Cent anys de ‘Vendimiari’ - L'Eco de Sitges\nCent anys de ‘Vendimiari’\nVinyet Panyella 06/09/2021\nA. Mas i Fondevila, Retrat del poeta Trinitat Catasús, 1919. Consorci del Patrimoni de Sitges.\nEl va escriure entre el setembre i l’octubre de 1920 a les envistes de les vinyes i del paisatge que envoltava el Mas Zeró, una vista gairebé idíl·lica i un lloc de repòs pel cos i l’esperit. Trinitat Catasús (Sitges, 1886 -1940), professional de l’agronomia i home de cultura, aprofitava la tranquil·litat estiuenca per donar forma poètica al devessall d’idees i sentiments que administrava no sempre endreçadament però que finalment traduïa en un equilibri aparent el que en la seva mirada interior eren passions intenses. Vendimiari (1921), el tercer dels seus llibres, ha complert cent anys amb la mateixa contenció, la mateixa tensió entre bellesa, paisatge i temps intactes. Exhaurida la primera edició, com la resta de les obres del poeta, el 2008 va ser reeditat per Llibres de Terramar, amb motiu de l’exposició organitzada al Retiro amb motiu de la 2a Festa de la Poesia a Sitges.\nCatasús és autor de cinc llibres de poemes publicats, quatre en vida i un cinquè pòstumament, Per un petó (2017). Deixà obra esparsa per diverses publicacions del país i un conjunt d’inèdits que han de veure la llum en una recopilació definitiva i, fins a un cert punt, sorprenent. Vista retrospectivament la seva obra poètica, iniciada els dies del postmodernisme s’identifica amb el decurs de la poesia catalana de la primera meitat del segle vint des de la plenitud del Noucentisme fins una deriva més existencial.\nEl primer poemari que va veure publicat, el 1915, va ser el regal de noces que li va oferir una agrupació diversa d’amics sitgetans que l’admiraven. Hi van aplegar el compendi atemporal del calendari sitgetà perquè De l’hort i de la costa és, per damunt de tot, el llibre del gran imaginari poètic dels sitgetans. El contrast va arribar amb una avançada existencial i profundament introspectiva a Poemes del temps (1919). Robins de Magrana (1931) persisteix en el valor plàstic del paisatge mentre que es decanta per formats mètrics més lliures.\nVendimiari va ser l’obra que el va consagrar definitivament entre la plana major dels poetes noucentistes. Poeta de setembre, com el va qualificar el poeta i crític Tomàs Garcés, va configurar un llibre unitari, compacte, extremadament depurat. El temps i el paisatge formen una unitat harmònica, sense escletxes; s’hi recrea el pas dels dies de setembre establint el paral·lelisme de l’acció temporal en l’home a través del seu cicle vital inscrit en un ordre tant harmònic com indefugible. El contrapunt d’humanització es mostra en un deix de malenconia en el regust de la contemplació i d’enyor per la impossibilitat de fixar els instants de plenitud. La invocació a la claredat i a la llum, una constant que caracteritza i individualitza la poesia de Catasús, és contrapunt i element d’equilibri entre la mirada exterior i interior del poeta.\nDel flanc del pur Setembre, joiosament rajares,\noh llibre beatíssim que em fuges tot trement!\nTens la monotonia d’aquelles hores clares\ni un xic la fador crua d’un viure massa lent.\nExhales una aroma banal, de ruralia.\nCantant amb veu pretèrita, te’n vas tot sol i nu…\nTal volta això mant crític de gran sabiduria,\namb coses més acerbes dirà, parlant de tu.\nCom que serà admirable i jo amo les belles\ndoctrines que professen els homes de talent,\nreclòs dins mon silenci prenyat de meravelles,\nacolliré benigne son mot d’ensenyament.\nPerò jo sóc un pobre poeta, i no altra cosa,\nque mentre cullo els versos que sonen en mon pit\nde tot l’altre m’oblido… Ma cambra blanca és closa.\nNomés té una finestra que s’obre a l’infinit.\nValgui de mostra i esquer un dels poemes més característics com és el “Proemi” que inicia el llibre, i que, com a tal, conté l’essència del poemari sencer: una finestra oberta a l’infinit que la poesia desvetlla.


Biblioteques | Fàstic\nNo se sap mai (1 de 3) →\nPosted on Juliol 4, 2012\tby joantdo\nDurant molt de temps, he estat usuari de les biblioteques. Passa que llegeixo ràpid, i m’agrada, i la butxaca no dóna en cap cas per omplir el temps disponible. Un bon dia, em vaig adonar del canvi; però, igual que quan algú que veus cada dia envelleix, o s’engreixa, no sabria dir ni com ni quan va succeir. Jo mateix, de tota manera, sé que en un moment determinat hi havia vídeos, i discos. Encara més: amb molt bon sentit, eren pel·lícules i discos que no podia veure ni sentir enlloc. Films que fa temps que van passar per les sales de cinema, films que no hi passaran; música que no posen a la ràdio. Eren allà, i hi eren gratis; l’única condició era tornar-los en bon estat.\nEnlloc més hagués pogut veure les pel·lícules de Godard dels setanta. Que són en algun cas totxos indigeribles; però jo necessitava comprovar-ho pel meu propi peu. I a més, d’allà passaves a Histoire(s) du Cinéma, un monument. Si volia veure The Dark Knight, en canvi (per dir una pel·lícula més que digna), n’hi havia prou amb anar al cinema de Roquetes (on la passaven doblada, què hi farem). Però haver pogut llogar abans The man who shot Liberty Valance em va permetre entendre millor (disfrutar més) la pel·lícula de Batman. Igualment, per allà vaig trobar discos de Kraftwerk que, quan als 40 posaven dia sí dia no aquesta cançó, em permetien estar sobre avís (sí, la millor melodia de Coldplay en realitat és de Kraftwerk).\nAquesta descoberta va anar acompanyada per un fenomen per a mi menys visible: la impossibilitat creixent de ser-hi gaire estona. Que cada vegada hi ha menys taules. Ja de quan estudiava havia deixat d’emprar les biblioteques per estar-m’hi. Sempre he estudiat (o llegit) a casa; “anar a estudiar a la biblioteca” em sembla més aviat una excusa per fer petar la xerrada (que és el que s’hi acaba fent), tot alleujant la mala consciència perquè demà hi ha examen i així almenys no estem al bar. En qualsevol cas, sigui com sigui: funciono millor a casa. A la biblioteca vas, agafes el que necessites i t’ho endus. Per això no em vaig adonar de com anaven reduïnt-se els seients.\nSí que em vaig adonar que en algun cas el continent superava el contingut. Sé d’una biblioteca, de construcció recent, aixecada sobre un passatge, amb una graonada enorme, i el terra de vidre, sobre aquell mateix passatge, a l’alçada d’un quart pis. L’efecte vertiginós et deixa bocabadat. I des del passatge hi ha vistes molt interessants de noies amb faldilla. Però en tots aquells metres no hi ha ni un sol llibre, i tampoc gaire gent asseguda; però l’efecte arquitectònic és impressionant. És a dir: no em vaig adonar de la qüestió de l’espai fins que aquest, reduint l’espai per estar-s’hi, no va reduir també l’espai per tenir-hi els objectes per guardar els quals està feta la biblioteca. Com un estadi de futbol on hi hagués una grada inutilitzable perquè hi posen un mur davant.\nDiria que a la pràctica moltes biblioteques funcionen com a mediateques, però ja m’està bé. Com a mínim fins que no decideixin, en base a uns criteris econòmics que, en tant que llec en la matèria, em costa d’entendre (ja ho he dit al principi; hi vaig perquè anar-hi no em costa ni un duro, amb el benentès que és dels meus impostos que surten aquelles lleixes), que en lloc de Godard hi ha d’haver l’última pel·lícula de Vin Diesel. O en lloc d’Arnold Schönberg, Lady Gaga. És pura economia: Lady Gaga me la trobo arreu, Schönberg l’he d’anar a buscar allà (o pagar per tenir-lo, cosa que sobretot és un problema quan, a banda de Schönberg, també vols tenir Godard, i Dovlàtov, i l’últim de Josep Pedrals, i cal fer una tria). És també una qüestió de diversitat: no estic segur que Schönberg sigui intrínsecament millor (o més rellevant) que Lady Gaga, però, insisteixo, a la segona ja la conec (vaig tenir dues companyes de pis que es passaven el dia posant “Poker Face” en bucle, déulesguardiensaglòria), al primer l’he de buscar. Només per això, Schönberg ja és més interessant que Lady Gaga. Traslladat a la literatura: no estic segur que Maurice Blanchot sigui millor que Dan Brown, però quan tothom et bombardeja amb Brown, Blanchot et dirà alguna cosa que ningú més et diu.\nUn bon dia vaig veure entre les lleixes El codi da Vinci. Era l’any de Dan Brown, però el llibre estava fet pols: una mostra de la demanda. El fet és que no em va fer nosa. Jo vaig allà a aconseguir de franc llibres que m’interessen, altra gent fa el mateix; ara mateix, m’enutja més la persona que hauria d’haver tornat una novel·la László Krasznahorkai a la biblioteca on vaig habitualment. I de vegades tinc la pruïja de rellegir, i de rellegir sovint; acabo comprant-m’ho. El Manuscrit trobat a Saragossa me’l vaig comprar, però és que anys abans n’havia llegit la versió més curta (i amb pròleg de Joan Perucho) publicada per Laertes; a la biblioteca del meu poble hi tenien gairebé tota la col·lecció de literatura fantàstica d’aquesta editorial. En canvi, seguint amb el mateix exemple, no vaig fer el mateix amb els llibres de Sherlock Holmes; amb un cop que els vaig llegir, em vaig donar per satisfet.\nEn una situació ideal, per a mi allà hi seria tot. Però no pot ser-hi. Una biblioteca, insisteixo, és el lloc on anar a buscar allò que no és enlloc més. I allò que ha de ser-hi. Com que tot no hi cap, ja hi som, doncs, amb el cànon (aquells llibres que t’enduries a una illa deserta). Tornem al principi: vaig a la biblioteca perquè la butxaca no dóna per tant. Però dóna. Senzillament, com deia pel mig, he de triar entre Sloterdijk, o Paul Auster, o Tina Vallès. I entre Sloterdijk o tres paquets de Ducados. O entre Tina Vallès i una joguina. Mentre no em decideixo, puc llegir Paul Auster per allà (¿cal dir-los que el que els deia de la diversitat també serveix alhora de gastar-se els cèntims? ¿per a què he de donar més diners a la gent que ha fet Torrente 4, que ja n’ha recuperat la inversió?); partint de la base que m’interessa més Paul Auster, o Tina Vallès, o Peter Sloterdijk, que un robot joganer. I, si fos al contrari, si m’interessés més el robot juganer, no dubtaria: a comprar-me’l.\nCosa que, al final, ha acabat en què algun llibre me l’he comprat, senzillament, perquè a les biblioteques no hi era.\nAixò sí: sempre he viscut de lloguer…\nAquesta entrada s'ha publicat en El dia a dia, Fenòmens i etiquetada amb biblioteques. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n8 respostes a Biblioteques\nJuliol 4, 2012 a les 4:29 pm\nLes biblioteques com a repositori de cultura minoritària, un concepte interessant. Si s’ha de triar entre aquesta o la cultura de masses perquè no hi ha pressupost per a les dues, jo també ho tinc clar. Però pot ser una opinió partidista. Algú podria argumentar que potser cal posar Dan Brown d’esquer perquè la gent descobreixi la Tina Vallès. O potser cal pensar que les biblioteques es paguen amb els diners de tots i s’ha de satisfer un ventall ampli del públic (que no vol dir només la majoria).\nPer altra banda, un Dan Brown llegit a la biblioteca és un euro menys que rebrà aquest multimilionari, mentre que la Tina almenys es podria pagar un cafè amb els drets d’autor percebuts quan algú passa per caixa enlloc de pel taulell de la biblioteca (i és que els autors minoritaris també hem de menjar!). Cal pensar en promocionar la venda dels llibre dels nostres autors, no només el préstec.\nJuliol 4, 2012 a les 5:52 pm\nBé, la referència a la illa deserta no era casual. A una illa deserta, habitualment, hi vas a parar després d’un naufragi…\nJuliol 5, 2012 a les 8:33 am\nSort que els seus comentaris no demanen que demostri que no sóc un robot. 😉\nJuliol 9, 2012 a les 11:47 am\nQuin post més embolicat… Cal comprar Tines i, en canvi, en Dan Brown hauria de cedir part de la morterada a Càrites…\nJuliol 9, 2012 a les 12:33 pm\nPerò si ens posem tots a comprar tines, hi haurà un moment que també hauran de cedir part de la morterada, aquestes tines?\nJuliol 9, 2012 a les 10:16 pm\nEmbolicadíssim! Ni s’ho imagina. Algun dia llegirà una cosa meva, ara com ara ignota, que potser no tindrà res a veure, i li vindrà com un dejà vu…\nPer altra banda, Miquel, quant al que passaria si es venguessin moltes tines, estic disposat a observa com ella ha d’improvisar una solució de compromís.\nQuinina ha dit:\nJuliol 10, 2012 a les 9:29 am\nNo he llegit el cos del text, però sí els comentaris. Només una apreciació ràpida: en Dan i la Tina sí reben drets d’autor dels llibres que compren les biblioteques, cas que els comprin, clar. En fi, ja hi tornaré, havent llegit el text.\nJuliol 12, 2012 a les 8:10 pm\nPrimer que es venguin moltes tines, a biblioteques o casinos, tant és, i després ja miraré què en faig, de l’excedent. 😉


Embalatges per automoció | Foamland\nFabricació a mida d’embalatges i escumes tècniques pel sector de l’automoció\nA Foamland som especialistes en embalatges per automoció. Fabriquem una àmplia gamma de productes d’utilitat per aquest sector: escumes tècniques encunyades, termo conformades, adhesives, sandwich de materials, antivibradors, insonoritzant, juntes d’estanquitat, cautxús, filtrants...\nBosses de plàstic de bombolles o foam\nBosses elaborades amb plàstic de polietilè de 2 o 3 capes, o foam (escuma de polietilè) a la mida de les seves necessitats.\nAmb la possibilitat de laminar tant les bosses de plàstic de bombolla i les de foam amb: foam, alumini, metal·litzat, teixit sense teixir, ecolokraft, plastificades amb làmina de polietilè de baixa o alta pressió, etc. Disponible en bombolla antiestàtica, per protegir els materials electrònics, per evitar que sofreixin càrregues electroestàtiques. Ofereixen gran protecció per als seus productes fràgils. 100% Reciclable.\nFormats de plàstic de bombolles, foam i altres materials\nFormats elaborats amb plàstic de bombolla de 2 o 3 capes, foam, bombolla + kraft, bombolla + foam, bombolla + ecolokraft, bombolla + alumini, bombolla + metal·litzat, bombolla + teixit no teixit, bombolla + làmina baixa pressió, foam + alumini, foam + metal·litzat, foam + paper kraft...\nEscumes de poliuretà amb base de polièter\nÉs una escuma de poliuretà, de base polièter, de cèl·lules obertes.\nFabricada o escumada en blocs de gran dimensió i amb una àmplia gamma de densitats, colors, propietats i presentacions, per oferir solucions a les diferents necessitats existents en el mercat.\nInducció de l'adhesiu a mida\nCom fabricants de cintes adhesives, realitzem l’aplicació de l’adhesiu directament sobre tot tipus de materials que els clients ens faciliten.\nEstudiem i desenvolupem l’adhesiu més indicat per cada material tenint en compte en tot moment l’aplicació i funcionalitat final del producte, així com les normatives i quaderns de càrrega existents.\nEs presenta en diferents superfícies de cèl·lula o porus (PPI/porus x polzada) i en blocs o planxes.\nÉs una escuma de poliuretà, de base polièster, o polièter, de cèl·lules totalment obertes, fabricades o escumades en blocs, i amb l’obertura o expansionat total de les cèl·lules per permetre respondre amb total exactitud a les necessitats existents en el mercat.\nEs poden subministrar amb adhesiu ene una cara o laminats amb altres materials.\nSón cautxús cel·lulars o expandits, de cèl·lula tancada i amb una àmplia gamma de densitats, característiques i propietats i amb la possibilitat de presentar-se en blocs, planxes, rotlles… per permetre respondre a les més diverses necessitats del mercat.\nÉs un material flexible i transparent utilitzat per embalar articles fràgils\nLes bombolles d’aire especiades de forma regular proporcionen amortiment i protecció als articles delicats i/o fràgils. Gran capacitat d’absorció al xoc.\nRecomanem per objectes fràgils, pesats i voluminosos: equips electrònics, mobles, peces grans, objectes de plàstic, metall o pedra.\nÉs un material flexible i transparent utilitzat per embalar articles fràgils. Les bombolles d’aire especiades de forma regular, proporcionen amortiment i protecció als articles delicats i/o fràgils. Gran capacitat d’absorció al xoc.\nFoam + alumini\nBobina d’escuma de polietilè (foam) laminat amb alumini a una o dues cares.\nAïllament tèrmic que reflecteix la calor (actua per reflexió), redueix el consum d’energia, impermeable a la humitat i condensació. Protecció, embalatge, aïllament acústic… És un material lleuger i flexible.\nCantoneres en forma de L\nPer a la protecció de vores i cantonades de vitrines, columnes, mobles, etc.\nS’adapta a qualsevol tipus de vora gràcies a la seva flexibilitat i baix pes.\nPlàstic de bombolla triple de 3 capes (F3) ideal per aconseguir una millor protecció.\nRecomanat per objectes fràgils. També útil per emplenar l’interior de les seves caixes per immobilitzar i protegir els materials de l’interior. Gran capacitat per esmorteir cops.\nBombolla triple negre\nBobina de plàstic de bombolles triples de 3 capes (F3).\nL’última capa és de color negre. A diferència del plàstic de bombolles simple, és útil per protegir materials sensibles a la llum solar i oculta el material embolicat a l’interior. Ideal per aconseguir una protecció resistent. Recomanat per objectes fràgils.\nBombolla triple blanca\nBobina de plàstic de bombolles triple de 3 capes (F3).\nL’última capa és de color blanc. A diferència del plàstic de bombolles simple, és útil per protegir materials sensibles a la llum solar i oculta el material embolicat a l’interior. Ideal per aconseguir una protecció resistent. Recomanat per objectes fràgils.\nCintes de cautxú\nCantonera per a vidres\nPerfil fonamentalment desenvolupat per protegir vidres i tot tipus de materials fràgils.\nCintes d'escuma PE\nBombolla gran triple\nRecomanat per objectes fràgils, pesats i voluminosos: equips electrònics, mobles, peces grans, objectes de plàstic, metall o pedra, etc. També útil per emplenar l’interior de les seves caixes per immobilitzar i protegir els materials de l’interior. Gran capacitat per esmorteir cops gràcies al gran diàmetre de la bombolla.\nBombolla + foam\nBobina de plàstic de bombolles laminat amb escuma de polietilè (foam).\nA diferència del plàstic de bombolles simple, aconseguim doble protecció i no deixa marques en superfícies lacades o en ambients humits. Disposem d’una millor resistència a les ratlladures i als impactes. És un material lleuger i flexible utilitzat per embalar articles delicats. Gran capacitat d’absorció al xoc\nAmb suport Tissue\nAmb suport film polipropeno\nBombolla (Ø 25mm) + alumini\nÉs un material flexible i transparent ideal per al transport d’aliments o materials que necessiten una alta protecció tèrmica.\nTambé ideal per embalar articles fràgils en general. Les bombolles d’aire espaiades de forma regular, proporcionen amortiment i protecció als articles delicats o fràgils. Gran capacitat d’absorció al xoc. Recomanat per objectes fràgils, pesats i voluminosos: equips electrònics, mobles, peces grans, objectes de plàstic, metall o pedra.\nAmb suport film PET\nBombolla + metal·litzat\nLes bombolles d’aire espaiades de forma regular, proporcionen amortiment i protecció als articles delicats o fràgils. Gran capacitat d’absorció al xoc. Recomanat per objectes fràgils, pesats i voluminosos: equips electrònics, mobles, peces grans, objectes de plàstic, metall o pedra.\nAmb suport escuma PE\nPlàstic de bombolles amb teixit sense teixir\nÉs un material flexible utilitzat per embalar articles fràgils.\nEl plàstic de bombolles laminat amb el teixit sense teixir a diferència de les bobines clàssiques, disposa d’una millor resistència a les ratlladures i els impactes. Ideal per embolicar mobles, quadres, etc.


‘Una reina tràgica’ crònica sobre ‘La reina de la bellesa de Leenane’ – #AsSocPerla\n‘Una reina tràgica’ crònica sobre ‘La reina de la bellesa de Leenane’\nFa un temps vaig llegir que les emocions, els sentiments, no estan instal·lats al cor, això és un mite romàntic. No, on se situen, on viuen és a l’aparell digestiu. Quanta raó! Ho he comprovat altres vegades en situacions particulars, però el nus que em va lligar l’estómac, el dijous passat, quan vaig gaudir de La reina de la bellesa de Leenane encara no se m’ha desfet.\nJo coneixia l’obra, sabia de què anava i fins i tot com acabava. L’havia vista fa vint anys (com passa el temps!) a la sala Villarroel, però no anar de verge per la vida no em va restar ni gaudi, ni emoció, ni dolor, ni rialla, ni rebuig, ni frisança, ni res… Davant d’aquesta versió de La Perla 29, sota la magnífica direcció d’en Julio Manrique.\nLa reina de la bellesa de Leenane és un drama rural i fosc amb esquitxos d’humor, però d’un humor negre tan pervers que a mi la rialla se’m gelava a la boca. Tot i que és adient i necessari per trencar la tràgica rutina d’aquelles dues dones abandonades en un poblet d’Irlanda (que bé podria ser algun de casa nostra), on mai no deixa de ploure i el sol i la lluna no hi nien.\nAixí com no hi nia ni la bondat, ni l’alegria, ni l’afabilitat. Tot és pobresa i deixadesa. Odi i por. Ara, la força dramàtica de les paraules i dels comportaments són tan intensos que no deixa d’emocionar-nos.\nLa història literal pot semblar simple, justament per la complexitat dels sentiments que s’hi amaguen. És la relació tòxica de la dependència malsana entre una mare dominant i castradora i un filla desequilibrada que veu com se li escapa la joventut entre les quatre parets d’aquella cuina pollosa.\nI els homes? Els germans Dooley, Pato i Ray, que irrompen en la vida d’aquelles dues dones, no com una alenada d’aire fresc, sinó al contrari: un, en Ray, amb la seva immaduresa juvenil, i l’altre, en Pato, amb la seva necessitat de fugir d’aquella presó que és Irlanda, encara augmenten més la tensió familiar.\nEm va agradar el plantejament claustrofòbic de l’escenografia, així com el deambular laberíntic dels personatges caminant sota la pluja a la recerca d’una felicitat impossible. Tota l’obra, dins del seu realisme, té un toc com de conte fantàstic i macabre. I tota ella va passant davant dels nostres ulls rítmica i fluïda fins arribar a la tragèdia final.\nMartin McDonagh i amb ell la companyia de La Perla, no donen ni un minut de treva a l’espectador, és per això que el nus a l’estómac es va fent cada vegada més intens. McDonagh és un autor de dones, de dones devastades, dures, delirants; si no, recordem la Frances Mc Dormand de Tres anuncis fora de la ciutat. I el títol, quina trampa més gran perquè la pobra Maureen, la trista Maureen, la terrible Maureen, ni és reina ni és bella.\nAra em falta parlar de la interpretació, què dir? Extraordinària. Les dues actrius i els dos actors fan tan creïbles els seus personatges que l’únic que vaig poder fer al final de l’obra, a part de respirar fondo, va ser escalfar-me les mans de tant aplaudir.\n← FECKERS LIKE US (lletjos com nosaltres)\nSobre la conferència d’Art i educació →


Dissabte 16 maig, a les 19h, a la Sala Cultural, acte públic\nDissabte 16 maig, a les 19h, a la Sala Cultural, acte públic especialment dedicat a explicar i comentar els punts del programa dedicats a l'atenció a les persones. Ens acompanyarà Antoni Mateu, Secretari de Salut Pública de Catalunya que parlarà sobre aspectes de salut, higiene i prevenció de malalties. També sobre Termalisme i el seu desenvolupament.\n13.05.15 Entrevista al candidat de CiU Joaquim Arnó\n- Gravació íntegra del programa de m1tv on es repassa els punts principals de la candidatura i del programa.\n13.05.2015 CiU es compromet a lluitar per a que es col•loquin pantalles acústiques a l’autopista al seu pas per Caldes\nNo són pocs els veïns que es queixen de les molèsties que els ocasiona el pas de l’autopista a la vora de les seves cases. Ja no parlem de l’impacte visual que, aquest, ja no hi ha res a fer, sinó de l’impacte acústic que els fa difícil compaginar la seva vida quotidiana i familiar amb el pas continuat de vehicles a tot hora.\n13.05.15 L’Amfiteatre a l’aire lliure que Caldes necessita\nA la pineda de Can Solé\nAvui per avui, a Caldes no hi ha lloc per a representacions i actes públics de mitjà o gran format. Sí, és cert que es poden fer al Poliesportiu, a la Pèrgola, a l’Esplanada, o simplement a la platja, però des de CiU pensem que no estaria de més disposar d’un lloc més adequat, més còmode i més condicionat que permetés celebrar-hi esdeveniments de certa magnitud.\n13.05.15 “Combat de Caldes”: recuperant la memòria històrica\nCoincidint amb el tricentenari d’aquest fet històric (1713-2013), l’impuls decidit del Govern de CiU ha fet possible que és recuperés la memòria del que va passar i s’instaurés una commemoració que ha merescut el reconeixement de tothom, especialment en la seva edició de l’any passat en què va coincidir amb els actes del Tricentenari de Catalunya. El compromís de CiU és potenciar-la encara més i dotar-la de més contingut del que ja té.\n12.05.15 Joaquim Arnó es compromet amb l'ANC a treballar per l'Estat català\nL'alcalde i candidat de CiU firma un document amb l'Assemblea, que inclou promoure un govern municipal de majoria independentista


Sant Vicenç i Sant Pere podran disposar d'aigua procedent de l'estació de tractament de Torelló el proper mes de juliol\nObres - Sant Vicenç/Sant Pere - 20/03/2017\nLa darrera fase de la portada d'aigües fins a Sant Vicenç i Sant Pere podrà ser una realitat aquest estiu. I és que ja s'han posat en marxa les obres per connectar l'Estació de Tractament d'aigua Potable de Conanglell amb els dos municipis. Les obres tenen un cost de gairebé 1.300.000 euros i aniran a càrrec de l'empresa Constructora de Calaf, un pressupost que s'ha vist reduït lleugerament respecte la previsió inicial. Començaran però a Torelló, on es construirà un nou dipòsit d'aigua a la zona de Puig-Roví, que la seva funció serà de dipòsit pulmó de Sant Vicenç, i més endavant de Sant Pere. Des d'aquest punt es connectarà fins el dipòsit del Castell, en què s'hi farà una doble actuació. D'una banda, s'aprofitarà per reformar el dipòsit existent, i a més, se'n construirà un de nou per augmentar la capacitat d'abastament al municipi, segons explica Èric Sibina, alcalde de Sant Vicenç.\nDes del dipòsit del Castell, sortirà un segon ramal que es dirigirà a Sant Pere. Allà hi ha prevista la construcció d'un nou dipòsit a la zona del Polvorí. Amb aquesta actuació el municipi evitaria possibles episodis de sequera ja que el dipòsit tindria la capacitat de bombar aigua "a tot el municipi", diu Jordi Fàbrega, alcalde de Sant Pere.\nEls alcaldes de Sant Vicenç i Sant Pere coincideixen que l'execució de la darrera fase de la portada d'aigües és una "bona notícia" ja que consideren que és una "infraestructura bàsica" que fa molt temps que sol·licitaven. L'alcalde Jordi Fàbrega afegeix que feia 17 anys que s'havia plantejat la necessitat de la portada d'aigües.\nLa portada d'aigües podria ser una realitat durant el proper mes de juliol.\nBooming in your jeep


Primers passos del futur centre aquàtic i de fitness de Reus\nL’Ajuntament de Reus ha obert un procediment de consultes preliminars per tal de «conèixer l’opinió i informar els operadors econòmics»\ndivendres, 27 de desembre 2019 - 10:52h\nImatge aèria del Pavelló Olímpic Municipal de Rues i les pistes exteriors de bàsquet, lloc on s'ha d'ubicar la futura piscina coberta | Cedida\nL’Ajuntament de Reus ha iniciat els tràmits per a licitació de concessió d’obra i servei per a la construcció i explotació d’un centre aquàtic i de fitness per a 4.000 abonats a la zona sud de la ciutat, en concret annex al Pavelló Olímpic Municipal. Concretament, el consistori ha obert el procediment de consultes preliminars al mercat amb l’objectiu d’obtenir informació del sector de cara a un futur contracte de concessió.\nAmb aquest tràmit, l’Ajuntament vol «conèixer l’opinió i informar els operadors econòmics de les intencions municipals i dels requisits per a desenvolupar i avaluar la millor solució per a una futura licitació». Aquest procediment està recollit a la Llei de contractes del Sector Públic.\nAquestes consultes preliminars es podran realitzar mitjançant la resposta a un qüestionari i a una posterior entrevista, si s’escau, amb totes les empreses i operadors interessats en el tema.\nEl termini de consultes finalitzarà el pròxim 30 de març, un cop tancat aquest procediment l’Ajuntament de Reus redactarà el Plec de condicions i iniciarà la licitació corresponent per tal de complir amb l’objectiu de poder disposar d’aquesta esperada infraestructura a la primavera de 2023.\nD’acord amb la informació recollida en el document penjat al perfil del contractant, l’Ajuntament preveu la licitació per a la construcció i posterior explotació, en règim de concessió, de l’equipament esportiu que inclogui un centre de fitness, wellness i zona d’aigües cobertes, amb aprofitament de la coberta, i amb complements de serveis esportius per activitats «outdoor», centralització de les oficines dels serveis municipals i manteniment d’una pista de bàsquet a l’exterior.\nL’equipament es situarà en l’espai annex al Pavelló Olímpic Municipal de Reus que actualment ocupen dues pistes poliesportives. Aquest equipament, en funció de l’anàlisi de les aportacions fetes a les consultes preliminars, es podrà complementar en un aparcament soterrani d’una o dues plantes i un alberg o hostal esportiu; així com zones comunes de restauració o altres tipus de serveis (servei de restauració o bar cafeteria, bugaderia, consigna material esportiu, etc).\n"🎄L'Associació Down Tarragona, l'encarregada de decorar l'arbre de Nadal de Benestar Social" "❗Un científic reusenc alerta: «Mengem massa carn»"\nsalut obres Ajuntament de Reus


Des de l'estiu 2021 :: societat, educació i cultura | portal comunitari del barri de La Mina\nUn any més us volem compartir l'especial des de l'estiu, un recull que publiquem al llarg del mes d'agost, fent una mirada als temes més rellevants que hem viscut en els darrers 365 dies. Perquè no volíem marxar de vacances sense fer un repàs del més important al barri de La Mina, us convidem a llegir-nos i a fer memòria del 2020-2021! En aquesta ocasió, en clau educativa, social i cultural.\nIniciem aquest des de l'estiu posant l'atenció al inici del curs 2020-2021. Un inici marcat per la desescalada, la tornada a l'escola de manera presencial i la reactivació de l'àmbit associatiu. Després de l'auge de la pandèmia, durant els mesos de setembre i octubre des del CAP La Mina començaven a fer una primera avaluació del què havia suposat la Covid-19 al barri. L'Elisabet Carrera, infermera i adjunta a Direcció del CAP, ens explicava què era allò de la "nova normalitat" i ens compartia la seva experiència a la iniciativa #ICSfluencers.\nLa tornada als centres educatius no va ser fàcil en el primer trimestre. L'absentisme es va fer evident i des de les entitats socioeducatives es va treballar per sensibilitzar i acompanyar als infants en aquest procés de reincorporació. Des del l'Associació Casal Infantil La Mina, per exemple, es va promoure una campanya per fer més amables i sensibles els missatges entorn la prevenció de la Covid-19.\nEl 2020 finalitzava recuperant lleument les tradicions al barri. Les entitats i les comerciants del territori donaven la benvinguda al Nadal, adaptant-se a les mesures contra la pandèmia. També ho feien les comunitats de veïnes i veïns engalanant els edificis pel concurs d'escales i les associacions educatives, felicitant-nos les festes entre postals i vídeos virals.\nAquests darrers mesos, sense dubte, la cultura s'ha vist afectada per la Covid-19. Se'ns va fer estrany trobar càmeres i micròfons pels carrers durant el rodatge de Centauro, una nova pel·lícula de Netflix amb escenes gravades al barri.\nEl que enguany no hem trobat pels carrers de La Mina és la rua de carnestoltes. Per aquest motiu, des del desdelamina.net vam voler fer un repàs històric d'aquesta festa tradicional a la comunitat, compartint imatges des dels anys 80 fins a l'actualitat.\nEn digital vam viure també l'edició de Sant Jordi 2021, narrada des de l'instagram del concurs @concursantjordilamina, on hi van participar més de 200 obres del barri i l'entorn proper.\nPel que fa a la política, aquest 2021 hem viscut canvis en el municipi. D'una banda, iniciàvem l'any amb les eleccions del 14-F al Parlament de Catalunya. Unes eleccions on l'abstenció va ser una de les guanyadores a Sant Adrià. I a meitat del mes d'abril, la nostra ciutat donava a conèixer la nova alcaldessa, Filo Cañete. I des del nostre projecte aprofitàvem per compartir-vos una entrevista feta a peu de carrer, xerrant sobre el barri a mesura que avançàvem en la passejada pel territori.\nTanquem aquest especial des de l'estiu amb una activitat educativa i tecnològica que ens fa recordar els temps abans de la pandèmia, quan la distància social i les mesures de seguretat no ens impedien gaudir de celebracions i encontres al barri. En aquest cas, es tracta del Torneig de robòtica educativa, VEX Robotics, desenvolupat en el Campus Diagonal-Besòs de la UPC. Amb adaptacions per la Covid-19, infants i joves del barri van poder jugar, competir i conèixer l'entorn universitari en aquest campionat que ja és recorrent en les nostres agendes anuals.


El València CF agafa impuls per a la pròxima temporada amb el Trofeu Taronja\nValència - "Trofeo Naranja"\nPese a la calor sufocant que vivia el dissabte la ciutat de València els afeccionats valencianistes no van voler perdre's la cita amb la qual el seu equip va agafar impuls per a la pròxima temporada 2019-2020. I és que, més de 43.000 afeccionats van acudir a Mestalla amb motiu de la 48a edició del ‘Trofeu Taronja’, realitzant una rebuda a l'equip com en les grans cites.\nUna gran cita en la qual van estar presents pràcticament la plantilla al complet: Manu Vallejo, Salva Ruiz, Jason, Gabriel Paulista, Kondogbia, Guedes, Carlos Soler, Gameiro, Parell, Cheryshev, Diakhaby, Gayá, Medrán, Kang In Lee, Coquelin, Wass, Rodrigo, Ferran Torres, Piccini, Maxi Gómez, Rubén Sobrino, Garay i Javi Jiménez, i els porters Cillessen, Jaume Doménech i Rivero. Tots ells, entusiasmes i amb el record de l'aconseguit fa uns mesos amb la victòria en la Copa del Rei van disputar el Trofeu Taronja contra l'Inter de Milà.\nDurant el partit, l'afició s'ho va passar en gran arribant a embogeixes quan Carlos Soler va marcar de cap el 1-0. Alegria que es va veure una mica entelada en el moment en el qual Politano llançara el penal, que va acabar significant el 1-1, abans que el trofeu es decidira en els penals a favor del FC Inter.


Sol·licitar un ajut de menjador per als alumnes i les alumnes matriculades en un centre educatiu del Vallès Occidental, sostingut amb fons públics de Catalunya, en qualsevol dels cursos dels ensenyaments de segon cicle d'educació infantil, primària i secundària obligatòria, durant el curs 2022 - 2023 i que no els pertoqui la gratuïtat del servei.\n14/05/2021 00:00:00 -\n- Sol·licitud d'ajut de menjador escolar\n- NIF/NIE de tots/es els membres computables per al càlcul de la renda familiar,\n- Pels membres computables per al càlcul de la renda familiar, en cas de no disposar de NIF/NIE ni llibre de familia\n- Pels membres computables per al càlcul de la renda familiar, en cas de no disposar de NIF/NIE ni certificat de naixement\n- Per les persones que estiguin donades d'alta al sistema especial de treballadors de la llar de la Seguretat Social, certificat de cotitzacions corresponent a l'any anterior a la convocatòria.\n- En cas què algun dels membres de la unitat familiar rebi qualsevol tipus d'ingrés corresponent a rendiments no contributius (excepte els de la Seguretat Social), caldrà aportar document acreditatiu\n- En cas de prestació de la Llei de la dependència: Certificat acreditatiu de la percepció i de la seva quantitat.\n- En cas de rebre prestacions a favor de la família: Certificat acreditatiu de la percepció i de la seva quantitat.\n- En cas d'haver rebut indemnitzacions per acomiadament: Certificat acreditatiu de la percepció i de la seva quantitat.\n- Prestacions per acolliment familiar: Certificat acreditatiu de la percepció i de la seva quantitat\n- En cas de percebre pensions d'aliments per part dels progenitors en virtud de decisió judicial, document acreditatiu de la percepció i de la seva quantitat.\n- En el cas de no poder acreditar el nivell de renda familiar, declaració responsable d'ingressos, acreditada per els serveis socials.\n- En cas d'infants en acolliment, resolució d'acolliment de la Direcció General d'Atenció a la Infància i l'Adolescència\n- Prestacions econòmiques d'urgència social, atorgades per administracions públiques, que tinguin per finalitat atendre situacions de necessitats puntuals, urgents i bàsiques, de subsistència, degudament acreditades per l'administració competent.\n- En el cas de divorci: conveni i sentència de divorci.\nAtenció: Si accedeix sense identificació electrònica, podrà realitzar el tràmit, però al no ser possible garantir la seva identitat, aquestes dades no s'associaran al seu historial. Desitja continuar?


CLUB EXCURSIONISTA ELS PERDUTS DE BEGUR: de gener 2013\nPer la Garrotxa (La Vall d'en Bas i Cingle d'Aiats 2013)\nEns apleguem a la Font de Baix de Begur. Aquesta vegada en som dotze de Perduts. A quarts de 8 del matí sortim amb puntualitat prussiana cap a Sant Esteve d'En Bas i, en arribar, localitzem el parc de l'Estació, l'inici de l'itinerari “Lletissonada” (o com sigui que s'anomeni: que no hi ha manera de recordar aquest nom) que ens durà al impressionant cingle d'Aiats. El temps és humit, però pinta bé. De l'anunciada ciclogènesis, ni rastre: no va voler passar de l'Ebre.\nEl camí discorre planer fins arribar el mas Els Bertrans. A partir d'aquest punt comença la pujada de més de nou kilòmetres que ens durà als cingles per camins que discorren per obagues entapissades de fulles de faig i de roure. Hem travessat les rieres de Pujolriu i del Grau i arribem a la Font de Marrades, situada al camí ral que uneix Olot i Vic. L'indret és espaiós i val la pena fer una bona parada per refer-se de l'esforç i omplir, si molt convé, les cantimplores.\nEl camí fa pujada, que deia en Serrat, i no dona treva la fortíssima pendent del corriol que ens mena des de sota el cingle d'Aiats, a la collada de Sa Bastida i a la plana d'Aiats. En arribar a aquest punt, el més alt de l'itinerari (1311 m), la vista sobre la vall d'En Bas i els talussos de la cinglera són realment espectaculars.\nL'itinerari de baixada ens regala unes vistes igualment esplèndides del massís del Canigó nevat; però aviat el ràpid descens demana tota la nostra atenció per no fer un mal pas fins arribar, a poca distància, als prats assolellats que vam triar per dinar, eixarrancats i a recer del vent.\nLa darrera baixada discorre pel camí de la Portellera, que ens mena fins a l'alberg de la GECA i d'aquí a la carretera d'Hostalets d'En Bas a Sant Esteve, on finalitzem la nostra sortida i prenen unes bones birres amb avellanes. Salut!\nCalendari Sortides previstes per 2013\nVia Ferrada Regina de Peramola (Oliana) 2013\nEl dissabte 12 de gener un petit grup, juntament amb alguns components del club els perduts de Begur, varem organitzar una sortida per gaudir de la ferrada Regina de Peramola, situada sobre el pantà d'Oliana.\nCap les deu del matí, vam deixar els cotxes al costat del pantà, per agafar el camí de pujada d'uns 20 minuts fins la capçalera .\nUn temps esplèndid i solejat ens acompanya en tot moment, a pesar de les baixes temperatures, durant les 6 o 7 hores de recorregut.\nUna ferrada magnífica, amb unes vistes espectaculars i molt molt aèria que consta de tres nivells de dificultat, que va de menys a més i s'intensifica segons el cansament acumulat.\nEn finalitzar, el somriure joiós de tots els participants, després de gaudir d'un dia meravellós i d'una de les ferrades més boniques i exigents..... ens anima a continuar i buscar nous reptes.\nPer la Garrotxa (La Vall d'en Bas i Cingle d'Aiats...


09 | maig | 2012 | L’home dibuixat\n#aparaulam — La festa major de les paraules\n9 maig 2012 — Classificat com a: Calaix de sastre Avui les paraules estan de festa major a la catosfera!\n9 maig 2012 — Classificat com a: Calaix de sastre Tal dia com avui, el 9 de maig però de l'any 1911, es reunia per primera vegada la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans. Per commemorar aquesta fita, i aprofitant la coincidència amb l'Any Maragall (un dels membres fundadors de la Secció Filològica), es va convocar «L'any de la paraula viva» amb tota mena d’iniciatives que contribueixin a descobrir, compartir, exercitar i celebrar la vitalitat, la creativitat expressiva i el dinamisme innovador de la llengua catalana.\nAvui aquest any arriba a la seva fi… i com a traca final, a la catosfera celebrem avui l'aPARAULA'm on cada bloc apadrinarà per un dia una paraula.\nDins d'aquesta iniciativa, aquest bloc ha decidit apadrinar la paraula web. Bé, inicialment la paraula escollida era Internet, però en tractar-se d'un nom propi no donava per a molta cosa.\nEvidentment es tracta d'un mot recentment introduït al català; no hem d'oblidar que és un invent que amb prou feines té dues dècades d'existència, tot i que el desenvolupament inicial cal situar-lo en el dia 6 d'agost de 1991 quan Tim Berners-Lee va publicar la primera pàgina web.\nEls primers anys de la seva existència, l'invent va tenir un problema de nom. Aleshores ningú deia web, tots ens entestàvem a pronunciar una mena d'embarbussament: «World Wide Web» o, encara pitjor, a lletrejar l'acrònim: «ve doble, ve doble, ve doble». Hi va haver aventurats que van tractar de traduir el nom, amb allò de la «teranyina virtual», les «autopistes de la informació» o altres denominacions que, afortunadament, han passat a millor vida.\nLa primera versió del Diccionari de la Llengua Catalana de l'IEC (DIEC pels amics), naturalment no incorpora aquesta paraula. Fabra va ser visionari i mestre en molts aspectes, però tampoc no li podem demanar que s'avancés seixanta anys al Berners-Lee Al DIEC2, publicat el dia de Sant Jordi de l'any 2007, web feia la seva aparició dins del diccionari normatiu. Ara bé, no era el primer diccionari que incorporava el mot dins el seu cabal lexicogràfic. Gairebé deu anys abans, el 1998, el Gran Diccionari de la Llengua Catalana publicat per l'Enciclopèdia Catalana ja incorporava una definició ben encertada:\nTal i com m'assenyala el bon amic Puigmalet –a qui haig d'agrair gran part de la informació que he utilitzant tant en aquesta entrada com en la publicada al meu altre bloc–, la definició de l'edició en paper és lleugerament diferent de la disponible a l'edició en línia del diccionari.\nWeb és una paraula que tant pot utilitzar-se en masculí, el web, com en femení, la web. En teoria, un web es refereix a un conjunt de pàgines relacionades o bé la infraestructura necessària per a l'accés a la informació. Així hauríem de parlar d'un web per referir-nos al conjunt de pàgines d'una empresa o un bloc, així com dels equips informàtics i de comunicacions –servidor web– necessaris per tal que el contingut estigui disponible dins d'una xarxa o d'Internet. Tot això és el web.\nEn canvi, quan ens referim a un element específic d'informació, allò que tradicionalment hem anomenat una pàgina web, el mot adquireix una condició femenina i ens n'hem de referir com la web.\nNo obstant això, els que com jo portem força anys en aquest món –el meu primer contacte amb les pàgines web cal situar-lo l'any 1994–, tendim a utilitzar sempre la versió femenina, tant per als elements individuals –la pàgina web–, com al conjunt –la web–. Només en un lloc la masculinitat s'ha imposat: l'equip on s'executa el programa servidor: –el web o el servidor web.\nLlibre procedent de la Biblioteca de Poblet, amb el supra-libris de Pere d'Aragó\n9 maig 2012 — Classificat com a: Fotobloc Tradueix-nos — Translate


Pitu Batlle ja no és l'entrenador del Banyoles - Ràdio l'Escala\nL'entrenador Pitu Batlle ja no és l'entrenador del Banyoles de Tercera Divisió. Els mals resultats han acabat condemnant a l'escalenc. La derrota d'ahir dimecres contra el Vilassar ha estat el detonant. El club banyolí agraeix l'esforç, el compromís i l'entusiasme que ha dipositat Batlle durant aquests mesos.\nLa derrota al camp del Vilassar de Mar per 1 a 0 ha fet que el Banyoles prescindeixi de l'entrenador Pitu Batlle. L'escalenc va convertir-se en el màxim responsable de l'equip l'11 de maig, però els mals resultats han fet que la junta directiva banyolina opti per un relleu a la banqueta per capgirar la situació durant la segona volta del campionat.\nL'equip banyolí s'està enfrontant en aquestes jornades als rivals directes. Empat contra el Figueres, victòria contra el Sants i derrota contra el Vilassar abans de rebre l'Horta de Víctor Valdés. Durant la primera volta, el Banyoles ha perdut set dels deu partits disputats. Victòries contra la Grama i el Sants i empat contra el Figueres.\nEl toc escalenc encara segueix al Pla de l'Estany perquè segueixen els anxovers Boran Minic i Pau Ribas. Ja no juga amb el Banyoles Marçal Saenz, jugador que va deixar el FC l'Escala l'estiu passat.\nHistòries entre tintes - 8 factors que menys agraden de la lit ...\nEn Sèrie - Torna Snowfall a HBO\nEl més calent a l'aigüera (II) 26/02/21


L’UJI és la divuitena universitat espanyola amb major ràtio d'articles d'investigació realitzats en col·laboració internacional\nLa Universitat Jaume I ocupa el número 18 en la ràtio de publicacions científiques elaborades junt amb institucions d'altres països, segons les dades del Rànquing Iberoamericà de SCImago 2010 en el que s'analitzen un total de 85 universitats espanyoles. L'informe recull dades relatives a 607 universitats de 28 països a través dels quals analitza el rendiment de les institucions basant-se en indicadors de producció, col·laboració, qualitat i impacte científic. El rànquing ha sigut elaborat pel Grup d'Investigació SCImago, en el qual participa el Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) del Ministeri de Ciència i Innovació.\nRespecte a les 85 universitats espanyoles analitzades, l’UJI es troba a més en el lloc 23 en termes de qualitat científica mitjana, és a dir, en l'impacte científic que obtenen els seus articles d'investigació després d'eliminar la influència de la grandària i el perfil temàtic de la institució. En impacte mitjà normalitzat, que calcula les vegades que ha sigut citat un article d'investigació en relació amb l'impacte de les publicacions de la seua mateixa àrea, l’UJI es troba en el número 28. I finalment, se situa en el lloc 33 del rànquing en producció científica, mesurada en nombre de publicacions en revistes científiques.\nA nivell iberoamericà, respecte a les 607 universitats analitzades, l’UJI ocupa el lloc 69, empatada amb la Universitat do Minho i la Miguel Hernández d'Elx, en el paràmetre de qualitat científica; i el número 74 pel que fa referència a la producció científica, sent igualment positiva la seua posició entre les cent primeres, en concret en el número 90, pel que fa a l'impacte mitjà normalitzat dels seus articles d'investigació.\nResulta destacable que l’UJI ocupe posicions positives en tots els paràmetres del rànquing si es té en compte la joventut i grandària de la universitat, en relació a altres centres d'estudis superiors que compten amb un volum de publicació més elevat. En aquest sentit, cal assenyalar que en línies generals la UJI obté els millors resultats en paràmetres referents a dades qualitatives (qualitat científica, impacte científic i col·laboració internacional).\nSCImago és una Plataforma d'Avaluació de la Investigació i Generador de Rànquings que té com a objectiu analitzar els resultats d'investigació de les universitats i la resta d'institucions d'investigació.\nRànquing SCImago 2010: http://www.scimagoir.com/


Joan Dausà: “Moltes vegades som feliços i no en som conscients”\nJoan Dausa, en una entrevista amb El Món | Jordi Play\nENTREVISTA a l’actor i músic, que acaba de publicar el seu quart treball d’estudi: ‘Ho tenim tot’\nJa fa molt de temps que Joan Dausà (Sant Feliu de Llobregat, 1979) va irrompre a l’escena catalana amb la cançó Jo mai mai. Era l’inici d’una carrera musical que el duria a publicar, deu anys després, el seu quart disc d’estudi. Ho tenim tot és un àlbum de 35 minuts repartits en 10 cançons. En aquesta entrevista amb El Món, Joan Dausà explica com s’ha atrevit a fer música en castellà, avisa que la vida va molt ràpid quan es tenen fills i parla sobre el seu estil. Nega que faci “música d’autoajuda” i assegura que “moltes vegades som feliços i no en som conscients”.\nL’últim cop que El Món et va entrevistar asseguraves que a partir de llavors pensaves dedicar tots els teus “esforços” i i tota la teva “energia” al món de la música. Ha estat així?\nSí, i n’estic convençut, perquè la gira de l’anterior disc, Ara som gegants, va ser meravellosa i es va anar fent gran a mida que avançava. Cap mena de dubte que s’ha reforçat la idea que ara mateix el meu centre és la música. Ara bé, si surt alguna cosa paral·lela que pugui fer alhora, me la plantejo; però no ho busco perquè jo no és la meva prioritat.\nNo et veus fent marxa enrere en aquesta decisió? Al llarg de la teva carrera has fet moltes coses. Músic, actor, presentador… De fet en alguna ocasió has reconegut que quan eres petit no tenies gaire clar això d’estudiar música.\nÉs veritat! És que tinc la sensació que he arribat a un punt en el qual ja m’he passat 40 anys fent de tot, i trobo que ara ja m’he situat en el meu lloc. Mentre hi hagi gent que ho escolti i que connecti amb mi i amb les meves cançons… Jo hi seré. És evident que si no tingués un públic, jo ara mateix estaria fent una altra cosa.\nEn el darrer disc vas decidir canviar de banda. Ho has tornat a fer o en aquesta gira t’acompanyaran els mateixos músics?\nMantinc la banda de l’Ara Som Gegants. Tot i que en la primera etapa vaig tenir una banda i després vaig decidir tenir-ne una altra, ara em mantinc. Sí que hi ha un petit canvi, i és que la Núria Maynou, que tocava el violoncel, ja no seguirà amb nosaltres. I vindrà la Juliane Heinemann, que toca teclats i guitarres elèctriques.\nGuitarres elèctriques! És el canvi que més destaca d’aquest disc, respecte a l’anterior. Explica aquest canvi de direcció pel que fa a la sonoritat.\nÉs una sonoritat més elèctrica, més potent i més lluminosa. Considero que representa un pas endavant, perquè amb aquest nou disc volia trencar la quarta paret i poder ser molt més directe amb el públic, generar moments de més pujada emocional, i alhora no perdre l’estil marca de la casa. Tot allò que es pot celebrar i cantar fort és molt catàrtic, i m’agrada provocar-ho i viure-ho als concerts.\nT’has atrevit amb el castellà. A l’àlbum hi apareixen dues cançons en aquesta llengua. Per què?\nSí, és el primer cop que ho faig en un disc d’estudi. Però ho sento com una cosa molt natural, perquè al final jo escolto molta música en castellà i m’emociona de la mateixa manera. Fins ara havia cantat sempre en català perquè em sortia així, però sí que és veritat que feia temps que em passava pel cap la idea de fer alguna cançó en castellà, perquè al final et permet escriure des d’un altre lloc i un altre univers.\nÉs a dir que no et fa cap mania cantar en aquesta llengua.\nNo, perquè l’important és que les cançons i les històries estiguin per sobre de l’idioma amb què les canto. És un disc que si no et fixes en l’idioma te’l menges amb patates. Crec que quan sona la quarta cançó, ni te n’adones que és en castellà.\nLa cançó Buenos Aires parla d’una història d’amor. En cas que sigui una història autobiogràfica, potser perdia una mica el sentit fer-la en una altra llengua.\nClar, és que jo vaig estar vivint a Buenos Aires fa 20 anys, perquè hi vaig estar estudiant tres mesos. El que m’agrada deixar a l’aire és si aquella història és real o no. Després ve la cançó Nunca es tarde, que és una segona part de la primera història. Això fa que es converteixi en una primera pel·lícula dins del disc, i ja m’agrada que sigui així.\nEn aquest nou àlbum treballes més la teva veu. Has hagut de fer classes o alguns exercicis?\nDoncs no! El cert és que no! Però el Santos, el productor, em va dir que en aquest disc cantava força bé. Passa que a vegades les històries intimistes i petites fan que la veu es quedi petita. El cas és que aquest disc el canto des d’un altre lloc, sobretot pel fet d’haver fet tota una gira i de voler un treball que aconsegueixi trencar del tot la quarta paret amb el públic. No ha estat una decisió, sinó una conseqüència. Sí que segurament la veu i el so elèctric són les dues coses que més destaquen d’aquest disc.\nÉs el segon disc consecutiu que publiques gairebé al mateix temps del naixement d’una filla. La paternitat et desperta la creativitat?\nHe de reconèixer que no. Si no hagués tingut les dues filles, hauria publicat els discos igualment. És clar que els àlbums segurament sonarien diferent, però jo amb això soc com un fuster. Treballo quan sé que toca treballar. Ara sé que cal publicar el disc, després toca fer gira i després toca escriure noves cançons. Ara bé, he d’admetre que impacta molt quan miro enrere i m’adono que en el moment de publicar l’anterior disc no era pare i ara mateix tinc dues filles… La vida corre molt.\nHi ha una cançó d’aquest nou disc que li dediques a la teva primera filla.\nSí, Pina. Ella es diu Valentina, però quan de petita li preguntaven com es deia, ella contestava que es deia Pina. Al final aquesta cançó és per a ella però també per a tots nosaltres. Perquè hem de recordar sovint que tots hem estat feliços en l’ara i l’aquí quan érem petits, i ens hauríem d’intentar recuperar la necessitat de viure el present. I és que la vida va molt ràpid. Quan tens fills és quan més clar ho tens.\nDe fet, en aquest disc sembla que et miris el passat amb una certa nostàlgia.\nPenso que moltes vegades som feliços i no en som conscients. Sobretot quan parlem de la infantesa. Quan observes els teus fills, t’adones que són feliços però que no ho saben. I de grans, com que deixem de ser nens i perdem la capacitat del ser ara i aquí, ens convertim en éssers més racionals i no connectem bé amb la vida. Sí, hi ha nostàlgia quan m’adono que quan pensàvem menys érem més feliços. Però també confio que això sigui una muntanya, i que a mida que et vas fent més gran et relaxes més. Potser això de jugar a la petanca i mirar les obres és estar connectat amb la vida, i no això d’anar sempre patint per si arribes tard als llocs.\nAra que parles de “connectar amb la vida”, ets dels que durant la pandèmia ha fet introspecció?\nSi ja tens tendència a fer introspecció, la pandèmia encara hi ha ajudat més, així que sí. I al final totes les reflexions que plantejo en aquest àlbum me els faig també a mi mateix. Quan dic Omple de vida els pulmons, també m’ho dic a mi mateix. La cançó La vida és més que això és un tema que hauria d’escoltar cada dia per tal de saber si estic connectat amb la vida o no. Insisteixo que jo no tinc les respostes de les preguntes que faig al disc. No és que jo ara hagi superat aquestes qüestions i ara hagi decidit fer un llibre d’autoajuda.\nPerò sí que fas música d’autoajuda.\nSi la meva música acompanya emocionalment la gent que l’escolta, jo ja soc feliç. No vull definir què significa autoajuda perquè té tantes connotacions que ens podríem distreure. Sembla que hi hagi d’haver una relació de dependència que no m’agrada. Tu em necessites i jo t’ajudo. És que repeteixo que allò que dic a través de les meves cançons també m’ho dic a mi mateix.


1. En què consisteix\n2. Com funciona\n3. Qui el pot demanar\n4. On i com es sol·licita\n5. Informació per als ajuntaments\n-Per saber-ne més\nEl Servei local de Teleassistència ha activat una línea d'atenció 900, de manera excepcional, mentre duri la situació d'emergència.\nEs tracta d'un servei totalment gratuït, tant per als usuaris com per als ajuntaments, i funcionarà mentre la situació d'excepcionalitat ho requereixi.\nEs dirigeix, principalment, a persones d’edat avançada i amb malalties cròniques. Cal recordar que s'està prioritzant l'atenció a aquestes persones, donat que tenen un major risc de presentar complicacions greus en cas d’infecció pel COVID-19.\nPer poder donar-se d'alta, cal dirigir-se als serveis socials municipals, que faran arribar a Dipsalut les dades de les persones que volen disposar d´aquest servei.\nPer tant, seran els serveis socials municipals els que derivaran a les persones i, en cap cas, serà un telèfon obert al conjunt de la població.\nMesures de seguretat dels professionals\nÉs un servei públic que fomenta l’autonomia de les persones grans que viuen soles o passen moltes hores soles.\nTambé s’adreça a altres col·lectius amb necessitats específiques: des d’infants amb discapacitat fins a persones amb mobilitat limitada o altres dificultats, independentment de la seva edat.\nProporciona seguretat, acompanyament i suport en les activitats del dia a dia. Oferint assessorament i informació, atenció en situacions d’emergència i agendes especials per a persones amb diagnòstic covid-19 adaptades a les característiques i necessitats de cada persona.\nEl Servei especial de teleassistència atén telefònicament a les persones usuàries i els facilita una línia de contacte amb el Centre d'Atenció des d'on es movilitzen els serveis públics o familiars en cas de necessitat. Segons el perfil i les necessitats de cada persona, es determina un nivell de seguiment amb diversa intensitat en les trucades de seguiment i l'activació d'agendes.\nQualsevol persona que consideri que el necessita.\nCal disposar d’una línia telefònica. També es pot demanar per a familiars.\nPer demanar-lo, cal dirigir-se als serveis socials.\nMentre duri l'emergència sanitària generada pel covid-19 aquest servei d'atenció telefònica s'ofereix gratuïtament.\nEl servei ja s’està desenvolupant arreu de la demarcació a través de les àrees bàsiques de serveis socials, mitjançant els convenis de col·laboració establerts. Aquest servei especial de teleassistència és una prestació de servei activada en el context actual i amb caràcter temporal.\nTelèfon 972414720 – Acció Social - Àrea de Govern - Dipsalut.\nRecentment s’hi ha introduït millores com la personalització del servei, segons el grau de dependència dels usuaris, l’increment dels equips que intervenen en emergències i que realitzen les visites de seguiment als domicili o la instal·lació de detectors de seguretat a les llars de totes les persones usuàries considerades de risc. També s’està promovent la teleassistència mòbil (fora de casa, a través d’un aparell similar a un telèfon mòbil).\nProperament, està previst oferir el Servei a cuidadors per tal de proporcionar suport sociosanitari a les persones que tenen cura d’altres en situació de dependència.\nFormulari de sol·licitud del Pm12\nLes persones que vulguin demanar-lo, s’han d’adreçar al seu ajuntament o als serveis socials (municipals o comarcals).\nInformació per a ajuntaments: El servei ja s’està desenvolupant arreu de la demarcació a través de les àrees bàsiques de serveis socials, mitjançant els convenis de col·laboració establerts.\nContacte per a més informació: 972 414720 o acciosocial@dipsalut.cat (Dipsalut, unitat d'Acció Social)


"Rient i plorant, abril va passant", diu la dita. Encara portem pocs dies, d'aquest mes sempre complicat i sempre canviant, i a fe de déu que passem del riure al plorar sense saber massa per què; del sol a la pluja, com aquell que no vol la cosa.\nPotser abril i la seva variabilitat són una bonica metàfora de l'existència mateixa, on res no és immutable, i tot canvia constantment, en un trànsit sempre difícil de preveure i, de vegades, fins i tot, difícil d'entendre, a través de l'alegria, de la pena, de la solitud, de l'esperança...\nAvui és diumenge, i és abril. Una bona ocasió per introduir una mica de calma i de serenor en aquestes setmanes imprevisibles que sempre ens reserva el calendari, durant les quals podem passar de rebre el sol amb ganes a recuperar la roba d'abric que fa dies que voldríem perdre de vista. Aprofitem el diumenge i el seu ritme pausat, i recuperem energies i ganes de seguir endavant, per més que tot pugui semblar complicat o fins i tot inútil, perquè sempre acaben arribant l'estabilitat i la calma, si sabem esperar i acceptar que l'abril és així, però també que és el preludi del bon temps i el passadís que ens ha de dur, a través de la primavera, fins a l'estiu.\nComentaris (0)08-04-2018 06:43:44


1. Quin seria l’Elevator Pitch d’ACTIOGLOBAL?\nAmb aquest objectiu, ens integrem en els equips dels nostres clients (socis per a nosaltres) per entendre les seves necessitats, el seu context, les seves persones. No som dogmàtics de cap filosofia, metodologia o model. L’únic dogma que seguim és el d’aconseguir l’èxit dels nostres clients a través del creixement de les seves persones.\nA partir d’aquí, en funció del punt de partida, cultura, sector, context i objectius a assolir de cada empresa decidim quines metodologies, rutines i pràctiques empresarials són necessàries (Agile, Lean, Lean startup, Design Thinking, Innovation sprints, etc...) perquè puguin aconseguir resultats superiors, és dir: aconseguir més beneficis, més retorn de la inversió, més facturació de vendes però, sobretot, una gran millora en la cohesió i implicació dels equips que la formen, que s’autoorganitzen i innoven contínuament per poder entregar cada vegada més valor al seus clients, incrementant la seva fidelització. Així doncs, a Actio transformem empreses en organitzacions d’Alt Rendiment.\n2. Quin és el factor clau d’èxit a la teva empresa?\nL’equip humà és sense cap mena de dubte el nostre factor diferenciador. Tots els professionals d’ACTIOGLOBAL tenen un grau de coneixement tècnic, basat en la pràctica, molt alt, però, a més a més, una gran capacitat humana que permet empatitzar amb els clients i saber quines metodologies, més enllà de les modes passatgeres, necessiten realment, fet que fa que es sentin acompanyats, recolzats i amb la seguretat i la confiança necessàries davant de qualsevol repte de futur.\n3. En quin projecte estàs treballant actualment?\nEn molts! Entre els nostres clients actuals es troben grans empreses privades, com per exemple Canon Group, Heineken, Danone, Siemens-Gamesa, Unilever, Angelini Pharma, Havas Media, DKV, Adam Foods, Knauf, o Vifor Pharma entre d’altres, però també organitzacions públiques com poden ser TMB o Aigües de Barcelona, així com startups i empreses mitjanes en expansió, creixement i internacionalització com BISStructures o Idneo.\nUn exemple de les transformacions que portem a terme el trobem en el grup Adevinta (propietària a Espanya d’Infojobs, Fotocasa, Habitaclia, coches.net, motos.net, Milanuncios y Vibbo). Treballem des de fa un any i mig amb aquest grup per ajudar-los a aconseguir els seus objectius estratègics, transformant la seva cultura a través d’un “model” que hem creat a mida per aquesta organització: PEAK performance. PEAK recull les millors pràctiques d’Agile, Lean, OKRs. Avui és una organització liderada per més de 80 equips autoorganitzats que fan realitat l’estratègia de l’empresa cada dia. Aquesta transformació va començar a les empreses del grup d’Espanya i en aquest 2020 portarem a terme l’expansió a 6 països més de tot el món. M’agrada especialment mencionar el cas d’Adevinta, ja que a més són veïns del 22@!\n4. Què estàs aprenent ara?\nFa poc vaig estar a la Singularity University i em vaig endinsar en el món de la exponencialitat. Junt amb la resta de l’equip, amb en Màrius Gil al capdavant, estem experimentant amb noves pràctiques i tecnologies per ajudar a les organitzacions a crear disrupcions reals en el seus negocis.\n5. A qui coneixes tu que creus que tota la comunitat 22@ hauria de conèixer.\nEn la línia de l’exemple que us posava abans, en Gianpaolo Santorsola és una de les persones que considero que la comunitat ha de conèixer. Com a CEO d’Adevinta crec que està duent a terme una tasca valenta i amb una potent visió de futur alhora que fomenta la cohesió i la confiança en el seu equip.\n6. Com veus a ACTIOGLOBAL d’aquí 5 anys?\nMés a prop de la nostra visió de convertir-nos en els partners preferits per les empreses de tot el món per convertir-se en líders indiscutibles dels seus mercats.


Visca Andalusia del nord-est | Jordi Serrano Blanquer\n← QUÈ FER DE LA MALA GENT?\nEl pis de Marcelino →\nVisca Andalusia del nord-est\nPoca cosa es pot escriure que no s’hagi escrit fins ara sobre el Tribunal Constitucional (TC) i la sentència (quina paraula més ben trobada, sentència) sobre l’Estatut.\nCrec que poca gent ha albirat que els catalans hem comès un error capital. És un error que ve de lluny, d’aquells temps on hi havia un partit comunista que no es deia comunista (quines coses més estranyes fem els catalans) sinó Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC). En aquells anys seixanta es van inventar un eslògan que al final ens ha portat al desastre. Es tracta de l’hiperfamós “És català qui viu i treballa a Catalunya”. Aquesta idea central en el concepte de ciutadania es va traslladar fatalment a l’Assemblea de Catalunya i més tard a l’Estatut d’Autonomia.\nResulta que Catalunya ara fa set anys (com passa el temps) va començar a redactar un nou estatut. Tinc una amiga que diu que aquest va ser l’error i que era un mal moment. 25 anys entre un estatut i el següent tampoc sembla el producte de la falta de paciència d’un poble. Bé, els catalans vam ser criticats fins a l’infinit, però després d’una campanya neofeixista al final vam ser capaços de posar-nos d’acord.\nQuan la resta d’Espanya va veure el resultat, tothom en va voler tenir un d’igual. Quines coses més estranyes té la política. Primer, la gent critica que vulguis un intangible, i quan el tens, llavors tothom corre darrere. Així doncs, diverses comunitats autònomes van córrer a reformar els seus estatuts copiant la major part de l’Estatut català. Centrem-nos en el cas andalús i deixem de banda la clàusula Camps del País Valencià. Van traduir l’Estatut –posar articles en català a Andalusia hauria estat excessiu– i en van copiar molts. El PP, recordant l’error del referèndum andalús de fa quasi trenta anys, hi va votar a favor.\nAra hi ha hagut sentència del TC que afecta l’Estatut de Catalunya. Hi ha un debat sobre si això afecta els altres estatuts. Més enllà d’aquest debat, per fi crec que he detectat concretament on era l’error. El PSUC hauria d’haver proposat: “És andalús qui viu i treballa a Catalunya”. El nom de la CA de Catalunya caldria canviar-lo pel de “Comunitat Autònoma de l’Andalusia del\nNord-est”. Llavors el PP s’hauria sumat amb entusiasme a la proposta, ningú hauria presentat cap recurs al TC i tindríem l’Estatut intacte.\nCarlo M. Cipolla va escriure un llibre de molta anomenada, Allegro ma non tropo, en què explicava que al món hi havia estúpids, malvats i bona gent. Fins aquí, ja ho sabíem, i hi estem d’acord. Hi afegia el matís que era preferible un malvat que un estúpid, ja que quan un malvat fa una malifeta, almenys hi guanya ell; en canvi, quan un estúpid fa una acció, normalment tothom hi surt perdent. Ell hi afegia que existeix una llei universal que demostra que la proporció d’estúpids, de malvats i de bones persones és constant en tots els països, en totes les institucions, en totes les classes socials, etc. Tothom ha acceptat d’una forma acrítica i sense rumiar un sol minut que l’eminent científic social Cipolla tenia raó. Puc demostrar fefaentment que està errat o que almenys hi ha una excepció. Al TC les proporcions són molt diferents, ja que les votacions 6 a 4 i les de 8 a 2 no quadren en l’enunciat inicial. Entenc que l’explicació és una mica críptica, però podeu entendre perfectament que no pot ser de cap altra manera, ja que si ho explico de forma més planera és molt probable que a les quatre de la matinada algú truqui a l’intèrfon de casa meva, i no serà el lleter, sinó els Mossos d’Esquadra.\nEn resum, creiem que hem descobert una variant d’una llei universal que ens situa al nivell de Grigori Perelman, el desxifrador d’un dels set secrets matemàtics, concretament el de la conjectura Poincaré.\nMentrestant, ens estem entrenant per ser andalusos del nord-est. Ozú!


Rajoy: 'Que el Papa parli en català és el millor que li ha passat mai a la llengua' ! directe!cat\nSocietat Última actualització Dimecres, 3 de novembre de 2010 11:56 h\nEl líder del PP estatal, Mariano Rajoy, considera que el fet que Benet XVI utilitzi tant la llengua catalana durant la missa de consagració de la Sagrada Família, farà que la llengua 's'universalitzi i se situï al món'. De fet, es calcula que uns 1.500 milions de persones veuran la visita del Papa a la Sagrada Família, motiu pel qual els mots que pronunciï en català tindran un ressò planetari. De fet, Rajoy creu que serà 'la millor campanya que s'ha fet en mil anys a favor del català'.\nEl líder popular ho ha contraposat a les normatives i reglaments que, a parer seu, defensen el monolingüisme català. En declaracions a TV3, Rajoy també ha justificat la postura del seu partit pel que fa a la immigració i ha rebutjat les acusacions d'extremisme.\nA més, ha rebutjat que un idioma es defensi en contraposició a un altre, així com les normatives i reglaments que, a parer seu, defensen el monolingüisme català.\nPel que fa a la llengua, també ha defensat també la llibertat dels populars catalans per a la seva decisió de recórrer el reglament lingüístic de l'Ajuntament de Barcelona.\n6 de novembre de 2010, 19.46 h\nAquest home diu una cosa i la contrària. El millor que li pot passar a la llengua catalana seria que el PP i els seus mitjans afins deixessin d'atacar-la i que el PP deixés de recórrer qualsevol llei que tingui a veure amb la llengua.\n3 de novembre de 2010, 18.20 h\nQue el PP no li sàpiga greu que el Papa parli català no és res més que un senyal de que el fet, que a molts els farà sentir cofois, de que el Papa parli en català no significa absolutament res i no influeix gens ni mica en contra del seu objectiu, el del PP, què és anorrear el català. En Rajoy el que està dient als catalans és que estiguem calladets, que amb això de que el Papa parli català ja en tenim prou perquè "la llengua 's'universalitzi i se situï al món".\nNo ens enganyar... Llegir més\n3 de novembre de 2010, 18.06 h\nNO ESTOY DE ACUERDO "RAJOY"...LO MEJOR QUE LE PODRIA PASAR A LA LENGUA CATALANA ES QUE CATALUNYA FUERA INDEPENDIENTE.\n3 de novembre de 2010, 17.41 h\nHipòcrita de pacotilla!\nEls d'Espanya ens vindran a acusar de monolingües? Insultant. Que a Catalunya ja tenim tres llengües oficials, Rajoy! Quantes a la capital de l'Estat?\n3 de novembre de 2010, 17.23 h\nPobre IGNORANT! Si savesis que els reis d'Arago parlaven i escrivien cartes en catala i fins i tot s'adreçaven als seus subdits aragonesos ( maños ) en llengua catalana, i que ja hi van haver Papes que van parlar en catala com els Borja ( Alexandre VI ). Si els espanyols savesiu tot aixo potser no trepitjariau tant el catala.\n3 de novembre de 2010, 15.47 h\nau, va, Rajoy i companyia!\nEl que cal és que el Papa de Roma aprofiti la ocasió, i en català, la nostra llengua, demani disculpes internacionals i faci reparació per la participació de la seva Església en el "hábleme usted en cristiano", per exemple.\nPP, no teniu vergonya, i es veu que tampoc no teniu noció del que passa al món. Sou un perill públic perquè us aprofiteu de la confiança ciutadana per a dir mentides i coses encara pitjor. Misèria intel·lectual, fruit del franquisme i... Llegir més\n3 de novembre de 2010, 15.02 h\n#4 Vull dir que el Papa fa una encíclica\n3 de novembre de 2010, 14.49 h\nImbècil, això que ha dit és profundament imbècil. Fins hi tot per Rajoy. No m'agrada insultar però això em sobrepassa. Imagineu-vos que el PP fa una encíclica sobre la dona i Rajoy diu que és el millor que li ha passat al sexe femení en segles.\n3 de novembre de 2010, 14.17 h\nNo, el millor que li ha passat mai a la llengua catalana és que hagi sobreviscut durant segles als genocides espanyols, com els del seu partit. Per cert, ocupa't del gallec. Vaig estar a Galícia fa dues setmanes i fa vergonya l'estat lamentable d'aquell idioma, gairebé mort.\n3 de novembre de 2010, 13.36 h\nEl Sr. Rajoy també ha dit que donar el concert econòmic a Catalunya és fer inviable Espanya jajajaja Jo tenia entès (per que el tal Petrixol i altres fatxes com el Javier estan continuament dient el mateix) que Catalunya era inviable sense Espanya, però es veu que això no s' ho creuen ni els que ho diuen jajajaja. Amagats com a rates senyors


Les condicions climatològiques van donar un respir diumenge passat 12 de febrer i van animar al fet que un total de 1.000 corredors participaren en la carrera solidària 7K Port Saplaya a favor de l’associació Phelan Mcdermid.\nLa carrera organitzada per la piscina municipal Pool Beach Port Saplaya en col·laboració amb l’Ajuntament d’Alboraia va transcórrer amb total normalitat. Tan majors com xicotets van poder gaudir de la 7k, la carrera infantil no competitiva i les diferents activitats esportives programades.\nUn dels moments més emotius va ser quan l’alcalde Miguel Chavarría, juntament amb els organitzadors i membres de la corporació, va lliurar a Ismael Tena, representant de l’Associació Phelan Mcdermid de València el xec de 1.000 euros recaptats en l’esdeveniment.\n“És molt important per a l’Ajuntament d’Alboraia donar suport i invertir esforços en la investigació de malalties rares, com la síndrome Phelan Mcdermid, on hi ha 9 casos diagnosticats a la Comunitat Valenciana i 100 a Espanya. Alboraia és solidària i des del consistori promovem i animem a que se celebren esdeveniments d’aquestes característiques perquè la suma de tots és una gran ajuda per a aquestes famílies”, comenta el primer edil Miguel Chavarría.\nLa classificació general masculina va donar el primer lloc per a Miguel Vázquez Fernández de l’equip GAES Running Team, el segon temps va ser per a Carlos Alfaro Martínez i el tercer per a Javier de Arnaiz Valdivia de C.D. Vellisca.\nEn la classificació general femenina el primer lloc va ser per a Criss Kun de Col·lectiu Vertical, el segon lloc va ser per a Laura Llibres Nieto de Redolat Team i la tercera va ser Sandra Fernández Martínez de l’equip Mediterrània.\nTot el recorregut va ser escortat i protegit per l’agrupació de Protecció Civil i la Policia Local d’Alboraia. Per a enguany, l’empresa Baysan ha col·laborat en la 7K Port Saplaya cedint a la policia local diversos vehicles sostenibles, com una bicicleta elèctrica i dos Segway.\nIII Carrera Popular 7K Port Saplaya, solidaria con afectados por una enfermedad rara\nLa zona norte de Port Saplaya de Alboraia acogerá un año más la nueva edición deportiva con música y actividades en el mar. La III Carrera Popular 7K Port Saplaya, que ya es una prueba consolidada en la Comuntat Valenciana,…\nMil participants en la 10K solidària 'Por esa sonrisa' a Albal\nUn miler de persones va participar en la cursa solidària 10K 'Por esa sonrisa' que es va celebrar dissabte a Albal. Un any més, corredors de totes les edats van posar el seu granet d'arena amb esta causa solidària organitzada…\nEtiquetas: Alboraia carrera Port Saplaya solidaritat\nUna alborayense, campeona de España de judo infantil


Els Pallars, 19 de setembre 2017: ES RECUPERA UN EXEMPLAR DE TRENCALÒS FERIT – Pirineus TV\nAquest passat 14 de setembre, una patrulla del Servei de Protecció de la Naturalesa de la Guardia Civil – SEPRONA de la Pobla de Segur, ha recuperat un exemplar de trencalòs ferit. L'animal mostrava lesions ambdues potes. Els agents els van localitzar en un barranc de difícil accés i abundant vegetació, tot i això es va poder rescatar l'animal, que va ser traslladat al Centre de Recuperació de Fauna Salvatge de Vallcalent.\nCatalogat com una au en perill d'extinció el trecalòs sols es pot observar al Pirineu i a la Cordillera Cantàbrica. Actualment es troba en un Pla de Recuperació.\nDurant el 2016 el SEPRONA va recuperar un total de 28 espècies d'animals que va entregar sistemàticament al centre lleidatà.


#festesmorella El dia de la Gent Gran i el pregó del president de la Generalitat, Ximo Puig, donen inici a les festes de Morella | DiaDia\nInici Turisme, cultura i festes Coses que fer #festesmorella El dia de la Gent Gran i el pregó del president...\n#festesmorella El dia de la Gent Gran i el pregó del president de la Generalitat, Ximo Puig, donen inici a les festes de Morella\nAlcalde de Morella, regidora de la Gent Gran i parelles que fan les noces d'or\nLa localitat es submergeix en els dies de més participació de l’any, amb una jornada d’intensa activitat i molt emotiva\nMorella s’endinsa avui en les Festes d’Agost, que destaquen per ser els dies amb més activitat i ambient de l’any. Des d’avui i fins al dia 23, la localitat combinarà activitats festives, culturals, infantils i populars, perquè tots els veïns disposen d’una oferta àmplia i a la seva mida. La jornada d’avui ja està sent intensa i té diverses cites de gran rellevància: el dia de la Gent Gran, el pregó a càrrec del president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, la serenata del XXXII Festival Internacional de Música, el concert de la Associació Musical Mestre Candel i la festa a la plaça.\nL’alcalde de Morella, Rhamsés Ripollés, assenyala que “les festes s’inicien amb un dia carregat d’activitat i molt especial, amb actes que són un homenatge al més important que té la nostra localitat: la nostra gent”. Així, afirma que “Morella es prepara per viure uns dies intensos, amb activitats per a tots els públics i amb una programació, en aquest mes d’agost, en la qual està implicada tota la societat morellana. Per això, vull agrair a totes les persones i associacions que fan possible aquesta àmplia i variada programació”.\n-Ximo Puig i Ferrer\nAquest any, el President de la Generalitat, Ximo Puig i Ferrer, és l’encarregat de donar inici a les festes. El morellà ha vist molts de pregons des del balcó de l’Ajuntament de Morella, però ara serà el moment de viure-ho des de l’altre costat.\nXimo Puig va néixer el gener de 1959 a Morella. Periodista de professió, polític per vocació, va passar d’estudiar a l’institut dels Escolapis a anar a la universitat a Madrid. Allà es va formar i va treballar en diferents mitjans de comunicació, com El Periódico Mediterráneo, Antena 3, l’Agència EFE i Ràdio Popular.\nEl 1983 va començar la seva carrera política, sent triat Diputat per Castelló en les Corts Valencianes. Entre 1986 i 1995 va ocupar càrrecs de gran responsabilitat, al treballar com a Cap de Relacions Institucionals i Informatives, primer, i com a director Gabinet del President de la Generalitat, Joan Lerma, després. Regidor de l’Ajuntament de Morella des de 1983 i alcalde des de 1995, any en què també va ser triat portaveu del Grup Socialista a la Diputació de Castelló. El 2012 va deixar el seu càrrec municipal en mans de l’actual alcalde, Rhamsés Ripollés, en ser elegit secretari general del PSPV-PSOE.\nA més, Ximo Puig va ser Diputat a les Corts Valencianes entre els anys 1999 i 2011 i Diputat al Congrés entre 2011 i 2015, on ha estat portaveu de la Comissió d’Indústria, Energia i Turisme. Des del passat 28 de juny, és el Molt Honorable President de la Generalitat Valenciana.\nEn la jornada d’avui, els majors de Morella han celebrat el seu dia que, com sol ser habitual, es converteix un moment de gran emotivitat amb el reconeixement a les parelles que compleixen les noces d’or. Aquesta jornada s’ha iniciat amb la cercavila dels Gaiteros, que anticipen la Missa. A la seva finalització, la gent gran s’ha desplaçat fins l’Espai Firal, en un recorregut amenitzat per la Rondalla. En aquest lloc, dinen tots junts i després l’alcalde de Morella i la regidora de la gent gran realitzen el sentit homenatge a les tretze parelles que compleixen els 50 anys casades, onze d’elles han assistit a l’acte.\nAquesta nit tindrà lloc el concert estival de l’Associació Musical al carrer Blasco d’Alagó. Una actuació que sempre compta amb una gran participació i que converteix al carrer Blasco d’Alagó en un escenari musical únic. A més, quan finalitze el concert, començarà la nit de festa en aquest punt.


Qui Som? • El Taller Del Barri - Acadèmia de Còmic\nVa estudiar il·lustració a l’EASD d’Olot (2001-2003), còmic a l’Escola Joso de Còmic de Barcelona (2003-2007) i Belles Arts a la Universitat de Barcelona (2009-2013).\nDes del 2016 treballa per Establiments Viena, il·lustrant cada any 5 o 6 números de la revista infantil Globus. També treballa en el camp del disseny gràfic, l’animació i la creació de bandes sonores.\nVa fer el color del llibre Els Enigmes del Beatusaure i la Bruixa de la Catedral (2018), dibuixat per Quim Bou i escrit i publicat per La Fal·lera Gironina.\nHa treballat molts anys com a entintadora de còmic americà per editorials com IDW Publishing, Big Head Press o Badger Comics. Destaquen les publicacions 24: Cold Warriors (one-shot sobre la sèrie de televisió 24), La Muse o Badger Saves the World. Actualment segueix treballant com a entintadora per Editorial Dolmen, a la sèrie Història de la Humanitat en Vinyetes i Balears Abans i Ara.\nHa il·lustrat llibres com Martes de Cuento: Pasaje a Isla Imaginada, de Nona Escofet (2016), El Tesoro Bajo el Puente (2015) o Diàleg, d’Avel·lí Artís i Balaguer (2016).\nFa 20 anys que dóna classes de dibuix, còmic i il·lustració en diversos centres cívics i equipaments tan públics com privats. Des del 2017 és la directora de El Taller del Barri – Acadèmia de Còmic, un projecte amb voluntat d’apropar el còmic i il·lustració tant a petits com grans.\nEl 2017 la Generalitat de Catalunya li va expedir el carnet d’artesana professional de la familia de les arts del llibre (il·lustració).\nNascut a Girona. Després d’estudiar arts gràfiques durant 4 anys a l’Escola de còmic JOSO a Barcelona, va començar la seva carrera com a artista realitzant encàrrecs privats com caricatures, posters o samarretes.\nMés endavant, ha participat en projectes de publicitat. Ha fet dissenys per Bionbo Gastrobar, ha sigut concept artist amb UmamiVideo, amb qui va fer l’storyboard i crear l’estètica general d’un anunci pel Rocambolesc.\nTambé ha treballat com a professor en diferents tallers per biblioteques i ajuntaments. Actualment és professor a El Taller del Barri, una acadèmia de còmic multidisciplinar.\nEl taller va creixent de mica en mica, i la Cristina ens dóna un cop de mà amb l’administració dels alumnes i classes.


Silenci ! H16 elèctric\ndilluns, 13 / febrer / 2017\nLa línia entre Fòrum i Zona Franca estrena els dos primers busos elèctrics articulats d'Espanya recarregables en ruta.\nLa línia H16, entre Fòrum i Zona Franca, acaba de penjar-se la medalla de ser la primera que integra en el seu parc mòbil els dos primers busos articulats de 18 metres 100% elèctrics i recarregables en ruta. El sistema, que ha estat en proves uns mesos, ja transporta passatgers des de fa uns dies.\n"Aquests busos van amb un sistema de càrrega d'oportunitat. Les bateries s'omplen en els extrems de la línia, durant el temps de descans dels conductors, amb la qual cosa no es perd temps", explica Josep Maria Armengol, director d'enginyeria de bus de TMB. El bus s'atura sota el pilar de recàrrega, aixeca un braç mecànic instal·lat al sostre (el pantògraf) i es connecta a l'estació elèctrica.\nEntre cinc i vuit minuts per omplir la bateria al 80% i seguir la ruta. A la nit, aquests autobusos es connecten a un altre tipus de carregador convencional per recarregar-se, ja més lentament, fins al 100%. Per ara, l'únic carregador, instal·lat per Endesay pioner a Espanya, està a l'extrem de línia de la Zona Franca, al carrer de Cisell, però TMB planeja construir un altre en l'extrem Fòrum properament.\nAquests busos elèctrics s'han reduït a zero les emissions locals i son extremadament silenciosos. El soroll del motor desapareix i l'únic que se sent és el so de les rodes a l'asfalt. De fet, aquests dos H16 recarregables són tan silenciosos que incorporen un sò artificial que s'activa quan l'autobús circula a menys de 10 quilòmetres per hora, és a dir, quan s'acosta a les parades o quan es posa en marxa després d'agafar passatge. L'objectiu és que els vianants s'adonin que el bus està a prop i evitar accidents.\nLa iniciativa d'aquests dos busos forma part del projecte ZeEUS de la Unió Europea que pretén fomentar l'ús de vehicles elèctrics en diverses ciutats d'Europa. A curt termini TMB té previst incorporar set autobusos més amb aquest sistema de càrrega perquè, a mig termini, els 20 cotxes que integren la línia H16 siguin tots elèctrics.\nLa flota de TMB està formada per 1.060 vehicles. El dièsel de baixes emissions o amb filtres anticontaminants segueix sent majoritari (449 unitats), seguit dels de gas natural comprimit (398), i els híbrids (126). Ricard Riol, president de l'associació Promoció del Transport Públic (PTP), celebra l'aposta de l'empresa per les actuacions elèctrics però demana "no criminalitzar el dièsel" i recorda que la contaminació a Barcelona cal atribuir a la moto i al cotxe, i no al transport públic. Considera que el bus elèctric és una bona notícia però també reclama prudència: "Encara hi ha dubtes sobre la fiabilitat. De moment és una realitat en proves, no palpable".\n13/09/2019De camí a l’escola? Consells per protegir els infants en els seus desplaçaments


Cares noves i velles - El Periódico Mediterráneo\nCares noves i velles\nAquests dies hem constituït les noves corporacions municipals, la nova Diputació Provincial i Francisco Camps ha nomenat el nou Govern de la Generalitat, enmig dels crits d’alguns dels membres del moviment del 15-M, que s’han citat per recordar-nos que segueixen allí, al carrer, a la plaça, reivindicant una nova manera de fer política, una política propera a la ciutadania i que pose els seus problemes en la primera línia.\nCares noves i cares velles. Frescor, en alguns casos. Esperança, sempre. Perquè encetem una nova legislatura i això significa posar en marxa tota una sèrie de mecanismes de renovació que poden suposar un estímul a l’hora d’estrenar noves maneres de fer i d’actuar. Vull creure-ho així.\nTot açò em recorda quan era menut i començava un nou curs escolar. Estrenàvem llibretes i ens féiem el propòsit de no fer cap ratlla fora de lloc, que cada títol tingués el seu estil propi... Al cap d’uns dies m’adonava que era impossible i ben aviat decidia abandonar la idea. Ara vivim el moment de la llibreta nova, on encara és possible tot. Fins i tot per a les cares velles, ja vistes i reconegudes, que ara tenen una segona â€“o tercera o quartaâ€“ oportunitat. És com aquella dita: “cántaro nuevo, agua fresquita”.\nEsperança. És un sentiment que mai hem de perdre perquè tenim fe en les persones, en el progrés de la humanitat. Canviem per millorar i ara és un moment de canvi que ha d’orientar-se en positiu, perquè tot funcione millor a les institucions, perquè els nous equips tinguen major efectivitat i puguen servir millor a les ciutadanes i als ciutadans, que és, en definitiva, el que realment importa.\nTenim nous programes per aplicar, nous projectes per desenvolupar, que hem presentat durant la recent campanya electoral a la ciutadania i que ara és l’hora de programar i de planificar la seua implantació, la seua aplicació real a favor de les persones. Tot són bons propòsits i bones paraules. Quasi tots els discursos que he escoltat aquests dies han estat en positiu, mirant cap al futur i desitjant un nou marc de colâ€¢laboració. Predisposició al diàleg i a la concertació. Només en un cas n’he escoltat un que m’ha semblat dolent i desafortunat: el del senyor Aparici, portaveu del PP a la Diputació de Castelló, que ha atacat directament al Grup Socialista i al seu portaveu Francesc Colomer sense cap mena de substància ni de trellat. Desafortunat. Sense cap opció per al futur. El senyor Moliner, ben al contrari, ha estat possibilista i ha ofert diàleg i colâ€¢laboració. Francesc Colomer, s’ha posat també al servei de la concertació i del compromís. És el que tocava.\nCares noves i velles per afrontar una crisi llarga, dolorosa i ben complicada. Per convèncer la ciutadania de la necessitat de la política per solucionar-la. Per fer l’ullet a les joves i als joves que criden a la porta perquè pensen que el futur, el seu futur, no està en el que es parle i es dicidisca al si d’aquestes institucions. Fa un dies constituíem el nou Ajuntament de Castelló també entre crits i soroll; ara, la nova Diputació, amb la participació, entre el públic, de les noves conselleres i la promesa d’unes noves maneres de fer i d’actuar.\nAnem per feina, doncs, i demostrem-ho també en el futur totes i tots: les cares noves i les cares velles.\nLes paraules auguren nous temps i ara ens hem de fixar en els gestos, que han de ser fonamentalment nous. Són absolutament necessaris. H


Traspàs a Compte | Caixa Popular\nTraspassos immediats de diners entre la teua targeta de crèdit i el teu compte, sense esperes ni tràmits.\nAmb el servei de traspàs a compte de Caixa Popular, els diners estaran en el teu compte a l’instant.\nTu decideixes quan i com s’han de fer els traspassos entre la teua targeta de crèdit i el teu compte associat.\nTingues al cap els imprevistos i fes front a aqueix càrrec en compte que no esperaves amb aquesta solució.\nNomés necessitaràs la teua clau de signatura per a fer traspassos al teu compte.\nTu tries les quantitats\nDecideix quants diners es poden traspassar de la teua targeta de crèdit al compte associat.\nNecessites diners en efectiu i no tens saldo en el teu compte?\nSi necessites diners i no tens saldo en el compte, en Caixa Popular t’oferim la possibilitat de disposar d’efectiu de manera immediata.\nNomés has de traspassar els diners des de la teua targeta de crèdit fins al compte associat i podràs fer front a qualsevol imprevist que se’t presente.\nA més, podràs amortitzar l’import traspassat de la manera que preferisques:\nEn terminis ben còmodes\nLa totalitat a fi de mes\nPots triar retornar el traspàs a compte realitzat *pagandolo a fi de mes juntament amb la resta d'operacions que hages realitzat o ajornar-lo si l'import és superior a 90 €. Tu decideixes.\nSol·licitar efectiu per aquest mitjà és tan fàcil com prémer l’opció “Traspàs a compte” en el menú de targetes de Ruralvía, indicar l’import que vulgues traspassar i signar l’operació amb la teua clau de signatura.\nEn el vídeo següent t’expliquem de manera ràpida i senzilla com pots fer un traspàs al teu compte des de Ruralvía mòbil.


DINS EL COR DEL MAR. PHILBRICK, NATHANIEL. 9788475885520 Llibreria Altaïr\nL'agost de 1819, el balener Essex i la seva tripulació de 20 homes (el capità George Pollard Jr., l'oficial de primera Owen Chase, l'oficial de segona Mathew Joy i el grumet Thomas Nickerson, entre d'altres) van salpar del port de Nantucket com ho havien fet tantes altres vegades molts altres mariners: farien un viatge d'un parell d'anys per caçar balenes i extreure'n el preuat oli, que tan bé es pagava. Són homes valents i forts, provenen d'un poble de mariners, i se'n senten orgullosos. Però aquell viatge, que havia de ser un més, es va convertir en l'aventura més gran i terrible de les seves vides: l'hivern de 1820, el vaixell va ser atacat per un catxalot enfurismat i descomunal de 26 metres, amb un sentit de la venjança gairebé humà. Aquest fet real, que va suposar un desastre marítim, va servir d'inspiració a Melville per escriure Moby Dick. Però la novel·la només explicava la meitat de la història. La tripulació, amb tres bots de salvament, va quedar a la deriva durant més de 90 dies. Sense prou aliments, sense prou aigua, els supervivents van haver de fer front a les tempestes, la fam, el pànic, i la desesperació. Van arribar dubtar fins i tot de les seves creences més profundes, del valor de les seves vides i de la moralitat del seu ofici. Mentre el capità intenta orientar-se en el mar obert, camí de les costes de Sudamèrica, el seu primer oficial segueix entestat a conquerir la gran balena.\nVista previa: DINS EL COR DEL MAR\nLibro a reservar: DINS EL COR DEL MAR