Irving Langmuir - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n31 gener 1881\n16 agost 1957 (76 anys)\nFísic, químic, acadèmic i meteoròleg\nRoyal Society (membre estranger de la Royal Society) (1935–)\nAcadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units (membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units) (1918–)\n(1950) Premi John J. Carty a l'avenç de la ciència\n(1944) Medalla Faraday\n(1939) Premi Càtedra Faraday\n(1934) Medalla Holey\n(1934) Medalla Franklin\n(1932) Premi Nobel de Química\n(1928) Medalla Perkin\n(1920) Premi Rumford\n(1918) Medalla Hughes\nVa néixer el 31 de gener de 1881 a la ciutat de Nova York. Va estudiar física i química a la Universitat de Colúmbia, on es llicencià l'any 1903, i posteriorment a la Universitat de Göttingen, on es doctorà sota la supervisió de Walther Hermann Nernst l'any 1906. Des de l'any 1932 fins a la seva jubilació l'any 1950 fou director adjunt del laboratori de recerca de la General Electric Company.\nVa morir el 16 d'agost de 1957 a la ciutat de Falmouth, situada a l'estat nord-americà de Massachusetts.\nVa iniciar la seva recerca en el desenvolupament dels llums de tungstè, i descobrí l'alta lluminositat del filament d'aquest element químic envoltat d'un gas inert com l'argó. Aquest fou un pas molt important en el desenvolupament actual de la bombeta elèctrica.\nIrving Langmuir i Willis Rodney Whitney\nTreballà així mateix en l'obtenció de buits extremants, ideant la bomba de condensació de mercuri, observant com els electrons emesos per un càtode incandescent en un recinte que es troba a pressió molt baixa es mantenen envoltant el càtode formant un núvol electrònic. Va poder comprovar com la càrrega negativa dels electrons impedia el flux de corrent elèctric, per la qual cosa inventà el radiotró i altres dispositius electrònics que, units al revestiment de tori dels filaments emissors, van contribuir a millorar la radiodifusió d'ona curta.\nDe les seves investigacions sobre la cinètica de les reaccions gasoses i, més especialment, de la velocitat d'absorció de les molècules dels gasos a baixes pressions, va deduir la isoterma d'absorció que duu el seu nom. Així mateix, treballà en l'aparell de descàrrega d'electrons i en la soldadura d'hidrogen atòmic.\nEl 1932, fou guardonat amb el Premi Nobel de Química per les seves investigacions en la química de superfície, en les que desenvolupava els estudis iniciats per Agnes Pockels.\nLangmuir, juntament amb Gilbert Lewis, va desenvolupar una teoria sobre la interacció química i la valència basada en l'estructura de l'àtom, coneguda com a teoria de Langmuir-Lewis. La investigació de Langmuir en física de núvols el va conduir a l'estimulació artificial de la pluja.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Irving Langmuir\n«Irving Langmuir» (en anglès). NobelPrize.org. Nobel Media AB.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Irving_Langmuir&oldid=25802115»\nDarrera modificació: 25 des 2020 a les 22:32\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 des 2020 a les 22:32.


MARXA NÒRDICA I IOGA AERI\nUNA EXPERIÈNCIA SENSORIALMENT SALUDABLE!! AIRE, TERRA I TU!\nEl ioga aeri és una disciplina que com a tal va néixer al voltant dels anys 90. Com a disciplina esportiva o física ha evolucionat bastant des del seu inici incorporant nous estils i tècniques.\nEl ioga aeri és una fusió entre l’art de la dansa, acrobàcia i pilates.\nPodràs trobar dos tipus de aeroioga, un més relaxat que ajuda a la meditació i un altre més intens per a la tonificació muscular.\nAl principi, pot donar una mica d’impressió d’estar penjats a la tela, però després del primer contacte, sents el plaer de fer exercicis suspès/a en l’aire.\nA les postures invertides, sents com tota la columna s’estira per la pròpia força de la gravetat, la qual cosa et fa sentir una sensació d’alleujament i relaxació. El fet d’estar penjat cap per avall, genera l’alliberament de serotonina, l’hormona de la felicitat, com l'alleujament del pes sobre les teves articulacions, ja que els exercicis es fan sense pes.\nEn les sessions que t'oferim, inclouen una primera part de marxa nòrdica on escalfem i posem en moviment tot el cos, en un entorn natural magnífic, i una segona part on fem estiraments, una petita introducció a les postures invertides amb el trapezi de ioga i finalment uns minuts de relaxació. Tot això a l'aire lliure i entre oliveres centenàries.\nIOGA AERI ENTRE OLIVERS\nESTIRAMENTS AMB AEROIOGA\nAEROIOGA DOBLE DIAMANT\nCONNECTA AMB LA NATURA DES DE L'INTERIOR\nIOGA AERI ALS PORTS, TERRA ALTA.\nIOGA AERI I MARXA NÒRDICA ALS PORTS.\nIOGA AERI ALS ARBRES TOT UNA EXPERIÈNCIA.\nRELAXACIÓ, CONSCIÈNCIA PLENA AMB IOGA AERI.\nEXPERIÈNCIES SALUT I NATURA, IOGA AERI I MARXA NÒRDICA.\nVolem agraïr-vos el vostre esforç amb MARXA NÒRDICA.\nVolem agrair l'esforç i dedicació del personal sanitari que durant este període de temps tant dur i incert per a tots, han estat lluitant i treballant sense descans. Sabem que tots d'una manera u altre hem fet el possible per mantindre els ànims i l'esperança. Que tots i cadascú de nosaltres des del nostre confinament hem vulgut contribuir i ajudar a fer-ho tot una mica menys difícil de portar. Que encara hi ha moltes coses a millorar i molt per a protegir, i molt pel que lluitar. Des de Les Roques Natura, volem iniciar una petita campanya d'accions solidàries, volem ajudar a recuperar una mica de salut i benestar mitjançant la natura i l'activitat física. Per això comencem per oferir al personal sanitari aquest taller de marxa nòrdica el proper dia 6 de juny gratuit. Com ja sabeu el número de persones que participaran és molt limitat i per tant s'han de reservar les places amb antelació. Duració de l'activitat 3 hores. Taller d'iniciació a la marxa n\nECOTURISME DE SALUT I BENESTAR PER FI ALS PORTS! ARNES\nECOTURISME, SALUT I BENESTAR Ara pots vindre a recórrer tots aquests paisatges del Parc Natural dels Ports amb la tènica de Marxa Nòrdica, Nordic Walking. Fes exercici, diverteix-te en plena natura amb un esport que pot practicar tothom!! Els bastons de marxa nòrdica ens ajuden tant a aconseguir cims de muntanyes, com a activar d’una manera proactiva tot el cos mentres caminem. Els bastons, específicament dissenyats per practicar la marxa nòrdica, ens proporcionen més punts de recolzament i equilibri, que ens ajuden a avançar tant en petites caminades com en zones amb grans desnivells. Vine a gaudir de les diferents opcions que tenim preparades per a tú! Marxa nòrdica entre oliveres centenàries. Marxa nòrdica i mindfulness. Marxa nòrdica i ioga aeri. En totes les opcions hi ha modalitat iniciació, moderat i intensiu.


Sabies que... els animals...\nPicasso va comprar una pintura d'un ximpanzé\nEls animals són amics de l'home.\nL'home, alguna vegada, és amic dels animals.\nEls dofins tenen una alta capacitat per a captar problemes, dolors o disfuncions en un organisme. En un centre de Florida (EUA), un nen sordmut de tres anys es va guarir totalment gràcies a l'amistat amb un dofí.\nA l'estació de tren de Shibuya, a Tokyo, hi ha una petita estàtua de bronze en honor de Hachiko, un gos que cada matí acompanyava l'amo a l'estació, i s'hi quedava fins a la nit esperant que tornés. Quan va morir l'amo, el gos va esperar-lo a l'estació deu anys, fins que va morir.\nBinti Jua és l'heroïna del parc zoològic de Brookfield, a Chicago. La goril·la, de vuit anys, va rescatar un nen de tres anys que va caure dins el recinte dels goril·les. Binti va portar el nen inconscient fins a un espai on els humans el poguessin atendre. El seu bebè de disset mesos, Koola, li va romandre agafat a l'esquena durant tot el rescat.\nL'any 1925 el mal temps va deixar incomunicada la població de Nome, a Alaska, assolada per una epidèmia de diftèria. Un grup de gossos, encapçalats per Balto, van fer 1.086 quilòmetres per portar-hi medecines. Després d'una travessada de cinc dies a una temperatura de cinquanta graus sota zero, van aconseguir arribar-hi i van salvar la població.\nEl 1950 un ximpanzé anomenat Congo, que vivia al zoològic de Londres, pintava, i fou considerat tan bon artista que Picasso va comprar una de les seves pintures.\nAl costat del vestíbul de l'estació de metro Mendeléievskaya, a Moscou, va ser inaugurat un monument al gos vagabund, titulat «Compassió», en honor d'un gos del carrer que era la mascota dels empleats i que va morir per culpa d'uns desaprensius.\nA la Gran Bretanya hi ha la Creu Victòria dels animals, que ha estat lliurada a seixanta exemplars, entre els quals:\n—Els gos Rob, que va saltar molts cops en paracaigudes per fer missions secretes.\n—El gos Ricky, que va detectar moltes mines.\n—La coloma Visió Blanca, portadora d'un missatge que va salvar la vida a la tripulació d'un avió.\n—Els gossos Bellesa, Peter, Irma i Jet, que van rescatar moltes persones de la runa, després de les bombes que van caure damunt Londres.\nAl parc Lane, de Londres, hi ha un monument de pedra per a recordar tots aquests animals i molts d'altres, com les cuques de llum que els soldats utilitzaven per llegir mapes a les trinxeres de la primera guerra mundial.


Les veus cantaires de la universitat | FET a TARRAGONA\nUpdated: 16 de juny, 2017\nLa Núria dirigint l’Orfeó de la universitat. Foto: Carla Clúa\nEl Campus Catalunya comença a quedar desert a mesura que avancen els dies. Les cadires i aules, que fins fa quatre dies ocupaven uns universitaris angoixats pels exàmens finals, van buidant-se i oblidant-se fins al setembre que ve. D’entre la tranquil·litat del paisatge em sorprèn un grup d’unes deu persones que espera a la porta de l’Aula Magna, impacient.\nDe perfils i edats dispars, l’únic que tenen en comú és la carpeta que duen a les mans. La Núria s’apropa al grup i els saluda amb un somriure radiant. Obre la porta i tots entren rere ella. No és dimecres, però comença l’assaig setmanal de l’Orfeó de la Universitat Rovira i Virgili.\nL’ORFEÓ URV CELEBRA EL SEU DESÈ ANIVERSARI AMB UN CONCERT GRATUÏT AQUEST DISSABTE A L’AULA MAGNA\nL’Orfeó URV està de celebració. Amb motiu del seu desè aniversari, aquest dissabte a les 20.30h farcirà de música i talent el mateix espai on ara assaja amb un concert commemoratiu i especial. Els prop de trenta cantaires que formen el grup delitaran el públic amb un repertori variat i amè de cançons, que van des de reculls tradicionals a cappella fins a musicals o versions de Leonard Cohen.\nMai hauria pensat que l’Aula Magna es convertia, cada setmana, en un niu de música. Trenta cadires col·locades acuradament reposen sobre l’escenari, acompanyades d’un majestuós piano de cua negre. Els cantaires, que arriben amb comptagotes, deixen les seves bosses a les butaques i pugen a l’escenari. El xivarri es difon amb el so del piano, que Thiago ha començat a tocar. Mentre alguns aprofiten per repassar alguna partitura, d’altres riuen i s’expliquen l’anècdota del dia. La Núria es posa davant el faristol i busca el silenci, mantenint el somriure inicial.\nESTUDIANTS, EX-ALUMNES I TREBALLADORS DE LA URV ES CITEN CADA SETMANA PER TREBALLAR EL REPERTORI MUSICAL\n“Avui és un assaig excepcional, així que repassarem la lletra i tempos del repertori pel concert”, diu la Núria als cantaires. Aquests, seguint les seves indicacions, es posen drets i comencen amb els primers escalfaments vocals acompanyats de Thiago al piano. En Jordi es manté al fons, concentrat en l’afinació i els senyals de la Núria. “L’Orfeó és una manera de compartir l’afició i crear música entre tots junts” em comenta després.\nI és que tot i no ser professionals de la música, els cantaires desprenen responsabilitat i rigor a través de les seves veus. La seva interpretació de “La princesa negra” aconsegueix eriçar-me els cabells i atrapar-me els cinc sentits. Amb delicadesa i elegància, el braç de la Núria va dansant davant els artistes, que també es mouen amb el ritme de la peça.\nEn Thiago acompanya el repertori amb el piano. Foto: Carla Clúa\n“La universitat és molt més que estudiar o treballar, hi ha moltes opcions de participació per compartir experiències i activitats molt gratificants”, comenta l’Esther. Administrativa a la URV, el seu horari laboral de vuit del matí a tres de la tarda no li pren les ganes de venir un parell d’hores a la setmana a cantar. “Si podem transcendir a la societat una mica amb la nostra música, doncs vinga!”, exclama amb entusiasme.\nEstudiants, treballadors o persones alienes: tothom té cabuda a l’Orfeó de la URV. La Sílvia n’és un exemple: és italiana i està cursant estudis de mobilitat a la universitat tarragonina. En veure l’oferta de l’Orfeó, no va dubtar en inscriure-s’hi. “És una gran manera d’integrar-se a la comunitat universitària i aprendre el català”, m’explica amb un accent pràcticament perfecte.\nFora del camp musical, l’Orfeó ha sigut també un pont entre treballadors de la universitat, com en el cas de la Meritxell: “Els que treballem com a personal d’administració només ens coneixíem per telèfon o de creuar-nos, i trobar-nos aquí ha fet la feina més fluida”. L’Esther assenteix amb el cap davant les paraules de la seva companya. “Ara quan l’he de trucar, cantem!”, bromeja.\nL’AULA DE MÚSICA APLEGA L’ORFEÓ, L’ORQUESTRA I LA CORAL DE LA UNIVERSITAT\nL’Orfeó no és l’única iniciativa cultural impulsada per la universitat. En el rang de l’Aula de Música, l’orfeó comparteix espai amb el cor i l’orquestra. “Volem que la gent que vingui a l’Orfeó s’emporti un record bonic de la seva experiència i del pas per la universitat”, comenta la Meritxell.\nEl concert del desè aniversari es celebrarà dissabte a dos quarts de nou del vespre a l’Aula Magna. Foto: Carla Clúa\nNi són professionals, ni tenen l’ambició de ser-ho. Els cantaires de la universitat ofereixen el seu repertori amb respecte i afecte, a la recerca de l’emoció del públic i deixant enrere les seves aspiracions egoistes en el cant. La música, el vehicle més universal d’arreu, seguirà sonant i movent sensacions, en aquest cas, amb segell universitari. Una dècada es diu de pressa, però es canta lent. Brindem per sumar-ne una altra!


Campanya d’educació viària a l’IES l’Estatut - Ajuntament de Rubí\nCampanya d’educació viària a l’IES l’Estatut\nCampanya d’educació viària a l’IES l’Estatut La Policia Local de Rubí està portant a terme una campanya de seguretat viària a la zona de l’IES l’Estatut amb l’objectiu de modificar les conductes perilloses i imprudents dels alumnes i garantir així la seva seguretat. El mecanisme consisteix en el reforç de la vigilància del trànsit i de controls freqüents per part dels agents. https://www.rubi.cat/ca/ajuntament/comunicacio/sala-de-premsa/notes/campanya-d2019educacio-viaria-a-l2019ies https://www.rubi.cat/@@site-logo/ajuntament-de-rubi.svg\nLa Policia Local de Rubí està portant a terme una campanya de seguretat viària a la zona de l’IES l’Estatut amb l’objectiu de modificar les conductes perilloses i imprudents dels alumnes i garantir així la seva seguretat. El mecanisme consisteix en el reforç de la vigilància del trànsit i de controls freqüents per part dels agents.\nLa Policia Local de Rubí està portant a terme una campanya de seguretat viària a la zona de l’IES l’Estatut amb l’objectiu de modificar les conductes perilloses i imprudents dels alumnes i garantir així la seva seguretat. El mecanisme consisteix en el reforç de la vigilància del trànsit i de controls freqüents per part dels agents.

Per aquest motiu, tots aquells alumnes que travessin la calçada fora del pas de vianants seran identificats pels agents i rebran una carta per informar els pares d’aquesta infracció. En aquest cas, els joves podran triar entre pagar una multa de 30 euros o bé assistir a un curs sobre Educació Viària. Aquest curs consisteix en tres sessions, d’una hora i mitja de durada cadascuna, que s’impartiran a mitjans d’abril a les instal·lacions del propi institut i fora de l’horari lectiu. Fins ara, un total de 10 joves del 95 alumnes que cursen batxillerat i cicles formatius a l’IES Estatut es troben en aquesta situació.

Per altra banda, també es realitzarà una sessió sobre educació vial per a la mobilitat segura, dirigida als alumnes de batxillerat i cicles formatius d’aquest institut. L’objectiu principal és reeducar els joves i que prenguin consciència dels riscos en aquest àmbit. Està previst realitzar dos cursos més d’aquestes característiques a partir del mes d’abril.

Març de 2005


VISITES COMENTADES ART I ESCOLA. 10 ANYS - ACVIC Centre d'Arts Contemporànies\nVISITES COMENTADES ART I ESCOLA. 10 ANYS\nVisites comentades gratuïtes per a centres educatius\nExposició a ACVIC:\nExposició a partir dels 21 projectes realitzats en el marc de la desena edició d’Art i Escola\nExposició al Temple Romà de Vic:\nDates: 13.05 – 24.07.2021\nGrups: Recomanada per a tots els públics. Indicada per estudiants d’educació infantil, primària, secundària, batxillerat, estudis superiors... També grups d’adults, associacions de mares i pares, grups familiars, casals, esplais, etc.\nDurada aproximada: 60 minuts (visita comentada complementada amb una activitat vinculada). La durada és aproximada i adaptable a les necessitats del grup.\nPreu: Visita i activitat gratuïta\nObservacions: ACVIC ofereix al professorat l’opció de conèixer prèviament l’exposició i la visita comentada per així adaptar-la al grup.\nEs farà una visita comentada per als educadors i acompanyants el dijous 3 de juny a les 17:30h. [Activitat gratuïta - Cal confirmar assistència]\nLes visites es documentaran amb fotografies que s’enviaran a la persona de contacte del grup i es publicaran a la web i xarxes d’ACVIC.\nART + ESCOLA + JOC és una mostra expositiva realitzada a partir dels 21 projectes que s’han dut a terme en els centres participants a la 10a edició d’Art i Escola. Aquesta vegada, entorn al joc.\nEls alumnes dels diferents centres han experimentat amb la pintura, la fotografia, l’acció performativa, el vídeo... i han reflexionat sobre el què ofereix l’acció de jugar. Realitzant propostes artístiques, que van des de la creació col·lectiva de jocs inventats, a una acció expressiva amb pintura, la recerca de jocs tradicionals que es conserven a la memòria de la família, fins a propostes lúdiques, per als visitants de l’exposició.\nLa visita s’estructura de forma participativa; d’aquesta manera escoltarem, aprendrem, viurem i jugarem amb les propostes que ens presenta l’exposició. Les visites comentades d’ACVIC tenen com a objectiu que els visitants es familiaritzin amb l’art contemporani per enriquir el bagatge cultural i fomentar la mirada crítica.\nCOMPLICITATS. 10 anys d’Art i Escola\nObservacions: Les visites es documentaran amb fotografies que s’enviaran a la persona de contacte del grup i es publicaran a la web i xarxes d’ACVIC.\nDeu anys d’Art i Escola constitueixen una fita remarcable en l’aposta per vincular l’art contemporani –artistes, un centre d’art, gestors...– amb l’ensenyament –alumnes, professorat, institucions educatives...– i les noves generacions. Una aposta de mèrit i arriscada en el seu moment, i també una cursa de fons, ja que no és un secret la dificultat de les diferents disciplines de l’art contemporani per establir una connexió amb la societat.\nArt i Escola s’ha estructurat cada any al voltant d’un tema: l’entorn, el temps, la xarxa, la llum, el buit, el caos, el tabú, el refugi, la ficció i el joc. Per a l’exposició s’ha buscat un artista amb una trajectòria coincident amb cada tema.\nConcretament ‘Complicitats’ inclou una peça de ceràmica de Carme Collell creada a partir del concepte del buit; un vídeo de Francesc Abad impregnat de memòria i temps; una instal·lació de Jorge Yeregui sobre l'entorn; una composició gràfica de Toni Ferron que mostra l'univers de les xarxes socials; una fotografia de Ferran Blancafort on la llum descobreix la convivència entre natura i arquitectura; una pintura de Jo Milne d'uns bucles en moviment per simbolitzar el caos; el poema i la imatge que capten el dol d'Ana Álvarez-Errekalde per la mort d’un fill, un tema encara tabú en la nostra societat; una fotografia on Joan Fontcuberta fa un ús crític del concepte de ficció; la maqueta d'un projecte d'autoconstrucció com a idea de refugi per part de Santiago Cirugeda; i un vídeo de Tere Recarens centrat en el joc.\nACTIVITAT EDUCATIVA VINCULADA\nEls entorns del Temple Romà i el Castell dels Montcada es convertiran en espais de llum que intentarem captar amb l’ajuda de llàpissos de grafit, tot fixant-nos amb l’arquitectura dels dos monuments.


Lloguer d'habitacions: 5 punts clau del contracte - Forcadell\nLloguer d'habitacions: 5 punts clau del contracte\nEls elevats preus de lloguer de la ciutat de Barcelona i alguns dels seus municipis adjacents, que acumulen increments des del 2012, han propiciat un augment de demandants d'habitacions en lloguer. Aquesta modalitat d'arrendament permet al ciutadà optar a un habitatge compartit pagant una renda més baixa que si llogués tot l'immoble. No obstant això, malgrat que el lloguer d’habitacions estigui en auge, la seva regulació manca de legislació, fet que planteja molts dubtes contractuals sobre la seva aplicació. Davant aquest augment de la demanda de pisos compartits, el consistori ha vist la necessitat de regular específicament aquest model d'arrendament que, fins al moment, s'ha regulat pel Codi Civil i no per la Llei d'Arrendaments Urbans (LAU), com succeeix amb l’arrendament d'un pis complet.\n“En aquest cas és important diferenciar entre el lloguer d'habitacions per motiu vacacional o de llarga estada, és a dir, superior a 31 dies”, afirma Lluís Català, soci de Forcadell i director de l'Àrea de Gestió Immobiliària, expert en dret immobiliari. “En termes contractuals, el lloguer d'habitacions no vacacional és molt similar al de l'habitatge complet, encara que hi ha algunes obligacions i singularitats que l'arrendador ha de tenir en compte”.\nSegons Lluís Català, “davant la falta de regulació i la infinitat de pactes que es poden establir entre arrendador i arrendatari, és recomanable realitzar un contracte complet en el qual es detalli la màxima informació possible sobre el lloguer de l'immoble, a fi de minimitzar possibles conflictes que puguin esdevenir durant la vigència del contracte”.\nClàusules i condicions pròpies del lloguer d'habitacions\nUn contracte únic per a cadascun dels inquilins\nEl propietari d'un pis, o l'arrendatari que decideix llogar habitacions, ha de realitzar un contracte per a cadascun dels inquilins que resideixi a la casa, incloent informació sobre l'habitació arrendada, la forma de pagament, la renda acordada, el temps de durada, l'ús de zones i serveis comuns, etcètera.\nEl consentiment exprés del propietari\nSi l'arrendatari total de l'habitatge decideix subarrendar la resta d'habitacions del pis necessitarà el consentiment exprés i per escrit del propietari del pis. La sanció en cas d'incompliment implicaria que el propietari té el dret de resoldre el contracte d'arrendament i desallotjar als ocupants del pis, a més de reclamar indemnització per danys i perjudicis ocasionats.\nMoblament de l'habitatge\nL'arrendament per habitacions obliga a l'arrendador a moblar l'habitatge. És recomanable, per tant, detallar en el contracte el mobiliari de l'habitació arrendada i realitzar un reportatge fotogràfic minuciós.\nL'ús de zones comunes\nEl contracte de lloguer per habitacions ha d'establir quin ús es pot donar de les zones i serveis comuns del pis: menjador, sala d'estar, banys, passadís i terrassa, entre d'altres zones comunitàries. Segons Lluís Català, “de manera opcional -i cada vegada més comuna- el contracte també pot establir normes de convivència entre arrendataris en l'ús de les zones comunes, normes molt difícils de poder controlar i aplicar”.\nLa durada del lloguer\nLa durada del lloguer i el temps de mínim compliment s'estableixen entre les dues parts i no es regeix pel sistema de pròrrogues previst en la Llei d'Arrendaments Urbans. Per tant, cada habitació pot tenir la seva pròpia durada del contracte, sent el més habitual 1 any.\nDavant d'aquest escenari de llibertat de pactes existents, un contracte ben redactat i complet pot evitar futurs conflictes entre propietaris i arrendataris, i assegurar el bon ús de l'habitatge i la convivència entre inquilins. Per tant, malgrat la disposició de models de contractes a Internet, és recomanable acudir a un assessor jurídic immobiliari, a fi d'establir un marc legal òptim per a totes les parts.


El 44% dels tarragonins se'n va a dormir passada la mitjanit\nL'estudi ha estat realitzat per l'empresa Dormity i la Dra. Odile Romero de l'hospital Vall d'Hebron.\nUn estudi revela que el 53'7% dels tarragonins dorm entre 6 i 7 hores, el 19,5% més de 7 i el 22% entre 5 i 6 hores\nActualitzada 14/03/2017 a les 20:18\nL'hora més habitual d'anar a dormir pels tarragonins és de 23 a 23:59 hores. Aquest interval abarca la majoria (46,3%) dels enquestats, tot i que gairebé la meitat dels residents a Tarragona (44%) se'n va a dormir passada la mitjanit (de 00 fins a 01:59 hores). Així ho estipula el quart Estudi Dormity PSQI, dut a terme per l'empresa Dormity i la Dra. Odile Romero, cap de la Unitat de la Son de l'Hospital de la Vall d'Hebron, que permet conèixer la qualitat de la son dels catalans analitzant set components (qualitat subjectiva, latència, durada, pertorbació, eficiència, ús de medicació hipnòtica i disfunció diürna). La Dra. Odile Romero afirma que «aquesta privació d'hores de descans té repercussions a nivell cardiovascular, metabòlic i d'estat d'ànim, i mostra la manca de conscienciació dels prejudicis per a la salut que ocasiona la manca de descans».\nA Tarragona, l'hora usual d'aixecar-se és entre les 7 i les 7:59 hores (43,9%), tot i que un 22% es lleva de 8 a 8:59 hores, i un 19,5% més de 6 a 6:59 hores. El 53'7% dels tarragonins dorm entre 6 i 7 hores, el 19,5% més de 7 i el 22% entre 5 i 6 hores. L'estudi ha detectat també que en poblacions de més de 100.000 habitants, el 8,9% se'n va a dormir passades les 2 de la matinada, una dada força alarmant des del punt de vista de la Dra. Romero, perquè «no destinar suficient temps a descansar, fa que tinguem una població més nerviosa i alterada, i incrementa el risc d'accidents de tràfic i laborals».\nSegons l'estudi, les persones que dormen millor, són les que dormen acompanyades en la mateixa habitació però en llits diferents. I per segon any consecutiu, el segment poblacional que té una millor eficiència de son és el professional autònom sense assalariats, mentre que el grup que dorm pitjor és el dels empresaris.\nSobre la latència, l'Estudi Dormity PSQI ha recollit que el temps promig que la gent tarda a adormir-se és de 21 minuts, tot i que per norma general, el 64,5% no supera els 15 minuts. Segons la Dra. Romero, «la latència de son ha d'estar per sota dels 30 minuts». En canvi, s'ha incrementat l'ús de medicació hipnòtica: el 13% dels catalans ha declarat prendre 2 o més cops per setmana algun tipus de tractament hipnòtic per dormir, mentre que l'any passat aquest percentatge era del 9%. A la província de Tarragona, aquest percentatge és lleugerament inferior a la mitjana dels catalans: el 12% dels tarragonins declara prendre algun tipus de medicació per dormir. «Aquesta és una dada que hauria de preocupar a les entitats competents en matèria de salut: calen més esforços de conscienciació per frenar l'augment de consum de fàrmacs».\nPràcticament el 90% dels tarragonins ha assenyalat tenir pertorbacions de la son. Els motius més comuns d'aquestes alteracions segons els tarragonins han estat per tenir nens petits (30%); per estrés, fatiga o tensió nervisosa (30%), o per sorolls (10%). El 36,6% dels tarragonins té una eficiència de la son per sota de la recomanable. «Massa temps al llit sense dormir indica que hi ha alguna tensió nerviosa, alguna pertorbació i convé consultar a un especialista» assenyala la doctora.\nPel que fa a la durada de la son, la mitjana d'hores que dormen els catalans és de 6'62 hores, i els tarragonins tampoc arriben a les 7 hores. Per estat civil, els divorciats són els que dormen pitjor: tot i que passen més hores al llit (8,6), només dormen 5,75 hores, per tant la seva eficiència de son és negativa. En canvi, els solters i les persones amb parella estable són els que millor dormen, segons l'estudi. «Els divorciats, els vidus, els separats, les dones i les persones d'entre 50 i 70 anys, són els que han indicat tenir més problemes per assolir un descans de qualitat».\nCom a conclusions de l'Estudi Dormity PSQI, la Dra. Odile Romero insisteix en què «un dels factors més preocupants i reincidents d'aquest estudi és l'hora d'anar a dormir dels catalans, una hora més tard que la mitjana europea, fet que pot tenir greus conseqüències per a la salut». L'altre aspecte alarmant per la doctora és l'augment de persones que consumeixen fàrmacs per dormir, i llança com a recomanació que «hauríem de fer esforços entre tots per disminuir el consum, intentant millorar la higiene del son amb la pràctica d'hàbits saludables».


Míting de Pedro Sánchez aquest diumenge 31 de març a Tarragona\nEl president del govern espanyol, Pedro Sánchez, de míting aquest diumenge 31 a Tarragona\nL'acte es durà a terme al Palau de Congressos i comptarà amb les intervencions de Ballesteros, Iceta i Meritxell Batet | El PP portarà a Adolfo Suárez la pròxima setmana a Torredembarra\ndivendres, 29 de març 2019 - 10:40h\nImatge d'arxiu de Pedro Sánchez durant la presentació del programa electoral del PSOE | Cedida\nLa campanya per a les eleccions generals del pròxim 28 d'abril arriba a Tarragona ciutat i ho fa amb les seves primeres espases, els noms més coneguts. Aquest diumenge, 31 de març, el president del govern espanyol, i candidat del PSOE, Pedro Sánchez, durà a terme un míting a partir de dos quarts de dotze del matí i des del Palau de Congressos tarragoní.\nSánchez estarà acompanyat pel batlle de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, qui obrirà l'acte; el primer secretari dels socialistes catalans, Miquel Iceta; i la ministra de Política Territorial, Meritxell Batet. Fonts socialistes han indicat que es plantegen la trobada d'aquest diumenge com una «convenció municipal, amb discursos i propostes municipalistes» i que és probable que el president espanyol només visiti a Catalunya, durant aquest període electoral, Barcelona i Tarragona.\nAdolfo Suárez a Torredembarra\nAixí mateix, el Partit Popular té previst, de cara a la pròxima setmana, portar a una de les seves figures més mediàtiques, Adolfo Suárez Illana, al territori, concretament a Torredembarra.\nTot i que fonts populars indiquen que el programa de la visita encara «no està tancat», es preveu que Suárez, de la mà de l'alcaldable popular torrenca, Núria Gómez, visiti el municipi i, posteriorment, celebri un acte, «de caràcter constitucionalista», a Torredembarra. La visita d'Adolfo Suárez arribaria, de confirmar-se, poc de dos mesos després de la trobada de Pablo Casado, president estatal del PP, amb l'alcaldable tarragoní popular José Luís Martín a Tarragona.\nEn la visita a Tarragona, Casado, que va estar acompanyat pel president català del PP, Alejandro Fernández, i els regidors populars tarragonins, Martín, Acero, Vedrina i Rodríguez, va tornar a recuperar la petició d'aplicar l'article 155 de la Constitució espanyola per «acabar amb el malson que es viu a Catalunya».\nSánchez sol·licita a la Junta Electoral permís per participar en un debat\nLes llistes electorals de Tarragona per les eleccions generals del 28 d'abril de 2019\nAlbano Dante Fachin presentarà el Front Republicà dissabte a Torredembarra


Presentació - lliconsdepedagogia.cat\nPaulo Freire (1921-1997): un dels pedagogs més influents del segle XX\n“Freire no pensa idees, sinó que ha pensat l’existència a partir de la seva pròpia experiència vital en contacte amb l’home concret del Tercer Món. Aquest contacte ha fet de Freire un revolucionari en el sentit més profund de la paraula, i de la seva pedagogia, una reflexió sobre la pràctica de la llibertat”.\nPaulo Reglus Neves Freire, conegut com a Paulo Freire, va néixer el 19 de setembre de 1921 a Recife (Pernambuco, el Brasil), una de les zones més pobres del nord-est del país. Va estar treballant en educació durant anys, i va obtenir èxits reconeguts en l’àmbit de l’alfabetització dels pobles pobres. El 1964, a causa del cop d’Estat, va ser empresonat durant setanta dies per les seves idees educatives i després va exiliar-se a Xile. Va viatjar per Europa i pels Estats Units per formar-se, col·laborar i desenvolupar idees educatives renovadores i alliberadores. Des d’aleshores, a partir d’organismes internacionals com la UNESCO o el Consell Ecumènic de les Esglésies, va participar i va dirigir campanyes de promoció cultural i d’alfabetització en molts països d’Amèrica del Sud i d’Àfrica. L’any 1980 va tornar al seu país, el Brasil, on va continuar lluitant i treballant per construir un país més lliure, més educat i més culte fins a la seua mort.\nDe l’experiència a la pràctica\n“La reflexió filosòfica es tradueix immediatament en propostes d’acció política”.\nNo es pot entendre el pensament i la pràctica de Freire sense fer referència a la preocupació –que ràpidament es va convertir en acció– per lluitar per la promoció cultural dels pobles més pobres. En aquest sentit, considerava que l’educació exigeix, sense cap mena de dubte, una visió global de les persones i les seues condicions de vida que, en definitiva, no els permeten ser plenament lliures. Per tant, aquesta perspectiva integral comporta que teoria i praxi, per a Freire, no es poden concebre independentment, i cal establir el diàleg –que va aprendre de la seva família– com un dels elements essencials en el desenvolupament del seu mètode.\nLa seua experiència pedagògica va començar en 1946, quan va centrar la labor educativa en la població adulta analfabeta. Amb la pràctica i les lectures, va desenvolupar un mètode d’alfabetització que va posar en funcionament en 1961, amb un èxit notable. És aleshores quan el Govern Federal del Brasil pren la decisió d’estendre aquesta iniciativa per tot el país, amb la finalitat d’arribar, principalment, a les zones més empobrides i amb més mancances educatives i culturals. S’aconsegueixen crear un total de vint mil “Cercles de Cultura”, en els quals els avenços educatius i, per tant, culturals, resulten evidents ràpidament.\nTot i això, en 1964, a causa del cop d’Estat militar al Brasil, aquesta iniciativa, juntament amb moltes altres relacionades amb l’educació, la pedagogia i el creixement cultural dels pobles pobres, s’atura. Comença el retrocés i Freire, tal com s’ha esmentat anteriorment, és empresonat durant setanta dies i després exiliat a Xile.\nPensament i influències de Freire\nEl pensament i la pràctica de Freire es construeixen a partir de la reflexió d’altres autors, de la seva experiència i, en definitiva, de la seva manera de veure i d’habitar el món. A continuació, reflexionarem sobre els principals autors que influïren en el pensament i la praxi de Freire.\nMounier li aporta la concepció de la promoció humana com a procés orientat a la recerca de l’amor, la justícia i el diàleg. La necessitat que l’educand conegui les persones, el seu context i la pobresa resulta clau per poder créixer i alliberar-se.\nGabriel Marcel reflexiona sobre els conceptes d’“esperança” i de “consciència fanatitzadora”, els quals Freire explica quan fa referència a les persones que temen la llibertat, encara que aquesta sigui, a la vegada, desitjada.\nDe Sartre li interessa el treball sobre la consciència crítica de la població, en la qual l’educació es concep com una eina de transformació i d’alliberament. Ocorre el contrari amb la concepció domesticada de l’educació.\nFreire reflexiona sobre el Marxisme amb la finalitat de reinventar-lo, adoptant una nova terminologia per descriure les “societats oprimides”, les “societats en trànsit d’alliberament” i les “societats tancades”. Aquest corrent també aporta a Freire la formació de les consciències i, conseqüentment, l’autonomia de la consciència amb relació a les condicions econòmiques i polítiques que envolten l’individu. L’educador, per tant, ha d’incidir en la consciència per canviar la realitat objectiva de les estructures d’opressió: “L’educació és la pràctica de la llibertat”.\nMalinowski i Lévi-Strauss, per la seva part, aporten al pensament de Freire la concepció de l’educador com a coneixedor, necessàriament, de l’univers mental de l’alumne i, per tant, de les eines que té per expressar-se, en el sentit més profund de la paraula.\nA més, resulta indiscutible la influència que ha tingut sobre Freire el contacte amb la realitat, la qual cosa l’ha fet conscient de la necessitat d’observar-la i actuar-hi. Així mateix, els líders revolucionaris dels moviments populars d’alliberament en països del tercer món han estat, també, un factor clau en el desenvolupament dels mètodes i les idees d’aquest autor. Especialment, cal destacar-ne el mètode d’aproximació a la realitat d’acord amb els plantejaments de l’antropologia cultural. En aquesta línia, el relativisme cultural també forma part del pensament de Freire, ja que considera que no hi ha una cultura superior a una altra, tot el contrari del colonialisme cultural. “El mestre no ha d’imposar la seva pròpia concepció del món”.\nLa literatura de Paulo Freire\nSens dubte, les obres de Freire ens ajuden a conèixer millor l’autor i, sobretot, les seues reflexions, fruit de les experiències directes amb el medi mitjançant l’educació. El primer llibre que va escriure es va publicar en 1965 i és el que treballem en profunditat en Lliçons de Pedagogia, La educación como práctica de la libertad. Pocs anys després, en 1969, es publica a la Universitat de Harvard La pedagogía del oprimido, un dels llibres més sòlids i influents de Freire. Més endavant arriba El mensaje de Paulo Freire. Teoría y práctica de la liberación, el qual s’edita a Madrid en 1972. Un any després es publica a Montevideo ¿Extensión o comunicación? La concienciación en el medio rural (1973), en el qual es comença a transmetre la importància del diàleg a les seues pràctiques educatives.\nEn 1975, a Bogotà, arriba La desmitificación de la concientización, el qual presenta un compendi d’escrits publicats anteriorment en diferents revistes. Com a producte d’una de les experiències que va viure Freire a l’Àfrica, va publicar Cartas a Guinea-Bissau, editat a Madrid en 1978. També va escriure, amb col·laboració d’Ivan Illich, Educación para el cambio social, editada a Buenos Aires, l’Argentina. Aquest mateix any, va publicar-se a Madrid Pedagogía y acción liberadora i, l’any següent, Educación y acción cultural. Finalment, en 1984, a Madrid, es publica l’última obra de Freire, La importancia de leer y el proceso de liberación, la qual va ser també un compendi d’escrits publicats en diverses revistes anteriorment.\nInfluència i presència en els territoris de parla catalana\nSeguint el pensament de l’autor, l’educació no es pot entendre de forma aïllada de la política. Es considera, llavors, que el pensament polític de qui governa ha d’anar de bracet amb la proposta educativa de Freire, amb certs valors, directrius i objectius que s’uneixen per transformar el món, el text i el context.\nDes d’aquesta perspectiva, les bases pedagògiques de Freire es van convertir en protagonistes en els territoris de parla catalana durant la transició democràtica, quan es va apostar fermament per la cultura popular, per reviure l’educació en el sentit més profund i integral del concepte. Es va lluitar contra l’altíssima taxa d’analfabetisme que els durs anys de dictadura franquista havien deixat d’herència. Es va afrontar aquesta problemàtica des d’una mirada freiriana, la qual va més enllà de l’aprenentatge de l’escriptura i la lectura, ja que vol “aprendre a llegir les realitats quotidianes”, en què el context, les vivències i l’experiència de qui aprèn cobren una rellevància especial. Freire es va convertir en l’autor de referència, especialment en l’àmbit de l’educació permanent, on es van desenvolupar una gran quantitat d’experiències renovadores.\nAra bé, a poc a poc, el realisme polític, el capitalisme, el pragmatisme i l’individualisme van anar guanyant terreny, i el concepte de societat solidària es va convertir en utopia, enfront d’una societat cada vegada més desmobilitzada. Per tant, l’educació de persones adultes també va canviar, perquè es tractava d’una escola que atenia les necessitats de l’entorn, dels usuaris i de les usuàries. Més aviat es va convertir en un espai que dotava d’eines bàsiques de formació des d’una concepció de l’educació com una pràctica compensatòria.\nSi mirem el nostre voltant i observem la societat en què vivim, potser ha arribat de nou el moment de repensar Freire, de vincular l’educació a l’entorn, a la realitat, de tornar a promoure el desenvolupament comunitari, de buscar eixa societat solidària que ara forma part del passat i d’un futur utòpic.\nProjecte d’Educació Popular de Berazategui” (Buenos Aires, Argentina)


tramès: 17.09.2015, 10:36\nFile Name : Punt de mira - Retorn a Homs - Talal Derki - 2013 [RIP TDT BTV Català & English per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nBitRate: 1469 Kbps\nPUNT DE MIRA - RETORN A HOMS (The Return to Homs)\nDirector & Guió : Talal Derki\nUn documental sobre la guerra a Síria. Filmat durant tres anys a Homs, el documental segueix la trajectòria del jove Basset, porter de futbol de la selecció siriana, des del moment que somia amb la llibertat i comença la lluita per l'enderrocament de Bashar-al-Asad, fins la destrucció de Homs.\ntramès: 02.12.2015, 13:34\nFile Name : Punt de mira - Art & Craft - Sam Cullman - 2014 [RIP TDT BTV VOSC per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nPUNT DE MIRA - ART & CRAFT\nDirigit per: Sam Cullman\nIdioma emissió: Anglès\nIdioma subtitols: Català\nMark Landis ha estat un dels falsificadors d'art més prolífics en la història dels Estats Units. La seva extensa obra s'estén per més de trenta anys que abasten una àmplia gamma d'estils i períodes que inclouen obres icòniques del segle XV, Picasso i fins i tot Walt Disney!!\ntramès: 07.12.2015, 16:41\nFile Name : Punt de mira - The special need - Carlo Zoratti - 2013 [RIP TDT BTV VOSC per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nBitRate: 1743 Kbps\nPUNT DE MIRA - THE SPECIAL NEED\nAlemanya, Itàlia, Austria, França 2013\nDirigit per: Carlo Zoratti\nIdioma emissió: Diversos\nL'Enea busca l'amor físic. Però sent autista i vivint a Itàlia, no és una tasca gens fàcil. Així que ell i els seus dos millors amics, el Carlo i l'Alex, decideixen anar-se'n de viatge a través d'Europa i acaben trobant molt més del que buscaven.\ntramès: 22.12.2015, 15:13\nFile Name : Punt de mira - Lloga una familia S.A. [RIP TDT BTV VOSC per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nPUNT DE MIRA - LLOGA UNA FAMILIA S.A. (Rent a Family Inc.)\nDirigit per: Kaspar Astrup Schröder\nAquesta és la història única i impredictible sobre el Sr. Ryuichi Ichinokawa i la seva curiosa forma de vida. Des de fora, la família Ichinokawa sembla tenir una vida completament normal. No obstant això, hi ha un costat secret de Ryuichi fins i tot desconegut per la seva família: posseeix una empresa anomenada Hagemashi Tai ("vull aixecar l'ànim"), un dels negocis més peculiars del Japó, dedicat al lloguer de parents, amics, companys o parelles falses. ¿Es pot aparentar la felicitat?\ntramès: 29.12.2015, 10:38\nFile Name : Punt de mira - My Stuff - Petri Luukkainen - 2013 [RIP TDT BTV VOSC per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nMida del fitxer: 1013 Mb.\nPUNT DE MIRA - MY STUFF (Tavarataivas)\nDirigit per: Petri Luukkainen\nIdioma original: Finès\nIdioma emissió: Finès\nPetri Luukkainen és un producte de la indústria del màrqueting, un consumidor ideal. El seu apartament a Hèlsinki està ple de tot tipus de coses. Un dia, la seva xicota l'abandona. Petri s'adona que ha de pagar una hipoteca enorme, ofegat per la targeta de crèdit i turmentat per multitud de coses que no li donen la felicitat. Enmig d'una crisi personal, Petri comença la reconstrucció de la seva existència quotidiana preguntant: Què és el que necessito realment?\ntramès: 15.04.2016, 10:34\nFile Name : Punt de mira - Rafea i el sol - Mona Eldaief - 2012 [RIP TDT BTV VOSC per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nPUNT DE MIRA - RAFEA I EL SOL (Rafea: Solar Mama)\nEUA, Dinamarca, Egipte 2012\nDirigit per: Mona Eldaief\nLa Rafea és una dona beduïna que viu amb les quatre filles en un dels pobles més pobres del desert de Jordània, a la frontera amb l'Iraq. A la Rafea se li ofereix l'oportunitat de viatjar a l'Índia per assistir al programa del Barefoot College, on dones analfabetes de tot el món es formen durant 6 mesos per ser enginyeres solars.\ntramès: 09.05.2016, 20:31\nFile Name : Punt de mira - Grècia, Reinventar-se per sobreviure - Elena Zervopoulou - 2014 [RIP TDT BTV VOSC per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nBitRate: 1784 Kbps\nPUNT DE MIRA - GRÈCIA: REINVENTAR-SE PER SOBREVIURE (Greece: Days of Change)\nGrècia, Itàlia 2014\nDirigit per: Elena Zervopoulou\ntramès: 20.05.2016, 15:56\nFile Name : Punt de mira - Historias de Bruguera - Carles Prats - 2011 [RIP TDT BTV Català per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nBitRate: 1731 Kbps\nPUNT DE MIRA - HISTORIAS DE BRUGUERA\nDirigit per: Carles Prats\nBruguera va ser l'editorial de còmics més important d'Espanya. La seva influència en la nostra cultura popular ha estat enorme. Ara, quan ja han passat prop de 30 anys del tancament de Bruguera, aquest documental pretén analitzar perquè personatges com Carpanta, Doña Urraca, La família Cebolleta o Mortadelo i Filemó es van convertir en veritables arquetips i testimonis d'una època.\ntramès: 14.06.2016, 12:49\nFile Name : Punt de mira - Procediment normalitzat de treball - Errol Morris - 2008 [RIP TDT BTV Català per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nPUNT DE MIRA - PROCEDIMENT NORMALITZAT DE TREBALL (Standard operating procedure)\nGuió Errol Morris\nFotografia Robert Chappell, Robert Richardson\nGènere Documental | Guerra de l'Iraq\n2008: Festival de Berlín: Ós de Plata - Gran Premi del Jurat\n2008: Nominada a Critics' Choice Awards: Millor documental\n2008: Associació de Crítics de Chicago: Nominada a Millor documental\nDocumental sobre els abusos a la presó Abu Ghraib de l'Iraq per part de membres de l'exèrcit nord-americà. Es tracta del primer documental en la història que forma part de la secció oficial a competició en el Festival de Berlín. (FILMAFFINITY)\ntramès: 22.07.2016, 15:23\nFile Name : Punt de mira - Món Montseny - Marta Pueche - 2015 [RIP TDT BTV Català per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nPUNT DE MIRA - MÓN MONTSENY\nDirigit per: Marta Pueche\nDocumental sobre la convivència entre la naturalesa salvatge i la comunitat humana del Parc Natural del Montseny.\ntramès: 12.08.2016, 18:20\nFile Name : Punt de mira - Cinema a la fi - Julián Vazquez & Meritxell Soler - 2010 [RIP TDT BTV Català per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nBitRate: 1529 Kbps\nPUNT DE MIRA - CINEMA A LA FI\nEspanya, Argentina 2010\nDirigit per: Julián Vazquez & Meritxell Soler\nDocumental de creació que es nodreix del format road movie. Meritxell Soler, la codirectora de l'obra, viatja des del seu poble natal a Catalunya cap a l'Argentina a la recerca de l'últim cinema. Antigues sales de cinema que no es fan servir com a tals, sales a punt de penjar el cartell de tancat, velles sales en perill i sales cinematogràfiques abandonades, són alguns dels llocs contenidors d'històries que Soler ens mostra al llarg del seu particular viatge.\nMés informació a Catalan Films & TV\ntramès: 12.08.2016, 18:21\nFile Name : Punt de mira - Economia col·lectiva - Eulàlia Comas - 2014 [RIP TDT BTV Català per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nPUNT DE MIRA - ECONOMIA COL·LECTIVA. L'ÚLTIMA REVOLUCIÓ D'EUROPA\nDirigit per: Eulàlia Comas\nDocumental que aprofundeix en un fet històric recent i poc conegut: l'expropiació i la gestió obrera del 80% de les indústries i serveis a Catalunya entre 1936 i 39. És una de les transformacions més radicals d'arrel- i innovadores del segle XX. L'última revolució d'Europa\nMés informació a la Home Page\ntramès: 26.08.2016, 20:37\nFile Name : Punt de mira - L'home del metro - Joan Vall Karsunke - 2014 [RIP TDT BTV Català per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nBitRate: 1825 Kbps\nPUNT DE MIRA - L'HOME DEL METRO\nDirecció i guió: Joan Vall Karsunke\nÉs la història d'un home, en Ramón, que fa més de 50 anys que canta òpera al metro de Barcelona. Un personatge peculiar que més d'una generació ha vist a les andanes del metro. No és ni un sense sostre, ni un desheretat, és una ànima lliure que fa el que li dóna la gana. Cada dia al matí està vuit hores en el seu banc de l'estació de passeig de Gràcia per cantar òpera, passejar i parlar amb qui s'acosta a dir-li alguna cosa\ntramès: 07.09.2016, 21:26\nFile Name : Punt de Mira - Palme - Kristina Lindström - 2012 [RIP TDT BTV VOSC per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nPUNT DE MIRA - PALME\nDinamarca, Suècia 2012\nDirigit per: Kristina Lindström\nDocumental sobre la vida i el temps del socialdemòcrata Olof Palme, primer ministre suec fins al seu assassinat el 1986.\ntramès: 13.09.2016, 15:49\nFile Name : Punt de mira - Five days to dance - José Andreu & Rafael Moles - 2014 [RIP TDT BTV VOSC per a rucatala.org] Per Teucre.avi\nMida del fitxer: 1,05 Gb.\nBitRate: 1690 Kbps\nPUNT DE MIRA - FIVE DAYS TO DANCE\nDirecció i guió: José Andreu & Rafael Moles\nDurada: 79 mim\nUna parella de ballarins apareix un matí a l'aula d'un institut. És dilluns i anuncien a un grup d'adolescents que tenen cinc dies per pujar a un escenari i ballar. Una setmana per canviar les coses.


SURANT COM LES PEDRES: Un concert vist des de dins\nUn concert vist des de dins\nM'agrada la quietud d'abans d'un concert. El silenci dels darrers preparatius, la ment posada en amarar-se de l'energia del lloc, en no oblidar els petits detalls que poden fer millorar després la posada en escena… I això vaig fer ahir a la capella de Sant Pelegrí, arribant sol i dedicant-me a preparar temes tècnics. I vaig cantar també sol per a un públic inexistent mentre la meva veu s'escampava per la petita nau gòtica… Les sensacions eren bones.\nDesprés van anar arribant els meus companys i semblaven encomanar-se d'aquesta tensió prèvia al concert. Cadascú munta els seus aparells, cadascú fa les seves rutines. I al cap de poc provem el so tots junts: la veu, els instruments, i l'adequada mescla de tot plegat.\nI uns minuts abans baixem del petit escenari i esperem l'arribada del nostre públic d'avui: els mestres de l'Alt Penedès i algun convidat més. Tenim ganes de començar i deixar que aquesta energia que acumulem surti enfora transformada en poesia i música enllaçades. Quatre mots de presentació del Roderic de part de l'associació de mestres i l'espectacle comença. El so d'un riu que s'escola dóna pas a la veu enllaunada del poeta llegint un dels seus propis textos: "Em torno com els gossos (…) i alguna nit quan sento música bordo sol, trist." El saxo del Josep udola sota les arcades de la capella, talment un lament. "I si escrivim per recordar allò / que encara no sabíem?" recita el Pep amb la seva veu tranquil·la. Sonen les primeres notes de la guitarra, com una melodia oriental, per donar pas al poema musicat "Lectura": "En uns versos xinesos / de fa mil anys el vent / espolsa canyes altes…".\nUn espectacle passa per molt petits microclimes marcats per les sensacions que es desprenen, en primer lloc, de la quietud del públic, del so que s'escampa per l'espai, i després pel to de la interpretació dels artistes, pels mots que ressonen d'un poema, d'una cançó, per un acord final, per una melodia esgarrapada o una cadència més tranquil·la.\nI tot això ho vius mentre, des de dins, intentes no perdre el control de tot el que està succeint, no oblidar quina peça ve, quin to demana, qui ha d'atacar en primer lloc i amb quin tempo cal entomar aquest nou repte. Procures viure-ho des del plaer de l'expressió artística, deixant-te amarar de la bellesa que es desprèn d'aquells mots o aquelles harmonies, però no sempre és fàcil perquè s'imposa la tensió per no cometre errors. Només quan l'espectacle s'ha rodat en prou auditoris pren uns automatismes que ens alliberen d'aquest neguit del control i ens acosten al pur gaudi de la interpretació.\nAhir vam fer un pas més en aquest camí. Un esglaó més amunt després de la primera passa feta a Bellprat. Vam tenir la sensació que tot comença a rodar una mica més sol i més compactat. I que l'engranatge misteriós que enllaça les baules d'una proposta artística començar a greixar-se. O, per dir-ho en paraules subiranianes, que comença a surar, corrent enllà.\nDe tot això t'arriben pistes durant el concert. La prova definitiva neix quan, un cop donada la darrera nota el públic et regala el seu aplaudiment. I després els seus comentaris. És un moment impagable, quan pots compartir amb els que t'han escoltat les seves sensacions, quan pots llegir des de l'altra banda un concert diferent, el seu. Si s'acosta al que tu volies provocar se t'omple el cor d'una barreja d'eufòria, agraïment i íntima felicitat. Ahir va ser un d'aquests dies.\nGràcies al Grup de Mestres de l'Alt Penedès, per confiar en la nostra proposta per a la seva cloenda de curs. Gràcies als responsables del Vinseum per acollir-nos i facilitar-nos-ho tot. Gràcies al públic que ens va acompanyar i que és la primera motivació del nostre treball. I gràcies als versos de Jaume Subirana que ens han empès a començar aquest viatge. Us informarem de la propera escala.\nImma Cauhé 1 de juliol de 2016 a les 1:52\nDes de la disrància he viscut aquesta edtona d'abans i del moment de l'actuació. Gràcies per explicar-ho tant bé i fer-nos parciper del moment.\nAugust Garcia 1 de juliol de 2016 a les 8:27\nGràcies, Imma. He volgut explicar les sensacions que es viuen des de l'altra banda. Els que ens dediquem -encara que sigui de manera amateur- a oferir a un públic una proposta artística ho vivim molt intensament. I volia fer-vos-en un tast. Una abraçada i bon estiu!


Tauleta de metall gran per esborrar portàtil per a imants China Manufacturer\nGuangzhou New Magnetics Technology Co.,Ltd [Guangdong,China] Tipus d'empresa:Distributor/Wholesaler , Manufacturer , Trade Company Mercats principals: Africa , Americas , Asia , Caribbean , East Europe , Europe , Middle East , North Europe , Oceania , Other Markets , West Europe , Worldwide Exportador:11% - 20% Certs:ISO9001, RoHS, Test Report Descripció:Tauler de metall per a imant,Venda de taules de gran efecte sec,Taula gran de supressió portàtil\nHome > Productes > Pissarres receptores magnètiques > Cap Pissarra adhesiva > Tauleta de metall gran per esborrar portàtil per a imants\nCap Adhesiu Pissarra Article No.GRWT-NS50 és una làmina d’acer de tauleta blanca per esborrar receptes magnètiques, una mena de pissarra suau , que la roda per estalviar espai i lliurar fàcilment. Com a làmina de pissarra magnètica receptora feta mitjançant la barreja de pols de ferro amb plàstic (CPE, etc.), té una excel·lent capacitat receptiva magnètica, imants connectables, que es poden intercanviar fàcilment i / o substituir-los quan s'apliquen a una paret que té una capa de material magnètic, com el nostre estoreta magnètica posterior adhesiva. El motiu és que funciona amb un imant com aquest imant de metall. I donem suport a la impressió ia la mida personalitzades, de manera que cada vegada és més popular en restaurants, empreses i propietaris que poden canviar fàcilment el seu paper de paret segons el seu estat d’ànim, vacances o temporada. A més, una pissarra SA, té excel·lent, ompatible c-escriptura i durabilitat de eixugat per a molts tipus ploma, les marques poden ser esborrats seca apagat aquí a un mes. Som una fàbrica professional per a productes magnètics flexibles, hi ha més accessoris magnètics que poden produir-se per fer coincidències.\nTauler de metall per a imant Venda de taules de gran efecte sec Taula gran de supressió portàtil Tauler de taula per a dipòsits Tauler de tauler blanc Tauler de paret magnètic per a nens Taulons de taula personalitzats Tauler per a imants de nevera


Casa Can Pau (Centre) - Casa a Begur\nCasa Can Pau (Centre) HUTG-033448-38\nJardiPiscinaWiFi4 habitacions2 banys 8 persones Imprimir\nAquesta fabulosa casa antiga completament reformada l'any 2018 està situada justament a 200 m de la plaça de Begur. Té un jardí pla i una preciosa piscina de 2 x 10 metres. Trobar una casa com aquesta és impossible, ja que és l'única casa aïllada que està just fora del nucli antic de Begur. Pot anar caminant a tots els restaurants, botigues, bars i terrasses, en menys de 5 minuts. Gràcies a estar just fora del nucli antic, gaudirà també de la tranquil·litat. Està distribuïda en 2 nivells; a la planta baixa té un ampli saló amb sortida a terrassa, una cuina-menjador amb sortida a l'exterior, un dormitori doble i un bany amb dutxa. A la planta primera hi ha 1 dormitori doble amb sortida a terrassa, 1 dormitori doble, i 1 dormitori amb llitera i sortida terrassa. La casa té unes agradables vistes al castell, el poble de Begur i el mar. Hi ha espai per aparcar a 2 cotxes dins de la finca, encara que si el cotxe és molt ample és possible que no entri pel portal, però un cotxe de mida normal no tindrà problemes.


Mitja vida - Librerías Calamo\nEn ple estiu del 1950 cinc noies adolescents internes en un col·legi de monges juguen MITJA VIDA juntes per última vegada a -Acció o Veritat- o, com elles en diuen, el joc de les penyores. Dues, les bessones Viñó, estan a punt de començar una nova vida, plena d?interrogants, lluny d?allà. L?ocasió és especial i ho saben, però cap d?elles espera que aquesta nit es converteixi en un punt d?inflexió per a algú més i que sense ni tan sols imaginar-ho acabi marcant el seu camí per sempre.\nLi vaig dir que no la podia perdonar i que tot allò que m?havia explicat fent veure que estava penedida no em servia de res. Que ningú pot perdonar en nom d?un altre, així que amb el Vicenç hauria d?arreglar-ho d?una altra manera. Que el perdó no és un intercanvi, sinó un do. Un do que es dóna de franc i que no té cap lògica, per això ningú no pot comprar-lo. Si es comprés, li vaig dir, deixaria de ser autèntic perdó i esdevindria una altra cosa. Aquesta és la raó, vaig dir-li, per la qual no estava en la meva mà fer allò que ella volia. Només podia oferir-li la meva compassió o, encara millor, el meu oblit.á


BLOC I ACTIVITAT I  | PSICOLOGIA A L'EDUCACIÓ PRIMÀRIA (UB) | Unybook\nBLOC I ACTIVITAT I (2014)\nBLOC I ACTIVITAT I\nPSICOLOGIA: ACTIVITAT 1 DEL BLOC 1 Tres criteris importants per treballar en grup correctament: 1. Comprensió grupal: La comprensió en grup és primordial per treure idees complexes i treballades per diferents persones. Amb aquesta obligació cadascú aporta, amb el que ell pensa, el seu enfocament i opinió sobre el tema per anar-ho omplint. Per tal de fer-lo bé s'han de seguir unes pautes com són les de parlar per torns, recollir les idees de cada persona que parla i dóna la seva i fer una conclusió en grup de com ha quedat al final. Sense la comprensió de cada persona no arribaríem a una conclusió acertada per tot el grup.\n2. Puntualitat i lloc d'assitència: Per fer un treball en grup lo més important és la puntualitat, ja que al ser bastantes persones no tots podem quedar a la mateixa hora i tindrem sempre un temps limitat per quedar tots junts. Per tant, sempre que es quedi a una hora pactada s'ha d'arribar 10 minuts abans per preparar els apunts, per relaxar-se o simplement per començar abans.\nPel lloc d'asistència, s'ha de buscar algun lloc que ens vagi bé a totes les persones del grup. Com és molt difícil trobar-l'ho, s'intentarà trobar un lloc on quedar que ens quedi a tots al mateix temps d'anada o més o menys igual. Aquests dos criteris són iguals d'importants que la comprensió grupal, ja que primer s'ha de tenir un bon principi perquè el grup funcioni i no hi hagi gent descontenta, o, començar sense conexió total amb el grup per alguna tonteria.


LA CERIMÒNIA D’OBERTURA TANCA LA BOTIGA DESPRÉS DE 18 ANYS - MODA\nLa cerimònia d’obertura tanca la botiga després de 18 anys\nDesprés de 18 anys, Opening Ceremony, la marca i distribuïdor de roba nord-americà, ha decidit tancar les seves portes. Començant com una botiga de maons i morters al Baix Manhattan el 2002, la companyia ha anat guanyant un seguiment de culte. Donant suport a joves dissenyadors, col·laborant amb gent de la talla de Chloë Sevigny i creant col·leccions pròpies, es va anunciar la decisió de tancar la botiga a la Instagram La nit passada.\nÉs increïblement emocionant anunciar avui que tancarem les nostres botigues de cerimònia d’obertura en algun moment del 2020, van escriure els fundadors de la marca, Carol Lim i Humberto Leon. Hem pres la decisió de centrar-nos en la creixent col·lecció i marca de la cerimònia d’inauguració ... (que) pren el bell esperit d’experimentació, diversió i col·laboració plasmat a les nostres botigues i aporta aquesta energia a la roba que fabriquem.\nAquesta notícia és posterior a l'adquisició de l'Opening Ceremony per la companyia de moda italiana New Guards Group, propietat de Farfetch. Anunciat ahir, el grup, que també és propietari d’Off-White, va declarar els seus plans de traslladar la línia de producció pròpia de l’Opening Ceremony a Milà i traslladar el lloc web del minorista a Farfetch.\nLa cerimònia d’inauguració ha guanyat una legió de fans per la seva nova experiència en la venda al detall de moda, però Lim i Leon van citar que el canvi de panorama de la moda, que ha afectat la manera com la gent compra, com a part de la seva decisió de tancar les seves quatre botigues a Los Angeles, Japó , i Nova York.\nEn aquest moment d’immens canvi en la manera de comprar, encara creiem en el poder d’un comerç minorista únic i apassionat. Però també creiem en la necessitat del canvi, la reflexió i l’oportunitat de refrescar-se, van dir.\nTot i això, la publicació feia al·lusió a que aquesta decisió només pot ser temporal, amb la marca que espera tornar amb una experiència tan inspiradora, plena d’amor i rellevant per als propers anys com ha estat la cerimònia d’obertura.\nContinuant donant les gràcies als seus col·laboradors, amics, familiars i empleats, Lim i Leon van dir que, com a fills d'immigrants que van créixer als barris perifèrics ... ens sentim increïblement afortunats d'haver estat capaç fins i tot de crear aquesta empresa. És un agraïment a vosaltres i a tots els que heu trepitjat les nostres botigues, oficines i (i) desfilades de moda.\nquè vol dir culturalment adequat\nKate Bush i el somni de les ovelles


El Consell debat amb administracions i entitats socials com fer front al fenomen creixent dels joves amb problemes de conducta\nData : 28/11/2014\nEl fenomen creixent de joves amb problemes de conducta ha motivat que la Conselleria de Benestar Social i Joventut del Consell Insular de Menorca organitzi avui una jornada per abordar aquesta qüestió amb tècnics de les diferents administracions i representants d'entitats socials que fan feina en aquest tema.\n«El fet que s'hagin reunit avui a la sala de plens del Consell Insular més de seixanta persones per escoltar i debatre estratègies per afrontar aquesta realitat sociològica demostra la importància i la necessitat d'aquesta iniciativa», explica la consellera de Benestar Social i Joventut, Aurora Herráiz.\nAquesta trobada, coordinada per la directora insular d'Atenció a la Dona, Família, Drogodependència, Joventut i Immigració, Cristina Fernández, ha comptat amb la presència de representants dels serveis socials insulars i municipals, dels policies tutors, de Pediatria, de Treball Social i de Salut Mental de l'IB-Salut, dels equips d'orientació i psicopedagogia d'Educació, del Servei de Reforma de Menors, de Fiscalia i Equip Psicosocial dels jutjats, del Servei Insular de Família i Drogodependències, de Projecte Home, de Càritas, de Creu Roja i d'IRES.\nDes de la Conselleria de Benestar Social i Joventut s'ha detectat l'existència de casos de menors adolescents amb greus problemes de conducta, circumstància que ha motivat la posada en comú d'aquesta problemàtica entre els diferents organismes i entitats socials per coordinar estratègies.\nSi la societat canvia, és normal que també ho facin els nostres joves. Per aquest motiu cal una nova resposta. Entre les conclusions que s'han exposat, destaquen la de coordinar-se i treballar en xarxa o la d'aplicar formació específica als tècnics.\nPerò no només s'ha de treballar des de les administracions o entitats socials, sinó que encara és més important poder fer una feina preventiva amb les mateixes famílies, perquè aprenguin a afrontar les noves formes d'actuar i relacionar-se dels seus fills, així com a emprar els recursos psicològics que tenen al seu abast com a pares i mares.\nEl president del Consell Insular, Santiago Tadeo; la directora general de Família i Menors de la Conselleria de Família i Serveis Socials, Apol·lònia Socías; la delegada de la Conselleria d'Educació a Menorca, Maite Torrent, així com diferents regidors dels ajuntaments de Menorca, també han estat presents a la presentació de les conclusions.\nDe fet, aquesta setmana la Direcció General de Salut Pública i Consum de la Conselleria de Salut del Govern balear havia organitzat, amb la col·laboració de la Conselleria de Benestar Social i Joventut, un taller formatiu per millorar el treball en xarxa dirigit a la prevenció dels riscos existents en el temps d'oci dels joves.\n«La salut física i psíquica dels nostres joves i la seva realitat social ens preocupa i ens ocupa, perquè ells són part de la societat actual i protagonistes de la del futur», conclou la consellera Aurora Herráiz.\nMaó, 28 de novembre de 2014


ELS TRENCACAMES: L'asfalt: d'enemic a amic (Volta al Montseny)\nL'asfalt: d'enemic a amic (Volta al Montseny)\nEn els darrers anys hem fet rally, enduro, xc, xt i fins i tots ens hem atrevit amb el free-style; però hi havia una modalitat que encara no havíem tocat :la carretera.\nCom necessitavem fer quilòmetres per preparar-nos la Selènika 2009, vam decidir (una ferranada més) treure-li la pols a les nostres bicicletes de carretera.\nEn Jordi Gil amb la seva Zeus de 20 o 30 anys; el Jaume amb la bicicleta Orbea prestada; el Manel amb la seva bicicleta de disseny de XXXX euros (és l´'unic que fa carretera habitualment); el Ferran amb la Mendiz del Paco i en Pitu (Quin mèrit té aquest noi!!!! Sabeu com pesa la Poblet?? Sabeu el desarrollo que té??? I no ha dit ni mu. Tot al contrari, ha arribat més fresc que una rosa. Un fort aplaudiment per què és l'heroi de la jornada) amb la Poblet dels anys 60 érem els agosarats que volíem de Vilamajor a Vilamajor per Santa Fe del Montseny i per Collformic tot visitant Viladrau.\nPoca cosa podem dir de la sortida a excepció de la seva espectacularitat. Un dia fresquet, una visibilitat inmillorable i els paisatges que ens ofereix el nostre amic el Montseny, han adobat un dia perfecte.\nRespecte l'experiència només podem dir que ha estat magnífica i tots hem quedat d'acord en tornar-la a repetir.\nParlant propiament de la ruta hem de dir que no ha estat massa dura malgrat els 2000 metres de desnivell i els 110 quilòmetres fets. Les pujades no eren masses dures i com estem forts com un roure, ha estat bufar i fer ampolles.\nPoc a poc estem preparats per la Selènika. La propera setmana tenim la gran prova: 100 quilòmetres amb un desnivell de 2500 metres, tot per muntanya. La següent una altre ferranada (quina por!!!!) i l'última setmana la Selènika. Per ara som en Jaume, Pitu i Jordi. Esperem que el Ferran i el Sergi s'apuntin el més aviat possible.\nGaudiu de les fotos amb els seus increïbles paisatges.\nSi vols baixar-te el track clicka AQUÍ\nPublicado por club de btt "ELS TRENCACAMES" en 15:38\nEtiquetas: Osona, Vallès Oriental\nPots deixar la teva opinió, suggeriments o aclariments\nEscolta música mentre remenes\nOn tenim rutes?\nfun and nyam\nEls XAT dels Trencacames


L’aversió al risc s’imposa entre els inversors | CaixaBank Research\n7 juny 2019 | Informe mensual - Conjuntura\nLes tensions comercials desestabilitzen els mercats financers. Trencant la relativa bonança que havia dominat l’escenari financer durant els primers mesos de l’any, al maig l’aversió al risc es va imposar als mercats globals. L’optimisme dels inversors dels mesos anteriors, basat en la reconducció de les tensions comercials, en l’aturada en l’enduriment de la política monetària dels principals bancs centrals i en unes dades econòmiques favorables, va virar de forma brusca quan l’Administració nord-americana va anunciar un augment dels aranzels sobre les importacions xineses. Aquest anunci, que va sorprendre el mercat, va comportar un reajustament de les expectatives per part dels inversors i va despertar els temors al fet que les tensions comercials es cobrin un preu més alt en termes de creixement econòmic. D’aquesta manera, això es va traduir en un repunt de la volatilitat i de l’aversió al risc, la qual cosa va augmentar la preferència pels actius considerats refugi (com el deute sobirà dels EUA i d’Alemanya, el dòlar i l’or). D’altra banda, en aquest context de major incertesa, els bancs centrals van mantenir els missatges de paciència, van reiterar la intenció de no endurir la política monetària properament, van oferir una visió relativament positiva de l’entorn macroeconòmic a mitjà termini i van destacar, malgrat tot, que els riscos continuen esbiaixats a la baixa.\nLes borses trontollen. Durant els quatre primers mesos de l’any, l’optimisme inversor s’havia traduït en revaloracions importants a les borses (el +15,6% de l’índex MSCI mundial). Al maig, però, el panorama va canviar. El repunt de les tensions comercials entre els EUA i la Xina i la publicació d’unes dades d’activitat que confirmen que l’economia mundial avança a un ritme més moderat van afectar negativament el sentiment inversor. La rellevància que els inversors van atorgar a aquests aspectes va ser tanta, que van quedar en un segon pla les sorpreses positives de la temporada de resultats empresarials del 1T a les principals economies (liderades pels sectors de consum i de tecnologia). Així, en un entorn de major incertesa i volatilitat, les pèrdues es van estendre al llarg dels mercats borsaris mundials, i l’S&P 500, l’EuroStoxx 50 i l’índex MSCI per al conjunt dels emergents van recular gairebé el 7%. Per regions, les pèrdues van ser especialment intenses a les borses asiàtiques, i l’índex MSCI per a l’Àsia emergent va recular al voltant del 9%. A l’Amèrica Llatina, per la seva banda, les borses es van moure més al so de factors idiosincràtics de la regió, i l’índex MSCI de l’Amèrica Llatina va recular menys del 2,5%.\nEls tipus d’interès sobirans se situen en mínims. Als mercats de renda fixa, l’increment de l’aversió al risc es va traduir en un gir en les preferències dels inversors, que van optar per actius considerats més segurs, com el deute sobirà dels EUA i d’Alemanya. Això va empènyer els tipus d’interès sobirans a 10 anys de les dues economies a nivells mínims, de dos anys en el cas del treasury nord-americà i de tres en el del bund (que es va tornar a endinsar en terreny negatiu). A més a més, la corba sobirana nord-americana es va tornar a invertir, amb un tipus d’interès a 10 anys per sota del tipus sobirà a 3 mesos (tradicionalment, això ha estat un senyal anticipat de recessió, tot i que hi ha motius per pensar que, aquesta vegada, pot ser diferent, com hem analitzat en anteriors publicacions). Per la seva banda, les primes de risc es van reduir a Espanya i a Portugal, tot i que menys que a l’abril, i van situar la rendibilitat dels bons a 10 anys en nous mínims històrics, ja que van acabar el mes per sota del 0,80% i del 0,90%, respectivament. En canvi, a Itàlia, l’augment de les tensions al voltant de la política fiscal del Govern i de les declaracions contradictòries sobre aquest tema van empènyer a l’alça la prima de risc transalpina.\nEl dòlar manté la fortalesa i el petroli recula. L’augment dels temors entre els inversors i la seva preferència pels actius més segurs van donar suport a l’apreciació del dòlar nord-americà enfront de la resta de les principals divises i, en especial, del iuan xinès, en un moviment que contrasta amb la lleugera tendència a la depreciació del dòlar en els mesos anteriors. Un cas particular va ser el del ien japonès, que, en el seu paper de valor refugi davant les turbulències financeres, es va apreciar enfront del dòlar, mentre que la lliura esterlina es va afeblir a causa de l’augment de la incertesa sobre el futur del Govern britànic i del brexit. Als mercats de primeres matèries, el preu dels metalls industrials, altament correlacionat amb el cicle econòmic, va baixar a nivells de fa dos anys, arran dels temors sobre els efectes que la disputa comercial pugui tenir en el creixement global. Per la seva banda, el preu del barril de Brent es va mostrar més volàtil que en els mesos anteriors, en debatre’s entre les pressions alcistes per part de factors d’oferta (les sancions imposades per part dels EUA a l’Iran, les tensions a l’Orient Mitjà i l’expectativa que l’OPEP ampliï les retallades de producció en la reunió del 25 i del 26 de juny) i les pressions a la baixa de la demanda (relacionades amb el gir pessimista del sentiment inversor al maig), que es van acabar imposant i van arrossegar el preu del Brent cap als 65 dòlars per barril al final del mes.\nMentre esperen les reunions del juny, els bancs centrals reiteren els missatges de paciència. Davant les turbulències financeres del mes, els membres dels principals bancs centrals (que no van tenir reunions de política monetària al maig) van continuar assenyalant, mitjançant les diferents comunicacions públiques, la intenció de no endurir la política monetària en els propers mesos. Així, tal com ho reflecteixen les actes de les últimes reunions del BCE (del 10 d’abril) i de la Fed (de l’1 de maig), els principals bancs centrals es mantenen prudents a causa de la presència de riscos a la baixa, tot i que sostenen una visió positiva de l’escenari econòmic a mitjà termini. D’altra banda, les dues institucions van destacar que les pressions inflacionistes continuen sent moderades, la qual cosa dona suport a una actitud pacient en els propers mesos. No obstant això, diferents membres de la Fed van defensar que els factors que han llastat la inflació nord-americana són temporals i s’esvairan en els propers mesos, mentre que, a Europa, els membres del BCE van destacar que els senyals de la intensificació del dinamisme salarial reforcen la confiança en la recuperació de la inflació a mitjà termini.


FAQ´s - The X-Door Barcelona\nPodem jugar només 2 persones?\nClar. The X-Door és una experiència increïble per fer amb la teva parella. En ser 2, haureu d’estar molt concentrats i no perdre ni un minut, però us assegurem que la sensació final si aconseguiu escapar és totalment inoblidable i és un moment especial per gaudir en parella.\nA quina hora haig d’arribar al joc?\nL’ideal és que arribeu puntuals, just a l’hora de la vostra reserva o només uns 5 minuts abans. I sobretot, si us plau NO arribeu tard, doncs The X-Door és un joc d’escapament en viu i després de cada equip entra un nou equip a la mateixa habitació, així que si no sou puntuals probablement no pugueu jugar i perdreu la reserva, doncs no podem provocar un retard als següents grups.\nCada vegada que acaba un equip, el director del joc necessita uns minuts per preparar tot el joc de nou. Per això si veniu massa aviat segurament no puguem atendre-us i hàgiu d’esperar fora fins a l’hora de la vostra reserva.\nHi ha límit d’edat?\nEn principi no, doncs el joc només requereix capacitat d’observació i enginy, així que pot jugar qualsevol persona que estigui en condicions intel·lectuals normals.\nNo fa falta la força física o l’agilitat, però sí estar dempeus i ajupir-se en algun moment\nThe X-Door és un JOC PER A MAJORS DE 18 ANYS, però si voleu venir amb els vostres fills petits de 8, 9, 10 anys… podeu fer-ho, i s’ho passaran genial en alguns punts del joc.\nPerò tingueu en compte que la dificultat del joc ha estat dissenyada per a edats a partir dels 16 anys i hi haurà parts del joc que els petits no podran fer doncs requereixen algú més adult. Si tens algun dubte sobre la conveniència o no de portar als teus fills, podeu contactar amb nosaltres en info@thexdoorlleida.com.\nIMPORTANT: per entrar a jugar sempre ha d’haver-hi almenys 1 adult major de 18 anys en l’equip. Ens reservem el dret a demanar el DNI per comprovar l’edat dels jugadors a fi de confirmar que almenys un d’ells és major d’edat.\nÉs un joc per a gent molt intel·ligent o bojos de les matemàtiques?\nNo, no té res a veure amb això. És un joc per a tot tipus de gent. Només requereix capacitat d’observació, enginy, treball en equip, i sobretot mooooltes ganes. Els millors equips són els que treballen plegats.\nUna vegada he jugat, puc repetir l’experiència?\nQuan hagis jugat a un dels nostres jocs, si vols tornar hauràs de reservar per a un joc diferent (a poc a poc anirem traient nous jocs) doncs el joc que vas jugar sempre és igual i ja t’ho sabràs..\nQuines formes de pagament s’admeten?\nEl joc es paga en efectiu el dia que vinguis a jugar, o per transferència bancària prèvia al número de compte que rebràs per e-mail quan facis la teva reserva.\nTambé disposem d’opció de pagament amb targeta de crèdit al nostre local.\nSi us plau, si desitges cancel·lar la teva reserva avisa’ns al més aviat possible a info@thexdoorbarcelona.com per deixar lliure el teu dia/hora de joc, indicant el teu nom i cognoms i dia i hora de la reserva.\nSi ja havies pagat el joc, has de saber que el mateix dia del joc ja no s’admeten cancel·lacions ni devolucions dels diners.\nSi vols cancel·lar amb 1 o 2 dies d’antelació a la data de la teva reserva, no podrem retornar-te els diners, però podràs canviar el dia i hora de la reserva.\nSi vols cancel·lar amb 3 o més dies d’antelació a la data d’inici del joc, et retornarem els diners.\nPuc regalar una sessió en The X-Door Barcelona?\nPots sol·licitar un xec regal aquí per regalar a qui tu vulguis. És un encert segur… 🙂\nPateixo de claustrofòbia. Podré jugar?\nSense problema. Mai hem tingut cap problema d’aquest tipus. De fet, ha vingut a jugar gent amb claustrofòbia i als 5 minuts estaven tan immersos en el joc que ja no hi pensaven.\nEn qualsevol cas, l’espai de joc és bastant ampli i ben il·luminat, i l’habitació disposa d’un botó d’obertura d’emergència de la porta.\nEstic embarassada. Puc jugar?\nMoltes embarassades han vingut a jugar, doncs per jugar no és necessari utilitzar la força física o l’agilitat, ni tampoc hi ha elements de terror.\nAixò sí, és un joc molt emocionant i genera un pujada considerable d’adrenalina, i certs nervis en veure el temps del compte enrere córrer, així que si creus que això pot generar-te ansietat o algun problema, és la teva responsabilitat venir a jugar.\nEn qualsevol cas, a l’habitació hi ha un botó d’obertura d’emergència de la porta.\nPoden jugar persones amb cadira de rodes?\nContacta amb nosaltres a info@thexdoorbarcelona.com per comentar les possibilitats i limitacions per jugar.\nÉs necessari l’ús de la força física?\nNO, gens ni mica. Només és necessari enginy, observació i treball en equip.\nHi ha elements de por o terror en el joc?\nNO. No hi ha elements de terror ni espants més enllà d’algun so o llum tènue en algun moment.\nQuina vestimenta és la més apropiada?\nNo heu d’arrossegar-vos, ni embrutar-vos, ni córrer… Podeu venir vestits com ho faríeu per anar al cinema per exemple.\nNo parlo ni entenc l’espanyol ni el català. Puc jugar?\nSí. Per jugar no és necessari entendre o parlar espanyol o català. Això sí, abans de començar us haurem de donar unes breus instruccions i regles de joc, i això ho podem fer en anglès, espanyol o català, però si no enteneu cap d’aquests idiomes, us donarem les instruccions escrites en francès, italià, rus o alemany.


El Tió de Nadal (I): Del Tronc de Yule a un esperit de la comunitat | Llegendàrium\n13 de Desembre de 2018 8 d'Octubre de 2019\n"Fent rajar el Tió", segons una il·lustració al diari vuitcentista "La Llumanera de Nova York"\nEl Tió de Nadal i la seva celebració ha sobreviscut ferma a la desaparició de la majoria de tradicions dels nostres avantpassats. D’una tradició familiar i íntima a una celebració col·lectiva, pel camí ha perdut motius i d’altres s’han transformat adaptant-se als nous temps. Així ha acabat per formar part del rerefons més entranyable de les tradicions de l’hivern de Catalunya, Mallorca i alguns indrets del País Valencià: Probablement perquè es relaciona amb la mainada i les promeses d’un món millor, perquè les cançons i els jocs infantils han sigut refugis per pràctiques que antigament eren màgiques o tenien un valor sagrat.\nEl Tió és una d’aquestes últimes, íntimament relacionat amb els esperits que habiten la llar, amb el foc a terra i les criatures boscanes, amb l’intrigant temps del desordre –els Dotze Dies de Nadal o d’Hivern–, la renovació dels cicles de la terra i el pas de l’infant a l’adult.\nArrossegant el Tronc de Yule, gravat d’H. M. Paget\nUn possible origen del Tió: El Tronc de Yule\nLa tradició del Tió de Nadal la trobem estesa arreu d’Europa i, també, està connectada amb la de l’Arbre de Nadal o la Fia-Faia, entre d’altres. Com anirem veient, fins i tot en alguns motius del ritu hi ha coincidències destacables entre llocs allunyats com Catalunya, la Borgonya, els Balcans o els pobles eslaus i bàltics. Com diu en Salvador Palomar, fundador de Carrutxa –entitat dedicada a la difusió de les festes i les tradicions populars–: «Pot sorprendre que un antic costum, vinculat a antics rituals de culte al foc i que nasqué en les llargues vetllades hivernals al voltant del foc a terra, pugui mantenir la seva vigència avui».\nLes hipòtesis que volen explicar aquestes coincidències principalment són tres. La primera i més acceptada és que remet a un vell costum germànic i escandinau, relacionat amb la renovació de les estacions i la lluita entre l’ordre i el desordre, que durant els Dotze Dies de Nadal troba un dels seus punts culminants. En aquesta primera hipòtesi el Tió jugaria el paper d’un protector i un aliat contra la fosca i els esperits propiciadors del mal averany: És el renovador del cicle del foc de la llar, talment com el Sol es renova al cel el dia del solstici d’hivern.\nUna segona hipòtesi diu que podria haver sigut un costum pels pobles cristians europeus durant l’edat mitjana, com una paròdia dels troncs que havien de donar-se com a tribut als senyors. La tercera hipòtesi diu que el Tió remet a una tradició celta de sacrifici humà, on pel solstici d’hivern en lloc de cremar-se un tió es feia amb un home, per ajudar al sol a ressorgir de nou i allargar el dia. Cap d’aquestes versions és excloent una de l’altre i, si anem tirant de veta, probablement l’origen remot sigui una tradició comuna dels pobles pre-indoeuropeus que els seus descendents celtes, germànics, ibers, eslaus i bàltics adoptaren segons el seu caràcter i les particularitats de cada territori.\nLes primeres referències escrites al Tronc de Nadal a Europa són escandinaves i medievals, de l’any 1184. A Anglaterra, però, són d’inicis del segle XVIII. Es cremava un gruixut tronc durant els Dotze dies de Nadal –del 25 de desembre al 5 de gener– i se’n guardava una part per iniciar el foc del Tronc de Nadal de l’any vinent. Aquest motiu de conservar part del Tió i les seves cendres era molt habitual a Catalunya, com veurem més endavant, en el segon article d’aquesta sèrie.\nEn la seva cristianització posterior aquests «Dotze dies» van relacionar-se amb la Nativitat de Jesús. I en temps precristians eren aquells on la Cacera Salvatge cavalcava amb més força pels cels i els camins, on el caos i el desordre era per tot arreu i els mals esperits podien fer-se presents. –d’aquests Dotze dies i de la Nativitat en parlaré més en un article propi–. Eventualment el Tronc de Yule, al Regne Unit, com a França, ha acabat convertit en un pastís de xocolata estil braç de gitano.\n“Cacho fio” o benedicció del Tronc de Nadal a la Provença, en una imatge de 1900\nAltres tradicions europees\nPer la plana de Lleida al Tió de Nadal l’anomenaven «la soca», a la Ribagorça era «la rabassa», també se’l podia anomenar «boscall». A l’Occitània «cachafuòc», tornant-nos a recordar la seva relació directa amb la llar de foc. A les comarques aragoneses on es parla l’aragonès de transició, com a Benasc i la Ribagorça aragonesa, se l’anomenava «la tronca», per altres llogarets del Pirineu aragonès i de la Franja se l’anomena «lo tizón de Nadal» o «la toza».\nA Anglaterra se l’anomena «Christmas log» –el Tronc de Nadal– o «Yule log», el Tronc de Yule, essent Yule una tradició germànica que celebrava el solstici d’hivern i estava connectada amb la Cacera Salvatge i déus de l’èxtasi místic com Wotan-Odin-Donar. A altres pobles britànics com Escòcia la tradició s’anomena «Yeel Carline» –la Vella Senyora del Nadal–, a Irlanda «Bloc na Nollaig» –el Tronc de Nadal– i a Gal·les «Y Bloccyn Gwylian» –la Festa de Nadal–, a cadascun d’aquests països on es manté una forta arrel cèltica la tradició presenta singularitats pròpies. En la seva cristianització el Tronc de Nadal va tornar-se a les Illes Britàniques en una al·legoria de la victòria de Crist sobre el mal i el pecat, essent Crist el foc i el pecat el mateix tronc. Avui la festivitat de Yule s’ha intentat reconstruir per part del neopaganisme, cadascun dels corrents d’una manera diferent.\nA França trobem la tradició estesa per tot el país, on també se’l cremava durant diverses nits, el nom comú és «bûche de noël», que també fa referència al dolç en forma de tronc menjat la nit de Nadal. A la Borgonya, com a Catalunya, s’amagaven regals sota el tronc. A la Normandia se l’anomena «chuquet», a la Vendée «tréfouiau», a altres zones de França té noms diferents.\nA la Bretanya i la Provença, a Occitània, se li resaven oracions, cosa que torna a repetir-se a Catalunya. A la Provença, on el ritu s’anomena «cacho fio» –la benedicció del tronc–, l’avi de la família el portava en braços girant al voltant de la casa tres vegades, el beneïa amb vi, talment com ens informa Amades que es feia a Catalunya, per després cremar-lo juntament amb cendres del tronc de l’any passat, per reforçar el caràcter cíclic del ritu.\nEl mateix trobem als Balcans. A Sèrbia hi ha el «badnjak», on una branca o un arbre jove sencer és entrat dins la casa i posat al foc la nit de Nadal amb gran cerimònia, on sovint participen sacerdots cristians del ritu ortodox. Altres pobles eslaus tenen celebracions molt similars, com el «budnik» a Bulgària, del qual parlaré més endavant.\nEls pobles bàltics tenen un ritual anomenat «bluķa vilkšana» a Letònia i «blukio vilkimo» a Lituània, que significa «arrossegar el tronc», «festa de l’arrossegament». A Letònia un arbre gruixut s’arrossega pel poble durant el solstici d’hivern i després és cremat; el mateix podem trobar que es feia a pobles catalans com Rupit, al Collsacabra. A Lituània és bastonejat per la comunitat, talment com el Tió català, per després ser cremat en la «blukio deginimas». La tradició lituana diu que és per protegir el poble dels mals esperits i proveir de fertilitat la terra.\nQuè és un tió?\nPerò, què és un tió? Un «tió» no és senzillament un tronc. Un tió és un tros de tronc o de soca que es fa servir per ser cremat a la llar de foc. També és un tronc que està cremant. Aquest detall és cabdal doncs, com veurem, el foc de la llar va de la mà de la tradició del Tió de Nadal. Se’l podria haver anomenat «Tronc de Nadal», però seria perdre el matís de la relació amb el foc que la llengua catalana ha conservat de manera directa.\nAvui, seguint l’accelerada pèrdua dels costums i els mots relacionats amb el món del camp i la muntanya, el mot «tió» per fer referència a una soca adient per ser cremada a la llar de foc és molt poc comú; es manté en la parla principalment per aquesta celebració nadalenca de la mainada i per l’ús que encara en fa la gent gran. Això ha afectat també la forma del mateix tió, perquè se sol pensar que és una mena de tronc amb trets antropomorfs i amb barretina, en lloc de la tradicional soca foradada.\nL’inici del ritu: La recerca del Tió\nEl Tió de la nit de vigília de Nadal era cercat, més o menys, entre el 8 –la Puríssima– i el 13 –Santa Llúcia– de desembre. Observeu que, entre els catorze dies que passen quan es recull el tió i la nit de Nadal, pot passar un cicle lunar. Si pensem que la celebració precristiana tenia a veure amb el solstici –que normalment cau en 21–, els dies poden variar. Aquests dies d’abans de Nadal pels cristians formen part de l’Advent –les quatre setmanes abans de la Nativitat–, un temps de «preparació», on s’acostumen a fer dejunis i hi ha aliments que s’eviten, com les carns i les begudes alcohòliques. L’Advent encara es manté amb força en països com Polònia per part de la gent més tradicionalment catòlica, a casa nostra, per la constant desaparició de la religió catòlica, es practica poc. Aquest temps d’abstinència pot remetre a un temps de «purga» i dejuni de temps precristians, en preparació per la renovació solsticial.\nQui anava a cercar el Tió al bosc normalment era l’avi de la família, l’home de més edat de la casa, essent aquest «cap de casa» l’oficiant principal del ritu. No tots els troncs o soques velles poden ser un Tió. Perquè faci la seva funció a la llar de foc ha de ser gruixut, sec, sobretot un soc vell i, si és possible, foradat. Aquests són els millors tions per fer foc i eren els que se cercaven. Hi havia predilecció per alguns arbres concrets, com l’alzina o el roure, com ens diu l’important folklorista Joan Soler i Amigó: «Tradicionalment, el tió havia de ser de roure –arbre sagrat– o bé d’alzina: per això és preservador del llamp». La fusta de roure i alzina també són propicies per motius pragmàtics, perquè cremen lentament a diferència de les de pi, d’avet o de cedre, fet que és necessari perquè durés fins a Cap d’any o el Dia de Reis. Element cabdal, com veurem en el segon article d’aquesta sèrie dedicada al Tió de Nadal.\nDit d’una manera més intangible, se cercaven tions que «tinguessin personalitat» entre les velles soques caigudes i foradades o que cridessin l’atenció del cercador per motius que solament ell podia saber. Altres arbres que també eren emprats eren l’elm –molt popular entre els pobles eslaus per a les seves celebracions del Tronc de Nadal– i, a les Terres de l’Ebre i a Mallorca, el taronger i l’olivera. Curiosament, en rondalles d’arreu d’Europa s’explica que aquests troncs foradats eren llocs on vivien un tipus molt particular de fades o esperits. O, millor dit, eren troncs que en si mateixos «són» esperits i habitacle d’altres.\nA cada poble hi havia diferents costums sobre la cerca del Tió. En alguns llogarets del Capcir en comptes d’un tronc feien servir un escambell –un seient petit, sense braços–. En temps més propers i urbans del segle XX a vegades el Tió era substituït pel que hi havia a mà, com una caixa o una cadira. A Rupit la cerca del Tió era col·lectiva i també el feien cagar en comunitat; agafaven el tronc més gros de roure caigut que els joves havien pogut trobar pel bosc i l’arrossegaven fins a la plaça, on era bastonejat i finalment cremat. A Carcaixent, al País Valencià, se cercava un tió molt gros i el posaven a la llar de foc tres dies, l’anomenaven «capçal».\nPortant el Tronc de Yule a casa. Gravat de 1854\nEl tracte amb el Tió: Els aliments\nAbans de la nit de Nadal el Tió s’emplaçava a llocs com ara la porta d’entrada, el celler o el corral, on era visitat per la mainada. Allí l’amanyagaven, li podien donar menjar i beure o li parlaven com si fos un més de la família. Joan Soler i Amigó ens diu que: «Ha estat acollit com una presència misteriosa». Avui es diu que les menges predilectes del Tió solen ser aquelles pròpies del bestiar de peu rodó com cavalls o ases: Enciam, pomes, pastanagues, gra, naps o col. També se li podia posar aigua o llet. Hi havia llocs, com a Les Borges Blanques, on el treien a pasturar pels prats perquè agafés força.\nAquest fet d’alimentar el Tió recorda la tradició de deixar menjar i aigua als «camells» dels Reis Mags d’Orient o, com ens mostren documents medievals, al «Trip Reial» o al Seguici de les Bones Dones, però dels «Reis Mags» en parlaré en un altre article.\nRealment, cada població tenia les seves pròpies tradicions sobre com alimentar-lo. Amades en cita per desenes: Al Vendrell, garrofes; a Sant Quintí de Mediona, farina i col; a Cornellà, moresc; a Sabadell, fulles; al Gironès la mainada en té molta cura, perquè no es refredés, i l’alimentaven amb col i paper; a Tarragona, amb pomes tallades i pastanagues. És probable que Amades recollí tradicions tan disperses perquè cada família tenia un costum propi i peixava el Tió amb el que tenien a mà, talment com avui. Tanmateix, la relació amb cavalls i ases és molt intrigant.\nEl tracte amb el Tió: L’entrada a la llar i la cavalcada\nQuan arribava el matí del dia de Nadal, el padrí de més edat –el mateix que l’havia trobat al bosc– l’agafava i, acompanyat de nens i nenes, el portava amb solemnitat vora el foc a terra, que en el passat normalment era a la cuina. Aquest Tió no tenia cap cara pintada, ni barretina, ni potes, com els tions moderns. Durant la «cerimònia d’entrada» del Tió hi havia pobles on era acompanyat per la resta de membres de la família que, malgrat era de dia, portaven ciris encesos que apagaven quan era dipositat a la llar de foc, conformant una mena de seguici ritual.\nCom el Tió solia ser un tronc buit, els regals eren col·locats pels pares i avis en el seu interior, com les modernes «pinyates», molt famoses a Mèxic. La pinyata a Catalunya antigament era una olla penjada enmig d’una sala de ball. D’aquí ve el nom tradicional català: «Trencar l’Olla». El primer diumenge de Quaresma es trencava a cops de bastó per part de balladors amb els ulls coberts. En aquesta tradició de la pinyata –d’origen xinès– també s’hi ha volgut veure un romanent de sacrifici humà o animal, per comparació amb altres tradicions com la de penjar gats, galls o ànecs. I el ritu del Cagatió no deixa de tindre certa similitud superficial amb la celebració de trencar l’olla.\nEl Tió antic tenia una posició diagonal, com els tions humanitzats que trobem avui a totes les tendes, que tenen les potes de davant més llargues i les del darrere més curtes. Un cap del Tió es posava sobre la llar –sovint encès, com veurem– o els fogons i l’altra part tocava a terra. També podia posar-se sobre una cadira, si es vivia a ciutat i no es disposava de llar de foc. Al Montserratí recolzaven el Tió inclinat directament sobre el foc, i la mainada s’asseia a sobre, com si el cavalquessin. Això també es feia a altres llocs, com a Mallorca, on la mainada s’hi asseia al damunt i el cavalcava, fent-lo guspirejar. Perquè no ho fessin se’ls hi deia que les espurnes eren mals esperits i ànimes pecadores.\nEl tracte amb el Tió: Abrigant-lo i batejant-lo\nSi no era buit o els regals no hi cabien, se’l podia cobrir amb una flassada a tall de gec «per abrigar-lo» i, lògicament, per amagar sota seu els regals. Aquest gec també pot recordar a una sella de muntar. A la Plana de Lleida aquesta flassada era un cobrellit sempre vermell i, si podia ser, de qualitat. La relació amb el vermell es va seguir mantenint, és habitual encara avui veure tions amb flassades vermelles de quadres o amb barretines del mateix color. El mateix veiem en l’Arbre de Nadal, on les decoracions vermelles són les més tradicionals, doncs el vermell, entre moltes altres coses, és anàleg al foc. A sota de la flassada també era costum molt estès posar-li un plat amb brases calentes, perquè s’escalfés i estigués ben content.\nFinalment, com a la Borgonya o a l’Occitània, Amades ens informa que hi havia poblacions, especialment a muntanya, on el cap de la casa abans que la mainada el colpegés el ruixava amb vi calent, «com si el bategés» o ungís, perquè el que cagués fos més abundant; ens cita explícitament Sant Quintí de Mediona, però també Mallorca i Menorca –a les Balears avui la tradició és perduda, sobretot per motius polítics i demogràfics–.\nPel que fa al «Nadau tidun» provençal, del qual ja he parlat més amunt, el poeta i escriptor occità vuitcentista Frédéric Mistral ens diu que el cap de casa quan vessava el vi calent –«vi cau»– sobre el Tronc de Nadal, recitava: «Oh, foc sagrat!, fes que tinguem bon temps, i que ma ovella bé anyelli, i que ma truja bé porcelli, i que ma vaca bé vedelli, i que mes filles i nores pareixin totes bé!», en una pregaria de propiciació de la fertilitat emmarcada amb el moment de renovació entre el cicle solar vell i el nou.\nUn esperit de la comunitat, de la família\nEn tot aquest ritu previ al Cagatió hi ha, més que una antropomorfització –la transformació en un home–, una zoomorfització –la transformació en un animal– força intrigant: Es tracta a la vella soca com a un animal i no qualsevol animal, sinó un cavall o un ase sacrificat, amb una libació final. Se’l cavalca, se l’alimenta, se l’escalfa, se’l treu a pasturar i abans de sacrificar-lo, se’l beneeix amb vi. Fins i tot hi ha tions en forma d’animal, generalment recordant un cavall.\nAixò podria ser una transformació del ritu durant el pas del temps, que ha anat tornant-se més amable i proper als infants; també podria ser un record d’un motiu sacrificial que podria haver tingut antigament la celebració, el sacrifici d’un animal podia acompanyar o ser el centre de la renovació del foc vell pel foc nou; o podria ser una relació per contigüitat entre l’esperit que habita el Tió, el foc vell, i un esperit animal que fa una aliança amb el foc i la comunitat, representant-la i alhora encarnant-la, talment com fa l’home i la dona «sàvia» amb el seu «esperit animal».\nDesconeixem el sentit últim d’aquests detalls zoomòrfics del Tió, malgrat tot, el més important és que el Tió no és un caràcter inert, passiu, com quan es juga a «trencar l’olla». És una presència embolicada en màgia i ritu, és per això que agrada tant a la quitxalla –els únics que, enguany, encara poden creure en la màgia–, que queda meravellada quan al matí següent veu que tots els aliments que ha posat en el platet davant el Tió han desaparegut.\nEl Tió és un esperit viu i així se’l tracta. Això és el que importa.\nPodeu llegir el segon article dedicat al Tió de Nadal, on concloc el recorregut per les seves escenes i símbols, fent clic en el següent enllaç:\nPàgina dedicada al Tió de Nadal a Festes.org\nCançons per fer cagar el Tió a Festes.org\nAmades, Joan. Costumari català. Vol.I, de Nadal a Cap d’any. Edicions 62\nSoler i Amigó, Joan. Enciclopèdia de la fantasia popular catalana. Barcanova\nPalomar, Salvador. A Carrutxa: El tió, un vell costum en el canvi de segle\nPalomar, Salvador. El cicle nadalenc. 1: Tió de Nadal. Àrea de Cultura de l’Ajuntament de Reus\nDiversos autors. Guia de tions de Catalunya. Cossetània\nReportatge a TV3: A la recerca i captura del Tió\nL’Hivernàs (I): Esperits i criatures de la Nit de Nadal\nFoc follet (I): De morts i de fades\nRecull de llegendes i tradicions (XIII): La rosada, l’amor cortès i els tresors de Poblet\nFolklore de portes, panys, claus i altres elements constructius (II i final)\nFolklore de portes, panys, claus i altres elements constructius (I)\nLa Molsosa: filla del foc negre\nArticle anteriorLlibres de bruixeria (XV): Per bruixa i metzinera\nArticle següentEl Tió de Nadal (II i final): Mor el Foc Vell, reneix el Foc Nou\nCatalunya, Criatures, Desembre, Dimonis, Fantasmes, La Roda de l'Any, Mitologia, Territori