’utilitzaven després per a l’extremaunció.\nEl 2 de febrer és al punt mig exacte entre l'inici i la fi de l'hivern, per la qual cosa el poble ha fet del dia un observatori de predicció temporal, com es reflecteix en la coneguda dita "Si la Candelera plora, l´hivern és fora; si la Candelera riu, el fred és viu".\nTambé arriben les primeres cigonyes, encara que a Flix ja fa dies que han arribat, primer símptoma de la millora en el temps i que la primavera comença a treure el cap.\nSant Blai, 3 de febrer, va ser colpejat amb un bastó, torturat amb instruments de cardar la llana i finalment decapitat. La seva santedat es va manifestar en nombrosos miracles: es diu que va salvar la vida d'un nen que s'havia escanyat amb una espina de peix i que la seva mare ja li va portar mort mentre conduïen Blai a la presó; per això és considerat l'advocat del mal de coll. En una altra ocasió, Sant Blai digué a un llop que deixés un porc que estava atacant. El llop li va fer cas i l'amo del porc, en agraïment va donar menjar a Sant Blai, que estava reclòs sense poder menjar.\nCom a la Candelera, és una festivitat que es fa servir per a augurar el temps que farà la resta de l'hivern: "Sant Blai mullat, cigonyes aviat; Sant Blai eixut, cigonyes no han vingut".\nImatge de Santa Agueda de l'església de Flix\nSanta Àgueda, cada 5 de febrer moltes poblacions celebren una festivitat dedicada a la patrona de les dones. La festa prové de les festes Matronals romanes, té per principal característica la inversió dels papers socials entre homes i dones.\nDurant aquestes festes, les dones gaudien de plena llibertat i se les hi concedia el dret de prendre iniciatives sexuals o agressions envers els homes, que quedaven exclosos dels festeigs. En el marc d'aquestes celebracions, les dones assumien els papers dels homes i a l'inrevés, un costum d'inversió dels rols socials que ha perviscut entre nosaltres.\nLa festivitat de Santa Àgueda es celebra en diferents indrets de la geografia catalana, a la Ribera d’Ebre, Terra Alta i Priorat la santa és coneguda amb el nom de Agda i la festa de les dones gaudeix de plena vitalitat a poblacions tan diverses com Ascó, Flix, Ginestar, la Palma d'Ebre, Móra d'Ebre, Móra la Nova, Arnes, Bot, la Fatarella, el Masroig, etc. I sobre tot a Riba-roja d’Ebre on, l'any 2007, va ser declarada Festa d'Interès Comarcal de la Ribera d'Ebre.\nTot i que a cada localitat la festa presenta la seva peculiaritat, l'element comú és que les dones manen al poble i els homes es queden a casa o les han de servir durant tot el dia. També es poden trobar governs de dones (amb presa de possessió de l’alcaldessa i regidores inclòs), àpats servits pels homes del poble, balls femenins, homenatges a les dones més grans de la població, teatre, processons, campionats de cartes, etc.\nDestaquen també el balls de la jota amb les dones vestides amb mantons, i la venda de les "mamelletes" de Santa Àgueda, uns pastissets que s’elaboren per aquestes dates. De fet, segons la tradició, a Àgueda li van arrencar els pits amb unes tenalles i se la invocava per evitar el mal de pits i per tenir llet quan la dona ha d’alletar els fills.\nEl 5 de febrer també era tradició que les dones es posessin alfàbrega seca (i les seves llavors) als pits i entre els cabells, perquè aquesta planta, diuen, crida l’amor i atreu els casadors. Segons el refrany, aquest era el millor moment per sembrar les llavors d'aquesta planta: "Per Santa Àgueda planta l’alfàbrega; dama espavilada, ja la té sembrada; dama garrida, ja la té sortida, i la galana, trasplantada".\nFotografia de grup de les Dacteres de Flix, durant la festa de Santa Àgueda de 2013.\nPublicat per Jaume Masip Llop a 3:47 2 comentaris:\nBalneari, Portell de Cosp, Teixeda de Cosp, Creu de Santos, Balneari.\nLa plana del Burgar, per on l'Ebre havia d'anar al mar.\nLa boira de la Ribera d'Ebre i el Montsant al fons\nLa font del Teix, amb un arbre milenari espectacular.\nEs creu que tenia un significat místic i sagrat en cultes pagans precristians i a vegades, hi ha teixos prop de les esglésies cristianes.\nDe fusta dura, compacta, resistent, elàstica, imita molt bé l'eben; molt estimada per ebenistes, antigament s'utilitzava per fabricar arcs i també llances, que els romans anomenaven "taxus". Per la resistència a la putrefacció, alguns faraons l'utilitzaven per construir-nesarcòfags. S'utilitzava molt en ornamentació, donant-li formes capricioses. Es pot plantar aïllat, formant bovades, avingudes. És un arbre que abundava molt antigament i per les seves utilitzacions ha anat minvant; avui en dia, es troba en via d'extinció; ara està protegit i n'és evident la recuperació.\nÚltimament s'ha descobert que el taxol, que s'extreu de l'escorça del teix, és una substància amb propietats anticanceroses, eficaç contra el càncer d'ovari, pell, mama i còlon; amb el greu inconvenient que són necessaris molts quilos d'escorça per obtenir petites quantitats de taxol; obstacle que serà aviat superat amb l'obtenció de grans quantitats de taxol mitjançant mètodes de laboratori basats en el cultiu de cèl·lules vegetals procedents del teix, segons estudis realitzats al Center for Plant Biotechnology de la Universitat de Toronto (Canadà).\nL'Ebre i el Mont Caro.\nEl Delta, llàstima de dia enterinyinat!\nLa Terra Alta al fons.\nLa creu de Santos.\nL'ermita de Sant Simeó o de la Columna.\nPublicat per Jaume Masip Llop a 15:21 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cardó., La terra. Paissatges\nEl programa de TV3, Campanades a morts, sobre Lluís Llach, la transició i els fets de Vitoria-Gasteiz del març de 1976, em van portar molts records a la memòria. Aquell dia hi va haver cinc morts i centenars de ferits de bala, la pròpia policia, en les seves converses a través de la ràdio, ho qualificava com una massacre.\nCal situar els fets en el context d’aquells anys i el programa, molt emotiu, amb el fil de la trajectòria de Llach, ho va explicar molt bé i, amés amb una reivindicació, demanar justícia per aquells fets en el sentit de que es reconegui al menys el que va passar i que els dirigents franquistes de l’època, Fraga, Martín Villa, etc., fins hi tot van intentar justificar.\nA primers d’abril d’aquell any, cap a les 9 de la nit, vaig pujar a un tren a Tarragona, començava a clarejar el dia quan vàrem entrar al País Basc, als verds d’Euskadi, des de la finestra del tren mirava aquella gama de verds, tots els colors del verd com diu la cançó, amb la boca oberta, allò era un altre món, de moment només geogràfic, totes les altres vegades que hi vaig tornar, sense l’element sorpresa de la primera vegada, tenia un sentiment confús d’enyorança del poble, sempre m’he enyorat del poble, i de sentir-me com a casa, amb la gent d’aquell país, al menys amb la que jo vaig conèixer ens vàrem entendre molt bé.\nCap a les 8 del matí posava el peu a l’estació de Vitòria-Gasteiz, la meva melena i la meva barba eren història, feia fred, tenia 21 anys, el meu pas pel servei militar havia començat. Al novembre havia mort Franco, a Tarragona ja havia començat a prendre consciència de la situació, aquella ciutat era un bullidor de gent, d’obrers que treballaven al incipient polígon industrial i ja hi havia hagut algunes manifestacions i fins hi tot un mort, però on realment vaig començar a entendre de què anava tot plegat va ser a Euskadi. En aquells anys els canals d’informació no funcionaven com ara, no era fàcil saber què passava, el boca a boca era fonamental i la prudència a l’hora de parlar de segons què i amb segons qui totalment necessària.\nEls fets de Vitòria eren molt recents, però els dos mesos i mig que hi vaig ser van passar gairebé sense adonar-me’n, va ser a Donosti, on vaig estar més d’un any, des d’on realment vaig conèixer aquell país.\nRealment el vi de les tasques era molt dolent en aquells anys, però els pinchos, que bons els pinchos! van salvar la vida a molta gent a la part vella de San Sebastian, aquell vi sense res a la panxa segur que ens hagués matat! Res a veure als pinxos actuals, abans tot era molt més barat. Anar de vins amb rutes predeterminades per si t’hi havies d’incorporar quan ja hi érem saber a quin bar paràvem, era el que fèiem cada dia a la part vella, els caps de setmana voltàvem pels pobles, Pasajes, Rentería, Oyarzun, Astigarraga (quina sidra i quin bacallà!), Irún, Fuenterrabía, Tolosa, Vera de Bidasoa (on hi vam tenir fins hi tot un pis llogat), etc. La primera tarde que vam sortir vam fer amics d’allí, vam estar junts més d’un any, així és com es coneix un lloc.\nLa vida al quarter era com a tots els quarters, la rutina d’anar del bar a la llitera, de la llitera a la garita i de la garita al bar, encara que de vegades es veia trencada pel fets de l’exterior, i de l’estat en general, els grisos es van estar allí moltes vegades, preparant-se per a sortir a reprimir les manifestacions, vaig veure coses molt grosses a les manifestacions de Donosti.\nA vegades ens aquarteraven i ens alliçonaven per si l’exèrcit havia de sortir al carrer, els quatre companys que vàrem estar junts tota la mili teníem unes converses en relació aquest tema que fins hi tot avui m’espanta recordar – si ens treuen al carrer jo no penso disparar contra la gent - si no ho fas et dispararan a tu- doncs potser haurem de disparar primer contra ells- per sort no ens hi vàrem trobar mai en aquesta situació.\nUna vegada vàrem estar cinc dies tancats i preparats per a sortir al carrer, la gent estava histèrica, els caps van pensar un sistema per a distreure al personal, van posar una plataforma d’un camió al mig del pati i un micròfon, tothom que volgués podia sortir a cantar, explicar acudits o el que volgués. Nosaltres estàvem a la barana del primer pis mirant-ho i Olaizola, un xaval de Cestona del que es podria escriure un llibre sencer, em diu - que passa no vas a salir a cantar con la guitarra? - estas loco? cantar? i en catalan! - però la cervesa i el “rioja-libre” (avui calimocho) em van fer passar la por, vaig agafar la guitarra, vaig pujar a la plataforma i vaig cantar el vent i l’estaca, un èxit! - ves como no ha pasado nada!-\nPerò quan érem a punt d’anar a dormir, es presenta un soldat del cos de guàrdia i pega un crit a la porta: Jaime Masip, presentese immediatamente al capitán en el cuerpo de guardia! collons ja me l’he carregat!, vaig dir, mentres baixava les escales les cames em feien figa, qui em manava a mi sortir i cantar l’estaca i no paraules d’amor! Total que em presento, saludo marcialment, em poso més tieso que un pal i em diu que “descanso” i davant la meua estupefacció va i el capità em dona la ma, em felicita per l’actuació i em dona 200 peles!, encara avui no m’ho acabo de creure, va ser la primera vegada, i la última, que he cobrat per cantar, els companys encara al·lucinen ara.\nPublicat per Jaume Masip Llop a 13:49 Cap comentari:\nVaig escriure això l'any 2003, crec que té plena vigència! (Fotos baixades de la xarxa.)\nLa festa de Sant Antoni es celebra arreu d’aquestes terres de diverses formes, hi ha llocs on el centre de la festa son “els tres tombs”, a d’altres pobles els actes principals giren entorn de la benedicció dels animals, (aquestes dos cada vegada són més difícils de mantindre, bàsicament perquè es feia quan gairebé a totes les cases n’hi havia).\nPel que fa a Flix , i també a les comarques veïnes arribant fins el Matarranya, la festa gira al voltant del foc, encenent fogueres de les formes més diverses (hi ha llocs on fins hi tot es fan de manera que s’hi pot passar per davall).\nL’encesa de fogueres per aquestes dates, i les celebracions al seu voltant, te el seu origen en les festes solsticials, així ancestralment s’han encès focs per Sant Joan (solstici d’estiu) i per Nadal (solstici d’hivern).\nEl solstici d’hivern arriba a la nit més llarga de l’any, i a partir d’aquesta el dia, encara que quasi imperceptiblement, es comença a allargar, per Nadal un pas de pardal, el sol vell ha arribat a la fi del cicle i mor per a donar pas al naixement d’un sol nou, els focs, símbols del sol i de les seves qualitats, s’encenien per ajudar a aquest naixement que representava l’inici d’un nou cicle de la natura, de la vida, la gent respirava tranquil·la. El cicle arriba a la seva culminació per Sant Joan, la nit més curta i a partir de llavors inicia el seu declivi desprès que la natura hagi esclatat de flors i fruits per tot arreu.\nAixí, aquestes dos celebracions, amb d’altres, són paganes per tots els costats i la gent les ha sabut conservar, perquè van sorgir de la gent en una època en que tot, inclosos els Deus, girava al voltant de la natura, encara que l’església, com va fer amb tantes altres les va “cristianitzar” i va situar la celebració dels dos personatges bíblics més importants en aquestes dates, Sant Joan Baptista a l’estiu, i ni més ni menys que el naixement de Jesús a l’hivern.\nHi hauria moltes més coses que explicar al voltant d’aquest tema, però bàsicament el que interessa és que al no poder celebrar el solstici d’hivern amb fogueres (queda encara el tronc de Nadal que era un tronc del foc que es guardava per l’any següent, bàsicament perquè la cerimònia de propiciar el naixement d’un Sol nou havia donat resultats positius i per tant era màgic) el personal va traslladar la celebració a Sant Antoni (per Sant Antoni un pas de dimoni) i així ha arribat als nostres dies.\nAra s’encenen moltes fogueres i la gent menja i canta al seu voltant, antigament (com encara es fa a Ascó) es ballaven Jotes al voltant de les fogueres, bàsicament un jota anomenada Ball de coques on el ballador balla amb una coca a la ma (un pastís rodó, una altre símbol solar com el tortell de reis i tants altres) i l’ofereix a la balladora.\nI perquè jotes? Doncs perquè aquesta és la nostra dansa tradicional, la nostra dansa ancestral, que es ballava amb el vestit tradicional on per cert la barretina era morada. La Jota a l’igual que la Sardana són danses molt antigues, danses d’homenatge al Sol, es ballen en cercle i els passos curts i llargs tant de la jota com de la sardana representen les hores nocturnes i les diürnes. La Sardana és la dansa tradicional de l’alt Empordà i ha esdevingut la nostra dansa nacional, la jota es balla en molts altres llocs dels Països Catalans, a les Illes, a València i en altres llocs com als Pirineus a Castella i a Aragó on ha esdevingut la seva dansa nacional.\nA les Terres de l’Ebre, El Priorat i La Terra Alta es balla per tot arreu, en uns llocs amb més intensitat que a uns altres, a Falset i Benifallet, per exemple s’arriba a ballar dins l’església i en molts llocs es balla diverses vegades a l’any, per festes assenyalades. A Flix, com és sabut, es balla el dilluns de Pasqua, per la tarda, a la plaça de l’Ermita del Remei, potser seria hora de recuperar-la per Sant Antoni i al menys ballar-la al poble una vegada a l’any.\nPublicat per Jaume Masip Llop a 21:43 Cap comentari:


novel·lista, traductora, escriptora de contes, escriptora\nEl seu matrimoni no va ser feliç. Ella i el seu marit treballaven en treballs servils i va haver de dedicar-se a traduir a l'ídix obres clàssiques angleses per guanyar alguns diners extra. Tot i que havia estat la primera de la família en escriure, va publicar relativament tard. La seva primera novel·la Der Sheydims Tants (Dansa dels Dimonis) va aparèixer a Polònia l'any 1936. Va ser traduïda pel seu fill el 1946 com Deborah. La seva segona novel·la, Brilyantn (Diamants), va ser publicada el 1944. Yikhes (Llinatge), el seu llibre de contes, va ser publicat el 1949. Moltes de les seves obres tracten de la condició de la dona, en particular de les intel·lectuals, entre els jueus asquenazites. Altres obres exploren les relacions de classe i entre els seus contes s'inclouen diversos ambientats a Londres durant el Blitz, que va viure en persona.\nDesprés de la Segona Guerra Mundial, Kreitman va intentar contactar amb la seva mare i un tercer germà, Moyshe, que exercia com rabí en un poble a Polònia i que havia fugit a la Unió Soviètica amb la seva mare i la seva dona; el seu pare havia mort abans de la guerra. Encara que va rebre dues postals des del sud de Kazakhstan, a la ciutat de Dzhambul, (avui Taraz), ja no hi va haver més comunicacions. L'evacuació forçosa dels refugiats jueus de l'Àsia central sota condicions extremadament dures va ser relativament comuna a la Unió Soviètica durant la II Guerra Mundial i tots dos van morir el 1946. El seu altre germà Israel Yehoshua Singer havia mort a Nova York el 1944, però l'altre germà, Isaac Bashevis Singer, va visitar-la a Londres el 1947.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Esther_Kreitman&oldid=28141875»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 ago 2021 a les 17:45.


Kenjutsu - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nespasa i jutsu (en)\nUn Iaito, sabre tradicional japonès d'entrenament, sense tall.\nLa "katana" o sabre, era considerat l'ànima del samurai. La casta dels "guerrers samurais" sorgí al Japó dal s.XII i tota la seva vida estava regida per un estricte codi d'honor conegut com a "Bushido", que recull les normes i tradicions establertes a l'època.\nApunts d'història de les escoles de kenjutsuModifica\nPreparació del iaito, el sabre abans de la pràctica de iaido i kenjutsu\nIl·lustració del llibre dels cinc anells, de Miyamoto Musashi amb dos bokken, sabres de fusta.\nEl dàimio, el senyor, enviava al jove samurai a una escola d'armes per tal que fos ensinistrat en les arts de "kenjutsu", "kyudo", "jujutsu", "shodo" o "ikebana" entre d'altres.\nA finals del segle xiii el cèlebre mestre Shignobu Heyashizashi ensenyava a desembeinar i tallar de manera tan ràpida que l'adversari no tenia temps de posar-se en guàrdia... era el descobriment del "iai", la tècnica que algunes incorporaren, des de llavors, al seu estil propi.\nDurant l'era Tokugawa aparegué l'escola Itto-Ryu (escola del sabre únic). I a finals del segle xvi el famós Miyamoto Musashi va crear l'escola Enmei (escola dels dos sabres) i va escriure un tractat (el llibre dels cinc anells) sobre l'esgrima i l'estratègia de combat tot recollint la seva extensa experiència.\nCap al segle xviii els experts del daito (sabre llarg) amb la voluntat d'evitar els freqüents accidents amb ferides greus que es produïen als entrenaments a les escoles, introduïren la pràctica amb armadura protectora. Pocs anys més endavant es va substituir la pràctica amb la "datana" pel "shinai" de bambú o el "bokken" de fusta, cosa que no va agradar gaire entre els samurais... que ho consideraren una covardia.\nFinalment i ja amb la "decadència" dels samurais, del Kenjutsu sorgí una pràctica més convencional i esportiva, nasqué el "Kendo", però els entesos consideren que les seves tècniques s'allunyen notòriament de la realitat d'un combat amb sabre.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Kenjutsu\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Kenjutsu&oldid=29950111»\nDarrera modificació: 11 abr 2022 a les 17:19\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 abr 2022 a les 17:19.


ELS CRITS ESCRITS: 2015\nNotícia del llibre "Fred als ulls", amb poemes d'Antònia Vicens\nA l'abril va aparèixer, a la col·leció "Jardins de Samarcanda", el tercer poemari de la veterana escriptora mallorquina Antònia Vicens (Santanyí, 1941), que té una llarga trajectòria com a narradora.\nFred als ulls ens mostra una poètica valenta i molt acurada alhora, fruit, sens dubte, de l'experiència vital i lectora de l'autora. Amb una temperatura propera als zero graus centígrads, els poemes es van presentant sense metre, sense rima, però amb un ritme exacte i precís que ens fa l'efecte de la fiblada del gel a la pell en un dia d'hivern.\nUs en volem presentar dos fragments. Agraïm a Jaume C. Pons Alorda, codirector de la col·lecció, l'amable autorització per a publicar-los.\nla presó on escrius té els barrots de gel\nse't poden enrampar els cabells si\nt'hi acostes et poden caure\nles mans si t'hi aferres et pots morir\nofegada dins una bassa\nde paraules moixes\nd'una màniga ara tu\nt'aferres a una rosa\nReferència: VICENS (Antònia). - Fred als ulls. - Vic: Cafè Central; Eumo, 2015. - (Jardins de Samarcanda, 75). - p. 23 i 36.\nTrobareu més informació sobre l'autora a la web http://www.escriptors.cat/autors/vicensa/index.php\nPublicat per Òscar Rocabert a 15:34 Cap comentari:\nArguments per a l’apostolat lector: un article de Xavier Aliaga\nEl descrèdit de l’ensenyament de les humanitats -i dintre d’aquell el de la literatura- forma part d’un marc més ample, d’un sistema de valors erroni, que té a veure amb una visió molt utilitarista de les noves realitats, allò que és útil i el que no ho és. Ningú, ni la gent jove ni tampoc els pares, consideren la literatura com una ferramenta útil. I reclamen de l’ensenyament matèries i eines que consideren molt més adients per defendre’s en aquest entorn globalitzat i terriblement exigent. Amb l’anglès com al gran tòtem, el centre de totes les aspiracions paternes.\nFont: Llegir és un bon pla, Santillana Grup Promotor. http://gruppromotor.llegiresunbonpla.cat/arguments-per-a-lapostolat-lector/ (15-IX-2015)\nPublicat per Òscar Rocabert a 15:36 Cap comentari:\nTres poemes nous de Miquel Desclot\nGoethe patina sobre l’Ilm, a Weimar\nL’aigua s’ha fet camí de petja dura,\nescenari d’actors i ballarins\non tothom allibera la natura\namb la nua disfressa d’uns patins.\nAdmirem qui esculpeix una figura\nque es serva menys que el dring d’uns esquellins,\ni planyem el qui cau en greu postura\ni no amaguem el riure gaire endins.\nFulgurar i caure —en terra, en mar o en gel—\nés el destí infrangible dels mortals,\nde l’aprenent més tímid al més fort.\nSeparats de l’abisme per un tel,\nper la vida lliscant damunt la mort.C. 20 xi 2001\nFent camí més de pressa que no el temps,\nvindrem un dia a aquell jardí perdut\non les glans trepitjades pels camins\nesdevindran les més florents alzines,\non dels nius asprament desgavellats\nper les urpes del torb o del falcó\ns’alçaran les cardines i les merles\na traçar en l’aire vives escriptures.\nAllà, a la fi, ens hi donarem la mà,\nsota l’ombra del teix o al bat del sol,\nsense sentir calor o esgarrifances\nni recelar si ens mira gent o no.\nVoldrem i no voldrem, com nens petits:\nsense dir res, ens donarem la mà.\n…un conte explicat per un idiota,\nple de soroll i fúria, i sense solta.\nTots som la fúria,\ntots som el tro;\ntots som la nafra,\ntots som la por;\ntots som la forca,\ntots som el gas;\ntots som l’angoixa,\ntots som la sang;\ntots som l’insomni,\ntots som el plor;\ntots som la cendra,\ntots som la pols.\nNo hi ha més solta\nenllà de tots?\nPublicat per Òscar Rocabert a 0:40 Cap comentari:\nCarta oberta a Enric Casasses\nRIBA (Carles). - «Centenari de Jacint Verdaguer», dins Obres completes: III: Crítica, 2. – Edició a cura d’Enric Sullà i Jaume Medina.- Barcelona: Edicions 62, 1986. – 1a edició. – (Clàssics catalans del segle XX). – p. 152-162.\nCastellar del Vallès, 17 de juliol de 2015\nPublicat per Òscar Rocabert a 20:27 Cap comentari:\nNotícia de Francesc Galí (1918-2006)\nEl web Mirall de Glaç ha publicat un interessant poema de Francesc Galí (Barcelona, 1918 - Sant Cugat del Vallès, 2006), titulat "És de vegades que gira sobre la punta del peu", i amb el qual l'autor va guanyar un premi barceloní el 1964.\nUs convidem a llegir-lo, atesa la delicadesa que ens ha semblat trobar-hi, una mica semblant als poemes més lírics de Salvat-Papasseit.\nArticle a l'Enciclopèdia Catalana en línia aquí\nPublicat per Òscar Rocabert a 15:58 Cap comentari:\nDavid Crosier i Orla Colclough han publicat, al web Eurydice de la Comissió Europea, una interessant nota sobre l'estat actual de la formació per a adults en l'àmbit europeu, tot partint del tema principal de la pel·lícula Educating Rita (Lewis Gilbert, 1983).\nDos textos inèdits de Daniel Baldrís Vila\nCom costa d’entendre i d’assumir que el ressentiment no pot produir res de bo! Salta per ocultar el neguit d’enfrontar-nos a allò que ens convoca, en la darrera estació de l’orgull ferit. Potser ningú no ha obert la vàlvula que ens alliberi de la sofrença, o potser hi estem massa bé, tan calentons, a la vora del foc. Sempre podem dir un encara eixordador que destapi la vàlvula i ens obri el cor. Hi confiem en darrer terme; mentrestant, anem tirant i arrossegant la closca.\nNo gosem estimar la provisionalitat però és l’únic que ens queda quan allò que era sòlid s’esvaeix i voltem per un món infinit de signes. Anem amb la flexibilitat com a cuirassa més que com a valor i sentim el pes de la desmemòria a cada instant. Volem volar i caminem ajupits, som solidaris amb les causes i no amb les persones i mirem el futur esperant molt i donant poc. Creem nous llaços! Alliberem-nos de les pròpies justificacions temporals i esculpim nous sentits! Als qui no ens agrada la velocitat, caminem serens allà on volem anar! Hem d’aprendre a entendre l’època i a viure-hi de cara, a aprofitar les possibilitats sense cinisme i a sentir-ne les olors. Es parla d’un temps de prodigis, veloç, de fabulosos talents i de tràgics descarrilaments pel voral, d’una nova realitat virtual en un món de dades. En les ciutats intel·ligents no se sentiran tants sorolls, ara que les màquines són més netes i eficients, s’operarà sobre un cert futur immediat enmig de grans tendències, potser ens coneixerem prou per evitar la guerra i la violència, i el sistema ens farà créixer més responsables. Tot això, potser... Mentrestant, diuen que ens repensem i el cert és que anem ben perduts, sense allò que ens ancorava a la terra i al cel. Què hi manca en el somni del benestar? Qui és que no veu el risc de perdre l’oremus i d’esdevenir éssers absurds plenament integrats amb la tecnologia i sense cap idea del sentit? Com parlar-ne sense caure en la sensació d’apocalipsi, en la voluntat d’obrir processos generals contra el que no ens agrada i esperant arribar a una raó més forta?\nPublicat per Òscar Rocabert a 19:41 Cap comentari:\nNotícia del llibre "Fred als ulls", amb poemes d'A...\nArguments per a l’apostolat lector: un article de ...


Petició d'absolució per a un home penat amb quatre anys per abusar d'una discapacitada\nActualitzada 13/04/2018 a les 06:57\nLa defensa d’un home resident de nacionalitat portuguesa condemnat a quatre anys de presó, dos dels quals ferms, per abusar sexualment d’una dona discapacitada, va demanar ahir al Tribunal Superior l’absolució del seu client. Ho va fer en considerar que la relació sexual que van mantenir a casa de la víctima va ser consentida per la jove i que les versions són contradictòries. I ho considera tot i que el condemnat sempre ha afirmat que no recorda res del que va passar una nit de novembre del 2010 després que la víctima el convidés a passar la nit al seu domicili perquè estava borratxo. En el relat a la vista celebrada a Corts el novembre de l’any passat, la jove va explicar que estant els dos al llit, el processat va intentar baixar-li les calces per penetrar-la i que ella s’hi va negar. Que immediatament es va posar de cara a la paret i que va ser en aquell moment que l’home li va baixar les mitges i les calces que portava i que després la va penetrar sense que donés el seu consentiment.\nEl defensor considera que el seu client desconeixia que la dona era discapacitada i que va donar per fer que no es va negar a mantenir la relació. Segons la sentència, la discapacitat de la víctima, que té dificultats per prendre decisions fermes quan es troba sota pressió, li va impedir explicitar més la negació a practicar sexe i que el processat es va aprofitar de la seva condició per abusar-ne sexualment.\nLa fiscalia es va mostrar contrària a l’absolució del condemnat i va recordar que coneixia, perquè no era el primer que coincidia amb la víctima, la situació de discapacitat de la noia. El ministeri públic no considera que hi hagi versions contradictòries dels fets. “La noia diu que es va negar i el condemnat que no recorda res. No hi ha dues versions”, va dir.\nEl sol fet de que la noia sigui discapacitada ja hauria de ser un agrabant, una situació d'abús intolerable. No hi ha defensa que valgui davant d'això.