Cas típic 2016: noi li agrada noia, noi li agrada Generation Kill | Pons's blog\nCas típic 2016: noi li agrada noia, noi li agrada Generation Kill\nPosted: 2014-11-17 in TV\nSi la última mini-sèrie que us vaig parlar anava sobre la segona guerra mundial aquesta mini-sèrie també va sobre una guerra però més moderna, es tracta de la guerra d’Irak, ja sabeu la del 2003. La mini-sèrie en qüestió es diu Generation Kill. Està composada de 7 capítols d’una hora de duració cada un. La productora es la HBO per tan en primera instància un espera trobar un mínim de qualitat (i així és). No només això sinó que el director i creador es David Simon, us sona d’alguna cosa? Es clar, es el mateix creador que The Wire.\nLa serie segueix una unitat de marines que es mouen amb Humvee, ja sabeu un High Mobility Multipurpose Wheeled Vehicle (Vehicle Rodat Multipropòsit d’Alta Mobilitat). Hagués molat més que seguissin una unitat de tancs Abrams o helicòpters apache, però no, suposo que el pressupost de la sèrie s’hagués disparat massa. Tot i que deu ni do la quantitat de tancs i helicòpters que apareixen, realment és nota que es una sèrie d’alt pressupost.\nNo sempre van amb el humvee a vegades també caminen.\nEn el primer capítol no passa gran cosa. Just coneixem als personatges principals que estan tranquil·lament esperant en el camp base i al final d’aquest veiem com entren en territori iraquià però sense trobar cap resistència. De fet, el que troben son desertors, es clar, com que estan al desert… Desert, desertors, ho capteu? Perdoneu, es una broma del becari.\nCom sabeu la guerra d’Irak no es una guerra clàssica. Es a dir, no son dos grans exercits enfrontats amb un poder militar més o menys igualat per ambdós bàndols. Tot el contrari, EEUU va allà a guanyar per majoria aclaparadora i sobretot tenint el mínim nombre de baixes. Això fa que moltes unitats americanes estiguin preocupades perquè poden guanyar la guerra sense ni tan sols haver disparat un sol tret, perquè els marines son gent que necessita molta acció. Per il·lustrar aquesta diferencia armamentística tan dispar en el segon capítol tenim una autopista amb un embús de transit fet per tancs i vehicles de suport de l’exèrcit dels EEUU, literalment tal qual.\nEn el segon capítol ja tenim el primer combat de la nostra unitat. Els hi surt tot molt bé. Suposo que serà perquè es confiïn i després la caguin. Els títols dels capítols son bastant explícits. Per exemple el tercer capítol es diu “Una cagada” i efectivament es així. En quart es diu “Una baja en combate” serieu capaços d’aventurar què pot passar en aquest capítol…? Un dels problemes més grans dels marines es que no pots discutir amb el teu superior jeràrquic per molt idiota sigui la ordre que et doni. Li pots intentar explicar el teu argument, i si no es imbècil t’escoltarà, però si tens mala sort i és imbècil no hi ha res a fer. A la companyia hi ha varis elements que no poden faltar: Un conductor que xerra pels descosits, un que té el gallet fàcil, un comandament intermedi que es un flipat, un altre comandament intermedi que no encerta a donar ordre correcte.\nA la secció encertadament anomenada com “Qui coi apareix que conegui a la sèrie?”, ens trobem amb en Owain Yeoman que intrerpreta a l’agent de la brigada criminal Wayne Rigsby al Mentalista. No es l’únic que conec, també surt en Michael Kelly que es el cap de gavinet d’en Francis Underwood a House of cards. La resta son bàsicament nanos joves que no conec.\nResumint: Es molt fàcil trobar produccions sobre qualsevol guerra, especialment la segona guerra mundial, però es més complicat trobar una producció sobre una guerra actual com ara la d’Iraq. Es d’agrair que sigui realista, gairebé en pla documental i que no apareguin exageracions i heroïcitats, simplement sigui el retrat d’una guerra actual des del punt de vista d’una unitat d’exploració dels Marines. Vist des de la perspectiva del bàndol americà la guerra es més aviat incòmode i molesta que no pas perillosa. La gran majoria dels problemes que es troba un marine no provenen de l’enemic sinó dels seus superiors i companys i de la frustració que dona haver de seguir unes ordres quan el teu sentit comú et dicta fer una cosa diferent. Això no vol dir que no hi hagi escenes d’acció, que també n’hi ha però només quan realment toca.\nGeneration Kill es del 2008, té un 7,6 al filmaffinity, un 8,7 al imdb i un 7 a Pons’s Blog.\n[Un exemple de l’estima que li tenen al capità]\n– Movimiento a las 9!\n– Es el capitan…\n– ¿Le disparo?\n– No, seria malgastar munición…\n2014-11-17 a les 6:37\nNo fotem, els Humvees són el cotxe del segle 21! Molen!! Jo també en voldria un…\n2014-11-17 a les 10:09\nGasten molta benzina, de fet, crec que per això era justament aquesta guerra\n2014-11-17 a les 23:30\nHi havia massa Humvees llavors o massa poca benzina?\n2014-11-18 a les 9:58\nEl problema (pels iraquians, es clar) es que els EEUU tenen massa Humvees i Iraq té massa petroli.\n2014-11-18 a les 20:31\nSembla com si farien bona parella :-D\n2014-11-17 a les 7:08\nNomés he vist el primer capítol o part d’ell, em va avorrir força i la vaig deixar…\nNo sóc massa fan de les sèries de militars.\n2014-11-17 a les 10:10\nNo et molen els uniformes? ohh… altres fantasies tindràs :P\n2014-11-17 a les 15:35\nJajajjaja ja miro strike back per això mateix, veure una altre poder seria massa ja…XD\n2014-11-17 a les 23:32\nTu t’ho estàs perdent! :-P\n2014-11-17 a les 9:53\nÉs perillós disparar a les nou. Si et desvies cinc minuts et carregues el tinent!\n2014-11-17 a les 10:11\nHi ha tinents que estan sobrevalorats. Bé, a Generation Kill justament el tinent es dels més espavilats.\n2014-11-17 a les 12:24\nLa vaig veure fa molts anys, i sincerament, ja ni me’n recordo. Crec que tant el meu home com jo esperàvem més (ell és fan de les sèries de guerra, jo em conformo en que una sèrie m’entretinguin). El que si recordo es que surt el vampir sexy de True Blood (tinc memòria pel que em convé hehehe).\nDiga-li al becari que m’he partit la caixa amb l’acudit dels desertors del desert (pobre becari, se l’ha d’animar de tant en tant).\n2014-11-17 a les 14:50\nEs normal, un llegeix David Simon i pensa en The Wire, i es clar, Generation Kill no es The Wire. Llavors un pensa en una miniserie bèlica i pensa en Band of Brothers i clarament Generation Kill no es Band o Brothers. De fet, crec que fins hi tot The Pacific mola una miqueta més.\nLo de partir-te la caixa es veritat o només es per animar al becari?\n2014-11-17 a les 15:34\nOstres, és veritat, Band of Brothers… Em venen al cap millors sensacions que amb Generation Kill tot i que tampoc la recordo gaire. I la falta de memòria no és cosa de l’edat, eh!? Es que ja fa molt que la vaig veure!\nPobre becari, posar en dubte els seus dots d’humor, aquí, davant de la gent…\n2014-11-17 a les 23:35\nEls problemes amb el becari no van pels seus dots d’humor, ja saps…\n2014-11-17 a les 13:48\nUf, quina mandra…\n2014-11-17 a les 14:46\nSi haguessis anat a aquesta guerra potser no et faria tanta mandra.\n2014-11-18 a les 10:11\nEntenc que tu sí que hi vas anar, llavors és comprensible que t’hagi agradat, és clar. La propera guerra no me la perdo!\n2014-11-17 a les 23:36\nMillor et quedes a casa mirant la tele que anant a fer querra, no?\n2014-11-17 a les 20:42\nJo la vaig vure també fa molts anys i recorde una conversa quan van cap a un aeroport, crec;\nEls diuen que empraran la “técnica marine” per atacar els objectius, un pregunta què és i li contesten “todo objetivo es hostil”.\nA mi la sèrie em va agradar prou.\n2014-11-17 a les 23:37\nMolt bona técnica! Mola ^^\n2014-11-18 a les 10:00\nCorrecte! Per sort, aquell aeroport està totalment buit i ningú pren mal. Però els Marines super orgullosos d’haver capturar el aeroport, com si hagués sigut una gesta èpica…\n[…] 1 (i única) de Generation Kill (sèrie […]\nCas típic 2017: noi li agrada noia, noi li agrada la tretzena de Family Guy


Una de cada vuit dones a Espanya patirà càncer de mama | Observatori de la Discapacitat Física\nD’acord amb la Societat Espanyola d’Oncologia Mèdica(SEOM),el càncer de mama apareix quan les cèl·lules de l’epiteli glandular es reprodueixen de manera incontrolada i ràpida.\nA més de millorar el tractament i procurar una millor qualitat de vida a les dones que el pateixen, la prevenció i la investigació són imprescindibles per erradicar-lo. Gràcies a les campanyes de sensibilització i al diagnòstic precoç, la supervivència a aquest tipus de tumor és del 82,8% al cap de 5 anys del seu diagnòstic.\nQuin són els símptomes?\nEl diagnòstic del càncer de mama requereix proves específiques a un hospital, però és important tenir en compte els següents símptomes que poden detectar-se durant l’autoexploració:\nAparició de bonys a la mama que no hi eren abans.\nEnduriment o inflor d’una part de la mama\nIrritació o enfonsament a la pell de les mames.\nAparició de pell de la mama escamosa o inflamada.\nLíquid al mugró, que no sigui llet materna, en especial sang.\nQualsevol canvi a la mida o la forma de la mama.\nLa importància del diagnòstic precoç: les mamografies\nQuan s’origina el tumor, a l’inici no produeix cap símptoma, per això, el mètode més precís per a la detecció precoç del càncer de mama és a través de la mamografia, ja que s’estima que permet detectar el 90% dels tumors. Es recomana que les dones realitzin una mamografia bianual a partir dels 50 anys. En famílies amb càncer hereditari (5-10%), l’oncòleg informarà a partir de quina edat es faran les mamografies (sempre s’haurà de consultar a la unitat de consell genètic).\nA més, quan el tumor es detecta a les primeres etapes és possible aplicar tractaments menys agressius que deixen menys seqüeles físiques i psicològiques.\nTambé cal tenir en compte que la majoria dels bonys que es detecten a les mamografies són benignes, no creixen ni s’expandeixen i no són una amenaça per a la salut.\nConeix els factors de risc\nEls factors de risc que estan associats amb el càncer de mama són:\nEdat. Tot i que el càncer de mama pot afectar a qualsevol dona, el risc de patir-lo augmenta amb l’edat i incidència més gran es concentra entre els 50 i els 65 anys.\nAntecedents familiars. Si un familiar ha estat diagnosticat anteriorment, el risc és més elevat. No obstant això, tenir un risc major pel càncer de mama no implica la certesa que es pateixi la malaltia.\nFactors ambientals. Una mala alimentació o el consum d’alcohol i tabac augmenta el risc.\nL’obesitat o el sobrepès després de la menopausa és un factor de risc pel desenvolupament del càncer de mama.\nAntigament, el càncer de mama es tractava com “una única malaltia”, però els científics han descobert diferents subtipus de càncer de mama, que, per tant, han de tractar-se de manera diferent.\nAixí doncs, en lloc de tractar de la mateixa manera a totes les pacients amb càncer de mama, els oncòlegs poden avui dividir a les pacients en diferents grups en funció de la informació genètica i biològica de cada una i dissenyar una estratègia de tractament adaptada per a cada grup.\nPel tractament del càncer de mama existeixen diversos tipus de tractaments:\nDurant molt de temps la cirurgia ha estat una de les primeres accions de tractament amb el càncer de mama en estadis primerencs, tot i que avui dia, la cirurgia no és una urgència. Cada vegada més, es valora l’opció d’administrar tractament amb fàrmacs oncològics, abans de la cirurgia. Aquest tractament que es realitza abans de la cirurgia rep el nom de tractament neoadjuvant. Per rebre aquest tractament cal que un comitè multidisciplinari estigui involucrat a la presa de decisions.\nRadioteràpia: S’utilitza com un tractament complementaria la cirurgia.\nQuimioteràpia: és l’administració de fàrmacs (habitualment per via intravenosa) per destruir les cèl·lules canceroses que han pogut dispersar-se per l’organisme, a les que ni la cirurgia ni la radioteràpia poden arribar.\nHormonoteràpia: La teràpia hormonal és un tractament senzill que generalment s’administra per via oral, amb pocs efectes secundaris.\nAnticossos monoclonals: Actualment, hi ha un anticòs monoclonal que actua sobre les cèl·lules tumorals capaces de produir la proteïna HER2 en excés i de disminuir o aturar el seu creixement.


Hotel Smeraldo Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVicolo Dei Chiodaroli 9, Pantheon, Roma, Itàlia, 186 - Veure al mapa\nBasada en 1701 comentaris\nBarri Pantheon Navona Pantheon Pantheon Trevi Navona Trevi Navona Trastevere Navona\nL'Hotel Smeraldo està situat al centre de Roma, a només 200 m de la coneguda plaça de Campo de' Fiori. Ofereix una terrassa al terrat amb vista sobre el centre històric i habitacions amb aire condicionat i WiFi gratuïta. Les habitacions de l'Smeraldo disposen de TV de pantalla plana amb canals per satèl·lit i bany privat amb assecador i articles de tocador. Algunes tenen balcó. El bufet d'esmorzar se serveix fins a les 10:00. La terrassa inclou una cocteleria que també ofereix begudes calentes. L'establiment té una recepció oberta les 24 hores amb guardaequipatges. L'Smeraldo Hotel és a 5 minuts a peu del Panteó i de la Piazza Navona. La plaça de Campo de' Fiori és molt a prop de l'hotel i cada dia s'hi celebra un mercat a l'aire lliure. Al vespre, els restaurants i els bars de la plaça estan molt animats. A prop de l'hotel hi ha bons enllaços d'autobús per anar a l'estació de tren de Termini.\nTots els tipus de viatgers (1701) Parelles (896) Viatgers en solitari (239) Famílies amb infants petits (123) Famílies amb infants grans (111) Grups (332)


Dos detinguts a Barcelona per falsificar receptes mèdiques i traficar amb fàrmacs\nPublicat 02/05/2021 12:28CET\nEls Mossos d'Esquadra i la Guàrdia Urbana han detingut un home de 28 anys i una dona de 44 a Barcelona, presumptament implicats en un delicte continuat per falsificar receptes mèdiques i un altre per traficar amb fàrmacs a través d'empreses distribuïdores de paqueteria i missatgeria.\nLa investigació va començar a principis del 2021 a partir d'una informació anònima que alertava que una dona estava falsificant receptes mèdiques de psicofàrmacs als districtes barcelonins de Sant Andreu i Nou Barris, han informat els Mossos d'Esquadra aquest diumenge en un comunicat.\nEs va constatar que hi havia dues persones que duien a terme aquest delicte i que actuaven coordinats, i ella imprimia en un locutori les receptes falses diverses vegades per setmana.\nAdquirien a farmàcies Stinox, Ofidal, Zolpidem Apotex i Rubifem --fàrmacs sintetitzats sobre la base del metilfenidat--, i posteriorment els introduïen al mercat il·lícit mitjançant empreses de paqueteria i missatgeria per distribuir-los per tot Espanya, i van fer fins a 150 enviaments fora de Catalunya.\nLa dona facilitava dades falses a les empreses quan enviava els productes, motiu pel qual també se li imputa un delicte d'usurpació d'estat civil, i l'home feia tasques de xofer.\nDETENCIÓ I ESCORCOLLS\nEl 21 d'abril van detinenit totes dues persones després d'establir un dispositiu conjunt al voltant de l'habitatge de la dona --al moment de la detenció se li va intervenir un DNI falsificat, un telèfon mòbil i documentació manuscrita--, i més tard es van dur a terme l'entrada i escorcoll judicial dels domicilis dels dos.\nLa detenció de l'home va quedar sense efectes amb l'obligació d'assistir a la seu judicial quan el jutge ho ordeni, mentre que la dona investigada va passar a disposició judicial i va quedar en llibertat amb càrrecs.


Al cor de l'Empordà i a prop de paratges naturals tan espectaculars com la Costa Brava, s'alça el Castell de Peralada. Declarat Bé d'interès cultural, és una de les joies arquitectòniques, històriques i culturals de Catalunya.\nEl Castell de Peralada forma part de Peralada Resort, un llegat erigit des del 1923 gràcies a la passió i l'amor de la família Suqué Mateu.\nEl Castell és una fortalesa medieval del s. XIV flanquejat per dues imponents torres i envoltada de 8 hectàrees de màgics jardins, entre els quals es troba el Castell Peralada Restaurant, premiat amb una estrella Michelin, el Restaurant Shiro by Paco Pérez, un món d'oci a l'interior del Casino i tota la cultura recollida en el Museu Castell de Peralada.\nDurant els mesos d'estiu el Castell es converteix en l'escenari perfecte per celebrar el Festival Castell de Peralada. El que completa l'experiència Peralada és l'Hotel Peralada 5* en el que es pot gaudir de la tranquil·litat i el descans; i el nou Celler Perelada, dissenyat per, no tan sols produir vins de gran qualitat, sinó per apropar el llegat i el somni de la família a tots aquells que la visitin.\nUs esperem per ensenyar-vos tot el que s'amaga dins les nostres muralles!\nUbicació Camí de sota el parc, S/N, 17491 Peralada - Girona Como llegar


Peníscola promou el reciclatge entre els estudiants amb El Dia del reciclatge i un videojoc\nAl llarg d'aquesta setmana els estudiants del CEIP Jaime Sanz i l'IES Alfred Ayza de la localitat han rebut una invitació molt especial, per a l'esdeveniment que demà dissabte organitza la regidoria de Medi Ambient de l'Ajuntament de Peníscola en col·laboració amb la Universitat Popular\nAmb la participació de la llibreria Raquel Papers i l'agència de comunicació creativa Alter Partner, responsable de la campanya que impulsa l'administració local al costat del Consorci de Residus de la Zona Nord, s'han realitzat diverses xerrades als alumnes de primària amb l'objectiu de conscienciar sobre la importància de reciclar i donar una segona vida als residus que generem en el dia a dia. Així, s'ha convidat a tots a participar demà dissabte a partir de les 11h al "Dia del reciclatge" que es desenvoluparà a les dependències de la Universitat Popular de Peníscola.\nDurant la jornada, els assistents podran gaudir de contacontes i tallers de reciclatge, així com participar en un concurs de moda reciclada en el qual es premiaran els dos models més originals i creatius amb un val valorat en 80 € per al guanyador i un altre de 40 € per al segon premiat. Aquests vals es podran bescanviar en qualsevol dels comerços que formen part de l'Associació de Comercianns de Peníscola.\nA més, es farà lliurament de dos vals regal valorats en 80 € i 40 € per als dos primers classificats del videojoc "Dóna-li una segona vida" allotjat al web de l'Ajuntament de Peníscola. Per participar, els petits hauran de jugar al videojoc que consisteix a classificar els diferents tipus de residus en els seus corresponents contenidors i inscriure amb el seu nom i cognoms en el rànquing del videojoc. "Una fórmula divertida, didàctica i amb un llenguatge que per a ells és molt familiar, la narració del videojoc "ha valorat el regidor de l'àrea, Alfonso López, que ha impulsat la campanya.\nL'alumnat d'ambdós centres ha respost de manera molt positiva a l'acció, mostrant entusiasme amb la idea de l'esdeveniment, així com amb els dos concursos, "han plantejat múltiples inquietuds entorn al reciclatge, la qual cosa ens diu que estem en el bon camí" ha valorat l'edil.\nDes de l'Ajuntament, s'espera una bona acollida d'aquesta acció de conscienciació "perquè els més petits entenguin la importància de reciclar i s'eduquin en la cultura del reciclatge, una cosa que és importantíssim, però també perquè facin arribar a les seves llars i als seus majors el missatge "ha explicat López, convidant a tothom a participar en el gran esdeveniment de demà.


Conclusions · workshop de distribuidor a filial - Club Cecot Internacionalització\nConclusions · workshop de distribuidor a filial\nClub Cecot InternacionalitzacióNovetatsConclusions · workshop de distribuidor a filial\n23 de novembre de 2016 1 de desembre de 2016 / Per Club Cecot Inter. / Novetats/\tcecot • club internacionalització • conclusions workshop/\t0 Comentaris\nEn el Workshop “De distribuïdor a filial” organitzat pel Club Cecot Internacionalització, el passat 16 d’Octubre, on van participar un total de 12 empreses, una de les idees que es va reiterar de forma contundent és que quan es decideix establir una filial és bàsic la figura del director financer des d’un bon començament.\nUna de les consideracions en la que van coincidir les empreses participants que tenen experiència amb filials , és que, normalment es posa inicialment el focus en el personal comercial per aixecar vendes sense un suport financer d’entrada. Això fe que en el moment que s’incrementen les vendes, hagi un descontrol absolut sobre la situació econòmica d’aquesta filial. És un dels errors que tots van coincidir no tornarien a cometre si haguessin sabut les conseqüències d’aquesta mancança .\nA la pregunta sobre si es pot consolidar un mercat sense implantar-se amb una estructura pròpia? En general es va estar d’acord en que arribar a tenir una quota de mercat rellevant requereix una presència de l’empresa que difícilment es pot tenir a través de la figura del distribuïdor. El distribuïdor sol tenir un topall de compra i a més compra els productes que a ell més l’interessen, per tant resulta difícil dur una política comercial alineada a l’estratègia de l’empresa, si només es treballa amb distribuïdors.\nPerò està clar que per a una Pime és impossible tenir una presència a través de filial en tots els mercats en els que treballa. Per això és molt important que abans de decidir l’establiment d’una filial, cal tenir molt clar que el país te un mercat potencia suficient per al nostre producte.\nNo hi ha una resposta única a l’hora de determinar quan cal plantejar aquest canvi. Dependrà de cada sector i de cada empresa. En alguns casos l’ expansió internacional a un concret mercat passa inevitablement per implantar-se des d’un inici. En tot cas una referència clara és quan l’empresa porta varis exercicis estancada sense augmentar vendes en un determinat mercat, que te molt mes potenciat. Es probable que aquest estancament es mantingui si no es dona el salt a establir una filial pròpia.\nLes experiències d’implantacions que es van exposar demostren la importància que l’estratègia de la filial encaixi amb l’estratègia de la matriu. I Això pot fallar sovint quan la filial no es construeix sinó que s’adquireix per compra d’una empres ja en funcionament.\nUna altre de les idees que es van apuntar és que resulta molt més motivador per a l’equip que està gestionant la filial, tingui un objectiu de benefici, és a dir que tinguin llibertat per marcar els preus de venda i la matriu només controli els preus de subministrament dels productes a la filial. Especialment en mercats fora de la UE. Això lligat amb bonus de rendibilitat sol donar un bon resultat.\nFinalment es van apuntar algunes recomanacions per evitar errors:\nCal posar al davant una persona del sector i del país\nCal escollir be l’ ubicació que sigui de fàcil accés de des de la matriu ( vols directes , prop dels aeroports etc…)\nCal comptar amb un pressuposts mitjà d’entre 200.000 i 300.000 euros fixes anuals.\nEs molt important el suport financer , de màrqueting i de la Direcció especialment a l’ inici.\nPosar una persona de finances des de bon començament per controlar els comptes de la filial\nVetllar la selecció del personal contractat per la filial.\nTenir cura que la persona esta al front sàpiga gestionar personal i liderar equips\nFinalment cal destacar que la majoria dels participants van coincidir amb la dificultat de tenir bons resultats en el mercat alemany, malgrat estar presents amb una filial. Si be compensa pel prestigi i imatge que proporciona tenir clients en aquest mercat tan exigent.\nEMPRESES PARTICIPANTS AL WORKSHOP\nLAUDA ULTRACOOL, S.L.U.\nASUN CIRERA CABEZA\nCREACIONES DE VELOURS INDUSTRIALES, S.A.\nGARRAFAS GAMA, S.L.\nRUBIE’S SPAIN, S.L.


Un representant dels treballadors i funcionaris de la Diputació tindran presència en el tancament ordenat de Divalterra\nEl president, Toni Gaspar, ha proposat que siguen tècnics d'alt rang, entre ells el secretari i la tresorera de la corporació, els que piloten l'arquitectura de futur de l'empresa al costat dels polítics\nEl futur de l'empresa pública Divalterra, pertanyent a la Diputació de València, començarà a decidir-se a partir de la junta de setembre. El tancament ordenat de la mercantil, tal com van avançar els responsables de l'equip de govern de la corporació, estarà pilotat pels sis grups polítics amb representació en la Diputació, funcionaris d'alt rang i un representant dels treballadors de Divalterra, segons ha proposat aquest dimarts el president, Toni Gaspar.\nGaspar ha explicat la seua proposta en la junta extraordinària de Divalterra que ha tingut lloc minuts abans del ple ordinari del mes de juliol. “El què el tenim clar, que és un tancament ordenat en el qual l'arquitectura del futur de l'empresa siga el més unànime possible; un procés del que estaran convenientment informats l'oposició i els treballadors”.\nQuant al qui, el president de la Diputació ha avançat la seua intenció que el futur consell d'administració de la mercantil compte amb un responsable de cada grup polític i un representant dels treballadors, i que la resta del consell estiga integrat per funcionaris d'alt rang entre els quals estaran el secretari i la tresorera de la corporació, tots dos habilitats nacionals.\nEl president i la vicepresidenta de la Diputació, Mª Josep Amigó, han coincidit a l'hora d'insistir en el missatge de tranquil·litat als treballadors i treballadores de l'empresa pública. “Ara mateix estan desenvolupant la seua labor, molts d'ells en les muntanyes, i som nosaltres els que tenim la responsabilitat de resoldre aquesta situació sense que afecte al seu futur”, ha assegurat Gaspar, que ha insistit en el consens com a full de ruta en aquest procés: “El possible es fa i l'impossible s'intenta”. En paraules d'Amigó, “aquests dies hem demostrat que les coses s'estan fent amb normalitat i que les persones que treballen en Divalterra tindran garantida la seua continuïtat malgrat el tancament ordenat que s'ha decidit escometre”.\nLa junta de Divalterra d'aquest dimarts, l'última abans de l'estiu, ha aprovat, entre altres assumptes, el cessament com a conseller de l'ex president Jorge Rodríguez, agraint-li els serveis prestats, i l'aprovació dels comptes anuals de l'empresa, amb l'abstenció d'EU i Ciutadans i el vot en contra del PP. En aquest punt, la portaveu popular, Mª Carmen Contelles, ha preguntat a continuació a la portaveu d'EU, Rosa Pérez Garijo, pels motius que l'han portat a no signar aquests comptes en els dos últims exercicis, mentre que Pérez Garijo ha remès a la resposta per escrit que va formular en el seu moment.\nPle de juliol\nEl curs polític en la Diputació es reprendrà al setembre després del ple del mes de juliol que ha tingut lloc aquest dimarts. En el mateix, el president, Toni Gaspar, ha llegit una declaració institucional en la qual tots els grups han demanat que la Plataforma Logística de Requena, en El Rebollar, siga inclosa tant en els Pressupostos Generals de l'Estat com en els de la Generalitat Valenciana de cara al pròxim any.\nDesprés de l'aprovació dels diferents punts de l'ordre del dia, s'ha debatut la moció del grup popular sobre el recent examen C1 de la Junta Qualificadora de Coneixements en Valencià. El diputat Evarist Aznar ha proposat que la institució provincial trasllade al Consell la conveniència de programar una segona prova durant el present any “davant el malestar d'alguns opositors que consideren que l'examen no es corresponia amb els continguts publicats prèviament en la web”.\nEl diputat de Cultura, Xavier Rius, ha admès que “la prova d'enguany ha experimentat xicotets canvis per a adaptar-se a la normativa europea”, i ha considerat que “les queixes d'un opositor no poden posar en dubte una convocatòria els criteris de la qual de valoració estaven prèviament publicats en la web de la Conselleria”. Rius ha assenyalat que no té constància que la Conselleria haja rebut queixes i ha recordat que “ni tan sols s'han publicat els resultats”. La proposta ha sigut rebutjada amb els vots de l'equip de govern.\nEn el torn de precs i preguntes, el diputat Enrique Ortiz s'ha interessat pel temps i el cost que suposarà el possible trasllat del Teatre Escalante, el projecte cultural de la Diputació de València que va abandonar la seua seu tradicional al no estar garantides les condicions de seguretat del recinte. L'encarregat de respondre ha sigut el diputat d'Administració General i Patrimoni, Pepe Ruiz, que ha explicat davant el plenari que “estan encarregats els estudis per a conèixer al detall i poder valorar el cost tant temporal com a econòmic d'aquesta possibilitat que, en tot cas, no decidirà solament un diputat sinó l'equip de govern”.\nSource URL: https://www.dival.es/sala-prensa/content/un-representant-dels-treballadors-i-funcionaris-de-la-diputacio-tindran-presencia-en-el-tanc\n https://www.dival.es/sites/default/files/sala-prensa/video/WEB 2018.07.24 PLENO.mp4


La competència de la Fira Mediterrània I | El Pou\nLa competència de la Fira Mediterrània I\nper Emissari 2022, 16 d'octubre de 2020 a les 13:10 |\nHi ha una emprenedoria que ressalta per sobre de totes les altres. És la que emana de gent sense coixí econòmic, però amb molta empenta i il·lusió. Aquesta era la caixa d’eines d’un grupet d’okupes de Manresa, farts de sobreviure a base d’ajudes de l’estat, de beneficència, de repassar els contenidors a les millors hores, de petits furts a les classes dominants i de reciclar els coloms digestivament...\nEls vaig veure per primer cop a la llera del Cardener, un lloc que devien freqüentar com a mínim des de la nevada de farlopa i l’aparició dels "narcopelegrins" a la ruta ignasiana. Precisament, jo tornava de veure el peregrí de la barca, ja que des que el dietista em va recomanar reduir el consum de carn i menjar més peix per reduir la fatiga, gaudia dels peixos enfarinats del Cardener, i aquell dia fins i tot em vaig animar a fer el menú ignasià llepant crancs de riu i gripaus. I realment notava la diferencia als pocs minuts de consumir-los. La nutrició és molt important tant per a la fauna com per a la flora, sobretot si està adulterada. Em trobava a la llera del Cardener, a pocs metres d’ells, hiperventilat i, segons em semblava, recolzat en un arbre –tot i que en realitat ja havia caigut enrere i m’havia menjat un coixí de fulles, un esbarzer i ja duia les ulleres tortes. Ells estaven inspirats: «La nostra proposta de valor té l’avantatge que la gent no esperarà res de la Fira Cardenària. Aquests pretensiosos de la Mediterrània pretenen portar a Manresa artistes de massa lluny, i jo he vist alguns dels espectacles, evidentment gratuïts, i eren "trash"! Nosaltres ens centrarem en merdes artístiques de la zona del Cardener». Aleshores, crec que van intentar validar la proposta fent-me servir de públic, no recordo si els vaig donar permís, però era l’únic imbècil que estava contemplant l’escena, encara que només fos per raons psicomotrius. Un noi va plantar una llavor i va començar a ballar, l’altre va començar a tocar l’harmònica i una noia va relatar una rondalla delirant just després d’oferir-me un cigarret amanit.\nCrec que la gràcia del seu espectacle era que la planta creixés alimentada per l’ofrena artística –suposo que van aferrar-se a la premissa de l’arrel de la Fira Mediterrània–, i no els vaig voler desmoralitzar. Però quan ja estava a punt de perdre el coneixement, els gossos que portaven –que també feien pinta d’anar servits– van començar a orinar allà on hi havia plantada la llavor. Ho vaig trobar bonic... Quan em vaig despertar, la planta havia crescut i jo tenia la cara molla. En aquell moment, vaig pensar que una iniciativa amb propostes musicals, arts escèniques i cultura popular de quilòmetre zero podria ser interessant... Però bé, ja us explicaré com va anar la primera edició de la Fira Cardenària versus la 25a Fira Mediterrània.\nEl Cul del Pou, ESPÒILER 2022, fira mediterrània


Autoritzen la represa de les Lligues Catalanes Infantils - Federació Catalana d'Handbol\nAutoritzen la represa de les Lligues Catalanes Infantils\nmiércoles, 24 febrero 2021 / Publicado en Actualitat, Última Hora\nAhir es va rebre, a la Federació Catalana d’Handbol, la comunicació de l’autorització per part de la Generalitat de Catalunya per reprendre les competicions de la Lliga Catalana Infantil Femenina i la Lliga Catalana Infantil Masculina.\nProperament es faran públiques les normatives d’aquestes competicions i s’actualitzaran els calendaris, però us avancem que el cap de setmana del 06/07-03-21 està previst l’inici de la competició de la Fase Classificatòria i 1a Fase de la Lliga Catalana Infantil Masculina, i el cap de setmana del 13/14-03-21 està previst l’inici de la competició de la Fase Classificatòria i 1a Fase de la Lliga Catalana Infantil femenina.\nCal tenir present que a partir d’ara per a aquestes competicions:\n· No hi ha confinament de mobilitat comarcal per a partits i entrenaments.\n· Es segueix mantenint la limitació horària per a entrenaments a instal·lacions esportives i mobilitat nocturna.\n· Els horaris de partits s’hauran d’adaptar a l’horari de tancament de les instal·lacions (21:00 h)\n· Els partits amistosos segueixen sense estar autoritzats.


MUNTANYES PER A TOTS: AMB LES DONES I AMB LA MAR CAL SABER NAVEGAR\nBon diumenge a Cala Montgó per realitzar sortida clàssica a la Roca Foradada. La mar ja era preparada quan vàrem arribar. A nosaltres encara ens faltava un café amb llet ..... i potser un entrepà també. Desprès de l´explicació de material, repartiment, etc. ens endinsem a la mar, sabent que de tornada tindrem vent de Xaloc ( vent de sud-est) no molt habitual a casa nostra, i que com diu la dita: Vent de Xaloc, mar molta i peix poc !!!!!\nDurant el trajecte, anem contemplant espadats, coves ( d´en Tomàs Ras, les tres coves, ...) i ja de tornada fem una parada a la Cala Ferriola, per tal de fer un bany i refrescar-nos ( tot i que tothom es refresca com vol, oi Jordi ?)\nFinalment a la foto finish són les noies les que finalitzen en primera posició .... per això de ser uns "gentlmean´s". Per cert, Felicitats a tothom per no ofegar-se i no vomitar !!!!!, però a la pròxima ..... ME PIDO MOTO !!!!\nPublicat per Oscar a dimarts, d’agost 03, 2010


Llista Blava, el club que mira a Europa\nActualitzada 27/02/2019 a les 15:56\nL’hoquei és una de les disciplines més arrelades al nostre país, i de tots els clubs lleidatans el Llista Blava és el més emblemàtic. Juga a la màxima categoria i l’any passat va proclamar-se campió de la copa CERS europea. Amb més de cent cinquanta jugadors en totes les categories, el Llista aposta per la base amb la intenció de consolidar el futur.\n© femení. El club vol fomentar i consolidar la presència de noies al Llista per fer un equip professional a llarg termini.\nPosar-se els pantalons curts i la samarreta, les genolleres i els protectors de la cama, cordar-se els patins. Enfundar-se els guants, agafar l’estic, sortir a la pista i lliscar amb una naturalitat envejable. “El més idoni és començar a patinar als tres o quatre anys; els que comencen ben aviat ho interioritzen i es mouen amb una desimboltura que els dona molta confiança a l’hora de començar a introduir l’estic i la pilota”, explica Marc Solé, més conegut com a Marsu. És de Piera i va jugar tota la vida fins als trenta-tres anys en diferents clubs catalans. Actualment és el coordinador i director esportiu del Llista. “Quan em van proposar venir a Lleida em va motivar poder fer un bon treball amb la base i també el suport per incorporar noies a l’hoquei. Sempre n’hi havia hagut en les categories més inferiors i el nostre objectiu a llarg termini és aconseguir col·locar un equip a l’OK Lliga femenina”. El repte és ambiciós, a l’alçada d’un club que va començar en un solar de Balmes i és l’actual campió d’Europa de la Copa CERS.\ncampions. Celebració de la copa CERS conquerida durant la Final Four celebrada a Lleida a finals d’abril del 2018\n“Avui dia el Llista està consolidat com un dels equips més sòlids de la màxima categoria estatal, però aquest ha estat un camí llarg que no sempre ha estat fàcil”. Juanjo Santisteve és un dels veterans del club, va començar a finals dels seixanta, quan tenia dotze anys. “No havia vist mai uns patins i en vaig demanar uns per reis, al cap d’un temps Manolo Solís em va enredar a jugar amb el club”. Tot i començar a les portes de l’adolescència, Santisteve va arribar al primer equip del Llista i és dels jugadors que van consolidar l’equip a Primera divisió nacional. “Aleshores encara jugàvem a l’aire lliure i quan ens tocava jugar a Oviedo, la Corunya o Madrid els viatges eren una odissea. Ara els jugadors no cobren gaire i no es poden guanyar la vida a la pista, però aleshores no cobràvem res i jugàvem a l’aire lliure encara que fos hivern i plogués. De fet, si plovia jugàvem amb rodes d’alumini i aleshores ens movíem amb avantatge.”\nporteria. Actualment els porters són els jugadors més ben protegits. Fa trenta anys no portaven ni casc\nEls esports minoritaris resisteixen gràcies a la gent que els viu amb una passió innegociable. Si no fos així, jugadors com Andreu Tomàs no aguantarien el ritme frenètic de viure a Tremp, treballar a Llavorsí d’enginyer per a Enher i entrenar-se amb el primer equip del Llista Blava. Jugador clau de l’actual plantilla, no és un heroi excepcional, és un exemple del sacrifici que demana mantenir-se a l’elit d’un esport minoritari: “La gran majoria dels jugadors de la màxima categoria no podem viure de l’hoquei i ho hem de combinar amb altres feines; això no és fàcil quan has de rendir a la màxima categoria; ho fem perquè estimem aquest esport i el club.”\nfemení. El club vol fomentar i consolidar la presència de noies al Llista per fer un equip professional a llarg termini\nMolts jugadors es posen uns patins per tradició familiar, com el Pol Besora, actual porter del Júnior i de primera catalana i entrenador de porters de categories inferiors: “El meu tiet em va regalar uns patins i des d’aleshores que m’hi he dedicat. De petits tots passen per la porteria fins que sempre surt algú que s’hi vol quedar de titular, jo vaig fer el pas i n’estic molt content, tens una visió molt particular del joc i una responsabilitat especial.” Tant és si l’objectiu és arribar a ser professional o senzillament fer un esport per passar-ho bé, l’hoquei transmet una energia especial i això també ho saben i viuen les xiquetes que cada setmana s’entrenen dos tardes. En lloc de l’artístic van preferir els estics, el marcatge, l’estratègia i marcar gols. “És un esport prou complet, amb un cert contacte i molt fair play, quan els pares ho veuen en directe perden la por”, comenta Marsu.\nrodar de petits. Si no tenim qualitats innates extraordinàries, l’edat ideal és començar a patinar als tres anys\nLa Noemí Pastells té dos dels tres fills al Llista i ho corrobora: “Aquí no és com en alguns camps de futbol, els pares i mares venim a animar i ens ho passem molt bé. Gràcies als fills hem descobert un esport que malauradament no surt mai gaire per la tele. Aquí aprenen valors com la companyonia, la concentració i el treball en equip.”\nEl Llista Blava viu un moment dolç: el primer equip competeix a la màxima categoria, l’economia està sanejada i té un planter a punt per esperar el seu moment de glòria.\nnoms clau. Andreu Tomàs és jugador\nuna història sobre patins\nEl Llista Blava va néixer per casualitat i ara juga a Europa\nLa relació d’amor entre l’hoquei i Catalunya és molt vella, es remunta a principis del segle XX, quan a la pista de patinatge de l’Sportmen’s club de Barcelona s’hi va jugar el primer partit amistós entre aficionats. Aquesta posada en escena prematura no es va traduir en equips i campionats fins un parell de dècades més tard. Amb el pas dels anys van anar sorgint clubs de jugadors i fins a la temporada 1915-16 no es va organitzar la primera lliga de Barcelona. Durant la dècada dels anys vint l’esport s’anava obrint pas fins que l’any 1930 es va fundar la Federació Catalana d’Hoquei Patins i es va fer el primer campionat de Catalunya a l’Skating Club de Barcelona.\nDesprés de la Guerra la Federació va passar a ser controlada per les autoritats franquistes i se la va subordinar a la recentment creada Federació Espanyola. Als anys cinquanta, i sota la influència de José Antonio Samaranch, que havia jugat a hoquei, aquest esport va rebre un fort impuls arreu del país, com va ser el cas del Juneda, club que encara existeix. Concretament el Llista va fundar-se l’abril de 1951, quan un grup d’amics es van ajuntar amb la idea de fer un club de futbol. Segons va explicar el primer president del club, Ramon Barrufet, traspassat el 2016, en un reportatge sobre el 65 aniversari del Llista: “En aquella època vam establir amistat amb Pepe Ibero, un jugador de Girona que va venir a viure aquí perquè el seu pare era militar. Ell ens va convèncer de fundar un club d’hoquei.” Cap dels joves no hi havia jugat abans i tampoc no tenien diners: “Al final ens vam dir Lista Azul perquè les primeres samarretes amb què vam jugar ens les havia cedit Ramon Vilaltella, aleshores directiu del Lleida de futbol”, recordava Ramon Barrufet en declaracions a SEGRE mesos abans de morir.\nDes d’aleshores el club ha passat per diverses pistes, la primera en un solar que hi havia a la cantonada de l’actual plaça Cervantes amb Balmes i Joan Baget. Després de passar pel frontó que hi havia a la part baixa de Prat de la Riba (actual Condis), el velòdrom del Camps d’Esports o el pavelló de la Bordeta, el Llista ja fa uns quants anys que ha consolidat el pavelló Onze de Setembre com la seua pista de referència. El 1993 va decidir catalanitzar-se el nom i dir-se Llista Blava. Als anys setanta va aconseguir pujar i consolidar-se a Primera Nacional, i vint anys més tard va fer el salt a la d’Honor, actualment l’OK Lliga. És el club de la ciutat amb el palmarès més solvent, l’any passat van assolir la fita més important de la història del club al guanyar la copa CERS, la segona competició europea més important. A Lleida hi ha altres equips històrics com el Bell-lloc, el Cadí o el Juneda.\nPresident del Llista Blava\nFa més de deu anys que és el president del club. Soc la cara visible d’una junta que va assumir les regnes en un moment complicat.\nVan ser temps difícils, el club estava a punt de desaparèixer. L’any 2008 es va convocar una assemblea extraordinària amb l’objectiu de dissoldre el Llista. Eren moments dramàtics, el president estava sol i no es veia amb cor de seguir lluitant. Es va baixar de categoria i també es van quedar sense equip. Estem parlant de finals de temporada. Aleshores un grup de pares que dúiem els fills a les categories inferiors ens vam embolicar en una aventura que semblava gairebé impossible: salvar el club.\nSe’n van sortir prou bé. Vist amb perspectiva sembla fàcil, però vam suar de valent. Vam fer una junta gestora i vam contactar amb l’Albert Folguera, que era de Bell-lloc i coneixia el mercat. Vam muntar un equip com vam poder i per salvar la categoria i ens en vam sortir.\nUna història èpica, Folguera encara és l’entrenador del primer equip. Després vam engrescar jugadors lleidatans que per diversos motius havien marxat perquè tornessin. L’objectiu era fer un equip que tingués la base en els jugadors de casa.\nDeu anys més tard, com valora l’aventura? Amb molta satisfacció. Quan vam entrar el club invertia molts esforços al primer equip i pràcticament no tenia base sobre la qual construir el club i fer planter. En deu anys hem revertit la situació i ara tenim més de 150 fitxes des dels tres anys fins al primer equip. Això vol dir que en poc temps ja començarem a tenir jugadors amb prou qualitat per jugar al primer equip formats íntegrament al club.\nLa base és la clau del Llista? I ser molt curosos amb les despeses per no gastar més del que tenim. Apostar per fer una feina a llarg termini ha estat també molt important, creure en el planter i comptar amb un cos tècnic compromès amb el projecte. L’any passat en vam recollir els fruits més especials quan vam guanyar la Copa CERS.


EL REPUNT - BLOG DE JOSEP L. PITARCH: SETMANA DE POLVOS REALS I D'ALTRES HISTÈRIES\nSETMANA DE POLVOS REALS I D’ALTRES HISTÈRIES\nLa passada ha estat una setmana que s’ha sabut tot d’uns polvos molt especials, acceptant el polvo espanyol pel que diem fotre un clau en català, o follar. El castellanisme sexual, donada la penetració que té en la nostra parla popular i tractant-se del mateix rei d’Espanya, crec que ens el podem permetre, com una llicència, amb reserves i tot el respecte.\nPerò com els mitjans han ha donat tanta ressonància al fet, crec que hauríem de fer alguna reflexió, que jo resumiria en dos punts. Primer, constatar que aquesta gent real no és ni excepcional ni exemplar, sinó tan putera com qualsevol de nosaltres, i per tan no està gens malament que se sàpiga que fan el que tots: follar, quan se’ls unfla la bragueta.\nSegon. La diferència entre ells i nosaltres és que els ciutadans i ciutadanes normals (els qui paguem els impostos, per entendre’ns), ens hem d’organitzar la festa, cercar el lloc apropiat i pagar el llit, la beguda i els condons. A aquesta gent, però, els surt de franc, perquè se’ls organitza l’orgia i els l’ha paguem nosaltres, fins i tot el silenci de la senyoreta que es fotia el rei, que ens ha costat milions, sense factura ni IVA.\nEn conclusió, crec que, per una banda, cal deixar-los tranquils i que facen amb el seu sexe el que vulguen i que se tiren a qui/a la qui vulguen, això sí, sense discriminacions per raons d’edat, de religió, de raça, ni de sexe. Per altra banda, però, s’ho han de pagar ells, tot, i si no porten diners al damunt, que en demanen prestats a l’escorta o que es facen una palla. Qui en vulga saber més sobre aquesta gent pot llegir el llibre “Els Borbons en pilotes”.\nLa mateixa setmana passada d’aquesta història real, que ha escandalitzat la beateria i els monàrquics, i que ha fet obrir els ulls al veïnat en general, indignat a la gent més civilitzada, republicans inclosos, també ha estat motiu d’histèria les nevades, les ventades i la pluja desmesurada. Hem tingut molt mal oratge, doncs, i algú s’ha imaginat que el món s’acabava, especialment els noticiaris de les televisions que han tret els aspectes més tenebrosos: ensorraments de carreteres i de cases, caigudes de grans instal·lacions elèctriques, desaparició de passejos marítims i de platges senceres....\nEn realitat, aquestes tempestes no han estat gens extraordinàries o excepcionals, perquè de tant en tant n’hem tingudes d’iguals o gairebé, però no ens en recordem suficientment, sinó vagament, perquè no són fixes, és a dir, que venen quan venen. El que passa és que no estem suficientment preparats per a suportar aquestes situacions, que de tant en tant ens afecten. Ni ho estem psicològicament nosaltres, ni ho estan les autoritats, que no fan altra cosa que improvisar, quan passa cap desgràcia, en lloc de prevenir les situacions, especialment en els projectes de llarg recorregut i d’alta volada, vull dir les infraestructures.\nSabent que sempre neva a les mateixes comarques, per exemple, com és possible que no s’hi disposen de més mitjans per a aquestes zones? L’AVE, per exemple, amb tanta inversió, com es possible que no puga superar una nevada? El mateix podem dir dels barrancs i les zones inundables, que haurien d’estar sempre expedites. De les construccions i instal·lacions urbanes, amb edificis en zones baixes...\nDe tota manera, com ens agraden les pel·lícules, en situacions com les de la setmana passada la imaginació d’alguns vola més del compte i creiem que la cosa és gairebé apocalíptica. Abans estàvem més preparats per a suportar-ho tot, fins i tot aïllaments de dies sencers, vora el foc, quan sols eixíem al corral, a posar de menjar als animals. I sabíem coses tan sàvies com que vora el riu no s’havia de fer cap niu (casa)... Recorde gran nevada, quan jo tenia quinze anys i aní a Formiche Alto (Terol) a ca l’oncle rector: h vàrem estar tres setmanes encauats vora el foc, menjant i bevent. Si ningú s’hi hagués posat malalt, ho hauria tingut molt fotut, però o se n’hauria reeixit, o mort i cap ràdio hauria donat la informació. Ara, però, quines hecatombes!\nPerò com els humans som així de contradictoris, ahir mateix, a la premsa, junt a ingenus relats de les penalitats, n’hi havia alguna informació més gratificant, com la família que anava a Mora de Rubielos a veure la neu “i no hem pogut passar de Barraques, de tanta neu, ens arribava fins l’engonal (la ingle, en castellà), ens ho hem passat guai...” Així és que uns ens ho hem pres amb “normalitat”, alguns han anat de festa, altres s’ho han passat molt malament... Així és la vida, una histèria.\nDavant la catàstrofe, el govern s’ha disculpat (enguany es disculpen per tot) dient que no sabien el que ens anava a caure a sobre. Imperdonable l’excusa, perquè de previsions metereològiques no se’n podien queixar. Curiosament, les companyies elèctriques sí que havien previst apujar els preus, de manera bèstia i abusiva, amb el consentiment del govern, tal com ho havia deixat preparat el tal Sória. També, segons m’ha contat un amic que porta un camió, alguns hostals de carretera s’havien preparat de senyoretes, per a rebre els aïllats per la neu i fer-los companyia... El ministre, però, no s’ho esperava.\nÉs possible que el ministre s’informe amb el Calendari Zaragozano, que sols preveia per a la setmana passada: “vents forts del S i SO, que portaran ruixats; giraran després a l’O i a l’E, continuant un temps rúfol, amb molts núvols, fins quedar més tranquils...”. Evidentment, si fou així, s’havia confiat amb qui no devia i hauria de demanar perdó per això. Precisament, tinc una nova parenta, que és siberiana, d’una ciutat a la vora de l’Àrtic, que ha hagut d’anar a soterrar la mare (avions i trens). Ens telefonava que estaven a 50 graus sota zero, que tot anava bé i que d’ací poc regressaria... Imagineu el nostre govern organitzant l’enterrament...\nPublicat per Josep L.Pitarch a 19:09


Els veïns de Verdum pretenen manifestar-se pel banc – NouBarris.Net\nEls veïns de Verdum pretenen manifestar-se pel banc\n31 d'agost de 2000 admin Porta, Verdum\nEl banc obliga a canviar de lloc la terrassa d’un bar\nEls veïns de Verdum, al barri de Porta no renuncien al seu banc, i estan disposats a manifestar-se per reclamar-lo. El banc, que era situat a prop del carrer Bunyola, va ser tret per l’Ajuntament perquè per la seva situació, enfront d’una caixa i una joieria, podia ser perillós per als clients d’aquests establiments. El propi joier va sol.licitar al Districte que se l’emportessin d’allà perquè tenia por que algun lladre vigilés el seu negoci des del banc. Un nou banc va ser col.locat uns metres més enllà, just al davant d’un bar, al que se li ha comunicat ahir que ha de moure la seva terrassa per no impedir l’accés al banc. Els veïns, però, no accepten les explicacions dels tècnics de l’Ajuntament i al.leguen que els hi cal un lloc per a sentar-se més a prop, just on era el primer banc, degut als problemes de movilitat que pateixen algunes de les persones que hi viuen en aquell bloc. Com a mesura de pressió volen demanar el permís per a fer una manifestació.\n1 de setembre de 2000 Els veïns de Verdum pretenen manifestar-se pel banc\n7 d'octubre de 2003 L’equip comunitari de Verdum reclama un casal de barri\n27 de setembre de 2010 L´informatiu de Nou Barris avui a les 12.05h a Barcelona Televisió\n← Queixes per les places brutes\nEls veïns de Verdum pretenen manifestar-se pel banc →\n3 minuts ago Gran diumenge de Vermuth. #musclos #mejillones #mejillon #vermuth #escabeche #lapetancabaralcudia #escabetx #9b #noubarris #9barris #sardinas #sardina #sardines #seitons #boquerones #tapagratis #champi ñones #ensaladillarusa #barna #tapaconlabebida #tapaamblabeguda #encurtidos #pickels


França demana des de hui el certificat Covid per a entrar a bars i restaurants - À Punt\nFrança demana des de hui el certificat Covid per a entrar a bars i restaurants\nLa mesura ha provocat protestes multitudinàries arreu del país\nManifestants contra el certificat Covid a París / Benoit Tessier (Reuters)\n09 d'agost 2021 - 06:30\nA França, el certificat Covid passa des de hui a ser obligatori per a accedir a l'interior de bars i restaurants. Fins ara s'exigia només per a entrar en espais culturals. El govern, però, ha rebaixat les exigències i s'acceptaran els autotests.\nEn aquesta línia, les proves negatives presentades s'hauran d'haver fet en les 72 hores anteriors i no les 48 que l'executiu gal havia proposat, tal com va anunciar aquest diumenge el ministre de Sanitat Olivier Verán.\nLes persones que no hagen rebut la pauta completa de vacunació o superat la malaltia, en principi, havien de presentar una prova PCR o un test d'antígens negatius. Preocupat per la demanda d'aquestes proves diagnòstiques, el govern francés ha decidit acceptar els autotests que estan de venda en farmàcies.\nCertificat Covid: on és necessari i com aconseguir-lo\nFrança demana des del 21 de juliol el certificat Covid per a accedir a espais d'oci o culturals i vol obligar el personal sanitari a vacunar-se abans del 15 d'octubre. Aquestes mesures per a fer front a la pandèmia han provocat un seguit de manifestacions multitudinàries en contra.\nDes del Ministeri de Sanitat francés, però, s'assegura que els manifestants són una minoria i que l'ampliació de l'ús del certificat Covid no és una obligació de vacunació encoberta per a la població general del país.\nIsrael torna a exigir l’ús de mascaretes en exteriors i no descarta un nou confinament


Black diamond Camalot X4 Offset Multicolor, Trekkinn\nDescripció Black diamond Camalot X4 Offset\nDissenyat per protegir on cap altra lleva pot, el Camalot Offset X4 fusiona el rang d'expansió sense precedents dels nostres Camalots amb un disseny lòbul de desplaçament per a les cicatrius de l'pin, bengales i altres col·locacions no uniformes.\nEls ressorts de lleva X4S incrustats permeten una amplada del cap súper estret, i la tija flexible, disposa de perles d'alumini de protecció per protegir el cable sense comprometre la flexibilitat. El X4 Offset també compta amb lòbuls anoditzat i un codi de colors profunda Dyneema per a una ràpida identificació.\nEix doble (0.75 / 0.5 i 0.5 / 0.4) i Stacked Eix Tecnologia (0.4 / 0.3, 0.3 / 0.2 i 0.2 / 0.1) proporcionen gran varietat d'expansió\nAmple del cap estret i el disseny en forma de lòbul de desplaçament de forma segura en les col·locacions no uniformes\nComptes amb armadura d'alumini protegeixen tija cable sense comprometre la flexibilitat\nSwage simètrica i calenta barra de gallet forjat proporcionen força i maneig ergonòmic\nAnoditzat lòbuls externs i lleuger, però de color durador codificat profunda Dyneema per facilitar la seva identificació i diferenciació\nPes: [0.1 / 0.2] 53 g (1,9 oz)\nForça: [0.1 / 0.2] 5 kN (1124 lbf)\nRang: [0.1 / 0.2] 8.4 13.8 mm / 9.9 16.5 mm (.33 .54 a / 0.34 0.65 in)\nEstàs a punt de comprar Black diamond Camalot X4 Offset? Tots els productes de la marca Black diamond tenen la millor qualitat perquè puguis gaudir de l’esport sense complicacions. Fes la compra del Black diamond Camalot X4 Offset amb total confiança i rep el paquet en pocs dies. Tenim un ampli catàleg de material de muntanya i tot tipus de complements que necessitaràs per practicar aquest esport. Volem apropar-te les millors ofertes de trekkinn!\nCaracterístiques Black diamond Camalot X4 Offset\nTecnologias Black diamond Camalot X4 Offset\n$ 69.43 $56.95\n$ 77.97 $63.95\n$ 64.54 $52.95


Biblioteca Torras i Bages: Presentació del llibre "Què fa la guarra de la teva veïna?"\nPresentació del llibre "Què fa la guarra de la teva veïna?"\nQui no té o no ha tingut mai una veïna que et desperta la curiositat per conèixer millor el seu dia a dia? El plaer de mirar sense ser vist, el plaer d'imaginar el que als ulls sembla insinuar-se... El plaer indescriptible de tot el que resta amagat, perquè què fas tu quan tanques la porta del cancell de casa teva? Dues veïnes, dos pisos separats per un carrer. La Patri té una doble vida i es treu un sobresou amb el que més li agrada, que és el sexe. És intrèpida, arrauxada, sexualment molt segura i amb pocs amics… Ah, i conviu amb un gos, el seu gos, el Margi.\nMontse Solé ha publicat Salutacions Expressives i ha participat en la novel·la col·lectiva L’arbreda ebrenca. És cofundadora del projecte artístic SalmaldonArt, premi al millor programa cultural Diputació de Tarragona 2011 pel “SalmaldonTv”, el qual codirigia i copresentava. Premi de la revista The Secret i la Fundació Gaudí 2013 pel relat "Dimecres". Ha treballat en diversos mitjans de comunicació, ràdio i televisió. Actualment, col·labora a Ràdio 4 i escriu a la revista digital HelpCatalonia.\nDilluns 18 de maig, a les 19.30 hores:\nPresentació del llibre Què fa la guarra de la teva veïna?\nA càrrec de l’autora Montse Solé


Home - Tourist info Vinaròs - Sicted\nÉs un projecte de millora de la qualitat de les destinacions turístiques promogut per la Secretaria d’Estat de Turisme (SET), amb el suport de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies (FEMP), que treballa amb empreses/serveis turístics de fins a 32 oficis diferents, amb l’objectiu últim de millorar l’experiència i satisfacció del turista.\nEl SICTE Destinacions-SICTED és una metodologia que proporciona un sistema integral i permanent de gestió de la qualitat en una destinació turística amb una nova concepció dels resultats esperats, un enfocament cap a la millora contínua i una actitud de recuperació i posada en valor dels recursos i de l’espai.\nEl distintiu és el suport que acredita el compliment dels requisits establerts en la metodologia i reconeix l’esforç i el compromís amb la qualitat i la millora contínua, al mateix temps que distingeix l’empresa davant la competència.\nEmpreses de Vinaròs adherides al SICTED\nRestaurant “la Isla”\nDavima – Lloguer de vehícles\nSICTED ofereix, de manera GRATUÏTA, a les empreses/serveis adherits un pla de formació, visites d’assistència tècnica i grups de treball per desenvolupar propostes de millora per a la destinació. Si la teua empresa està relacionada amb el servei al turista i desitges formar part d’aquest Sistema de Qualitat, contacta amb el Departament de Turisme, adreça electrònica: turisme@vinaros.es\nMés informació www.calidadendestino.es


Valtònyc commemora un any d’exili amb nou disc (Júlia Manresa)\nValtònyc commemora un any d’exili amb nou disc\nValtònyc està condemnat a tres anys i mig de presó per enaltiment del terrorisme, injúries greus a la Corona i amenaces\n3 min. Brussel·les 23/05/2019 22:53\n“Fa un any que vaig marxar de casa”, deia dijous dalt d’un escenari d’un centre cultural de Brussel·les el raper Valtònyc, l’àlies de Josep Miquel Arenas. Amb l’aniversari del seu exili de Mallorca, el músic vol tancar una etapa per començar-ne una de nova amb la presentació d’un nou disc: Piet Hein. Valtònyc està condemnat a tres anys i mig de presó per enaltiment del terrorisme, injúries greus a la Corona i amenaces, un periple judicial que va començar quan tot just tenia 18 anys, i admet que tenia moltes coses per aprendre. “Valtònyc era un personatge més provocador i menys intel·ligent, es ficava amb tothom sense importar-li res”, confessa. El canvi de mentalitat també es nota al disc, que fusiona jazz amb hip-hop i té un to més sentimental, menys agressiu, però igualment crític i reivindicatiu. A l’escenari va explicar com havia marxat de Mallorca, entre aplaudiments del públic, en què hi havia els seus advocats i també exiliats com Adrià Carrasco o Clara Ponsatí. Però també va explicar com a Bèlgica hi ha trobat una família que li ha fet sentit “amor pur”. Així presentava un dels seus amics, amb qui va cantar una cançó.\nPiet Hein és un heroi nacional flamenc de la guerra contra Espanya de finals del segle XVI que va “destruir la imatge i l’economia d’Espanya” després de ser-ne presoner. Està convençut que, com Piet Hein, “ja ha derrotat l’Estat per tres a zero”. Però, després d’esgotar el front judicial, creu que toca fer una altra cosa: “ Piet Hein és més moderat, mira més les lletres, no només busca la provocació directa. No penso el mateix ara que quan tenia 18 anys. Tots madurem i Valtònyc arriba un punt que ha de morir”.\nPiet Hein ha estat publicat per una discogràfica belga, i no autoeditat com els últims. Ha pogut ser així perquè ha aconseguit finançament públic belga. “Espanya subvenciona toros i Bèlgica subvenciona música. Allà soc un terrorista i aquí un ciutadà lliure que pot demanar una subvenció”, etziba el raper. En l’elaboració del disc hi han participat músics catalans i també belgues. Per presentar-lo va comptar amb la col·laboració de Cesk Freixas, que va inaugurar un concert dedicat a l’exili amb cançons com l’ Estaca de Lluís Llach o Al vent de Raimon.\nQue Valtònyc hagi madurat i que això es noti al disc no vol dir que estigui penedit, explica. “Només em penedeixo d’haver fet lletres masclistes i homòfobes”, assegura fent autocrítica. Vol tancar una etapa i, amb temes com Cançó de foc, vol deixar clar que la lluita continua però que “ara toca fer música”.


El baptisme, la millor denominació d’origen\nEns podria passar el mateix que a Joan, el deixeble de Jesús, que fins i tot recorda l’hora del seu primer encontre amb Ell, si recordéssim, el dia, l’hora i el lloc del nostre baptisme. Per això, va bé que ens demanem si del nostre baptisme -com a primer encontre amb el Senyor- valoram i vivim la seva vertadera dimensió. Posats a celebrar-ho tot, quina importància don a l’aniversari del meu baptisme? El seu record, m’encoratja a viure avui el seguiment de Jesús com a Senyor de la meva vida, com el qui ho és tot per a mi? Recordar-ho i fer-ne acció de gràcies, fa més intens el sentit de pertinença a l’Església, que m’ha acollit i m’acompanya?\nUn dia ben concret, en rebre el do del baptisme, vam ser acollits per l’Església i incorporats a ella com a membres de ple dret. Gràcies a l’encarnació de Jesús, ens trobam davant la nostra millor denominació d’origen, la que té la seva arrel en Déu: fills de Déu en el Fill per l’acció de l’Esperit Sant en nosaltres. Quan Jesús diu «vindrem a viure amb ell» (Jn 14,23) es refereix a cadascú de nosaltres, receptors d’aquest do gratuït. És el millor que ens podia passar: adquirir màxima dignitat i ser acceptats en la comunió d’una Església que és comunitat de germans i vol que estiguem contents de ser-ho.\nIncorporats a Jesucrist pel baptisme, la salvació que Déu ofereix als seus fills reclama la nostra resposta creient i adhesió lliure. Com a resultat, rebem la millor notícia, que és la participació de la mateixa filiació que Jesús, d’aquí la nostra identificació amb ell i la font del nostre compromís baptismal de fer-lo present en la missió de passar per tot arreu fent el bé. Aquesta és la resposta que brolla de la unció que ens fa forts i àgils per a realitzar avui la missió de Jesús enmig de la nostra societat.\nConcretant-ho. La pràctica de la justícia, la construcció de la pau, l’estimació mútua, la passió per estendré el bé i donar la salut als dominats pel mal resumeix aspectes importants de la missió social que l’Església té encomanada, i que, al seu torn, encarrega als batiats a posar en obra per la força de l’Esperit Sant. Viure com a batiats significa contribuir amb corresponsabilitat a què la nostra societat s’organitzi segons Déu, un compromís que tot batiat assumeix per la confiança posada en el Senyor.


Assaigs clínics: el llarg camí del desenvolupament de nous fàrmacs - El·lipse\nCiència i societat, Recerca 14.04.2008\nAssaigs clínics: el llarg camí del desenvolupament de nous fàrmacs\nCalen, de mitjana, 12 anys per desenvolupar i aprovar un medicament, amb un cost d’1.000 M €. L’última part d’aquest llarg recorregut és la seva avaluació experimental en humans: els assaigs clínics.\nAssaigs clínicsDesenvolupament de fàrmacsFarmacologiaInnovació\nEl desenvolupament de medicaments és un procés llarg i costós. Els assaigs clínics són l'última part. Foto de freestocks.org a Unsplash\nAvui en dia hi ha varis milers de medicaments al mercat. En aquests moments es triga, de mitjana, uns 12 anys per desenvolupar i aprovar un fàrmac, amb un cost mig de més de 1000 M€. La darrera part d’aquest llarg procés – després de mostrar l’efectivitat i manca de toxicitat de la molècula en estudi per altres mètodes -és la seva avaluació experimental en humans: els assaigs clínics. Aquests es divideixen en 3 fases:\nFase I: s’estudien, en voluntaris sans, els efectes farmacològics i tòxics del producte i com aquest es distribueix, es metabolitza i s’elimina del cos. Es a dir els seus efectes farmacocinètics i farmacodinàmics.\nFase II: es realitza amb un nombre limitat de pacients i té com a objectiu conèixer l’eficàcia del fàrmac i establir la relació dosi-resposta en una malaltia o símptoma.\nFase III es fa en un nombre més ampli de pacients, varis milers, i confirma l’eficàcia i la seguretat del fàrmac amb una avaluació dels possibles efectes indesitjats.\nPer tal d’obtenir resultats rigorosos i objectius, els assaigs compten amb un grup control per demostrar si el nou medicament és millor que un placebo o un medicament de referència. A més, els assaigs són en general “doblement cecs”, és a dir, ni l’investigador ni el pacient saben si aquest està rebent el nou fàrmac, el control o el placebo.\nEls assaigs clínics són l’última part del desenvolupament de fàrmacs. Es fan amb voluntaris que signen un consentiment informat i han de ser aprovats per comitès ètics.\nEls assaigs clínics són molt regulats i controlats. Abans de fer qualsevol assaig clínic, el seu protocol i la informació que es proporcionarà als possibles participants ha de passar per un Comitè Ètic d’Investigació Clínica (CEIC), com el que existeix a l’IMAS. El comitè comprova l’interès científic i mèdic de l’estudi, la relació risc/benefici i la conformitat amb les bones pràctiques metodològiques.\nEls participants han de ser informats de la finalitat i els riscs i beneficis de la recerca a la que se sotmeten, i signar un consentiment de forma lliure, tot i que poden abandonar l’assaig en qualsevol moment. A més, cal que cada protocol sigui desprès autoritzat per l’Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris. Finalment si tot va bé, el medicaments serà aprovat a nivell nacional per l’esmentada Agència o bé per l’Agència Europea de Medicaments (EMEA), si el registre és a nivell europeu.\nAl Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona (PRBB) existeix una instal·lació de l’Institut Hospital del Mar d’Investigacions Mèdiques (IMIM) amb 12 llits per a fer assaigs clínics de fase I.\nUna tècnica que podria revolucionar el desenvolupament de fàrmacs\nJoan Ballester (ISGlobal) rep una beca ERC "Proof of Concept"


Consells per al manteniment dels implants dentals | Blog Clínica Ahoa\nPer Iñaki Cercadillo | Ahoa, Consells, Implantologia dental | 0 comentaris | 21 juliol, 2016 | 0\nUn bon manteniment dels implants dentals és fonamental perquè ens durin tota la vida. El primer que hem de tenir en compte és que cada cas és diferent, i el millor és deixar-nos aconsellar pel nostre dentista sobre les atencions específiques que requereixen els nostres implants.\nPer què cada cas és diferent? Doncs perquè hi ha molts factors que influeixen en la nostra salut bucodental, no només el fet en si que tinguem un implant. Els nostres hàbits d’higiene dental, la nostra salut en general, la nostra dieta, i fins i tot factors genètics influeixen en l’estat de la nostra boca, i per tant ho hem de tenir tot en compte per cuidar els nostres implants i fer que funcionin i es conservin perfectament durant tota la vida.\nTot i així, hi ha alguns consells que hem de tenir al cap si portem implants dentals. Perquè, encara que els implants no pateixen càries com les dents naturals, sí que es poden veure afectats, per exemple, per inflamació o infecció a les genives, per pèrdua de massa òssia, o fins i tot afluixar-se per l’ús o el pas del temps. En tots els casos, la prevenció és fonamental per evitar complicacions futures.\nLes revisions són essencials\nÉs cert que tots els dentistes insistim molt en les revisions, però ho fem per unes bones raons.\nPer començar, hem de fer un control regular no només de la conservació de l’implant, sinó de les genives, mucoses i os, amb radiografies si cal.\nPer exemple, les malalties periodontals són una causa habitual de pèrdua de peces dentals, i les hem de tenir ben controlades un cop haguem substituït aquestes peces per implants.\nAixí, la revisió se sol acompanyar amb una higiene dental realitzada per un especialista, ja que és necessari netejar la tosca i la placa bacteriana acumulades al voltant de l’implant, tant per sobre com per sota de la línia de les genives.\nEls implants també es poden afluixar, ja sigui per l’ús o simplement pel pas del temps. Això es detecta i soluciona fàcilment en una revisió, només cal netejar-lo i tornar-lo a col·locar. Si no es fa això, la mobilitat de l’implant, per petita o suportable que ens sembli, pot comportar problemes en la funcionalitat o en la durada d’aquest.\nLa higiene bucodental a casa… i a la feina!\nSempre és important seguir uns bons hàbits d’higiene bucodental, però amb els implants dentals ho és encara més, ja que influiran de forma decisiva en la conservació a llarg termini.\nSobretot, no hem de descuidar la higiene bucodental si fem àpats a la feina o fora de casa. El més recomanable és tenir sempre a mà, ja sigui a la bossa, el maletí o al mateix lloc de feina, un petit kit de raspall i pasta dentífrica.\nA l’hora de la neteja en si, et recomanem que segueixis aquests senzills 7 consells per cuidar els teus implants dentals i la teva boca en general.\nA més, consulta el teu dentista sobre el raspall, col·lutori, raspall interdental, pasta de dents i tècniques de raspallat més adients per al teu cas concret.\nPara atenció als petits símptomes\nEl més habitual és que els possibles problemes que puguin afectar els implants dentals siguin asimptomàtics, és a dir, que no provoquin dolor ni altres símptomes perceptibles. Per això són importants les revisions periòdiques.\nPerò, a vegades, sí que podem notar un petit sagnat de les genives, una lleugera mobilitat en la peça implantada o un augment de la sensibilitat quan mengem o bevem alguna cosa molt freda o molt calenta. En aquests casos, i encara que no ens molesti massa ni notem dolor, el millor és anar al nostre dentista perquè ens faci una revisió, ja que aquests petits símptomes es poden complicar i portar-nos problemes a la llarga.\nEls implants dentals suposen un gran pas en la salut i en el benestar en general de les persones que els porten, però també una inversió i un esforç en passar per la intervenció. Per això, val la pena cuidar-los i proporcionar-los l’atenció que requereixen, perquè ens durin i funcionin perfectament tota la vida.


Maquinària per a la indústria forestal, alimentària i de la construcció. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nMaquinària per a la indústria ...\nMaquinària per a la indústria forestal, alimentària i de la construcció\nNova Zelanda ofereix oportunitats de negoci relacionades amb el subministrament de béns intermedis d’interès per a la indústria forestal, alimentària i de la construcció.\nLa indústria forestal i de la fusta, la tercera més gran del país, aporta una quantitat considerable a l’economia neozelandesa i representa més del 12 % dels ingressos d'exportació del país. En paral·lel, cal destacar el boom immobiliari que està vivint Nova Zelanda, que fa necessari l’abastiment de materials de construcció, d’aïllament, etc. I·, per últim, la indústria alimentària representa el 54 % del total d'exportacions del país. Aquesta indústria necessita maquinària i productes complementaris per créixer.


Un cop que ja tenim bastant clar quin és el panorama editorial en el qual ens hem de moure, considero interessant repassar un contingut que pot semblar una mica tòpic, però que és molt aclaridor a l’hora d’afrontar un projecte des de zero: són els coneguts «manaments del disseny de revistes», elaborats pel famós dissenyador Roger Black.\nBlack elabora una llista de consells que poden ajudar a assentar les bases d’un disseny. Com gairebé tot en disseny, no són uns enunciats ni exclusius ni excloents, sinó recomanacions senzilles i bàsiques que preparen el terreny i alimenten un bon punt de partida.\n1. Posa el contingut en totes les pàgines. El disseny no és simple adorn, sinó que ha de proporcionar informació o entreteniment en totes les pàgines. El contingut sempre ha d’aparèixer en la superfície. Ningú no ho llegeix tot. L’única persona que llegirà cada paraula que has escrit és la teva mare. La resta, fullejaran la revista per damunt. Així que assegura’t d’incloure contingut en cadascuna de les pàgines.\n2, 3 i 4. El primer color és el blanc; el segon, el negre, i el tercer, el vermell. Cal·lígrafs i impressors ho van aprendre fa ja cinc-cents anys. Blanc per als fons, negre per al text, vermell per a subratllar i crear emocions. Sigues extremadament acurat amb la resta dels colors.\n5. No augmentis mai l’espai entre les lletres en minúscules –interlletratge–; pot semblar elegant i a la moda, però llueix molt malament i cansa. No et deixis arrossegar pel buf de la moda com l’embolcall d’un frankfurt al vent. No segueixis la moda com un penell.\n6. No insereixis mai un text molt extens en majúscules. Poc després de començar, la seva lectura es fa molt difícil. El propòsit ha de ser que ens llegeixin.\n7. Una portada ha de ser un cartell. Una única imatge d’un ésser humà vendrà més revistes que múltiples imatges d’un altre tipus. Sempre ha estat així, pregunta-te’n el perquè.\n8. Fes servir només una o dues famílies tipogràfiques. El disseny italià és un bon model, una idea clara d’elements en harmonia. Evita els galimaties de fonts i colors.\n9. Tot el més gran que puguis. Les tipografies llueixen molt, destaquen els detalls dels seus caràcters i una mala foto sempre sembla millor.\n10. Sorprèn. El problema de molts dissenyadors és que no introdueixen cap sorpresa. Si vols que es pari atenció, has d’alterar el ritme de la teva presentació. Si vols que les persones normals et parin atenció, has de posar diferents ritmes en els teus dissenys. La lletania de foto, titular, text, anunci, etc. és com un ou sense sal.


Comencen les votacions a les millors històries del 16è Concurs de Relats Curts de TMB | TMB Notícies\nComencen les votacions a les millors històries del 16è Concurs de Relats Curts de TMB\nImatge 16è Concurs de Relats Curts de TMB\nDes del proper dia 2 fins al 16 de maig els usuaris poden votar els relats guanyadors del popular concurs de TMB, que enguany ha tingut una temàtica especial: el Centenari de la Xarxa de Bus. La fase de participació finalitza avui a les 12 del migdia.\nEls usuaris poden votar des del proper dilluns 2 fins al dilluns 16 de maig al web oficial del 16è Concurs de Relats Curts de TMB les històries participants en les categories de Relat Lliure i Conte Infantil, i escollir-ne els guanyadors. Entre tots els usuaris registrats a JoTMBé que votin els relats al web del concurs, cada dia se sorteja un pack de marxandatge del Centenari de la Xarxa de Bus. A més, quan finalitzi el termini de votacions, entre tots els votants també se sortejarà un pack d’experiència gastronòmica gentilesa de Moritz.\nPassada la fase de votacions, s'anunciaran els 10 relats finalistes de la categoria Relat Lliure. Hi haurà primer i segon premi i també un guardó per al relat més llegit, triat per votació al web del concurs. En les categories de xarxes socials, TuitRelat i Instarelat també hi haurà primer i segon premi.\nEntre els premis pels concursants destaca un viatge a Porto (vol gentilesa de Vueling) per al guanyador del Relat Lliure. Els millors TuitRelat i InstaRelat s’enduran una tauleta (gentilesa de Telefònica), un Curs Virtual Exprés de Narrativa i un lot de llibres, gentilesa de l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès.\nCom a novetat, hi haurà un premi especial a la temàtica Centenari de la Xarxa de Bus, entre tots els relats participants a les quatre categories del concurs, que consisteix en un viatge a Dublín (vol gentilesa de Vueling) i un sopar experiència Moritz per a dues persones.\nEl Concurs de Relats Curts de TMB compta amb la col·laboració de l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès, l’Institut de Cultura de Barcelona, a través del Grec Festival, el Zoo de Barcelona, el Parc d’Atraccions Tibidabo, el telefèric de Montjuïc, Telefónica, Vueling i Moritz.\nVisites amb molta història


La cooficialitat amb el castellà seria la mort del català | SOMCAT\nLa cooficialitat amb el castellà seria la mort del català\n13 març La cooficialitat amb el castellà seria la mort del català\nPosted at 11:38h in Nacional\tby\tinfo@zenzink.com 0 Comentaris\nEntrevista a Maria Carme Junyent, professora a la UB i creadora del Grup d’Estudi de Llengües Amenaçades (GELA).\nHo afirma clarament: “És més greu quan diguin que el català i castellà han de ser oficials perquè això ens porta directes a l’extinció.”\nNosaltres ho tornarem a dir els cops que faci falta: La cooficialitat del castellà als Països Catalans suposarà l’extinció definitiva de la nostra llengua, el català.\nEstem al límit del 30% de catalanoparlants, una dada gaire preocupant que, si no posem remei, es convertirà en un fet irreversible. Encara estem a temps.\nUNA NACIÓ, PAÏSOS CATALANS\nUNA LLENGUA, EL CATALÀ.


Hotels a Salou - Costa Daurada . Salou, Platja d'Europa . El Regina Gran Hotel està situat a prop de la cèntrica plaça Europa de Salou ia 700 m de la platja . Disposa de 294 habitacions repartides en 5 plantes . Hotel de 4 estrelles de la capital de la Costa Daurada , que disposa de 4 habitacions adaptades per a persones minusvàlides .\nEl Regina Gran Hotel Ideal per a totes les edats : famílies , esportistes , gent gran , parelles d'enamorats etc. L'hotel ofereix tres tipus d'habitacions , totes elles disposen d'aire condicionat , TV via satèl · lit , minibar , telèfon , caixa forta , calefacció i un ampli balcó, a més totes disposen d'un sofà llit per als seus acompanyants i bany complet .\nRegina Gran Hotel ofereix, entre altres, els següents serveis :\nHabitacions amb terrassa o balcó\nEtiquetes: costa daurada, salou, hotels, 4 estrelles, a la platja, habitacions per a persones minusvàlides


Zas! - Teatre Barcelona\nCartellera / Màgia, Teatre gestual\nAls seus 19 anys, i rere el nom artístic de Magic Pablo, Pablo Baran arriba al Teatreneu amb un objectiu: reinventar el món de la màgia.\nAlguna vegada has desitjat tancar els ulls i aparèixer a l’altra punta del món? I si et diguessin que això és possible amb un simple “ZAS!”?\nLa història de ZAS! gira al voltant d’un viatge amb diverses destinacions i amb un laboratori com a punt de partida. L’espectacle, que compta amb la participació de les ballarines Cristina i Judit, aposta per fusionar la màgia amb la dansa, donant lloc a un format mai vist. Una increïble escenografia en 3D, vestuaris ambientats en diferents països i sorprenents efectes visuals són els elements clau per transportar els espectadors a través d’un món de fantasia. Tot això acompanyat d’una infinitat de jocs, des de grans a petites il·lusions que despertaran la sorpresa de tots.\nNo apartis la mirada de l’escenari perquè mai saps el què pot passar… Vine a descobrir amb tota la família aquest fantàstic espectacle i només tu descobriràs què és ZAS! Que no t’ho expliquin.


La premsa feta des de Madrid informa en un lloc destacat de la iniciativa inèdita dels dotze diaris catalans. "El Mundo", però, ho fa amb bel·ligerància. Després de titular "Dotze diaris catalans ataquen els 'irreductibles' del Constitucional", assegura que "és impossible dir més falsedats amb pitjor intenció en menys espai". El rotatiu anuncia, a més, que aquest divendres donarà resposta extensa, en el seu editorial, a l'escrit de la premsa catalana.\n26/11/2009 - 09.51 Actualitzat 26/11/2009 - 17.15\n"El Mundo" qualifica d'"iniciativa estranya en el periodisme espanyol" l'editorial conjunt i destaca que el firmen dotze diaris de diferents grups editorials que tenen en comú el fet d'editar-se a Catalunya. En un article d'opinió adjunt, el diari defensa la legitimitat del Tribunal Constitucional i titlla de "súmmum de la hipocresia" que el text asseguri que està en risc l'esperit de la Transició.\nDe fet, el rotatiu considera que "han estat els promotors de l'Estatut, deixant al marge la mitja Espanya representada pel PP, els que han trencat aquest consens. I afegeix que ho han fet, "a sobre", "esquivant el control de la legalitat".\nEl director d'"El Mundo" a Catalunya, a "Els matins" i "El matí de Catalunya Ràdio"\nEl diari madrileny també ha expressat la seva opinió a través del seu director a Catalunya, Àlex Salmon, que ha intervingut a les tertúlies de d'"Els matins" de TV3 i "El matí de Catalunya Ràdio". Salmon s'ha preguntat "per què els dotze diaris decideixen que no hi entrem", amb referència a la premsa editada des de Madrid, i ha afegit que "això explica moltes coses de Catalunya".\nEl director d'"El Mundo" ha defensat que els lectors a Catalunya d'"El País", "El Mundo", "La Razón", etc, també són catalans, i ha afegit que "és evident" que el seu rotatiu no està d'acord amb el contingut de l'editorial, que ha considerat una "demostració evident que a Catalunya hi ha un pensament únic sobre algunes coses en què altres hi estem exclosos, ha assegurat.\nLa premsa catalana es mulla per l'Estatut\nLa reacció a Madrid\nLes opinions dels directors d'El Periódico i d'El Mundo a Catalunya\nÀlex Salmon, director d'El Mundo: "A Catalunya hi ha pensament únic"


Llagostera Ràdio - El Festival del Circ de Girona porta grups de 12 països amb disciplines inèdites\nEl Festival del Circ de Girona porta grups de 12 països amb disciplines inèdites\nPresentació de la programació artística de la 8a edició del Festival internacional del Circ Elefant d'Or de Girona. / Foto: Marina López (ACN)\nArticle Anterior Red Eléctrica estudia soterrar part de la línia de 220 kV que unirà la MAT amb la subestació de Juià\nSegüent Article L'acusat del doble crim de Susqueda es presenta a un jutjat de Santa Coloma de Farners d'acord amb la resolució de l'Audiència\nEl Festival del Circ ha desvetllat aquest dijous bona part de la programació artística de la vuitena edició, que portarà a Girona 24 atraccions amb 76 artistes provinents de dotze països.\nEl seu director, Genís Matabosch, ha detallat que hi ha novetats importants, com la incorporació de disciplines inèdites perquè fins ara no s'havien vist mai en el marc del festival.\nEntre aquestes destaquen el pal aeri que arriba des de Rússia de la mà de Denis Degtyarev. Matabosch ha detallat, a més, que l'acròbata és el protagonista del cartell del festival després que durant la sessió de fotografies patís un accident i caigués al buit. L'artista, que va entrar en coma, es va recuperar sense problema de la caiguda perquè li han volgut retre homenatge donant-li un paper protagonista al cartell.\nUna altra de les disciplines noves és la roda de la mort, que portaran a Girona els germans Robinson i Carlos de The Flyers Valencia (Colòmbia). Matabosch ha subratlla que aquesta és una de les disciplines que "més esglai" genera en el públic. Els germans s'uneixen en aquest espectacle després d'haver fet carreres per separat en xous de prestigi al Cirque du Soleil o Le Noir.\nDes de la Xina Fujian Acrobatic Troupe arriba a la ciutat amb salts a través de cordes amb moviments continu (lassos) i provinent de Rússia el jove artista Vladimir Plotnikov ha reprès una atracció llegendària de l'antic circ soviètic: el trapezi entre escales. Hi ha companyies i artistes, també, de països com Corea del Nord, Mongòlia, Xile, Estats Units, Etiòpia o Vietnam amb propostes de funambulisme, cintes aèries, volteig sobre boles, jocs icaris o perxes volants.\nSegons ha ressaltat Genís Matabosch, l'objectiu del festival aquest any (el segon cop que es fa a Girona després de deixar Figueres on s'havia celebrat els anys anteriors) és créixer en aforament. Per això, han ampliat el festival un dia més. D'aquesta manera, la gala final es farà dimarts i dilluns es convertirà en el dia de l'espectador. Totes les entrades costaran 18 euros i l'objectiu és, sobretot, atraure públic adolescent i universitari.\nA més d'aquelles professionals que no poden anar al circ els caps de setmana i podran fer-ho dilluns, quan hi haurà una marató amb les dues semifinals (els espectacles vermell i blau).\nTal com ja va avançar el director del festival el juliol passat, una altra de les novetat d'aquesta edició és la creació de l'única fira sectorial d'empreses del sector circense que se celebra al món: la Circus World Market. Per fer-ho, incorporen l'espai del Palau de Fires, que estarà directament connectat a la Gran Carpa situada a la Devesa.\nAixò permet traslladar serveis que fins ara estaven en carpes accessòries al Palau de Fires i reduir a la meitat la superfície ocupada al Camp de Mart. Tot això, el Festival acaba sumant més metres quadrats perquè entre carpes i el recinte comptarà amb 8.430 metres quadrats, 3.000 més que el 2018.\nEl president de la Diputació de Girona, Miquel Noguer, i l'alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, han destacat que el festival del circ s'ha consolidat en el Top 5 mundial i que, a més, genera dinamització cultural i econòmica.


Quan la fe es perd\nL'ATLÈTIC ES CLASSIFICA I JUGARÀ CONTRA EL REIAL MADRID\nL'Espanyol va sortir amb ganes, però el gol matiner del Kun va enfonsar-lo\nL'Espanyol va sortir abocat a l'atac, però una cursa brillant del Kun al 24' va tancar tota opció de remuntar, va ser una llosa que el conjunt periquito no va poder aixecar.\nNATALIA ARROYO Cornellà-El Prat 07/01/2011 00:00\nL'Espanyol va ser, ahir, un equip amb una preocupant crisi d'identitat, una ombra insegura. Sense confiança ni fe. Entregat a deu minuts excel·lents d'esperança, va deixar-se anar quan va veure que apareixia un immens Kun Agüero i que era impossible aturar-lo. Esmunyedís, explosiu, molt llest, l'argentí s'escapava a base de fintes, pauses, arrencades, entremaliadures durant els eslàloms amb pilota. Ell sol va empènyer l'Atlètic a creure que el gol mataria el partit. I el gol va arribar ben aviat, massa.\nUn guió imprevist\nl'Espanyol acostuma a preveure molts escenaris possibles i a sobreviure bé en partits que van canviant, que tenen fases de domini i fases de patiment. Ahir, però, va semblar que Pochettino només havia previst un camí, el del gol matiner, un gol que empatés l'eliminatòria. Els seus homes van sortir a menjar-se l'Atlètic, a tancar-lo a la seva àrea fins que el gol, per insistència, per presència, arribés. Un actiu Sergio García, i Verdú reclamant portar el pes del partit, van arraconar els matalassers, que van trobar refugi en dues línies molt juntes de quatre homes. A dalt, només el Kun, i Diego Costa, atent a distreure Amat, per deixar sol Agüero. No va necessitar més els visitants perquè, en una acció aïllada, l'argentí va arrencar sol des del mig del camp per culminar la cavalcada amb un xut apassionat, que Cristian no va ni veure passar. Podia passar, que el Kun marqués. Però va semblar que ningú ho havia previst. No tan aviat.\nL'Espanyol va merèixer un gol. Però va cometre l'error de conformar-se amb merèixer-lo i oblidar-se del següent pas, que era transformar-lo en realitat. Fa dies que viu en l'elogi i no troba la manera, tot i les ràfegues de bon futbol, tot i l'esforç, tot i l'entrega dels jugadors, de sumar punts i tirar els partits endavant, com es feia abans.\nAviat es va percebre que, incapaços de concretar les intencions d'atacar en xuts a porteria, el camí era l'ordre, la calma, la gestió dels minuts. Fins i tot després del gol del Kun. Ahir el partit era una qüestió de temps i espai, de brúixola i cronòmetre. Veure Verdú, desesperat, demanat pilotes en camp propi era un mal símptoma. Duscher arriscava una vegada i una altra uns canvis d'orientació forçats, precipitats. Li va faltar pausa a l'Espanyol, entendre que el partit no s'havia de resoldre amb presses. Va esborrar-se, va patir. L'Atlètic, des del gol, va gestionar el matx al seu gust. Fins i tot va poder sentenciar i golejar. L'Espanyol va treure l'orgull per salvar l'honor, però sense ordre, perdent l'essència, el camí. Luis García va ser l'únic en entendre quina era la ruta. Massa tard. Ara només queda la Lliga.


3rB | Club de lectura del Xifra\nLes aventures de Tom Sawyer (Roger Rubió 3B)\nEl Tom és un noi que viu a un poble anomenat San Petesburg al costat del riu Missisipi. Ell viu amb la seva tieta, que és molt severa amb ell, amb el seu germa menor Sid. El Tom és un noi molt trapella, i un dia decideix fer campana de l’escola. La seva tieta se’n adona i decideix castigar-lo. Li fa pintar la balla però el Tom acaba enganyant als seus amics perquè li fagin tot. Lavors el Tom coneix una noia, la Becky i se’n enamora. Un dia en Tom i el seu amic Hunk se’n van al cementiri a la nit i van veure una baralla, l’indi Joe va matar un dels homes i l’altre que estava estavornit li va deixar el ganiveta a la ma per culpar-lo. Van engarjolar a l’inocent. El dia del judici en Tom Swayer va dir tot el que havia vist, i l’indi Joe va marxar corrent i li va dir que és venjaria d’ell. Un dia en Tom, en Hunk i un altre amic decideixen escapar-se de casa i ser pirates, per tant marxen en barca pel riu. Al final tot el poble pense que an mort però tornen. En Hunk i en Tom decideixen que encara volen ser pirates i van a cavar a veure si troen un tresor. Van a buscar en una casa encantada i senten a algú. Van a espiar i veuen a l’indi Joe enterrant un tresor. L’indi Joe li diu a un altre hoke que canviara el tresor de lloc al número 2, i se’n van. En Hunk li diu a en Tom qu se’n vagi amb la excursio a les coves mentres ell se’n va ha inevstigar a l’habitació número 2 de la posada. Quan en Hunk va a la posada sent que en Joe i l’altra diuen que ja han enterrat el tresor a la cova i ara el niran a veure. En Hunk corre cap a les coves on esta en Tom amb la Becky que s’han perdut. La policia com que estan buscant en Tom i la Becky vloquejen les entrades per tant l’indi Joe està atrapat allà. En Tom inetnetant sortir és troba en Joe que l’intenta matar però el noi s’escapa corrent. En Hunk ajuda a en Tom i a la Becky a sortir i aquests diuen a la policia que en Joe està a dins. Al cap d’uns dies en Tom i en Hunk tornen a buscar el tresor i és fan rics.\nAquest llibre m’ha agradat bastant perqué no és molt difícil de llegir i a més és molt entretingut. Jo el recomano a tothom qui li agradi llegir perqué és molt divertit.\nL’Alba, una noia que tornava de l’hort és va trobar un nens que apallissaven a un amic seu, en Dídac, només pel fet de ser negre. Ella els va intentar separar i mentre van apareixen uns plats voladors. De cop i volta, tot es va destruir i tothom va morir excepte l’Alba i en Dídac, també va sobreviure la Xica, un ocellet d’en Dídac. Com que van veure que en aquell poble no podien viure a causa dels cadàvers , van agafar tot el que necessitaren i es van dirigir cap al bosc. Al bosc van viure dins una cova. Van descobrir hi havia una masia i van anar-hi a viure. L’Alba i en Dídac sobrevivien com podien pescaven, buscaven coses en bon estat a les botigues fins i tot, anaven a les farmàcies que la majoria estaven en runes. Una nit, van sentir un gran soroll, però no li van donar importància i es van tornar a adormir. Al matí següent es van trobar una mena de rellotge fet malbé. Van descobrir que venia d’un altre món, també van descobrir que hi havia un ésser estrany . L’Alba, va decidir matar-lo i enterrar-lo. Van decidir tornar a la cova per estar més segurs. Al cap d’un parells d’anys van decidir anar a Barcelona. Allà van trobar moltes biblioteques en bon estat i es van entretenir molt llegint llibres. A Barcelona van veure un cartell on hi posava ‘’Aquí hi ha supervivents’’. Quan l’Alba ja tenia 18 anys van decidir agafar una barca i anar a explorar. Van arribar a un poblet on hi havia una colla de nois. L’alba i en Dídac, amb tota la bona intenció, van anar a parlar amb ells, però ells van atacar en Dídac i van intentar violar l’Alba. Per sort, es van poder escapar i van continuar la seva ruta en el mar. En Dídac i la Alba van tenir relacions i van tenir un nen el van anomenar Mar. Un dia en Dídac va anar a la biblioteca. Allà li va caure el sostre i va morir. L’Alba va decidir enterrar en Dídac. L’Alba va pensar que quan en Mar fos una mica més gran haurien de tenir un fill per tal de repoblar la Terra.\nAquest llibre m’ha agradat molt, trobo que és molt entretingut i que està molt ben pensat.També trobo que el final l’autor el deixa una mica obert per tal de que reflexionis.\nRecomano aquest llibre a tothom a qui li agradi llegir, és llegeix amb facilitat i t’enganxes molt al llibre.\nVa néixer 1 d’abril del 1918 i va morir el 26 de juny del 1990. Va ser un escriptor català. La seva obra més coneguda és el Mecanoscrit del segon origen.\nÚrsula Rueda 3B


"És casa meva"\nPortada Actualitat Especials Especial Moviments migratoris És casa meva\nEspecial Moviments migratoris\n"He perdut la meva família de Síria però n’he guanyat una a Barcelona"\nExmonitor del CIM, Associació Juvenil\nVaig decidir marxar de casa per la guerra. Fèiem exàmens a la universitat mentre queien bombes a 2 quilòmetres! Era molt difícil viure així, per això vaig deixar Síria.\nEl viatge va ser molt dur, i llarg. Vaig trigar 4 anys a arribar a Barcelona. Després de creuar la frontera de Turquia de forma il·legal vaig viure a Istanbul durant tres anys. Després d’aquest temps vaig voler continuar el viatge fins a Europa, pensant sobretot en reprendre la universitat i cercar una vida millor.\nVaig mudar-me a Grècia, passant per Lesbos. Allà vam aconseguir tiquets per anar a Atenes i quan vam arribar ens van dir: “Les fronteres han tancat i no hi ha manera de sortir!”. Vam anar cap al nord, ja que allà hi havia un camp de refugiats. Des d’allà preguntàvem si podríem creuar, si era legal... De fet vam creuar il·legalment una vegada, però no va sortir bé.\nDesprés d’un any i mig al camp ens van inscriure a un programa de sol·licitants d’asil i ens van enviar a Espanya. Sort que a Barcelona hi tenia molts amics i coneguts.\nEl programa Hospitalaris de Migrastudium va fer que una família catalana m’acollís a casa seva. No em cansaré de repetir-ho i d’agrair-ho. A Barcelona no he estat mai sol gràcies a ells. M’he sentit un més, són la meva família i és casa meva. He perdut la meva família de Síria però n’he guanyat una a Barcelona. L’Albert, un dels meus “germans” d’aquí, em va proposar venir a l’esplai on feia de monitor i així vaig començar! Els infants i els monitors van ser molt amables amb mi, n’estic molt agraït.\nEls infants em feien un munt de preguntes! Em deien: “però per què estàs aquí?” Recordo especialment les colònies d’estiu; el dia que vam anar a la cascada de La Foradada vaig estar caminant amb ells durant gairebé dues hores, intentant comunicar-nos com podíem, barrejant idiomes. Va ser difícil però meravellós poder escoltar-nos els uns als altres. Valoro molt sentir-me tan acollit a l’esplai i poder formar part de l’equip de monitors i monitores del CIM.