Via verda del Bidasoa i Larrun (900 m.) | Engarrista\nLloc de sortida: Doneztebe Navarra (Euskal Herria)\nSensació de dificultat: Mitjana Tècnicament fàcil. Ascens al Larrun molt dur, amb pendent mitjà del 15%, i trams puntuals de 35%\nCartografia: Bidasoa-Bertiz Sua Edizioak (1:25.000)\nDoneztebe 00:00 00:00 0,0\nBera 01:25 01:25 23,6\nLandagaineta 00:50 02:15 28,6\nLarrun 01:10 03:25 32,2\nPausa 01:00 04:25\nLandagaineta 00:20 04:45 37,3\nColl de Lizuniaga 00:55 05:40 42,5\nVia Verda (prop de Bera) 00:40 06:20 51,7\nInici 01:30 07:50 75,1\nSi el primer dia d'aquestes minivacances navarreses vam voltar pel Baztan, ara anem una mica més cap a l'oest, però continuem en un entorn similar. Seguirem al peu del riu durant força quilòmetres, seguint la Via Verda del Bidasoa (que a la comarca del Baztan canvia de nom i adopta el mateix nom que la comarca). Aquesta via verda aprofita l'antic traçat del Tren Txikito que anava d'Elizondo fins a Irun. La ruta evoluciona sempre paral·lela al riu, i passa per diferent poblets així com a la vora de masies i els típics prats verds plens d'ovelles latxes. És un itinerari fàcil i agradable, fresc i ombrívol, ja que gairebé sempre estem envoltats de vegetació i pràcticament a tocar de la riba del Bidasoa. L'única pega és que en alguns trams també passa molt a prop de la carretera N-121a, molt transitada i sorollosa.\nEl traçat actualment habilitat de la via verda és el que transcorre entre l'entrada del Parc Natural del Senyoriu de Bertiz i la població guipuscoana de Behobia, prop d'Irun, tot plegat un trajecte de 41 quilòmetres, amb un desnivell pràcticament inapreciable de 83 m. Nosaltres no farem tota la via verda i la retallem lleugerament pels dos extrems, ja que ho volem combinar amb un tram més muntanyenc. Així doncs començarem a la població navarresa de Doneztebe, just al punt on el riu canvia de direcció. Si fins ara baixava des de l'est i es feia anomenar Baztan, ara s'encara definitivament cap al mar (nord) i passa a dir-se Bidasoa.\nAparquem en un parc pràcticament a la sortida nord de Doneztebe i preparem les bicicletes. Avui fa un dia tapat i boirós. No sembla que hagi de ploure, però a primera hora fa una mica de mandra sortir amb la fresca matinal. Sortim amb els maniguets i els camals posats, ja que la temperatura ronda els 10º, amb una humitat elevada. De seguida trobem la via verda, just creuant el riu per un pont al final del parc. Aquest primer tram és encimentat, i rodem ràpid sempre en lleugeríssima baixada. Ens trobem algunes masies prop de la via, que precisament l'utilitzen com a via d'accés, per tant cal tenir una certa precaució ja que alguns trams són compartits amb els veïns, i per tant podem trobar cotxes. Passem diversos túnels i algun tram molt bonic amb abundosa vegetació a banda i banda.\nAvancem per la via verda direcció nord i al cap de pocs quilòmetres creuem el poblet de Sunbilla. A la sortida del poble recuperem el riu, i l'anem seguint de ben a prop. Avancem una bona estona enclotats entre el riu i les cingleres que ens queden a la nostra esquerra. La vegetació és ufanosa en molts punts, i es fa molt agradable pedalar còmodament per aquest entorn. Més endavant el riu meandreja, i la via verda també va seguint els grans revolts del riu. Després d'un primer tram encimentat, el tram central de la via és de terra, i prop de les poblacions torna a ser o bé encimentat, o bé asfaltat, o bé de terra compactada. A mitja alçada creuem un túnel més llarg, en revolt i força fosc, ja que la llum interior només funciona parcialment. Cal portar alguna font de llum, ja que a més a més, el terra és irregular, i hi ha grans bassals a l'interior, alguns força fons.\nCreuem la petita població de Berrizaun i anem seguint, sempre per la riba esquerra del Bidasoa, fins a l'entrada de Bera, la població més destacada de la zona. Tot i que la via verda continua, nosaltres la deixarem aquí, ja que volem enfilar-nos cap a la zona del Larrun. Així doncs creuem el pont vell sobre el Bidasoa i entrem a la població. La creuem cap a l'est, i fem una parada en un forn per esmorzar i agafar forces per la pujada que ens espera, que sabem que serà dura, tot i que comptàvem que tant.\nA la sortida de Bera prenem la carretera que marxa a l'esquerra i s'enfila cap al coll fronterer d'Ibardin. La seguim tan sols mig quilòmetre, i al peu d'una borda la deixem i prenem una pista que marxa a la dreta paral·lela al torrent. Comencem a pujar, primer més suaument, però passat un nucli de cases ens trobem amb un tram de pista encimentada que puja endimoniadament, amb pendents superiors al 20% que ens posen les pulsacions al límit. En ser el terra encimentat podem superar sobre la bicicleta aquest tram tan dur, però acabem esgotats. Passada la masia Elzaurdia girem a la dreta, s'acaba el ciment però també les pujades extremes. Seguim pujant, però ja més moderadament, per una pista de terra secundària.\nTot pujant arribem a una bonica fageda que ens acompanyarà una bona estona. Anem enfilant fins al coll d'Inzola, i seguim avançant per una pujada moderada i molt agradable entre faigs i pastures fins als plans de Landagaineta. Aquí hi ha una zona d'aparcament, ja que és l'últim lloc on es pot arribar amb cotxe per la gent que vulgui pujar al cim del Larrun. Parlem amb un xicot basc, que ens comenta que es pot pujar amb bicicleta cap al Larrun, però que és molt dur. La Sílvia ja fa notar que si un basc diu que la pujada és molt dura, probablement vol dir que serà extremadament dura. I així és!\nNomés sortir dels plans de Landagaineta ja trobem davant un pujador extrem, duríssim, que ens enfila les pulsacions al límit. Després d'un parell de revolts sembla que es vulgui suavitzar una mica, però segueix pujant molt fort. Respirem una mica. Trobem un parell de ciclistes franceses que ja estan baixant, i ens diuen el mateix: c'est très dur!. Ostres, no ens en havíem adonat! Les saludem amb prou feines, ja que gairebé no tenim esma. De sobte tornem a trobar al davant una pujada molt dura i llarga. L'afrontem amb calma i amb la marxa més curta que permet la bicicleta. Pujarem fins on les cames o els pulmons ens ho permetin. Amb paciència jo arribo fins a tres quartes parts de la pujada, però els pulmons no poden més. La Sílvia es queda poc més avall. Empenyem la bicicleta uns metres molt durs fins que trobem un revolt i el pendent es fa una mica més humà.\nEstem ja sota del cim del Larrun, mig tapat per les boires, però que deixa entreveure un edifici gran i aparatós i una enorme antena. De nou sobre la bicicleta avancem en un tram que permet ciclar, gairebé però al límit de les nostres forces. Fem un revolt i després d'un tram recte un altre contrarevolt. La pista ara traça una llarguíssima recta en forta pujada fins un extrem de la carena rocosa. El primer tram és més suau, i l'anem fent sobre la bicicleta, però hi ha alguns trencaaigües traïdors. Si perds la traçada és difícil recuperar-la, ja que la pujada és molt intensa i pedregosa. De nou pugem fins aproximadament tres quartes parts d'aquest gran pujador, però el tram superior és massa dur per les nostres minvades forces.\nEmpenyent a bicicleta arribem a l'últim revolt on hi ha el tram més dur de la pujada, concretament un breu tram amb un pendent de gairebé el 35%. No recordo haver vist pistes amb un pendent tan fort. Aquest tram del revolt és encimentat, ja que d'altra manera potser ni els 4x4 no hi podrien pujar. Aquest revolt ens enfila dalt d'un ressalt rocós a través de l'única debilitat d'aquesta part superior de la muntanya, més vertical i encinglerada. Anem girant cap a l'esquerra i encara trobem un tram de pujada molt forta. Un altre revolt gira encara més a l'esquerra i ens encarem ja cap al pla summital. De nou sobre la bicicleta superem l'últim tram de la pujada, més assequible. Comencem a trobar gent, que venen caminant des del cim, on arriba el tren turístic. Alguns ens animen amb entusiasme: aupa, aupa!. Aquesta pujada tan dura, afortunadament tan sols té 4 quilòmetres, amb un pendent mitjà del 15%, però amb alguns trams extraordinàriament durs. Segur que hi ha gent capaç de fer-la tota sobre la bicicleta. Nosaltres no.\nArribem al peu dels edificis que hi ha al cim, algun de grans dimensions. La part més alta està coronada per una enorme antena blanca i vermella. Veiem l'arribada del tren turístic que puja des de la població de Sara, al vessant francès. Val a dir que el cim és fronterer entre els dos estats. En dies clars la vista des d'aquest cim és extraordinària, i es pot contemplar tota la costa labortana i la desembocadura del Bidasoa entre Hondarribia i Hendaia, així com les muntanyes arrodonides i les valls verdes del vessant navarrès. Però avui no és així, i una boira freda que es va movent, però no acaba d'escampar ens impedeix albirar l'horitzó. S'endevinen els pobles de les valls i fins i tot la línia del mar, però tot difuminat. És una llàstima. Fem una llarga pausa al cim i dinem en un dels restaurants que hi ha.\nDesprés d'una hora, veient que la boira no espassa, comencem a baixar. Costa prendre la decisió de sortir, ja que fa força fred. Creuem primer el tram superior, força pla i ple de turistes, i tot seguit comencem a baixar fort i fem els dos revolts superiors. El tram més pendent, de gairebé el 35%, fins i tot baixant impressiona, i acabes posant el cos tan enrere com pots ja que fa la sensació que hagis de sortir per davant de la bicicleta. La baixada és rapidíssima, a diferència de la pujada. El pendent és fort, i simplement cal controlar els frens, ja que en algun revolt hi ha un bon precipici. Baixem per la pista en pocs minuts i tornem al punt on havíem començat a pujar fort. Precisament just on comença la pujada, abans d'arribar als plans de Landagaineta, fem un gir de 180º i prenem una pista que marxa a l'esquerra.\nAcabem la baixada dura i el terreny més aviat pelat, i entrem en una zona boscosa on anirem fent un puja-baixa durant diversos quilòmetres. Avancem per pistes secundàries que semblen ben poc utilitzades. Creuem un bonic bosc de roures i passem al costat d'un parell de bordes abandonades. Després d'una baixada arribem al coll de Kondendiaga, on hi ha una esplanada amb una borda i una cruïlla de camins. Seguim de dret i després d'un pujador curt però intens tornem a baixar. Arribem a una carena oberta i plena de palomeras, aquests amagatalls tan característics que utilitzen els caçadors bascos i navarresos per caçar coloms, una afició molt arrelada a la zona. Anem seguint la carena fronterera en una espècie de pista-camí coneguda a la zona com la ruta dels contrabandistes, ja que durant la postguerra el contraban era una font d'ingressos complementària per a molts habitants d'aquesta zona de frontera.\nArribem al coll de Lizuniaga, on trobem una benta (una espècie de botiga-restaurant) al costat de la carretera. Creuem la carretera i seguim per la pista que continua a l'altra banda. Comencem a pujar suaument entremig de grans pastures. A mesura que guanyem alçada també tenim una bonica vista de la vall, plena de prats i masies disperses. Si girem la mirada enrere també veiem el Larrun, l'impressionant pic on hem pujat, i que ara es deixa veure després que la boira hagi escampat. Pugem una bona estona entremig dels prats, seguint sempre bones pistes que passen a la vora d'algunes masies. Passem pel coll d'Idoia i seguim per la pista principal que van girant mica en mica cap a l'oest per baixar progressivament de nou a la riba del Bidasoa.\nUn darrer tram de pista asfaltada en baixada molt pronunciada ens deixa al peu de la carretera N-121a. L'haurem de seguir dos quilòmetres direcció nord, tot i el trànsit. Tenim la via verda a l'altre cantó del riu, però necessitem un pont per creuar-lo. A l'entrada sud de Bera trobem el pas que ens permet creuar a l'altre cantó i tornar a la via verda. Ja només ens queda desfer la ruta fins al punt d'inici. Són gairebé 24 quilòmetres molt suaus, tot i que ara els tindrem en lleuger ascens, pràcticament imperceptible. Avancem ràpid i en aproximadament una hora i mitja tornem a ser a Doneztebe, on fem un volt pel centre i un bon berenar per recuperar-nos dels 75 quilòmetres de ruta i sobretot del fort ascens al Larrun.\nTanquem així la segona jornada de bicicleta per terres navarreses al sector Baztan-Bidasoa amb un itinerari dur tant per la llargada com pel fort desnivell concentrat en l'ascens al Larrun. Una ruta com dèiem amb dues parts molt diferenciades, l'anada i la tornada per la via verda, en què els quilòmetres passen volant en un entorn planer i plàcid, i el tram central amb l'ascens al Larrun, en què el comptaquilòmetres sembla que s'hagi espatllat. Un itinerari molt bonic que permet observar diferents paisatges, des dels boscos de ribera fins als prats de mitja alçada, i fins i tot una muntanya destacada, tot i la seva modesta alçada, el Larrun, que amb els seus 900 metres esdevé un gran mirador de la contrada. Ara bé, per pujar-hi cal determinació i esforç, ja que trobarem pujadors duríssims que recordarem durant molt de temps.


25 anys de la Trobada d'Embarcacions Tradicionals de Calella • Ràdio Capital de l'Empordà\nTrobada d'Embarcacions Tradicionals de Calella\n25 anys de la Trobada d’Embarcacions Tradicionals de Calella\nEls propers dies 24 i 25 de juny, les aigües de Calella de Palafrugell acolliran la 25a edició de la Trobada d’Embarcacions Tradicionals, on hi ha la previsió que hi participin unes 25 embarcacions. Al llarg dels anys, hi han participat quasi un centenar d’embarcacions diferents.\nLa trobada es va iniciar l’any 1992 per mostrar els gran vaixells de vela llatina de Catalunya. Enguany, els responsables de la Trobada han aprofitat el 25è aniversari per editar una petita publicació i fer una exposició al local de l’Associació de Veïns i Amics de Calella. Una vegada més, la Trobada coincideix amb la Festa de Sant Pere, la Festa Major de Calella, just uns dies abans de la tradicional Cantada d’Havaneres.\nArticle anteriorButlletí – 22-06-2017\nArticle següentUn gran concert homenatjarà Lluís Llach a Verges


Banyoles acollirà la setmana vinent la segona etapa de la 100a Volta Ciclista a Catalunya - Ajuntament de Banyoles\nBanyoles acollirà la setmana vinent la segona etapa de la 100a Volta Ciclista a Catalunya Serà la seu d’una etapa contrarellotge individual que recorrerà els principals atractius de la ciutat, amb la participació de l’elit del ciclisme mundial. L’edició més mediàtica de la Volta farà possible que els atractius de la ciutat arribin a una audiència global https://banyoles.cat/ajuntament/ajuntament/informacio-municipal/noticies/banyoles-acollira-la-setmana-vinent-la-segona-etapa-de-la-100a-volta-ciclista-a-catalunya https://banyoles.cat/ajuntament/ajuntament/informacio-municipal/noticies/banyoles-acollira-la-setmana-vinent-la-segona-etapa-de-la-100a-volta-ciclista-a-catalunya/@@download/image/foto presentació de la volta.jpg\nSerà la seu d’una etapa contrarellotge individual que recorrerà els principals atractius de la ciutat, amb la participació de l’elit del ciclisme mundial. L’edició més mediàtica de la Volta farà possible que els atractius de la ciutat arribin a una audiència global\nBanyoles serà la seu la setmana que ve de la segona etapa de la Volta Ciclista a Catalunya. El proper dimarts 23 de març la ciutat acollirà una contrarellotge individual amb sortida i arribada a Banyoles. Serà una etapa especial en una edició centenària de La Volta i en què els atractius de la ciutat i la comarca arribaran a prop de 190 països d’arreu del món.\nLa segona etapa de la 100a edició de la Volta Ciclista a Catalunya recuperarà la modalitat de contrarellotge individual catorze anys després amb un circuit de 18,5 quilòmetres amb inici i final a Banyoles, i que transcorrerà també per Fontcoberta. La prova catalana es va haver de posposar l’any passat a causa de la pandèmia per la covid-19 i enguany ha mantingut el mateix traçat i ha confirmat la presència de l’elit del ciclisme mundial.\nAquest factor, juntament amb la varietat i l’exigència d’un recorregut de més de 1.000 quilòmetres distribuïts en set etapes i el fet de tractar-se d’una edició tan especial, ha estat clau perquè la dimensió d’aquest esdeveniment esportiu hagi crescut exponencialment i que disposi per aquest 2021 de la cobertura mediàtica més gran de la seva història, fruit de l’enorme interès que desperta i de les peticions de seguiment que genera entre els aficionats d’arreu del món.\nLa ciutat de Banyoles i la comarca que l’acull es beneficiaran d’aquesta circumstància, ja que els seus atractius turístics (la seva riquesa paisatgística i monumental) es veuran per televisió en els 190 països dels cinc continents que rebran les imatges dels 26 difusors internacionals i que es retransmetran per canals com ara Esports3, Teledeporte, Eurosport, Claro Sports a Llatinoamèrica, NBC Sports als Estats Units, Zhibo TV a la Xina o SBS a Austràlia.\nUn total de 175 ciclistes repartits en 25 equips professionals, 19 que formen part de la màxima categoria mundial (UCI WorldTeam) i 6 de la categoria professional continental (UCI ProTeam), prendran la sortida a Calella el dilluns 22 de març. Richard Carapaz (vencedor del Giro d’Itàlia del 2019 i segon a la Vuelta a Espanya del 2020), Chris Froome (vencedor de quatre Tours de França), Peter Sagan (vencedor de tres Mundials de forma consecutiva), Alejandro Valverde (campió del món el 2018 i tres vegades vencedor de la Volta), Marc Hirschi (premi a la combativitat de l'últim Tour de França), Enric Mas (cinquè en l’últim Tour de França) o els catalans Marc Soler i David de la Cruz són només alguns dels noms propis que compatiran per pujar al calaix més alt del podi.\nL’alcalde Miquel Noguer ha destacat que el fet que Banyoles aculli la segona etapa de la ciutat “demostra el compromís de la ciutat amb el país, amb la Volta i amb el ciclisme, de llarga tradició a la ciutat”, recordant que el Pla de l’Estany ha acollit en 29 ocasions etapes de la Volta Ciclista al llarg dels seus cent anys. A més, Miquel Noguer ha destacat que és un “compromís també amb la projecció turística de la ciutat i que generarà un impacte econòmic a la ciutat, tant de present amb l’estada de l’organització i de diferents equips a Banyoles, com estem segurs que de futur”.\nBombolla de la cursa\nLa 100a edició de la Volta Ciclista a Catalunya tindrà lloc en condicions especials per adaptar-se als estrictes protocols sanitaris per evitar contagis de la covid-19. Les zones de sortida i d’arribada estaran delimitades per tanques i el públic no hi podrà accedir perquè no es produeixin aglomeracions i per preservar la bombolla de la cursa formada per corredors, personal dels equips i membres de l’organització, a qui se’ls exigirà una prova PCR negativa de 72 hores per poder-hi accedir, així com als representants dels mitjans de comunicació. L’ús de la mascareta serà obligatòria i es mantindrà la distància social tant en el tall de la cinta com en el podi. Per altra banda, els corredors no faran el gest de signar abans de l’etapa en el control de signatures, sinó que serà suficient la comprovació visual per part dels comissaris. També es recomana al públic que segueixi la cursa per televisió i pels mitjans informatius.\nLa celebració de la Volta a Banyoles comportarà afectacions viàries. De les 9 del matí a les 7 de la tarda estarà tallat el trànsit a l’Avinguda de la Farga i a l’Avinguda dels Països Catalans, en el tram entre el carrer Pare Claret i la plaça Països Catalans. En aquests espais se situaran l’organització i els equips de la Volta.\nA partir de la 1 del migdia es tallarà el trànsit en tot el recorregut de la prova des de l’Avinguda de la Farga, passant pel darrer tram de la carretera de Vilavenut, on el circuit anirà fins a Fontcoberta. De tornada a la ciutat, el recorregut passarà per la carretera de Figueres, la C- 150a, circumval·lació de l’Estany, Passeig Dalmau, Passeig de la Puda, carrer Antoni Maria Rigau, carrer del Puig d’en Colomer, Pintor Pigem i Passeig Mn. Lluís Constans, entre carrer Pintor Pigem i plaça Països Catalans.\nExcepcionalment s’obrirà al trànsit la sortida per Canaleta a la C-66, que ara està tallada per les obres d’ampliació de la variant de Banyoles, per facilitar les entrades i sortides a la ciutat en direcció a Girona o a Olot. A més, s’habilitarà un pas elevat per a vianants al Passeig Mn. Lluís Constans, entre els carrers Lleida i Pare Claret.\nDurant la celebració de la prova es recomana restringir la mobilitat a l’estrictament necessària. Miquel Noguer ha agraït “la comprensió de la gent de Banyoles i comarca” i ha afegit que “som conscients que la mobilitat a Banyoles serà complicada, però serà possible a la ciutat perquè s’han buscat alternatives”.


El gran matador | Cinegeticat - gestió, caça i equilibri\nDenis Boglio – Solsona – 15/12/2018\nEl gat, el gran matador.\nMoltes espècies d’aus a Europa estan en regressió, algunes de les quals en real perill d’extinció. La pèrdua d’habitats és considerada la causa principal d’aquest declivi, i les altres causes importants són les col·lisions, la predació dels gats i els pesticides. Existeix un consens creixent del fet que els gats tenen un impacte molt important sobre la biodiversitat, per la seva predació d’aus i petits mamífers.\nEls gats són uns predadors naturals innats, que poden erradicar poblacions senceres d’ocells en llocs determinats, superant la pèrdua d’hàbitats com a primera amenaça. En canvi, són socialment molt acceptats, per haver estat els nostres companys arreu del món des de sempre. I el públic en general, no és coneixedor d’aquesta vessant de màquina liquidadora de biodiversitat que poden arribar a ser. De fet, han contribuït directament a l’extinció definitiva d’almenys 33 espècies d’aus en el món.\nUn estudi limitat encarregat pel Ministeri d’Agricultura donava pel 2015 una població d’uns 2,2 milions de gats domèstics (Felis silvestris catus) a Espanya, mentre una altra font així com l’associació de fabricants d’aliments per a animals de companyia parlen de 3,1 milions en 2017. A Catalunya, el Ministeri recull pel 2015 uns 99.000 gats registrats pels veterinaris, mentre la Generalitat l’any 2016 en censava 16.608 de “xipats”, estimant que eren un 15% del total (donant un total de 110.720 gats domèstics). I aquests van en augment. Entre 2004 i 2012, la Comissió Europea va estimar un 3% més de gats domèstics a la Unió Europea, tendència afavorida per l’envelliment de la població. És encara més difícil estimar la població de gats silvestres (Felis silvestris) o salvatges. L’augment regular de la coberta boscosa a tot el país en els últims 50 anys fa pensar en un creixement de les seves poblacions.\nL’últim estudi sobre aquests animals a Espanya és del 2006 i no era conclusiu, en canvi a Holanda, Bèlgica, Alemanya i França, estan en expansió. Als EUA s’estima una població semblant de gats domèstics i silvestres/salvatges. Considerant de forma prudent que la població de gats sense propietari (silvestres, salvatges, abandonats) és del 30% de la població domèstica, estaríem doncs davant d’una població estimada d’uns 140.000 gats a Catalunya. Si considerem de forma conservativa que únicament el 50% dels gats domèstics pot sortir fora en un moment o altre del dia, estaríem davant de 88.000 gats a Catalunya que són predadors naturals d’aus i petits mamífers. Predadors que es beneficien d’una ajuda especial per part dels humans: moltes colònies urbanes i periurbanes reben aliments per part dels habitants, alguns són vacunats contra malalties, i els animals superiors que els podrien caçar estan o bé regulats (els gossos han d’anar lligats), o perseguits com la guineu. L’any 2013, es va fer una recopilació d’estudis sobre predació de gats als EUA i a Europa. De mitjana, un gat mata entre 20 i 50 ocells, i entre 140 i 330 petits mamífers cada any. I a més a més maten rèptils i amfibis, però que estan molt poc estudiats. Estem doncs davant d’unes xifres mínimes (i conservadores) de mortalitat per predació de gats a Catalunya:\n-1,76 milions d’ocells anuals.\n-12,32 milions de petits mamífers anuals.\nSón números realment importants que ens han de fer reflexionar sobre aquests animals, especialment en el cas de colònies urbanes de gats ferals.\nHashtags biodiversitat extinció animal gats gats salvatges predació veterinari


Cal Massó de Reus acull aquest dilluns 2 de maig el tast a cegues dels més de 50 vermuts que competeixen enguany als Premis Vinari\nReus repeteix aquest 2016 com a seu oficial dels Premis Vinari dels vermuts catalans, en una segona edició, enguany, on hi participen més d’una cinquantena de vermuts diferents elaborats arreu de Catalunya, el que suposa un increment de prop del 20% respecte a l’any passat.\nLes fórmules tradicionals mantingudes durant generacions i les últimes novetats del mercat seran avaluades per un jurat professional format per sommeliers (Enric Català, Xavi Bassa o Eduard Borull, responsable del bar que al 2015 va guanyar el Premi al millor vermut musical), professionals de la distribució com Lluís Manel Barba (Entrevins); Pep Escudero, professor de l’Escola Espiells o Manel Marqués, creador del Vermouth Club i gran coneixedor del producte. També hi haurà representants del món de la cocteleria, on el vermut n’és un ingredient habitual, com Josep Maria Gotarda, propietari de l’Ideal Coctail Bar Barcelona i president del Club del Bàrman; Juanjo Martínez, bàrman de Caribbean Club Barcelona i José Antonio Gotarda, bàrman de Luz de Gas de Barcelona. El panell de tast el completaran alguns periodistes especialitzats en el món vitivinícola i vermuter com Ruth Troyano, Leandre Romeu, Mar Galván i Manel Guirado. També formaran part del jurat professionals de la restauració i la gastronomia, com el xef de Monvínic, Héctor Barbero, entre d’altres.\nAquest jurat, distribuït en diverses taules de tast, avaluarà a cegues al centre cultural Cal Massó de la capital del Baix Camp els vermuts que competeixen al concurs i en qualificaran diversos aspectes com el visual i olfactiu, la impressió en boca i la impressió general de qualitat del producte.\nEls guanyadors de les tres categories del concurs (vermuts blancs o daurats; vermuts vermells; i vermuts reserva) es donaran a conèixer dilluns 9 de maig a les 12h, en un acte al restaurant «Vermuts Rofes», antiga fàbrica dels Vermuts Rofes de Reus, i que estarà presentat per l’humorista Toni Albà.


Álvaro Martínez Majado | Resum del capítol sobre Europa i el món en expansió al segle XVII - Álvaro Martínez Majado\nResum del capítol sobre Europa i el món en expansió al segle XVII\n(En base al capítol Europa y el mundo en expansión a El Siglo XVII: Europa 1598-1715, Historia de Europa Oxford, Barcelona, Crítica, 2002)\nResum de Marta Llobet i Álvaro Martínez.\nA començaments del segle XVII les costes d’Amèrica, Àsia i Àfrica estaven ja traçades amb notable exactitud, al igual que extenses zones continentals, encara que Austràlia i Nova Zelanda seguien essent borroses conjectures. Els intel.lectuals europeus, a més, començaven a encaixar les implicacions que per a les seves anteriors idees del món tenia l’aparició de pobles la forma de vida dels quals era absolutament desconeguda. Fou una època de descobertes i consolidació: Europa ampliava els seus dominis a Amèrica i les relacions comercials amb Àsia es transformaven (sobretot degut a britànics i holandesos). Al mateix temps el coneixement de les grans civilitzacions orientals es multiplicà.\nEls canvis en la mentalitat i en els mètodes científics associats amb la revolució científica que es va produir foren substancialment influïts per la transformació de la pròpia Europa a l’enfrontar-se a cultures i creences tan diferents a les seves.\nL’Església havia perdut el seu paper d’àrbitre universal en les qüestions internacionals, i l’individu es convertia en el centre de tota preocupació moral i política.\nL’escepticisme fou en la ciència i en la comprensió del què constitueix el món humà l’actitud dominant durant el segle. Purchas (1575-1626) revitalitzà la tradició científica en concordança amb la necessitat de substituir l’exegesi de textos antics per l’experimentació, creant una nova classe d’investigació.\nLa ruptura amb la tradició posà de relleu el què significaven les noves descobertes per Europa: aquells que no havien participat del cristianisme no tenien un lloc en l’escala evolutiva de la humanitat.\nEl jurista Hugo Grotius (1583-1645) va proclamar que les lleis fonamentals de la natura no eren, com havien insistit els catòlics, manaments de sociabilitat, ja que enlloc hi havia persones que no posessin els seus interessos personals per davant dels dels altres.\nFins i tot es qüestionava l’autoritat del relat bíblic del Gènesi, degut a la pertorbadora existència de nous mons. Hi havia la necessitat de garantir una versió de la història que preservés la idea essencial de què Europa i el cristianisme eren els llocs on havia ocorregut la “història”, al mateix temps que permetés l’existència de tota diversitat humana possible.\nA causa de l’explotació dels nous mons d’Amèrica, Àsia i Àfrica per part de les grans potències europees, aquestes entraren en conflicte. Aquesta lluita creà el model de relacions internacionals que perduraria fins ben entrat el segle XIX.\nEls inicials al.legats europeus per tal d’exercir la sobirania a l’exterior s’havien basat en les bules papals. Encara que aquests títols fossin vigents durant tot el segle XVII, aviat es plantejaren dubtes. L’any 1539 el teòleg dominic Francisco de Vitoria pronuncià la famosa conferència De Indis, sobre la legitimitat de la conquesta d’Amèrica pels espanyols. La seva argumentació fou l’inici d’un llarg debat sobre el lloc i significat del comerç en les relacions internacionals.\nL’any 1608 Hugo Grotius escrigué Mare liberum a propòsit de les rivalitats marítimes entre holandesos i portuguesos, i on establí que els mars eren propietat comuna de la humanitat. Més tard sorgiren intents de refutar aquesta tesi, com la de Serafim Freitas, professor de Dret Canònic de la Universitat de Valladolid, i la del jurista Juan de Solórzano y Peyreyra.\nGradualment, el domini de la mar que estava en mans d’Espanya i Portugal va passar a estar en mans d’Holanda i Anglaterra, amb el consegüent control econòmic, sobretot del comerç, i del transport que això suposa. Aquest fet va produir un augment considerable de moviments d’europeus cap a les colònies, amb vistes a aconseguir millores en les seves condicions de vida. Les colònies eren una font potencial d’obtenció de riquesa, eren espais on portar els delinqüents i els pidolaires i per tot això eren, en definitiva, vàlvules d’escapament de la pressió i el malestar social.\nAixí es va produir un flux migratori des d’Europa cap a les colònies, però també hi va haver un altre flux d’entrada a Europa i a les colònies: el que produïa el comerç d’esclaus. El comerç modern d’esclaus, iniciat pels portuguesos, no era com el de l’Edat Mitjana, amb vistes a satisfer les necessitats dels estats en les seves expansions territorials, sinó que bàsicament es buscava mà d’obra per a les colònies.\nEs van esgrimir justificacions a tals pràctiques des de diferents punts de vista. Hi va haver qui va argumentar que el tràfic endèmic africà, sens dubte a una altra escala, justificava la pràctica sistemàtica per part d’europeus. El fet que sant Agustí veiés l’esclavitud com el preu que algú havia de pagar per pertànyer al bàndol perdedor de la guerra o que l’Alcora i la Bíblia l’acceptessin sempre i quan els esclaus fossin reclutats en guerres justes va servir també com a justificació teològica. Un altre argument comú era adduir que els esclaus havien estat capturats en algun conflicte «just» a l’Àfrica, la qual cosa se sap que era mentida la majoria de vegades.\nNo obstant això, i que tota oposició va ser sufocada de seguida, cal dir que des de determinats sectors de l’Església (el Sant Ofici ,l’any 1686, per exemple) l’esclavitud va ser condemnada. També la van condemnar intel·lectuals de la talla de Locke, malgrat que ell mateix tenia inversions en empreses esclavistes.\nAmb la mà d’obra dels esclaus, doncs, les potències europees van colonitzar els nous territoris descoberts, utilitzant com a pretext l’evangelització de les poblacions indígenes i la capacitat d’exportar el progrés i la civilització que s’autoatribueixen.\nResums dels llibres d’Història Moderna: Historia de Europa Oxford


Opinió Barcelona impulsa l’energia del futur\nOpinió 22/06/2020 10:07\nImmersos en el traumàtic xoc de la pandèmia, ha passat desapercebuda una notícia de gran importància per al futur de Barcelona i Catalunya. El 8 de juny passat, el Consorci de la Zona Franca (CZF) i l’empresa pública Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) van signar un conveni que ha de possibilitar la pròxima construcció en aquest polígon industrial de la primera planta de producció, emmagatzematge i distribució d’hidrogen per a l’automoció que hi haurà a Espanya.\nDes que l’any 2002 el visionari Jeremy Rifkin va publicar el llibre L’economia de l’hidrogen, aquesta font d’energia s’ha anat consolidant com l’alternativa més viable als hidrocarburs per solucionar les necessitats de l’automoció, el funcionament de les indústries i el confort dels habitatges. La seva abundància infinita en la natura i els efectes nuls que té el seu aprofitament energètic sobre el medi ambient fan que la Unió Europea hagi apostat decididament per la seva promoció i el seu desenvolupament. En l’actualitat, a Alemanya ja hi ha trens que funcionen amb aquest combustible net i al Japó les empreses Toyota i Honda han creat models amb aquesta nova tecnologia.\nTota societat té en l’opció energètica que escull la definició de la seva manera de ser, de pensar, de crear i de produir. En aquest sentit, Catalunya és un país mandrós i endarrerit. Després de l’impuls inicial –basat en la construcció, a principis del segle XX, de les centrals hidroelèctriques del Pirineu–, ens hem deixat imposar els dictats econòmics i energètics procedents dels Estats Units: el petroli i les nuclears de tecnologia nord-americana, implantades a Ascó i Vandellòs, han estat les grans fonts d’energia de les últimes dècades.\nEn canvi, hem explotat tard i molt malament l’enorme potencial d’energies renovables, sostenibles i no contaminants que tenim al país: la solar, l’eòlica, la geotèrmia, la biomassa, la mareomotriu... La miopia i la ineficàcia de la Generalitat en aquest sector estratègic prioritari han estat escandaloses. L’ambient xanxullero i corrupte que, malauradament, ha marcat la política i l’administració catalana durant els últims 40 anys ha estat un obstacle objectiu per al desplegament decidit de les energies renovables a casa nostra i l’assoliment d’una Catalunya verda i pròspera.\nAquests dies s’estan dirimint dos temes cabdals en l’àmbit de l’energia que ens afecten directament, davant la passivitat i la incompareixença de la Generalitat de Quim Torra. D’un cantó, el Consell de Seguretat Nuclear (CSN) està estudiant la petició de pròrroga de 10 anys que ha sol·licitat l’empresa ANAV, que explota la central de Vandellòs II. De l’altre, la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre (CHE) té a informació pública els estudis previs del pròxim Pla Hidrològic de la conca, on s’ha de decidir les centrals hidroelèctriques que seran nacionalitzades, ja que la seva concessió està vençuda. En aquesta situació s’hi troben els deu embassaments de la conca de la Noguera Pallaresa que va construir, a començaments del segle XX, la Canadenca i que sumen una potència instal·lada equivalent a la d’un reactor atòmic.\nVandellòs II i les centrals hidroelèctriques del Pirineu són un paradigma de la “vella energia”, altament destructiva del medi ambient. L’anunci de la construcció a Barcelona de la primera planta d’hidrogen de Catalunya i d’Espanya ens dona l’oportunitat d’intentar recuperar el temps preciós que hem perdut i entrar en l’era de la “nova energia”. Les cabòries processistes han tingut un efecte letal sobre la nostra vitalitat col·lectiva, i és hora de girar full i atrapar el futur.


El nostre objectiu a l’hora de crear una estratègia SEO Vic és aconseguir els millors resultats en la generació de trànsit potencial i sa des dels cercadors, sobretot el posicionament Google, cap a la pàgina web del client. La conversió d’aquest trànsit nou potencial en client nou aconseguit, és l’estratègia On-page que també cal abordar per assegurar-nos l’èxit i tancar el procés consolidant l’estratègia dissenyada.\nA l’igual que el Manteniment informàtic és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva estratègia SEO de posicionament web Vic també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència o en cas contrari, òbviament pot tenir els dies comptats.\nAixí doncs, el posicionament web Vic és una forma de fer les coses, una metodologia constant i una filosofia que cal desenvolupar en cada disseny web, optimització web i projecte en aquest sentit. Aquesta metodologia i filosofia de treball és el resultat de tants anys d’experiència en el servei de posicionament web Vic, i només es pot assolir entenent i transpirant durant tant de temps els paràmetres, motius i estratègies de posicionament web Vic òptimes i exitoses que Google contempla en el seu posicionament natural, en evolució constant.


Benicàssim reprén el dilluns l'activitat en les pistes de tennis i pàdel del poliesportiu - Diari Millars, informació local en valencià.\nL’àrea d’Esports reactivarà l’Escola Esportiva per als mesos d’estiu amb aforament reduït.\nCom ha explicat el regidor d’Esports, Arturo Martí, “a causa de l’actual crisi sanitària que estem vivint per la propagació del Covid-19 hem establit un protocol per a regularitzar la utilització de les pistes de tennis i pàdel”. Començant per la reserva i abonament del lloguer de les pistes, esta haurà de fer-se de manera telemàtica, a través de la web https://reservasdeportes-benicassim.deporsite.net/reserva-pistas. Des de l’àrea d’Esports recalquen que el temps màxim de reserva és d’una hora per totes dues parelles, no per cadascun dels jugadors i per a evitar aglomeracions, l’esportista haurà d’arribar cinc minuts abans de la seua hora d’entrada.\nPost més nousL’Ajuntament de la Vall d’Uixó fixa el protocol per a la reincorporació presencial en tots els departaments el 8 de juny\nPost més vellsL’Ajuntament de Peníscola prepara la seua adhesió a la Xarxa d’Entitats Locals per al desenvolupament dels ODS de l’Agenda 2030


Bloc d'en Jaume Oliveras Malla: PLE OCTUBRE 2013: MASSA TENSIÓ COM PERQUÈ DESPRÉS FESSIM CASTANYADA!\nPLE OCTUBRE 2013: MASSA TENSIÓ COM PERQUÈ DESPRÉS FESSIM CASTANYADA!\nDoncs, tot i que la intenció del Govern era fer un ple ràpid i així poder anar cap a la castanyada com aquell qui res, la cosa no els va acabar sortint com pretenien. Entre l'aprovació de les ordenances fiscals per al 2014 i haver volgut donar compte de les seves renúncies pel que fa al compliment del conveni de can Valls, més la sentència sobre la Piscina, va comportar que el ple s'allargués més de tres hores.\nPerò, tan seval si és Castanyada, Carnestoltes o el dia dels innocents. Si s'ha de treballar, es fa, no fos que encara ens plantegin alguna vegada un altre canvi de dia per a fer el ple, com quan es tracta d'un dia de vaga o similar.\nCom sempre, el contingut principal del plenari el va aportar el Grup municipal de Convergència i Unió. I és que, dijous passat, a banda de l'aprovació preceptiva de les taxes i impostos pel 2014, es va donar compte, també de forma preceptiva del compliment de la llei en matèria de morositat, es va aprovar, per estricta imposició de les directives europees, un nou reglament regulador del mercat setmanal dels dissabtes que, com no podia ser d'una altra manera, els hi va fer la Diputació de Barcelona...., i absolutament res més. La resta, quatre propostes de CiU, dues d'ICV, una d'ERC i una altra del PSC.\nPer raons òbvies, deixaré el tema relatiu al conveni urbanístic de can Valls i el de la sentència de la piscina per a un proper post, centrant-nos en altres aspectes d'interès.\nPel que fa a les taxes i impostos, ens els van presentar sota el titular de la Congelació. I tot i que pensem que en un consistori com el palauenc amb prop de dos milions de superàvit, ens hauriem de començar a plantejar algun tipus de rebaixa en la pressió impossitiva, no ens hauria acabat de semblar malament. El cert però, és que: puja l'IPC la taxa d'escombraries, la de les entrades de vehicles així com les dels guals permanents, la dels vehicles de tracció mecànica i molts d'altres. No cal que ens anem entretenint en determinades taxes, de les moltes que hi ha que no acaben de tenir massa trascendència pel que comporta sobre la butxaca del ciutadà. Però, centrem-nos en l'IBI. Resulta que, quan l'any passat des de CiU vam aconseguir combatre al govern Rajoy amb una moció aprovada per tothom que va suposar que no s'apugés en general, enguany, essent el darrer any d'aquella fatídica revisió del cadastre practicada el 2004 que ha fet que durant deu anys cada any s'incrementés el valor de les nostres finques un 10%, aquest any ho han aplicat de tal manera, que el que representarà per a tots nosaltres és que, per a les finques amb un valor cadastral de menys de 104 000 euros, es podrà percebre una petita rebaixa; però en canvi, quan el valor cadastral superi el referit import, l'IBI s'ens apujarà un 6%. La conclusió és que, tots aquells que van construir o comprar les seves vivendes durant els anys de l'anomenada Bombolla Immobiliària, veuran, un cop més, incrementat aquest impost municipal que tant costa de sufragar per tantes i tantes famílies en uns moments tan delicats com aquests.\nPerò, el discurs és aquell tant conegut de les mal anomenades esquerres: allò de "mirem pels pobres i cosim a impostos als rics". I és que, si al menys fos veritat, tindria alguna coherència. El fet és que, qui està més afectat per aquest increment desmesurat no són pas els rics, sino aquells que es troben pagant grandioses hipoteques, que ja sabem com acaben en molts casos; i són aquests i no altres a qui més afecta aquesta erràtica i desafortunada mesura!\nSé que m'allargo. Però, en quant a les mocions, van ser aprovades les quatre de CiU que, com podeu comprovar, es reprodueixen íntegres en els quatre apunts anteriors a aquest post. Per tant, es crearà per primera vegada una taxa que hauran d'abonar tots els bancs i caixes que tinguin caixers automàtics al carrer; l'Ajuntament ha de reclamar tot el que des de 2003 ha abonat en concepte de cànon digital de forma indeguda així com deixar-lo de pagar a partir d'ara; també, des del nostre Ajuntament s'haurà d'apostar decididament per la protecció dels interessos dels treballadors autònoms palauencs i plegamanins; i finalment, es pressionarà a l'estat espanyol pel manteniment de les pensions. Ens n'alegrem que, al final, s'hagin avingut, sobretot els grups del govern, a donar suport a les nostres propostes i els ho agraïm de veritat.\nICV va posar damunt la taula l'enèssim pronunciament sobre l'avortament lliure i despenalitzat, al que ens hi vam abstenir, i una moció proposant la creació del Consorci Cadastral de Catalunya: Són estructures d'estat, i vam donar-hi suport.\nERC va portar-nos una moció de recolzament a la querella criminal presentada pel seu partit davant els jutjats de Buenos Aires contra l'estat espanyol per Crims de Lesa Humanitat pel vil assassinat del president Companys pel feixisme més detestable. Ens hi vam adherir i, com no podia ser d'una altra manera, vam votar-la a favor.\nLa darrera de les mocions, la del PSC que demanava la creació d'un fons de rescat a la Generalitat de cara als aturats de llarga durada. La veritat és que, els atesos de la moció expressaven amb claredat com l'estat malmet tota la protecció que li correspon sobre les prestacions als aturats, ja que només l'estat espanyol en té les competències; però,al arribar als acords, resulta que tota la culpa i les solucions proposades han de recaure sobre la Generalitat, ignorant d'una forma maliciosa quina és la situació econòmica del govern de Catalunya a conseqüència de l'expoli espanyol. Vam optar per abstenir-nos.\nSeguiré en els propers dies amb els altres temes anunciats i les preguntes i respostes del final del ple.\nPublicat per Bloc d'en Jaume Oliveras Malla a 15:40


Programació Any Roseta Mauri | Ajuntament de Reus\nInici › Serveis › Per temes › Cultura › Commemoracions › Any Roseta Mauri 2019 › Programació Any Roseta Mauri\nProgramació Any Roseta Mauri\n• 13 de febrer - acte institucional al Palau Bofarull i conferència sobre la vida de Roseta Mauri, a càrrec de Carme Puyol, llicenciada en Història i graduada en Arxivística i Gestió d’Institucions Culturals.\n• 19 de març · 19:00 h - Centre de la Imatge Mas Iglesias CIMIR\nProjecció de la pel·lícula "Bobbi Jene. Balla fins a alliberar-te", d'Elvira Lind\n• Dimecres 20 de març · 18.00 h — CASAL DE LES DONES\nCinema d’animació amb la pel·lícula «Ballerina». Dirigida per Éric Warin i Éric Summer. Organitza — Casal de les Dones, amb motiu dels actes del Dia Iternacional de les Dones 2019\n• Dia 18 de març · 18:00 h · Plaça Mercadal\nLa Coordinadora de Dansa de Reus ha coreografiat una flashmob per la presentació de la col·locació de desfibril·ladors a Reus per part de la Regidoria de Salut. La col·laboració s'ha vehiculat al voltant de l'Any Roseta Mauri.\n• 14 de maig -Fem Coral 2019, «Viatge a la dansa»\nA les 17:30 h, al Pavelló Olímpic. Edició especial amb motiu de l'Any Roseta Mauri\n• 4 de juny - Espectacle Ballant ballàvem de Laia Santanach\nA les 19:00h a la Biblioteca Xavier Amorós.\nBallant ballàvem són paraules en moviment, expressions dansades, sensacions i estats composats. Partint de l’origen de la paraula i la recerca d’aquest origen, tal com feia Joan Coromines, l’espectacle representa i exposa un paral·lelisme entre la tria de la fisicalitat amb el seu aparent significat.\nAquest espectacle s’emmarca en el projecte Balla’m un llibre creat l’any 2015 per l’Associació de Professionals de la Dansa de Catalunya i el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya amb l’objectiu de fer arribar la dansa a la ciutadania a través de les biblioteques públiques.\n• 5 de juny - Arxiu Municipal\nAmb motiu del Dia Internacional dels Arxius, obertura del fons de l’arxiu dedicat a la dansa i visita teatralitzada al fons.\nDivendres 26 de juliol - Parc de la Festa - FIRA DE SANT JAUME\n21:30 h Exhibició de ball, a càrrec de la Coordinadora de Dansa de Reus (Escola de Dansa i Arts escèniques Artis Reus, Escola de Dansa del Centre de Lectura i Escola de Dansa Núria Díez)\n• Del 18 d’octubre al 20 d’octubre\nInvitació a l'acte d'inauguració de l'Any Roseta Mauri (pdf). Data: 13/02/2019 125.9 KB


Igualada prepara la residència privada per si calgués fer-la servir davant la previsió d'un pic de contagis La República\nIgualada prepara la residència privada per si calgués fer-la servir davant la previsió d’un pic de contagis\nMarc Castells: “Tan de bo no l’haguem de fer servir”\nL'alcalde d'Igualada, Marc Castells, en roda de premsa el dia 11/03/2020 (horitzontal)\nL’alcalde d’Igualada, Marc Castells, ha explicat aquest divendres que, davant la previsió d’un pic de contagis de coronavirus en els pròxims dies, s’està treballant per deixar preparada la residència privada per si calgués fer-la servir com a equipament. En aquest sentit, ha avançat que ja s’està dotant d’aigua potable i llum, i també s’ha fet la comanda de llits. “Tan de bo no l’haguem de fer servir, però la nostra obligació és la d’estar preparats per si les coses es compliquen”, ha subratllat Castells. Ubicada al carrer Sant Carles, l’equipament, que s’havia d’inaugurar pròximament, era l’antic edifici de la Mútua Igualadina.\nEn la roda de premsa diària que l’alcalde d’Igualada, Marc Castells, i els seus homòlegs de la Conca d’Òdena fan cada migdia des de l’inici del confinament, Castells ha demanat a la ciutadania que continuï respectant les ordres de confinament i ha recordat insistentment que “el virus no fa cap de setmana”.\nEn aquest sentit, l’alcalde ha explicat que, en els pròxims dies, continuarà el degoteig de víctimes mortals degut al coronavirus, però ha ofert un missatge d’esperança i ha afegit que, segurament, en 15 dies la situació començarà a millorar.\nSegons dades de Salut, el brot d’Igualada va sumar aquest dijous 9 morts i, en total, a la capital de l’Anoia ja hi ha hagut 24 defuncions. El nombre de casos positius, des de l’inici del brot, és de 207 persones, 7 de les quals es troben en estat greu. Del nombre total de casos del brot d’Igualada, 91 són professionals sanitaris.


Maquiavel. El Príncep\nUna lectura del cap. XXV\nDEL PODER DE LA FORTUNA SOBRE LES COSES HUMANES I COM CAL PLANTAR-LI CARA\n[Quantum Fortuna in rebus humanis possit, et quomodo illi sit occurrendum]\nRecollim, amb alguna lleu modificació especialment al darrer paràgraf, el text traduït per Jordi MONERS i SINYOL (Ed. Laia, Col. Textos Filosòfics, Bcn, 1982 pp. 131-134); lectura i comentaris a cura de Ramon ALCOBERRO\nNo ignoro que molts han cregut i encara creuen que les coses del món són governades per la Fortuna i per Déu, i que els homes, amb la prudència que els és pròpia, no poden modificar-la ni tan sols posar-hi remei. Per això es podria pensar que no cal cansar-s’hi gaire per les coses, ans deixar-se governar per la sort. Aquesta opinió s’ha estès molt en el nostre temps per la gran varietat de coses que s’han vist i que es veuen cada dia, fora de tota conjectura humana. Jo mateix, pensant-hi alguna vegada, m’he inclinat, en certa manera, per aquesta opinió general. Tanmateix com que no crec que s’hagi extingit el nostre lliure albir, jutjo que bé pot ser cert que la fortuna sigui l’àrbitre de la meitat de les nostres accions, però que ens deixa governar l’altra meitat, o gairebé, a nosaltres mateixos. Jo la comparo amb un d’aquests rius impetuosos que, quan s’enrabien, inunden les planes, destrossen arbres i edificis, treuen terra d’ací i la posen més enllà; tothom en fuig, tothom cedeix a llur fúria, sense poder-hi posar aturador. I bé que les coses siguin així, això no obsta perquè els homes, quan els temps són tranquils, no puguin fer previsions amb murades o terraplens, de manera que, si el riu torna a créixer, o bé les aigües seguiran per un canal, o l’ímpetu llur no serà tan desenfrenat ni perillós. Semblantment s’esdevé amb la Fortuna, que manifesta la seva força poderosa allí on no hi ha Virtut preparada per resistir-s’hi, i cap allí orienta el seu ímpetu on sap que no han fet murades ni terraplens per parar-la. I si contempleu Itàlia, que és la seu de tots aquests canvis i qui els ha posat en moviment, veureu que és com una campanya sense terraplens ni cap mena de protecció; que si hagués estat protegida amb la Virtut adequada, com ho han estat Alemanya, Espanya i França, aquesta riuada no hauria produït els greus trastorns que ha provocat, o bé ja no hauria vingut. I amb això n’hi ha prou respecte al que he dit d’oposar-se a la Fortuna en termes generals.\nPerò, limitant-me als casos particulars, dic que veiem com un Príncep avui prospera i demà s’arruïna, sense haver pogut de cap canvi en la seva natura o qualitats: i això crec que ve principalment de les raons que hem exposat àmpliament més amunt, és a dir, que el Príncep que només es recolza en la Fortuna s’enfonsa quan aquesta canvia. Crec també que triomfa aquell qui acomoda la seva manera de captenir-se a les circumstàncies del temps; i, semblantment, fracassa aquell que amb el seu capteniment entra en desacord amb el temps. Així veiem com els homes actuen de manera diferent en les coses que els condueixen als objectius que cadascú s’ha proposat, és a dir, la glòria i les riqueses: l’un amb precaució, l’altre impetuosament; l’un amb violència, l’altre amb art; l’un amb paciència, l’altre tot al contrari: tots poden arribar-hi seguint aquests mètodes diferents. I encara veiem com de dos cautelosos, l’un aconsegueix el seu propòsit i l’altre no; o bé dos més que es feliciten d’un triomf idèntic amb dues valoracions diferents de la manera d’actuar, essent l’un cautelós i l’altre impetuós: tot això no té altra raó que les circumstàncies del temps que s’ajusten o no a llur capteniment. D’aquí ve el que he dit, que dues persones, obrant diversament, aconsegueixen el mateix efecte, i que altres dues obrant igualment, l’una arribi al seu fi i l’altra no. De tot això encara en depenen els canvis de sort, car si un que es regeix amb cautela i paciència, i el temps i les coses s’orienten de manera que el seu capteniment sigui bo, aquest prosperarà; però si el temps i les coses fan un canvi, fracassarà perquè no haurà canviat el seu capteniment. I no hi ha home tan prudent que se sàpiga acomodar a aquesta norma, sia perquè no pugui desviar-se d’allò a què la seva natura l’inclina, sia perquè, havent triomfat avançant sempre per un mateix camí, no se li pugui donar entent de deixar-lo per un altre. Així, l’home caut, quan és temps de procedir amb ímpetu, no se’n surt i s’arruïna; que si modifiqués la seva natura d’acord amb el temps i les coses, la Fortuna no se li giraria d’esquena.\nEl papa Juli II es captenia impetuosament en totes les coses, i va trobar el temps i les coses tan conformes a la seva manera de captenir-se que sempre reeixí en tot. Considereu la seva primera empresa de Bolonya, quan encara vivia messer Giovanni Bentivoglio. Els venecians no hi estaven d’acord; el rei d’Espanya tampoc; ell mateix mantenia converses amb França sobre aquest assumpte i, tanmateix, amb la seva violència i impetuositat emprengué tot sol aquesta expedició. Aquesta jugada feu estar quiets i en suspens Espanya i els venecians; aquests per por i aquell altre pel desig que tenia de recobrar el reialme de Nàpols. D’altra banda arrossegà el rei de França, perquè veient que el papa s’havia mogut i volent fer-se’l amic per sotmetre els venecians, judicà que no podia negar-li la seva gent sense injuriar-lo manifestament. Juli, doncs, amb la seva jugada impetuosa aconseguí allò que mai cap altre pontífex, amb tota la prudència humana, no hauria aconseguit, perquè si hagués esperat sortir de Roma amb els acords ferms i totes les coses en regla, tal com ho hauria fet qualsevol altre pontífex, mai no se n’hauria sortit, ja que el rei de França li hauria plantejat mil excuses i els altres li haurien posat mil temors. Vull deixar de banda les altres accions seves, car totes són semblants i totes li van reeixir. La brevetat de la vida no li va permetre d’experimentar l’adversitat, car si se li haguessin presentat uns temps en què hagués calgut obrar amb precaució, l’haurien dut a la ruïna; perquè ell no hauria canviat mai aquelles maneres a les quals la natura l’inclinava.\nConcloc, doncs, que pel fet de variar la Fortuna i els temps, i d’aferrar-se els homes obstinadament a les maneres de fer pròpies, triomfaran mentre ambdues [Fortuna i temps] coincideixin; i si estan en desacord fracassaran. El meu parer, doncs, és que és millor ser impetuós que cautelós, perquè la Fortuna és dona i si se la vol tenir submisa cal apallissar-la i bastonejar-la. I veiem que es deixa dominar més fàcilment per aquests que no pels qui procedeixen fredament. Com a dona que és sempre és amiga dels joves perquè són menys circumspectes, més violents i la saben manar amb més audàcia.\nEl tema d’aquest capítol 25, el penúltim de l’obra, és gairebé un resum del paper de la Fortuna que “manifesta la seva força poderosa allí on no hi ha Virtut preparada per resistir-s’hi” i una síntesi del capteniment que s’espera del Príncep virtuós. Es pot llegir el text en diverses claus: històrica, psicològica i àdhuc “mística”. Des del punt de vista estrictament històric convé recordar que en el text pesa com una llosa la situació italiana, la situació de guerra constant en què Maquiavel passà la vida; frarcida d’aliances, de batalles i de ruptures de pactes. Des que al 1943 Ferran II recobra el Rosselló i la Cerdanya a canvi de consentir l’ocupació francesa de Nàpols, Itàlia fou un camp de batalla constant.\nConceptualment, sota la reflexió sobre la Fortuna [concepte que al text posem en majúscules, tot i que apareix en minúscules en la majoria d’edicions, compresa la de Moners] hi ha també una reflexió sobre el pes inexorable de la història i, en certa manera del destí, sobre les accions humanes. A l’època la creença en les teories providencialistes era una constant i Maquiavel hi està clarament en contra: ell se sent a favor del “Fortuna audaces iubat” o, en les seves pròpies paraules, creu que “Fortuna és dona”. Tot l’optimisme i el càlcul estratègic que configuren el maquiavelisme se sintetitzen en aquest text.\nLa gran varietat de coses que s’han vist i que es veuen cada dia, fora de tota conjectura humana: Des de 1490 en què comencen els apocalíptics sermons de Savonarola a Florència i des de 1494, el primer cop que s’utilitza l’artilleria en campanya, fins a la mort de Maquiavel (21 de juny de 1527), Itàlia viu immersa en guerres. És difícil comprendre El PRÍNCEP si no s’entén que per a Maquiavel, la guerra és l’estat normal de les societats, àdhuc “fora de tota conjectura”. Per això mateix es necessita una determinada mena de Príncep, capaç de domar la fortuna\nMolts han cregut i encara creuen: Entre aquests “molts”, la crítica assenyala Teofrast, Ciceró, Salusti i Dant; però també –seguint la interpretació de Zambelli (L’ambigua natura de la magia) i Garin (Il zodiaco della vita)– caldria recordar la petja del providencialisme cristià, d’arrel més o menys franciscana, i l’astrologia determinista\nJo mateix, pensant-hi alguna vegada, m’he inclinat, en certa manera, per aquesta opinió general: És discutible si Maquiavel usa un recurs de modèstia purament retòrica o si fa al·lusió a altres textos, especialment al CAPITOLO DE LA FORTUNE\nNo crec que s’hagi extingit el nostre lliure albir: Maquiavel fa poc ús del concepte de “lliure albir” en la seva obra; la referència aquí cal entendre-la en el debat sobre l’astrologia, l’endevinació i la llibertat humanes. Els escrits de Pico de la Mirandola ORATIO i DISPUTATIONES ASTROLOGUS, i el DE FATO de Piero Pomponazzi estarien al rerafons del text. Maquiavel tenia una visió de l’astrologia no determinista (DISCURSOS, I, Proemi i 56)\nLa Fortuna, que manifesta la seva força poderosa allí on no hi ha Virtut preparada per resistir-s’hi: La mateixa idea apareix als DISCURSOS, (II, 30). “Fortuna” és la inconstància de les coses, un sinònim d’atzar, una potència que produeix el disturbi, però que té també un vessant creatiu. En aquest mateix capítol XXV la pren per: “l’àrbitre de la meitat de les coses”. Per la seva banda la “virtù” és la capacitat de portar a bon fi les accions polítiques. “Virtù” és un concepte no-moral, que s’ha d’entendre des del seu significat mèdic (com quan es parla de la “virtut curativa” de les plantes, per exemple). No s’ha de confondre amb “prudència”, concepte aristotèlic que, com la idea de “terme mitjà” [via del mezzo], Maquiavel detestava. La virtut té un aspecte de resistència i de capacitat per a transgredir els límits; s’engendra per la necessitat i té a veure amb la “recta opinió” [orthé doxa] en el sentit que l’expressa Plató (al MENÓ, 96e-100c) per qualificar la rectitud d’una acció que no es pot explicar ella mateixa. És parenta de la ferotgia animal tant com de la inventiva humana, i per això un republicà no ha de tenir por, per conservar-la, a “matar els fills de Brutus”\nI si contempleu Itàlia, que és la seu de tots aquests canvis i qui els ha posat en moviment, veureu que és com una campanya sense terraplens ni cap mena de protecció: Convindria no oblidar que Maquiavel és un patriota italià i que la seva obra no pretén justificar un poder absolut de cap senyor sinó alliçonar un Príncep que porti amb ell, sinó la pau, al menys una certa estabilitat de les coses humanes. El capítol següent, el darrer de l’obra, es tanca amb les paraules de Petrarca a “Italia mia” (CANZONIERE, CXXVIII, 93-96), que deixen poc lloc al dubte: “Virtut contra Furor/prendrà les armes. El combat serà curt,/perquè l’antic valor/als cors itàlics no és encara mort”\nSi [Itàlia] hagués estat protegida amb la Virtut adequada, com ho han estat Alemanya, Espanya i França, aquesta riuada no hauria produït els greus trastorns que ha provocat: La virtut d’un Príncep es nota, precisament, en el fet de bastir la defensa del seu poder en lleis adequades i que puguin sobreviure a la “riuada” i al “trastorn”. La virtut té un caire de protecció contra l’atzar\nEl Príncep que només es recolza en la Fortuna s’enfonsa quan aquesta canvia: En definitiva, la “virtù” (en tant que astúcia afortunada) és la millor assegurança contra l’atzar; però òbviament aquesta “virtù” ha de ser treballada, no pot ser deixada a l’atzar i s’ha de recolzar en la força\nPerò, limitant-me als casos particulars, dic que... : l’atenció als detalls i als casos particulars és un tret molt específic de Maquiavel i ha de ser una característica del bon polític, que no viu d’abstraccions sinó de realitats\nCrec també que triomfa aquell qui acomoda la seva manera de captenir-se a les circumstàncies del temps; i, semblantment, fracassa aquell que amb el seu capteniment entra en desacord amb el temps: principi republicà essencial que modernament, des de Max Weber, s’anomena “ètica de la responsabilitat”. El polític viu en el temps de la realitat\nConsidereu la seva primera empresa de Bolonya: Juli II entrà triomfalment a Bolonya en 1506 i Maquiavel va seguir tota l’operació. Vegis: DISCURSOS (III, 44)\nConcloc, doncs, que pel fet de variar la Fortuna i els temps...: El seu lloc paral·lel és a DISCURSOS (III, 9). El polític maquiavèlic ha d’estat particularment atent a la variació del temps. Conceptes com “qualità de’ tempi”, “tempi quieti” (o “pacifici”) “tempi adversi” o “tempo atto” apareixen sovint en la seva obra. Anticipar-se o regular la variació, que provoca “innovazione”, “alterazione” o “mutazione” és la prova de la vàlua d’un Príncep\nCom a dona que és sempre [Fortuna] és amiga dels joves perquè són menys circumspectes, més violents i la saben manar amb més audàcia: El text està inspirat en Ciceró (TUSCULANES, II,4)


Compromís per Xixona denuncia la reiterada opacitat de l’equip de govern – Compromís per Xixona\nGeneral Govern Obert Participació Xixona\nCompromís denunciarem davant el Ple de l’Ajuntament de Xixona, que celebrarà la seua pròxima sessió ordinària aquest dijous, les reiterades mostres d’opacitat per part de l’equip de govern de PSOE-Ciudadanos davant les peticions de documentació que hem realitzat.\nEl nostre regidor i portaveu, Joan Arques, ha indicat que «com a grup municipal de l’Ajuntament de Xixona ens hem vist obligats a acudir al Síndic de Greuges per a fer efectiu el nostre dret a rebre en temps i forma la informació que sol·licitem, i que necessitem per tal de desenvolupar com cal la nostra feina d’oposició i fiscalització a la gestió de l’equip de govern».\n«No és la primera volta que em toca acudir al Síndic. En l’anterior legislatura ja ens vam adreçar en multitud d’ocasions tant a esta institució com a la Conselleria de Transparència, davant la sistemàtica de no proporcionar-nos la informació que sol·licitàvem, i he de dir que en totes les nostres queixes se’ns ha donat la raó. Així ho reconeix el propi Síndic en el seu informe anual de 2019, que reprén molt seriosament esta manera d’actuar, il·legal, de l’equip de govern», ha indicat Arques.\nL’esmentat informe indica que l’Ajuntament de Xixona «ni va respondre a les peticions del regidor, ni als requeriments d’informació del Síndic. Finalment, aquesta institució va tancar les actuacions sense cap resposta […] aquell pretenia justificar el seu reiterat silenci amb el regidor i el Síndic per la falta de personal. Aquesta justificació no pot ser admesa, perquè això implicaria que el funcionament democràtic de les institucions i el respecte als drets fonamentals i les llibertats públiques queda condicionat per les prioritats en l’assignació de recursos per part de cada equip de govern».\n«En esta ocasió, se’ns està negant des del mes de maig l’accés a documentació i factures, i no defallirem fins a obtindre-les perquè les excuses dels regidors i regidores del PSOE i Ciudadanos no ens valen quan és una cosa que ens pertany», ha conclòs el nostre regidor.\n←Compromís insta a retirar el cactus invasor de la zona del Castell\nReclamem el control de la població de coloms→


Les dues víctimes de l'explosió a l'embarcació de Cadaqués eren dins la cambra hiperbàrica\nComarques Gironines 01/07/2017\nDels tres tripulants, dos tenien llicència per extreure corall\nLa Guàrdia Civil remolcant l'embarcació a Cadaqués ACN\nCadaquésL'embarcació dels corallers, anomenada 'Trepa', feinejava pel cap de Creus aquest divendres al matí quan, per causes que s'estan investigant, hi ha hagut una deflagració a dins de la cambra hiperbàrica que duien a bord per fer la descompressió després de les immersions.\nA dins la cambra hi havia dos homes, un de 60 anys que ha mort i un de 25 que ha patit ferides de gravetat. Té cremades al cos i un helicòpter medicalitzat del Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) l'ha traslladat a l'Hospital de la Vall d'Hebron. El tercer tripulant (pare del jove que ha resultat ferit) ha guiat el vaixell fins a la cala de Portlligat. Segons ha explicat un testimoni, Verònica Martín, l'embarcació ha arribat a gran velocitat i ha ancorat a la sorra.\nL'avís l'ha donat una embarcació de bandera francesa que hi havia a la zona i ha alertat el servei Cross Lagarde del seu país, que, alhora, ha traslladat la incidència el Centre de Coordinació de Salvament Marítim de Barcelona. La comandància de Roses de la Guàrdia Civil ha rebut l'avís cap a les onze del matí.\nLa Policia Judicial i els GEAS han obert una investigació. La Guàrdia Civil ha començat a recollir indicis per esclarir les causes del sinistre i elaborar l'informe tenicopolicial per enviar-lo al jutjat de guàrdia de Figueres, que ha assumit la investigació. Els agents determinaran què ha causat la deflagració a dins de la cambra, on en aquell moment hi havia la víctima mortal i el jove que ha patit ferides greus.\nEl director general de Pesca, Sergi Tudela, ha explicat que dos dels tres tripulants de l'embarcació tenien llicència per extreure corall. "Eren pescadors de la confraria de Roses", ha detallat. Un d'ells, la víctima mortal, tenia permís per extreure corall en aigües interiors. "L'atorga l'administració catalana i és per pescar a la zona més costanera", ha explicat.\nLa víctima mortal era un dels cinc pescadors amb permís per pescar corall. Tudela ha recordat que l'any que ve hi haurà una moratòria de 10 anys per extreure l'espècie i que aquest any ja havien reduït a la meitat el nombre de llicències que atorgaven altres anys. "Era una de les cinc llicències que teníem concedides a Catalunya", ha exposat.\nL'altre tripulant, en canvi, tenia llicència per a aigües exteriors, un permís que és de competència estatal. Segons Tudela, les inspeccions sobre l'estat de les cambres hiperbàriques correspon a Capitania del Port. "Els pescadors estan sotmesos a situacions difícils i necessiten passar per un procés de descompressió, i per això n'hi ha que porten cambres hiperbàriques a l'embarcació", ha explicat.


Informació sobre la preinscripció a l’Institut La Talaia de Segur de Calafell | Ajuntament de Calafell\nEstàs a: Inici / Notícies i Galeries / Notícies / Educació / Informació sobre la preinscripció a l’Institut La Talaia de Segur de Calafell\nInformació sobre la preinscripció a l’Institut La Talaia de Segur de Calafell\nLa preinscripció per al proper curs escolar ha provocat en les darreres hores inquietud en algunes famílies que volien portar els seus fills a l’Institut La Talaia de Segur de Calafell. El tema va iniciar-se per unes manifestacions de la delegada territorial d’Ensenyament, en les quals deia que el 100% de les famílies havien aconseguit la plaça demanada en primera opció. Aquestes manifestacions van ser recollides en la seva literalitat pels mitjans de comunicació municipal.\nTanmateix, la delegada no es va explicar prou bé. La xifra de 100% de famílies amb la plaça acceptada en primera opció es referia als nous alumnes de P-3. No es referia als futurs alumnes de primer d’ESO, malgrat que s’entenia precisament que també.\nLa realitat és que hi ha 26 alumnes que no tenen plaça a l’Institut la Talaia, ja que el centre oferta 90 places i es van presentar 116 preinscripcions. D’acord amb la normativa vigent per quan hi ha més demanda que oferta, el departament d’Ensenyament ha donat prioritat als alumnes que provenen dels col·legis del propi nucli de Segur de Calafell, en concret de les dues escoles que estan adscrites a la Talaia: l’escola Mossèn Cinto Verdaguer i l’escola La Ginesta.\nLa resta d’alumnes, tot i ser residents a Segur, han fet la primària en altres centres no adscrits a la Talaia i fins i tot en escoles d’altres municipis. En la major part de casos, això es deu al fet que algunes famílies residents a Segur tenien més prop del seu domicili una escola del veí municipi de Cunit que una escola del seu nucli. Ara, en canvi, tenen més a prop La Talaia que l’institut de Cunit.\nEl departament d’Ensenyament està al cas de l’evolució demogràfica del municipi, perquè l’Ajuntament el manté informat cada any. Per això se sap, per exemple, que hi ha 39 famílies al municipi, amb infants per començar P-3 i primer d’ESO, que no han fet la preinscripció.\nL’Ajuntament és plenament conscient del problema que se’ls presenta a les famílies afectades i per això, a banda de mostrar-los la seva solidaritat, ha reclamat al departament d’Ensenyament que trobi una solució. L’Ajuntament també convida les famílies afectades a fer arribar les seves queixes a Ensenyament, perquè prengui consciència directa del problema.


Crema d'espàrregs | Recepta de cuina de Marga Bertran - RECEPTES.CAT\nAmb els espàrrecs verds pots fer una bona truita i amb els troncs que llenceràs... els aprofites i fas una bona crema.\nEn una olla posa un rajolí d'oli i quan estigui calent posa-hi la ceba tallada a trossos, si vols, hi pot posar una patata pelada també a trossos, a continuació hi poses els troncs dels espàrrecs tallats petits, fes-hi un parell de tombs i ja ho pots cobrir amb aigua, sal-ho i deixa-ho bullir uns 40 minuts aproximadament.\nUn cop estigui cuit ho passes per la batedora i ho coles per eliminar els fils dels espàrrecs, tot seguit afegeix un bon raig d'oli d'oliva perque l'emulsioni i quedi més untuosa. Rectifica de sal i pebre.\nServeix amb unes puntes d'espàrrecs.\nPer Marga Bertran\nEnllaça aquesta recepta: Receptes.cat/recepta5582\nCarbonara de carxofes\nGratacel de formatge de cabra\nMarga Bertran RSS feed.\nNo cal que les tallis amb un pelador, jo ho faig amb el ganivet de cuina.


'Delicades' arriba a Temporada Alta de la mà de la companyia T de Teatre - SIESTV\n12 oct. 2011 'Delicades' arriba a Temporada Alta de la mà de la companyia T de Teatre\nAlfredo Sanzol, autor i director de L'espectacle, va partir dels records de la seva infantesa per a escriure L'obra\n‘Delicades’, obra escrita i dirigida per Alfredo Sanzol, arriba de la mà de la companyia T de Teatre al Festival Temporada Alta els dies 14, 15 i 16 D’octubre al Teatre Municipal de Griona. Es tracta D’una proposta construïda a partir de fragments, de retalls D’històries íntimes que aparentment no tenen relació però que acaben configurant un univers peculiar i captivador. Present al Festival Grec 2011, el muntatge està basat en els records que L’autor tenia de la seva àvia i la seva infantesa.\nSanzol ens presenta un mosaic teatral protagonitzat per dones valentes i somiadores, uns personatges que estan retallats i sargits a la mida de les actrius de T de Teatre (Mamen Duch, Marta Pérez, Carme Pla i Àgata Roca) i dels seus dos actors (Albert Ribalta i Jordi Rico).\n‘Delicades’ ens parla de mort i de resurrecció, de lluites del passat, D’esperances de futur i, en definitiva, de vida: una costurera que enganxa un crucifix a la paret amb ciment perquè no L’hi prenguin els milicians, un pare que es vol fer amic de la seva filla a Facebook, unes germanes que acomiaden el seu germà que se?n va a la guerra, dos amics als quals els agrada passejar junts i en silenci que són “acusats” D’homosexuals i busquen una noia muda perquè els aguanti L’espelma, una parella que veu impotent com el tren passa per damunt del seu gos, una pintora que intenta amb tota la seva ànima vendre un quadre, una dona que necessita L’ajuda heroica dels seus veïns per matar un ratolí…\nAquestes i moltes altres són les situacions que Sanzol ha teixit, les unes amb les altres, per a construir aquest espectacle suggerent, nostàlgic, sensible i punyent, però alhora divertit.


El nou MoraBanc serà intens o no serà | BC Morabanc Andorra (web oficial)\nEl nou MoraBanc serà intens o no serà\nin ACB, Bàsquet Club Andorra\nEl nou MoraBanc serà intens o no serà https://www.bca.ad/wp-content/uploads/2019/08/2019_08_30-morabanc-andorra-baxi-manresa-martin-imatge-8477-scaled.jpg 2560 1707 BC Morabanc Andorra (web oficial) BC Morabanc Andorra (web oficial) https://www.bca.ad/wp-content/uploads/2019/08/2019_08_30-morabanc-andorra-baxi-manresa-martin-imatge-8477-scaled.jpg 30/08/2019 30/08/2019\nPrimer partit, primer trofeu i primera victòria del MoraBanc Andorra aquesta nit a Encamp davant del Baxi Manresa en un duel clàssic de pretemporada. Els homes d’Ibon Navarro han derrotat per 80-68 un equip manresà dur de pelar i que ha mostrat fermesa en bona part dels 40 minuts. Els tricolors, durs de cames com era d’esperar després de força entrenaments els darrers dies, han començat a dibuixar les línies mestres del que pretenen per la temporada que tot just comença. La nombrosa parròquia que ha omplert el complex esportiu d’Encamp ha pogut veure un equip molt actiu en les línies de passada i molt intens en tot els esforços. El nou MoraBanc arriscarà en defensa i ho podrà fer perquè sembla que les eleccions de Francesc Solana en la confecció de l’equip donaran la profunditat suficient a la banqueta per mantenir sempre un ritme molt alt. S’han vist imprecisions, com és normal, però els espectadors han marxat satisfets del pavelló perquè els hi han fet un spoiler del que vindrà que no els ha sabut gens greu.\nA més el partit potser no ha proporcionat una nòmina molt generosa de jugades espectaculars (alguna hi ha hagut) però sí emoció i igualtat. El 38-38 del descans ha estat un resum perfecte del dos primers quarts. Els avantatges han estat sempre mínims. Els dos equips han sabut tota l’estona l’olor de la suor del rival perquè el tenien a la vora tota l’estona. I la segona part anava pel mateix camí tot i que les sensacions mostraven que el MoraBanc tombava mica en mica les coses cap els seus interessos. El Manresa seguia enganxat i contestant a cada estirada local però els 5 punts, 59-54, amb que ha acabat el tercer quart anunciava un petit canvi de tendència. El break, en termes tennístics, ha arribat en el darrer quart en què la intensitat tricolor ha semblat treure de punt els de Pedro Martínez i del 62-58 s’ha passat al 72-60 amb 5 minuts per jugar. D’aquí fins el final uns han administrat i els altres han caigut dempeus. Uns guanyen i els altres perden, el bàsquet va així, tot i que en pretemporada els entrenadors no es fixen gaire en el marcador. Bandja Sy ha estat el més valorat amb 16 (1º punts i 7 rebots) i dels nous ha estat el més destacat amb els detalls de Hannah i Musli (9 punts cada un) en un MoraBanc força coral.\nLa pretemporada continua i dijous vinent a Sant Julià de Vilatorta el rival serà el temible Barça 2019/20.


Nissan mostra el nou X-Trail\nMotor / Novetats 26/06/2020\nLa tercera generació de l'X-Trail és més tecnològica i fa un pas endavant en qualitat\nNissan mostra el disseny definitiu del nou X-Trail Nissan\nDurant molts anys, l’X-Trail ha sigut el SUV de set places més venut a tot el món. Les claus de l'èxit d'aquest SUV han sigut la modularitat interna (amb una segona filera de seients desplaçable longitudinalment), l'amplitud de les places posteriors i el gran maleter, a banda d'una aposta estètica encertada i unes mecàniques dièsel i gasolina eficients, que hem pogut provar en diverses ocasions.\nPerò ara Nissan ha presentat la nova generació del Rouge (nom comercial de l'X-Trail als Estats Units), que hauria d'arribar al nostre mercat entre els anys 2021 i 2022, a un preu encara per confirmar. A grans trets, la tercera generació de l'X-Trail serà més tecnològica i atractiva des del punt de vista estètic.\nLa tercera generació del popular SUV japonès presenta un disseny robust, amb predomini de les formes geomètriques, una calandra encara més gran amb la icònica forma de V i nous fars dividits en dues meitats. Les línies marcades i ascendents, els grans passos de roda i la línia de cintura elevada ajuden a generar una imatge més poderosa i contundent, molt musculada, tot i que és una mica més petit –38 mil·límetres més curt– que el seu predecessor.\nEl nou X-Trail serà una mica més curt Nissan\nEls interiors del nou X-Trail aposten per un augment de la qualitat percebuda i per un plantejament molt més tecnològic, tal com demostren la gran pantalla central de 9 polzades, el quadre de comandaments totalment digitalitzat de 12 polzades, un sistema climatitzador de tres zones i el selector de modes de conducció, que es gestiona mitjançant un comandament giratori.\nInteriors nou X-Trail Nissan\nUna curiositat d'aquesta tercera generació de l'X-Trail és que prescindirà de la tercera filera de seients (és a dir, ja no oferirà set places) per maximitzar el confort a les places de la segona filera, amb tres places reals practicables per adults –o per dues cadiretes laterals i un adult a la plaça central–, i guanyar encara més espai al maleter.\nEl maleter del nou X-Trail guanya espai però sacrifica la tercera filera de seients\nL'altre gran cavall de batalla del nou X-Trail serà el de la conducció autònoma i la seguretat viària, ja que disposarà de sistema de conducció semiautònoma (nivell 2 sobre 5 en l'escala de conducció autònoma), que Nissan anomena ProPilot i que pot fer circular el cotxe per si mateix dins de les marques viàries adaptant la velocitat i mantenint les distàncies amb la resta de vehicles en funció del trànsit que envolta el vehicle. En altres paraules, el sistema ProPilot de Nissan és en realitat un sistema de control de velocitat adaptatiu amb assistent de distància i detector de canvi de carril. És a dir, que pot mantenir una velocitat de creuer per autopista o carretera ràpida, adaptar la velocitat als vehicles precedents i mantenir la distància de seguretat sense desviar-se de les marques viàries.\nEls seients i els materials denoten major qualitat Nissan\nA més, el nou X-Trail també destaca per altres sistemes tecnològics i digitalitzats com el sistema NaviLink, càmera de visió zenital, frenada d'emergència automàtica, detector de vianants, alerta de trànsit creuat o detector d'angle mort, entre d'altres.\nVista superior X-Trail Nissan\nPel que fa a l'aposta mecànica, és molt probable que aquest X-Trail prescindeixi de versions dièsel i que incorpori versions híbrides endollables o semihíbrides (mild hybrid). De moment Nissan només ha confirmat un motor gasolina 2.5 per als Estats Units, que ofereix 181 CV i 245 Nm de parell associat a un canvi automàtic de tipus CVT, que es podrà associar a plataformes de tracció davantera o integral.\ncotxes Nissan Nissan X-Trail


Dimecres, 28 Març 2018 10:25\nDIA INTERNACIONAL DE L'ACTIVITAT FÍSICA I L'ESPORT\nEl dia 27 de març de 2018, el CEIP Verge dels Desemparats es va adherir al Da Internacional de l'Esport i l'Activitat Física. Una jornada dedicada a divertir-se, jugar junts i promoure l'activitat física i la salut per a totes les persones. I així ho ferem, sols cal veure la cara de felicitat dels nostres xiquets i xiquetes.\nCliqueu per veure l'enllaç, aci\nDivendres, 27 abril 2018 09:02\nDivendres, 27 abril 2018 08:26\nEl passat divendres 22 de Desembre celebrarem la carrera de San Silvestre on tots els alumnes del centre van córrer disfressats per el pati donant la benvinguda al 2018.\nDimecres, 18 Octubre 2017 08:02\nAjuda assitencial de menjador escolar 2017-2018\nJa estan publicades les ajudes assistencials de menjador escolar d'aquest curs 2017-2018.\nEs comunicarà a cada alumne/a si és el cas.\nDimecres, 04 Octubre 2017 07:47\n"Les escoles al mercat"\nAmb motiu de la X Mostra gastronòmica a la ciutat d'Oliva, l'alumnat de 5é i de 4 anys va assistir el passat 21 de setembre, a l'activitat anomenada "Les Escoles al Mercat".\nAquesta es va realitzar al Mercat Municipal de la nostra ciutat. L'activitat didàctica tenia un triple objectiu: augmentar l'estima dels més menuts per la cuina tradicional i autòctona, conéixer els productes de temporada i crear hàbits saludables d'alimentació.\nAixí, baix la direcció de Pepe Cotaina, varen aprendre com cuinar les pebreres farcides i conèixer que ingredients són necessaris per cuinar-la.


Pel Pakistan | RODAMONS\nPosted on 13 Octubre 2009 by viatxans\nEl primer contacte amb Pakistan va ser dins el mateix autobús amb el que vam passar la frontera. Va ser com una festa arribar al país, perquè els vuit pakistanesos que anaven amb nosaltres van començar a cantar i a picar de mans tant bon punt vam marxar de la Xina. Feia més de dos mesos que estaven al país per “business” i tenien moltes ganes de tornar a casa.\nNomés amb les llargues hores passades a l’autobús ja vam veure que la gent era molt agradable.\nLa primera parada va ser a Sost, un poble fronterer, que pràcticament viu de canviar diners, dels petits hotels i de poca cosa més…allà hi vam passar una nit amb tota la colla dels backpakers que havíem fet. L’endemà tot seguint la KKH (Karakoam Highway) vam arribar a Karimabad. Un poblet encantador, pel que sembla força turístic però en aquesta època no hi havia pràcticament ningú. Des de la terrassa del hostel teníem una vista privilegiada de la vall del riu Hunza i de quatre pics de més de 7000 metres. Talment com un petit paradís. El més interessant d’aquesta zona son les caminades per la muntanya i la tranquil•litat. Un dels dies que varem estar allà, vam fer una excursió fins a un glacial que hi ha a la vora. Va ser una caminada dura, el sender no estava massa clar i vam haver de creuar la gèlida aigua del riu un parell de vegades, però malgrat tot, va valer la pena tot l’esforç per poder contemplar el glacial i totes les muntanyes que l’envolten. A Karimabad hi ha també un fort la mar de bonic, fort Baltit, al cap de munt del poble. El propi fort es imponent, però les vistes que hi ha des de ell son magnífiques, per una banda tota la vall del Hunza, i tres pics de més de 7000 metres, i per l’altre l’estreta gorja que s’endinsa cap el glacial i els peus d’un altre set mil. I al poble del costat, a vint minuts caminant, hi ha un altre fort, el Eagle Ness o niu de les àguiles, que està sent reconstruït, i als peus d’aquest una població antiga, ancestral, amb carrerons i carreronets la mar de bonica, on encara hi viu la gent i que amb diners i supervisió japonesa, s’està restaurant. Es realment bonica ara, així que d’aquí uns anys serà preciosa, sens dubte.\nDeixar Karimabad va ser difícil, primer perquè hi estàvem molt a gust i segon perquè justament el dia que ens decidíem a fer-ho, els autobusos cap a Gilgit no podien passar degut a una esllavissada de pedres que bloquejaven la carretera. Així que de nou, després de llargues hores esperant informació fiable de com estava la carretera per saber si sortiria o no el bus, amb les motxil•les a l’esquena vam tornar al mateix hostel on ens estàvem. L’amo, un home gran, va estar molt content de tornar-nos a veure allà, sobretot perquè li havíem dit que ens agradava molt el lloc i que pensàvem tornar, el que no s’esperava es que fos tant aviat.\nEl dia següent, si, vam poder arribar a Gilgit, la capital de la contrada. Una “ciutat” sense massa encant on vam aprofitar per fer algunes gestions que teniem pendents (veure fotos). Tot i que en general Pakistan és un lloc segur, dies abans hi havia hagut alguns aldarulls per la zona i tot estava mig tancat així que novament, vam seguir endavant cap a Rawapindi. La intenció era passar-hi un parell de dies. Tothom que havíem trobat ens deia que no valia massa la pena. Ni més ni menys que 19 hores d’autobús i segons sembla encara vam tenir sort (perquè hi ha gent que s’hi passa 25 o 30 hores) . A les tres de la matinada ens plantàvem a Rawapindi, vam demanar un taxi directament a l’hotel que pensaven anar però al arribar ens van dir que estava ple. Vam mirar potser 5 o 6 llocs diferents però a tot arreu ens deien que no acceptaven estrangers i després de dos hores vagant per la ciutat, vam decidir agafar un tren cap a Lahore.\nNomés amb quatre hores de tren el paisatge canvia molt, abandonem completament les muntanyes i ens endinsem en terres fèrtils pel cultiu de molts tipus de verdures i hortalisses, amb vaques pasturant i fins i tot, la gent té un to de pell més fosc.\nLahore és una ciutat gran, més de 8 millons d’habitants i tants cotxes, motos, rickshaws, bicicletes, carros i persones com us pugueu imaginar. En aquesta època encara fa molta calor durant el dia i costa passejar per la ciutat. No ens volem ni imaginar el juliol o l’agost, ha de ser tremendo!!! La ciutat té un munt de coses per veure, és una ciutat molt antiga i als pakistanesos els agrada explicar-te la seva història. Nosaltres només vam anar a la part vella. El fort “Shahi Qila” i la enòrme mesquita que hi ha davant “Badshashi mosque” són impressionants i s’hi aplega un munt de gent. També vam visitar per dins una Gurdwara, un temple Sikh, però esperem arribar a la India per anar a veure el temple Sikh per excel•lència, el Golden Temple.\nAmb la bona experiència del tren anterior ens vam decidir continuar cap a la India amb el mateix mitja de transport. Un cop ja teníem els bitllets ens van dir que aquesta era la pitjor manera d’entrar perquè a la frontera havien de revisar a tothom i per fer un trajecte de 60 km podies passar-hi 10 hores!!! Així que vam tornar a l’estació a tornar els bitllets. Sorprenentment, et reintegren el valor complet si hi vas amb 24 hores d’antelació i el 60% si ho fas el mateix dia. Contant que un bitllet val 130 rupies (equivalent a 1€ aprox.), és segur que val més la paperassa que el mateix bitllet i que seria impensable fer això a casa!!\nBé, com que teníem un dia més vam poder passar el dijous a la city, que segons la guia, és imprescindible!!! Jajajaj El dijous és com el dia cultural. A la tarda fan una cerimònia que es diu Qawwali Vibe on s’apleguen centenars de persones a resar i a escoltar les pregàries de diferents grups musicals. Teòricament només és per hombes però l’amo del nostre hotel té un acord amb la organització i permet que els seus hostes hi vagin. Durant les més de quatre hores que dura la cerimònia, canten, ruixen la sala amb aigua de roses,reparteixen dolços, resen, i llencen diners sobre els musics en senyal de gratitud per la bona pregària.\nAl vespre, passades les deu, fan el que ells anomenen “Sufi nights”. El Sufism és la part mística de l’islam. Durant la cerimònia que es fa en un altre lloc a les afores de la ciutat, els Sufis toquen hipnòtiques melodies amb tambors i ballen sacsejant intensament el cap durant hores. És un punt de reunió de molta gent del país, novament , els giris només hi podem anar amb l’amo de l’hotel. Aquest dijous vam tenir sort, tocava una parella de germans molt famosos. Gonga and Mihu Saeen, el gran dels germans és sord i va aprendre a tocar de petit, fan un espectacle impressionant de coordinació i ritme tot i que potser pels no gaire aficionats, massa larg.\nHem de dir que no teníem cap intenció de passar per Pakistan, però com que la idea inicial, passar per Tibet, Nepal i India, semblava molt complicada i cara, vam anar a provar sort a l’ambaixada de Pakistan a Bishkek (Kirgistan). Va ser molt fàcil i molt barat i allà mateix vam trobar una parella de canadencs molt macos i vam decidir que faríem junts aquesta part del viatge. Pakistan és un país complicat per les dones, a l’ambaixada hi havia un cartell que posava que no es donaven visats a dones solteres menors de 30 anys i realment, quan passegem pel carrer semblem una atracció turística i pot arribar a ser molest, sempre que sortim al carrer ens hem de cobrir el cap i per suposat vestir amb pantalons llargs . Però bé, tot i això és un lloc encantador i que recomanem a tothom.\n« KARAKOAM HIGHWAY, UN PASSAPORT DE GRAN VIATGER Que sortim a la Vanguardia!!!! »\nEric, on 13 Octubre 2009 at 12:42 said:\nNens, a les portes del museu de Lahora comencen les aventures de Kim de la India, de Kipling. Es clar que aleshores tot (el que ara es la India, el Pakistan i Bangladesh) era una unitat sota l’Imperi Britànic…


LA CERDANYA DESAPAREGUDA 2 *. LA BAGA, LA SOLANA, LA BATLLIA I EL BARIDÀ. ADAM AUGER, SANDRA. 9788416547289 Llibrería Horitzons\nMontaña gran formato\nAquest àlbum de fotografies en blanc i negre està dedicat a més de seixanta nuclis de la Cerdanya. La Cerdanya desapareguda: la Baga, la Solana, la Batllia i el Baridà és la continuació del volum La Cerdanya desapareguda (2016), d’aquesta mateixa col·lecció. 170 instantànies que recullen cent anys d’història gràfica de la comarca. Un llibre per redescobrir els racons dels pobles més petits de la Cerdanya tot recordant les escenes de la vida quotidiana.\nAquest llibre és el tercer volum del recull gràfic La Cerdanya desapareguda (2016 i 2017), dedicat, en aquest cas, a l’Alta Cerdanya. El llibre inclou 162 instantànies en blanc i negre que representen 39 pobles. Imatges que mostren l’urbanisme dels pobles però també les escenes de la vida quotidiana, els treballs del camp o els transports. Una regió marcada per una fr...\nLA HAUTE CERDAGNE DISPARUE *\nCet ouvrage est le troisième d’une série consacrée à la La Cerdanya desapareguda (La Cerdagne disparue) dont les deux premiers volumes ont été publiés en 2016 et 2017. Il regroupe 162 photographies en noir-et-blanc et souvent inédites des trente-neuf villages de la Cerdagne française au début du xxe siècle. Autant de témoignages rares et forts représentant l’ur...


Fiscalia arxiva la investigació per adjudicacions de la consellera Cebrián a Tragsa - Diari La Veu\nEscriba el número 791878\nFiscalia arxiva la investigació per adjudicacions de la consellera Cebrián a Tragsa\nEl ministeri públic determina que els fets no són constitutius de delicte\nConsellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, Elena Cebrián\nLa Fiscalia Provincial de València ha arxivat la investigació oberta per possible malversació en relació amb unes adjudicacions de treballs –encomanes de gestió– realitzades per la consellera d'Agricultura i Medi ambient, Elena Cebrián, a l'empresa pública Tragsa, dependent del Ministeri, en detriment de Vaersa –mercantil dependent de la Generalitat.\nAixí ho han confirmat a Europa Press fonts del ministeri públic. El fiscal ha adoptat aquesta mesura després de rebre un informe de la conselleria i en determinar que els fets no són constitutius de delicte algun, segons han indicat les mateixes fonts.\nEl procediment va partir d'una denúncia interposada pel sindicat Unió Sindical Obrera de la Comunitat Valenciana (USOCV) davant el ministeri públic a l'octubre del passat any per la presumpta comissió d'un delicte de malversació de cabals públics, dos de prevaricació i un delicte fiscal.\nEn resum, es qüestionava l'adjudicació directa per part de la Conselleria d'Agricultura, així com diverses encomanes de gestió –treballs amb seguiment, estudi i altres labors– i obres a l'empresa Tragsa, que es considerava com a mitjà propi –la qual cosa li permetria no pagar el 21% d'IVA– malgrat que la nova Directiva Europea sobre contractació pública l'excloïa d'aquesta condició. En concret, segons arreplegava la denúncia, la conselleria va realitzar, després de l'entrada en vigor de la normativa europea, a proposta del director general, tres adjudicacions directes a Tragsa com a mitjà propi per un valor total de 4.091.763,07 euros.\nAquesta directiva defineix, de forma restrictiva, en el seu article 12, les condicions que ha de complir qualsevol persona jurídica per a ser considerada com a mitjà propi d'una administració pública. Segons USO, Tragsa no complia els requisits per a considerar-se com a mitjà propi del Consell. USO qüestionava també en la seua denúncia altres dos aspectes de la conselleria: el pagament de l'IVA i la comparativa de tarifes. No obstant açò, el ministeri públic, després d'estudiar tots aquests aspectes, ha decidit arxivar el procediment en no veure delicte.\nLa consellera Elena Cebrián, al costat del president Puig, en la presa de possessió / GVA (J.A. CALAHORRO)\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, poc després que després que la Fiscalia obrira aquesta recerca per possible malversació, va expressar la seua "confiança i satisfacció absoluta" amb "el magnífic treball" dut a terme per la consellera d'Agricultura i Medi Ambient.\nEscriba el número 526729


Història — Departament d'Enginyeria Minera i Recursos Naturals — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya BarcelonaTech.\nSou a: Inici » EL DEPARTAMENT » Història\nEls inicis de la història del Departament cal buscar-los a l’any 1942, amb la creació de l’Escola de Capatassos Facultatius de Mines de Manresa, mitjançant una Ordre del Ministeri d’Educació del 27 d’Octubre. La creació de l’Escola la van demanar diferents empreses mineres, per la necessitat de disposar de personal especialitzat. L’elecció de Manresa per a la seva ubicació vingué motivada per la proximitat de les conques mineres de potassa. L’Escola inicià la tasca docent el curs 1943-44 en uns locals habilitats dins l’edifici de l’Institut de Batxillerat Lluis de Peguera. Posteriorment, en haver d’abandonar l’Institut, es va fer el trasllat a uns locals del carrer Barcelona, en aquells moments propietat de la Caixa d’Estalvis de Manresa. La construcció del nou edifici, l’actual, es va començar a gestar l’any 1963. La inauguració oficial tingué lloc el 30 de Març de 1974, encara que la tasca docent s’hi va començar a impartir durant el curs 1973-74.\nL’any 1972 l’Escola es va integrar a la llavors anomenada Universitat Politècnica de Barcelona. Aquesta integració va implicar que s’impartissin estudis d’Enginyeria Tècnica Industrial, a mes dels d’Enginyeria Tècnica de Mines. La denominació del centre fou “Escola Universitària Politècnica de Manresa”. Des de l’any 2006 la denominació passa a ser “Escola Politècnica Superior d’Enginyeria de Manresa”, coincidint amb l’inici de les activitats docents corresponents al segon cicle de l’Enginyeria de Mines.\nEl Departament d’Enginyeria Minera i Recursos Naturals es va autoritzar l’any 1989, essent rector de la Universitat Politècnica el Dr. Gabriel Ferrater Pascual. És un dels 40 departaments en què està estructurada la Universitat Politècnica de Catalunya i amb seu a l’Escola Politècnica Superior d’Enginyeria de Manresa. El primer director del Departament fou el Dr. Francesc Travé Obradors, que ocupà el càrrec entre els anys 1989 i 1994. El van seguir els doctors Josep Ma. Casas Sabata (1994-2000), Francesc Xavier de las Heras Cisa (2000-2006) i Josep M. Mata Perelló (2006-2012). Des de l’any 2012, la direcció del Departament és a mans del Dr. Josep Oliva Moncunill.\nLa creació del Departament d’Enginyeria Minera i Recursos Naturals ha donat als seus membres un grau d’autonomia organitzativa que permet el disseny i execució de diferents línies de recerca pròpies, així com la participació en projectes coordinats amb altres departaments, de la mateixa Universitat Politècnica de Catalunya i d’altres universitats. També es duen a terme gran quantitat de convenis de col·laboració amb empreses, que demostren el compromís del Departament amb l’activitat productiva del seu entorn.\ndarrera modificació: Maig\t2013