15 raons per ensenyar als joves tir amb arc - Tir amb Arc Lleida\nÉs ben sabut que el tir amb arc aporta molts beneficis als seus practicants. A cada edat es viu d’una manera diferent i entre els joves hem volgut destacar aquests quinze beneficis que es mostren en una infografia molt bonica que fa temps que circula per internet. L’ha produïda una web americana de tir amb arc A Straight Arrow i nosaltres l’hem traduït al català.\nTambé hem editat un senzill fulletó que ens serveix a la vegada per promocionar la nostra escola de tir amb arc i explicar perquè val la pena apuntar-se a practicar aquest esport.\n1. El tir amb arc és adequat per a tothom\nPoden gaudir del tir amb arc totes les persones, també amb diversitat funcional. Fins i tot els nens amb alguna discapacitat més greu poden practicar-lo fàcilment i gaudir de l’esport. A les Olimpíades de Londres de 2012, Im Dong-hyun va establir un rècord mundial de tir amb arc. Era legalment cec.\n2. El tir amb arc ajuda al desenvolupament físic\nEls arquers necessiten una resistència important i la força del tronc superior i del “core” per obrir l’arc i mantenir-se ferms quan apunten. En una competició, el pes total mitjà que mouen els arquers masculins i femenins és de 7,8 i 5,3 tones, mentre que l’aixecador de pesos més fort, eleva 1,5 tones.\n3. El tir amb arc millora la concentració\nEls arquers necessiten no només la força física, sinó també el benestar mental, els joves arquers aconsegueixen millorar la seva concentració, la seva capacitat de resiliència i atenció durant la pràctica del tir amb arc.\n4. El tir amb arc millora la paciència\nEl tir amb arc és molt útil per als més petits, ja que els permet aprendre els múltiples beneficis de la paciència, simplement per la manera com s’organitzen els entrenaments i les competicions.\n5. El tir amb arc millora la confiança personal\nEl tir amb arc ofereix grans satisfaccions perquè combina trets físics i mentals per aconseguir un bon resultat. Independentment del resultat final, cada arquer obtindrà la satisfacció, en major o menor mesura, de guanyar una batalla mental personal.\n6. El tir amb arc ofereix èxits al vostre fill\nNo a tots els nens se’ls hi donen bé els esports d’equip, això és un fet! Però els esports individuals poden oferir-los un espai per créixer i brillar. Estar en condicions d’obrir l’arc i alliberar amb èxit una fletxa que es dirigeixi directament a l’objectiu sens dubte li dóna al nen un gran sentit de realització.\n7. El tir amb arc ensenya a fixar-se objectius\nEl tir amb arc ofereix un entorn ideal per establir objectius. Els joves arquers sovint tenen l’oportunitat d’establir els seus objectius personals a mesura que milloren simplement centrant-se en els cercles de puntuació més petits i en augmentar la distància.\n8. El tir amb arc és un esport social\nPersones molt diferents poden gaudir del tir amb arc. Gairebé tots els grups d’edat són capaços de practicar aquest esport. No és estrany que persones de 50 anys practiquin al costat de joves de 14 anys, conversant i oferint ajuda i consells.\n9. El tir amb arc ensenya treball en equip i esportivitat\nEl tir amb arc no és només una disciplina individual, sinó també un esport d’equip. Estar en un equip ensenyarà al vostre fill a guiar als altres, a recolzar-los-hi i a confiar-hi.\n10. El tir amb arc és relativament barat\nSi només voleu que el vostre fill jugui per diversió, el tir amb arc pot ser un esport barat. Els arcs més bàsics es poden fabricar a partir de canonades de PVC o comprar-los a baix cost.\n11. El tir amb arc es pot practicar durant tot l’any\nEs pot practicar tir amb arc tant a l’interior com a l’aire lliure, donat que molts clubs tenen accés a instal·lacions interiors* durant la temporada d’hivern perquè el clima no sigui un obstacle per a la seva pràctica.\n*El Club de Tir amb Arc Lleida, disposem d’instal·lacions per entrenar tot l’any, en pavelló i a l’aire lliure.\n12. El tir amb arc ensenya als nens la importància de la seguretat\nSens dubte, l’esport pot ser molt perillós si algú és imprudent. Podeu estar segurs que el tir amb arc ensenyarà als vostres fills a ser responsables i no només dels altres sinó també del material que utilitzen.\n13. El tir amb arc és divertit\nBé, l’objectiu definitiu del tir amb arc lúdic per al teu fill és gaudir. Com a arquer, el seu fill haurà de centrar-se a millorar en lloc de preocupar-se pel que fan els altres, i amb això en ment, el tir amb arc es converteix en quelcom molt més divertit.\n14. El tir amb arc és genial\nTot nen vol ser un heroi. El fet de poder tirar fletxes permet als nens sentir-se com herois famosos: Katniss Everdeen, Robin Hood, Green Arrow, Arrow, Brave i altres!\n15. El tir amb arc ensenya habilitats valuoses (i prepara al teu fill per a una apocalipsi zombi)\nL’esportivitat, la condició física, la caça i la física són només algunes de les habilitats que aprenen els vostres fills. Tot súper valuós en cas d’un Apocalipsi zombi.\nAnteriorCampionat de Catalunya de Sala 2017\nSegüentPrimeres tirades de la temporada d’Aire Lliure 2018\nTir amb Arc el repte esportiu definitiu – video\n1a tirada de lliga d’aire lliure 2016 a Pardinyes


Joieries a Mollet del Vallés • Clemència Peris ®\nJOIERIES MOLLET DEL VALLéS\nJoieries a Mollet del Vallès no hi ha gaires. És per això que molts dels seus habitants es desplacen a la capital quan necessiten fer-se amb una peça especial. Per a Clemència Peris ha estat i continua sent un honor atendre'ls a la nostra joieria de Barcelona, situada entre Passeig de Gràcia i Rambla Catalunya.\nA la nostra firma tenen l'absoluta garantia d'adquirir peces de la més alta qualitat. Dissenys que poden personalitzar al seu gust i que poden adaptar a l'estil i a la personalitat de cada persona. A Clemència Peris ens agrada assessorar als nostres clients, per la qual cosa sempre els brindem una atenció 100% personalitzada i els aconsellem en totes les seves compres. Treballem amb materials d'altíssima qualitat i amb diamants certificats.\tMás información\nJoies més venudes Mollet del Vallés\nAnell de compromís, refinat, de quatre puntes, estil solitari, d'or groc de 18 quirats\ndes de 1.450,18 €\t1.234,20 € IVA inc.\nAnell de compromís exclusiu, de quatre puntes, estil solitari, d'or groc de 18 quirats\nBUSCANT JOIES A MOLLET DEL VALLéS?\nDes de Mollet del Vallés també pot escollir joies sublims, peces de alta joieria disenyades per Clemencia Peris i creades a mà per els nostres mestres joiers.\nAliances de casament en Mollet del Vallés


carrera - Preguntes i Respostes | Preparats, Llestos, Universitat\nSóc una alumna que li agrada molt la literatura i el periodisme d'investigació, però el mes problema és que no se ven bé que fer i m'estic plantejant fer traducció i interpretación, ja que em permet viatjar i conèixer altres cultures i això també m'apassiona.\nA més a més, l'única carrera que m'agrada es periodisme a la Pompeu ja que la puc directament amb la derivan d'humanitats, però la nota de tal és molt alta i per això estic miran altera opcions, però ara no trobo ben bé que es fa a Traducció i Interpretación.\nSi realment veus impossible accedir a la UPF, t'aconsellem que consideris estudiar el grau en Periodisme en una altra uni. I és que potser les altres universitats no tenen aquesta menció en humanitats, però hi podràs fer assignatures optatives en periodisme cultural, per exemple. Pots consultar el pla d'estudis del grau en Periodisme de la UAB, la UVic, l'URL, Blanquerna o UIC i veure si et fan el pes!\nÉs important tenir en compte que, tot i que els plans d'estudis siguin diferents en aquestes universitats, que una no tingui una menció concreta no vol dir que no puguis arribar on vulguis. A més, un cop acabada la carrera, pots especialitzar-te en humanitats o periodisme cultural a partir d'un màster o postgrau.\nAh, i qualsevol grau et permetrà viatjar i veure món, tot depèn de quin camí agafis i quina feina busquis! Per exemple, si esculls la branca del periodisme internacional, pots treballar com a corresponsal en altres països.\nHola equip de Preparats, llestos, universitat!\nAquest comentari és per donar-vos, simplement, les gràcies de tot cor i la meva enhorabona com a grup de professionals.\nPermeteu-me que em presenti: sóc la Noelia, una noia barcelonina que aquest any ha acabat el temible Segon de Batxillerat, ja ha exposat el seu Treball de Recerca obtenint un 10 i ha escoltat les trompetes de l'apocalipsis i passat les proves de foc per tot estudiant, conegudes suaument com a Selectivitat (o PAU, o EVAU... o com dimonis es digui).\nHa sigut gràcies al vostre entusiasme que he pogut arribar a on sóc ara: si no hagués estat per vosaltres, no hauria trobat el coratge per realitzar el meu TREC d'un tema que m'apassiona però que poc es parla i es comenta per la falta de material o experiència pràctica (la relació entre Espanya, el Règim del Nazisme i la Resistència Francesa) i no hauria pogut conèixer una deportada de més de 100 anys - es deia Neus Català, no sé si us sonarà...-.\nTambé ha sigut la vostra forta presència a la plataforma de Youtube que m'ha permès crear un bon hàbit d'estudi per la Selectivitat i mantenir la serenitat i uns bons feelings durant tots els obstacles dels dies 12, 13 i 14 de juny aconseguint, així, un total de 10.036 i entrant a la carrera que volia a primera preferència: Estudis Literaris a la Universitat de Barcelona.\nAra puc dir amb el pit inflat d'orgull que començaré una nova etapa a la meva vida, i vosaltres n'heu sigut una part si no fonamental, molt present al meu procés de creixement personal.\nNo dubteu que recomanarè aquesta pàgina web a tothom, esperant que tinguin tanta sort com l'he tinguda jo.\nP.D. Em vau salvar al moment de la Preinscripció Universitària. Haurien passat 84 anys que encara sóc allà...\nMoltes gràcies per aquest comentari, ens encanta saber les vostres històries i que hem pogut ajudar-vos d'alguna manera!\nQuin orgull que hagis pogut conèixer a Neus Català, un gran referent que segur que et va ajudar i inspirar un munt.\nMoltes felicitats per un TR amb tan bona nota i per poder accedir al grau que més desitjaves. És tota una fita!\nEsperem poder donar-te un cop de mà en el futur, si mai necessites res més :)\nUna altra abraçada per a tu i fins molt aviat!


Catalunya | Amb els peus a terra | Page 2\nfa pocs dies us recomanava un vídeo d’una intervenció del jutge Santiago Vidal en què deixava clar que no ens hem de deixar atemorir per tota la colla que, dia sí dia també, ens diuen que si en n’anem “no ens estimarà ningú” i que Catalunya no sobreviuria. Avui us recomano que doneu un cop d’ull a aquesta nova i brillant iniciativa: la revista Sàpiens ha ideat la manera que tots i cadascun de nosaltres siguem ambaixadors de la causa catalana. Com? Doncs han preparat un llibre molt especial que explica el camí de Catalunya cap a la llibertat. Han creat una base de dades amb els noms i les adreces de les 10.000 persones més influents del món. Què en faran? Doncs s’han proposat de fer-los arribar, als seus domicilis, un d’aquests exemplars, per tal que coneguin la nostra realitat i situació (fer-nos visibles).\nSi voleu participar-hi, si voleu que una d’aquestes persones rebi un d’aquests llibres de part vostra, consulteu la manera de fer-ho des d’aquest enllaç:\nA criteri vostre, com sempre!\nEl meu llibre, pel que diuen arribarà a aquest senyor:\nSecretari interí de Seguretat Nacional dels Estats Units\nThis entry was posted in Catalunya, Independència on 23 octubre 2013 by eqc.\nNomés en un minut\nel recurs de la por és el que es fa servir per defensar una postura quan no es tenen arguments; ho hem vist recentment, i cada dia, en el procés d’autodeterminació de Catalunya: que si sortirem de l’euro, que si perdrem les inversions d’empreses residents a Catalunya, que haurem d’anar-nos-en de la Unió Europea perquè no voldran saber res de nosaltres, que ningú ens estimarà, vaja! Sembla que juguin a veure qui la dia més grossa, mare meva!!\nEl joc és simple: quan no es tenen arguments toca fer por, i com més millor. Sort n’hi ha però que hi ha tot de gent que s’ocupa d’anar dient “veritats” de les bones. Fa pocs dies em va caure a les mans aquests petita intervenció del jutge Santiago Vidal; ell ho té molt clar, claríssim: us convido a escoltar-lo perquè s”ho val. Només en un minut aclareix la majoria de les pors que circulen, veureu.\nA criteri vostre, el meu ja el tinc fet des fa dies.\nSi no és del vostre grat, per endavant, us en demano disculpes\nThis entry was posted in Catalunya, Independència and tagged Catalunya, Independència on 20 octubre 2013 by eqc.\nNo tinc res a celebrar!\nThis entry was posted in Catalunya, Independència and tagged Catalunya, Independència on 1 octubre 2013 by eqc.\nKeep calm, celebrem l’èxit de la Via Catalana i endavant!\ncom diu l’autor de l’article, en Ramon Tremosa, us heu fixat que el cas Bàrcenas i el mateix penyal de Gibraltar han desaparegut dels mitjans de comunicació espanyols? L’Estat espanyol comença a entendre que això de casa nostra és seriós, que no té aturador i que ens en sortirem de totes totes.\nSi ahir us recomanava la lectura d’una entrevista al Sr. Martí Anglada, ara goso demanar la vostra atenció per un article de dimecres passat escrit per l’eurodiputat Ramon Tremosa. D’en Tremosa recordo haver-vos-en parlat en més d’una ocasió, és una persona activíssima que es guanya, i amb escreix, no pas com altres, el sou que la UE li atorga cada mes. En Tremosa fou un dels que va proposar de fer els viatges en classe turista, ho recordeu? La seva proposta fou tombada pels vots dels eurodiputat del PP i del PSOE (en això també es van posar d’acord: cal mantenir els privilegis).\nEl seu article l’he trobat excel·lent, simplement. Més enllà de que hi pugueu estar més o menys d’acord us el recomano, també, com a lectura de “Què ha de ser un escrit argumentatiu ben construït, sòlid i sense cap fissura des del punt de vista de la llengua.\nM’agradaria pensar que , a part de la valoració lingüística, també coincidim en la de fons: “A la UE el lideratge no el dóna la dimensió sinó les bones pràctiques que els altres poden imitar. A Europa volen països que funcionin i cada cop hi ha menys paciència i comprensió pels països on els problemes afloren per totes bandes: atur desbocat, manca de seguretat jurídica, hostilitat depredadora contra els inversors, fracàs escolar, infraestructures arruïnades, bunyols energètics,…”\nCatalunya a Europa després de l’èxit de la Via Catalana\nEl passat 11 de setembre passarà a la història de Catalunya com la diada que va registrar la manifestació pacífica més gran d’Europa en les darreres dècades. La foto adjunta és la de la portada de La Vanguardia de la Via Catalana al seu pas pel Passeig de Gràcia: el que havia de ser una única fila… va esdevenir una gran manifestació festiva que omplia tot el passeig com l’any passat!! I així a tants i tants llocs on la via ha estat duplicada o triplicada durant 400 km! La Via Catalana per la independència ha estat un èxit organitzatiu, logístic i mediàtic a escala global, tal com fins i tot ha reconegut el ministre espanyol García-Margallo. El fet que els mitjans espanyols hagin oblidat totalment Gibraltar i Bárcenas, per a concentrar-se cada cop més agressivament contra el procés sobiranista que vivim, demostra fins quin punt a Madrid ja constaten el creixement dels partidaris de l’Estat català. La cadena Ser feia pública una enquesta on donava un 54% a favor del Sí (un 51% l’any passat) contra un 22% a favor del NO (un 24% fa un any) i ni tant sols una possible expulsió de la UE o un possible concert econòmic no alterava aquesta proporció. La Via Catalana que evocava la via bàltica de 1989 ha estat tan impactant que fins i tot els primers ministres de Letònia i Lituània han fet declaracions a favor de reconèixer un estat català si el procés era impecablement pacífic i democràtic: encara no tenim ni data ni pregunta i ja hi ha països amb bona predisposició per la nostra causa!! Els bàltics van estar quasi dos mesos a la intempèrie i saben de què va això: un cop proclamada la independència van passar llargues setmanes sense cap reconeixement (“living in the clouds”), aguantant les amenaces de rebuig de totes bandes (“no entrareu mai a la UE” els deien Miterrand o Thatcher) i amb els tancs russos a la porta. Al final se’n van acabar sortint, perquè Islàndia els va reconèixer i no va passar res. Després Dinamarca, altres països escandinaus, Alemanya… i avui Lituània presideix la UE.\nLa Via Catalana serà i esdevindrà una referència al món de com un país occidental pot guanyar la seva llibertat pacíficament i democràticament. Aquest dilluns vaig enviar a tots els diputats del PE, als seus assistents i a tots els grups polítics (unes 7000 persones en total) un email amb vídeos aeris de la Via Catalana, així com també un resum de premsa dels principals mitjans internacionals. He rebut correus, així com també molts comentaris al passadís, d’admiració i felicitació en aquest sentit. Quin contrast amb l’agressió feixista impune del mateix dia 11, que també ha tingut ressò a l’Europa política, a la seu de la Generalitat a Madrid!\nEn aquest sentit, percebo que les amenaces d’expulsió de la UE que des de Madrid fan a una possible Catalunya independent cada dia són més primes: l’euroescepticisme creix sostingudament a tot el continent, especialment als països del nord d’Europa i, segons com vagin les properes eleccions europees del 2014, és possible que la UE entri en una crisi molt forta a partir de l’any vinent. Avui hi ha països que fins i tot en volen sortir, com és el cas del referèndum que vol plantejar la Gran Bretanya.\nAvui les perspectives electorals per a les eleccions europees del 2014 són molt preocupants: a Anglaterra el partit anti-UE UKIP lidera els sondejos d’opinió; a França la filla de Le Pen pot esdevenir la segona força; el grillisme pot ressuscitar a Itàlia si hi ha una nova crisi de govern; a Holanda la crisi econòmica desgasta els dos grans partits al govern (liberals i social-demòcrates) i les enquestes les lidera clarament el partit anti-europeu de De Wilders; a Espanya el mapa electoral espanyol es fragmentarà per reflectir la fractura econòmica i social que ja s’ha produït… el populars i els socialistes europeus, així com liberals i verds, perdran diputats en totes direccions, fins al punt que els europeïstes… poden quedar en minoria al proper parlament? Aquest és el fantasma que avui corre per Brussel.les.\nEl que és segur és que aquesta UE, on els països del sud només volen anar a recollir diners però que en contrapartida no volen fer les reformes que els permetin d’imitar les bones pràctiques dels països del nord, cada dia té menys adeptes a Europa, fins i tot en els partits europeïstes convencionals del centre i del nord d’Europa. És per això que el govern espanyol s’ha quedat sol en les seves amenaces d’expulsió de tot als catalans (de la UE, de la zona euro, de la lliure circulació que proporciona l’espai econòmic europeu, fins i tot de la retirada dels títols universitaris als catalans…): cap govern ni cap institució europea ha volgut repetir aquestes consignes irreals i irrealitzables i el seu silenci és absolutament clamorós, tal com escrivia ahir Salvador Cardús al diari Ara: no es pot prendre la moneda a 7,5 milions d’habitants, de la mateixa manera que no es pot prohibir d’un dia per l’altre la lliure circulació de persones i mercaderies que avui en dia entren i surten al nostre país!\nEn cas que la Catalunya independent hagués de sortir de la UE el més probable és que hi tornés a entrar molt ràpidament: a Catalunya hi ha 4000 multinacionals que no es deixaran expulsar de la moneda única ni de la lliure circulació. La Volkswagen, per exemple, avui primera empresa automobilística del món, amb grans inversions i plans d’expansió a la planta de Martorell, trucaria al govern alemany per impedir una bestiesa com aquesta! La mateixa Unió Europea ha finançat durant anys l’expansió del port de Barcelona i el té com a gran primera porta del comerç Àsia-Europa de la Mediterrània: se’m fa difícil de creure que no farà res per evitar una possible expulsió de la UE si Catalunya esdevé independent.\nEspanya, d’altra banda, és un país rescatat, desacreditat i fracassat, exemple de moltes de les pitjors pràctiques i polítiques de la UE. Llegiu per exemple l’article del professor madrileny Ignacio Molina publicat al març d’aquest any a l’Instituto Elcano de Madrid (dependent del govern espanyol) sobre la decadència i els errors clamorosos d’Espanya a Europa des del 2000 ençà: Espanya perd totes les cadires importants que ocupava perquè menteix en les seves estadístiques públiques i ja acompanya Bulgària i Grècia a la cua de països influents de la UE. I així aquest any, per exemple, al Parlament Europeu els diputats espanyols de PP i PSOE es queden molt sovint sols i han perdut gloriosament votacions sobre la patent única europea, el reconeixement de Kosovo, el corredor central ferroviari del Pirineu aragonès…\nCom va publicar ara fa un any The Economist, el diari més influent del món, sobre les possibilitats d’un veto espanyol a una Escòcia independent, tot mirant de reüll a Catalunya, “una Espanya arruïnada i cada cop més dependent del diner del BCE no podrà vetar res”.\nA la UE el lideratge no el dóna la dimensió sinó les bones pràctiques que els altres poden imitar. A Europa volen països que funcionin i cada cop hi ha menys paciència i comprensió pels països on els problemes afloren per totes bandes: atur desbocat, manca de seguretat jurídica, hostilitat depredadora contra els inversors, fracàs escolar, infraestructures arruïnades, bunyols energètics,… la recent pèrdua dels Jocs Olímpics de Madrid, caiguda en primera ronda davant d’Istanbul, demostra fins a quin punt la Marca Espanya està avui desacreditada al món.\nA Estrasburg dijous passat els diputats espanyols em miraven amb una altra cara, una cara ben diferent de la condescendència habitual: estupor, incredulitat, astorament, sorpresa… si l’Estat espanyol no ofereix aviat una reforma creïble fortament federalitzant a Catalunya, tal com demanen els editorials dels mitjans més influents del món (Financial Times, per exemple), el xoc de trens està servit. Aquesta possibilitat, però, em sembla molt difícil per no dir impossible, en el context del proper cicle electoral que s’acosta (2014 europees i 2015 municipals al març): no em puc imaginar el PP anant-hi fent concessions als catalans!\nEn qualsevol cas cal que els catalans ens mantinguem tranquils, serens, sobretot festius i pacífics, sabent fer pinya quan calgui i anant junts cadascú des de la seva posició quan convingui… Keep calm, celebrem l’èxit de la Via Catalana i endavant!\nThis entry was posted in Catalunya, General, Independència on 26 setembre 2013 by eqc.\nen Martí Anglada és un “home dels de sempre” a TV3. És de les persones amb més criteri a l’hora d’analitzar la política internacional. L’experiència l’ha forjat tombant com una baldufa. Potser us ve present allò de “Martí Anglada, TV3, Brussel·les” o també “Martí Anglada, TV3, Washington”. En aquestes dues corresponsalies s’hi va passar una pila d’anys. No és, per tant, qualsevol persona a l’hora de parlar d’una qüestió cabdal: Quina serà la reacció europea quan el nostre país esdevingui un estat sobirà?\nL’entrevista me la va recomanar en Vicent Garrido, un home atent a tot el que es cou i bull a casa nostra. Després de llegir-la he pensat que, potser, us interessaria conèixer-ne el contingut. Aporta un punt de vista fins ara no gaire exposat: en una situació d’independència de Catalunya serà l’Estat espanyol, i no pas nosaltres, qui tindrà problemes. El govern de l’Estat se’n guarda prou de plantejar al cas així, és clar; de moment ho acaben tot amb el discurs de la por. A veure-les venir.\n“Si Catalunya s’independitza, Espanya haurà de sortir de l’euro”\nMartí Anglada afirma que “la independència té efectes benèfics per a tot Europa”\nMartí Anglada, periodista expert en política internacional, acaba de publicar Quatre Vies per a la independència un llibre que, segons ell, és una “recepta com les de cuina” sobre els processos d’independència d’Estònia, Letònia, Eslovàquia i Eslovènia.\n-Acaba d’arribar d’Alemanya. Realment els fa por el futur d’Espanya sense Catalunya?\nA Alemanya, França i al conjunt d’Europa, la gent està preocupada per la viabilitat d’Espanya sense Catalunya. No ens hem d’enganyar. L’únic que ens vol fer creure que es preocupa per la viabilitat de Catalunya és el Govern de Madrid, però està sol en això. A Europa ningú no es preocupa per la viabilitat de Catalunya. Som set milions d’habitants amb un PIB per sobre de la mitjana europea, no hi ha cap problema.\n-Els preocupa Espanya aleshores?\n-Què li diuen a Europa del procés?\nA Alemanya i França ho he comentat molt. Ells veuen que, per una banda, si Catalunya se’n va està en perill el deute públic espanyol, que ja ho està ara, però encara més si hi ha la independència. Però en canvi, també reconeixen que hi ha un cas com de parasitisme que és que Espanya enganxada a Catalunya i tirant de la veta catalana no es reforma mai. Sap greu dir-ho però és així. Hi ha una sèrie de castes, de l’oligarquia administrativa de Madrid que mai no es reformen. Hi ha una oligarquia econòmica que inclús va portar-nos a la Guerra civil. A l’Estat espanyol hi ha una al·lèrgia enorme a les reformes. Des del segle XIX s’han creat unes capes d’inutilitat i d’ineficàcia administrativa tan grans, de desgavell territorial i això demostra que mai no ha estat un país intel·ligent. Recordi que Espanya ha tret més diners del Fons de Cohesió, és a dir de Catalunya que de la Unió Europea. Sap per què a Madrid no es queixen?\n-Ells no es queixen.\nÉs clar que no es queixen, perquè mai no els han tocat el “voraviu”. Sempre han tapat el dèficit del finançament amb altres fons o ara amb deute. Potser que a Espanya se’n comencin a assabentar d’això. És hora d’adonar-se que Europa demana reformes a crits i que mentre hi hagi Catalunya per tirar de la veta, no hi haurà reformes. Si s’hi fixa és un cercle pervers.\n-Els europeus simpatitzen amb el moviment català?\nAlguns, no tots. Simpatitzen per la forma democràtica, pacífica, enraonada i europea amb què s’està tirant endavant. Els espanta el problema del deute però, d’altra banda, reconeixen que l’Espanya que coneixem o se sacseja o no hi ha qui la reformi, no és reformarà mai, és endogàmica. Per a què serveixen els registres de la propietat?\n-Hi ha molts canvis que es podrien fer...\n–Estan a favor de la independència a Europa?\n-Veu Catalunya independent després de tot això que m’explica?\n-Pregunta obligada, doncs. L’hi faria il·lusió?\nSí, és clar que me’n faria. Crec que seria bo a llarg termini pels espanyols. Recordi quan van perdre Cuba i Filipines, seria una altra sacsejada i això els faria reaccionar i molts dels que ara són establishment haurien de deixar de ser-ho perquè l’establishment que estem patint de l’Administració espanyola és penós. Això ho pateix molta gent, també els andalusos, encara que no vulguin admetre-ho. Acabar amb el parasitisme de Catalunya és una cosa necessària per les dues bandes.\n-Espanya no ho veu així…\n-Al llibre analitza els processos d’independència d’Estònia, Letònia, Eslovènia i Eslovàquia i com els ha anat després. Catalunya ha de tirar endavant el procés tenint present com han actuat aquests països?\n-Quins errors han comès que no hauria de repetir Catalunya?\n-En tots els processos menys a Eslovàquia hi ha moments de sang. En tots els processos hi ha situacions límits?\nLa “guerra dels 10 dies”, com així l’anomenen, i que en va durar vuit va passar a Eslovènia. És l’únic que parla del terme guerra. Hi va haver disset morts. Als altres hi va haver aldarulls, com en el cas de Letònia. Des d’un punt de vista pacífic prou bé ho han fet tots quatre. Malgrat que tots quatre han acabat amb èxit perquè han assolit la independència, no a tots els va igual de bé després. No hi ha cap història dels quatre que sigui una història de fracàs però alguns han pres decisions que els han anat millor que a d’altres.\n-Ha de ser un procés ràpid?\nHi ha un cert tempo d’un, dos, tres anys des de que el procés és seriosament sobiranista fins que culmina. Hi ha quatre coses que s’han de tenir: un parlament, una policia pròpia, uns mitjans de comunicació propis i un sistema de recaptació d’impostos que funcioni; això és l’únic que tenim a mitges, per poder funcionar des del primer dia. Aquestes estructures s’han de tenir i, després, també són necessàries majories àmplies.\n-Què vol dir “àmplies” per a vostè?\n–També s’han de tenir amics internacionalment?\n-Però Catalunya en té pel que diu.\n-Ara és el moment?\n–El Govern sap cap on tira?\n–A Eslovàquia no hi va haver referèndum, els dos es volien separar. Catalunya sembla que ho té difícil per arribar a aquesta situació.\n–La ruptura entre Catalunya i Espanya es produirà si es fan prevaler les lleis en l’àmbit català per sobre les espanyoles?\n-Els mitjans de comunicació seran clau en el procés?\n–Vol dir que tothom ha de ser independent pel tema econòmic només?\nThis entry was posted in Catalunya, Independència and tagged Catalunya, Independència on 24 setembre 2013 by eqc.\nNi distàncies, ni fronteres!\nNi les distàncies,\nni les fronteres,\nres no pot aturar la voluntat d’un poble.\nUn poble que estima la seva terra i la seva gent.\nUn poble ple de civisme.\nUn poble capaç d’aconseguir allò que es proposi.\nThis entry was posted in Catalunya, Independència, Via Catalana and tagged Catalunya, Independència, Via catalana on 16 setembre 2013 by eqc.\nEls catalans, iguals que tants i tants\nhabitualment llegeixo les Editorials de Vilaweb. El seu Director, en Vicent Partal, sempre m’ha semblat un home intel·ligent i, sobretot, ponderat i prudent. Ja m’ho semblava a l’inici de Catalunya ràdio quan feia un programa dedicat a les noves tecnologies. Sovint, me les llegeixo dues vegades perquè m’agraden. Sap veure coses on a mi se m’escapen, me’n guardo moltes per rellegir-les.\nUna de les que vaig desar va ser la del dia 21 de juny (el dia dels solstici d’estiu). Em va agradar particularment perquè feia una anàlisi fina sobre els resultats de l’enquesta del CEO que s’acabava de publicar. A veure si us agrada?\nVa ser una coincidència, però per aquells dies em va caure a les mans un document (ppt) d’allò més interessant. S’hi registren les “independències” esdevingudes a la vella Europa en el darrer segle. Em va agradar molt perquè posa, també, mesura, realitat i ponderació al damunt d’una qüestió – la independència catalana- sobre la què es diuen moltes animalades. La majoria de l’Ebre enllà, però algunes també des d’aquí mateix.\nEls catalans, com no podia ser d’altra manera, som com tants i tants d’altres. Ni més ni menys, igualets.\nMireu, mireu, quina colla.\nTres detalls sobre l’enquesta del CEO\nL’enquesta del CEO d’ahir va contribuir a validar això que sembla que són les grans tendències de futur de la política catalana, ja apuntades en enquestes anteriors. Tendències que em diuen que revalidaran enquestes posteriors. I crec que hi ha tres elements clau, sobre els quals m’agradaria cridar l’atenció.\nEn primer lloc, es destaca l’avenç consistent i imparable del sobiranisme, que ja supera folgadament els dos terços de la cambra. Això és un fet insòlit a Europa, on les independències s’han aconseguit sempre amb majories molt exigües. Els resultats de l’enquesta projectats en el referèndum arriben a atènyer xifres de setanta a trenta a favor de la independència, absolutament inusitades en el context europeu i, per tant, molt importants. Fa mesos que avise que la força de l’independentisme català no té comparació amb tot allò que ha passat fins ara a Europa. I això sembla més clar de dia en dia.\nEn segon lloc, és lògic que cride l’atenció el fet que ERC esdevinga la primera força política del país. Sobre això crec que hi ha dos apunts a fer. Primer, que és indiscutible que ERC ho fa molt bé. Que ha sabut trobar el to de serenitat i lleialtat al país, en aquest moment particularment clau, que ha connectat amb els electors. Però també, en segon terme, crec que cal advertir que el president Mas és imprescindible ara mateix. Si CiU afluixàs o es despenjàs del procés sobiranista tots tindríem un problema gros. De manera que de l’equilibri entre aquestes dues forces depèn bona part de l’èxit del projecte.\nDe moment crec que podem estar tranquils, gràcies a la maduresa de les reaccions de tots dos grups. I, fins i tot anant més enllà, em pregunte fins a quin punt Mas i Junqueras no prefiguren la que serà la força central de la política catalana post-independència, allà on les actuals CiU i ERC deixaran de tenir bona part del sentit que tenen ara. Només és una hipòtesi…\nFinalment, he vist que hi ha qui es posa nerviós amb l’ascens, controlat, de Ciutadans. A mi no em sembla gens estrany. Si no pugen ara que la independència és a la porta, quan voleu que pugen? I, a més, l’ascens de Ciutadans, a costa del PP, és una noticia excel·lent, car Ciutadans és un partit nacional català (mal que els pese a ells) i amb la pressió que fan arraconen els partits espanyols a Catalunya a la dimensió més mínima, cosa que és un factor històric que no hauríem de deixar passar per alt. Perquè és, també, enormement significatiu.\nNous estats d’Europa PPS\nThis entry was posted in Catalunya, General, Independència and tagged Catalunya, Independència on 21 agost 2013 by eqc.\nJa ho van dir, i va bé recordar-ho ara!\npotser ja us va arribar i tot. A mi em va agradar. Un bon amic de Reus, el Jaume Biosca, pintor de parets de pols delicat, especialitzat en restauracions d’edificis, em va fer arribar ja fa dies aquest recull de sentències” en relació a Catalunya i als catalans. La majoria ja les coneixia però mai les havia pogut llegir seguides, la veritat. Per això em va agradar i li’n dono les gràcies des d’aquí.\nUs poso la llista perquè siguem conscients tots plegats, si encara no ho érem prou, que aquesta mania dels catalans de ser lliures ens ve de lluny, no és pas una invenció dels polítics actuals tal i com es divulga per la majoria de mitjans de comunicació de l’estat. No es tracta de cap adoctrinament, no senyors. Això ens ve de lluny, vet-ho aquí.\nPersonalment em quedo amb la més lacònica si voleu, la del mestre Casals: la llibertat no és negociable.\nVós amb quina?\nPau Claris ( 94è President de la Generalitat de Catalunya / 1638 – 1641)\nHeus ací Catalunya, esclava d’insolents. Què és el que us manca, catalans, si no és la voluntat?\nAntoni Gaudí (Arquitecte nat a Reus o Riudoms el 25 de juny de 1852 i mort a Barcelona, 10 de juny de 1926)\nFrancesc Macià (122è President de la Generalitat de Catalunya 1859 – 1933)\nEl seny, si no va acompanyat d’una ferma voluntat de combat, només serveix per tapar covardies!!!!\nEnric Prat de la Riba (President de la Mancomunitat de diputacions catalanes 1870 – 1917)\nQuan a una nacionalitat se li desperta la consciència que ho és, treballa de seguida per produir un Estat\nPau Casals (Violoncel·lista, compositor i director 1876 – 1973)\nAntoni Rovira i Virgili (Periodista, escriptor i polític. 4t President del Parlament 1882 – 1949)\nNo es tracta que els polítics de Madrid ens governin bé, es tracta que deixin de governar-nos\nFrancesc Pujols (Escriptor i filòsof 1882 – 1962)\nJoan Salvat-Papasseit (Escriptor i poeta 1894 – 1924)\nJosep Armengou (Escriptor, músic i eclesiàstic 1910 – 1976)\nCom volem que els altres ens reconeguin una responsabilitat nacional, si nosaltres obrem com si no en tinguéssim?\nJoan Sales (Escriptor, poeta i editor 1912 – 1983)\nEls catalans portem tres-cents anys fent l’imbècil. Això vol dir que no és que haguem de deixar de ser catalans, el que hem de fer és deixar de fer l’imbècil\nJosep Pallach (Mestre, pedagog i polític 1920 – 1977)\nCap ciutadà no és lliure, si el poble no n’és\nThis entry was posted in Catalunya, Independència and tagged Catalunya, Cites independència, Independència on 23 juny 2013 by eqc.\nGuia pràctica de la cadena humana\nen primer lloc, enhorabona per haver arribat a final de curs (lectiu) sense prendre mal, espero. Ara, per tant, ja serà més permeable a altra tipus d’informacions, no? Quan estiguin a punt de tornar els alumnes, el curs vinent, tot just farà hores de la cadena humana que es l’Assemblea Nacional de Catalunya prepara per la diada nacional de casa nostra. Pel que sembla, diuen que “la cosa” es computarà a una hora simbòlica: les 17:14.\nCom sabeu, l’experiència de les cadenes humanes per reclamar la llibertat dels pobles té un referent molt potent a les repúbliques bàltiques quan s’estaven desempallegant de l’imperi soviètic.No sé a vós, però a mi, des del primer dia que ho vaig saber, se’m van obrir un seguit de preguntes relacionades amb la complexitat logística d’una iniciativa com aquesta. Bé, doncs, tot just ahir a Vilaweb es va publicar una primera “GUIA” de la cadena humana. Interessant per començar a fer boca.\nGuia pràctica de la cadena humana convocada per a l’Onze de Setembre\nPoden caldre entre 250.000 i 280.000 participants per a cobrir tot el recorregut\nLa cadena humana per la independència, que l’Onze de Setembre enllaçarà el Pertús (Vallespir) amb Alcanar (Montsià), és un envit organitzatiu de primer ordre. L’Assemblea Nacional Catalana treballa sense descans per facilitar-hi la participació de centenars de milers de catalans. Un dels organitzadors de la iniciativa, Ferran Civit, ho explica així: “Si bé l’any passat l’objectiu era mobilitzar aquella majoria que dibuixaven les enquestes per forçar els polítics a fer passes endavant, enguany la Via Catalana necessita que tot el poble de Catalunya surti al carrer per fer un salt endavant fins a tocar de la independència.”\nQuanta gent cal per a fer tot el recorregut?\nEl càlcul de participants que hagi fet l’ANC per cobrir tot el recorregut de la Via Catalana és una incògnita, a hores d’ara. Però sí que sabem que la distància que es pretén cobrir és d’uns 400 quilòmetres. A la cadena hi participaran nens, adults i gent gran, que tenen una llargada de braços variable. Es pot comptar, de mitjana, 1,5 metres per participant. Així doncs, per a abastar els 400 quilòmetres caldrien entre 250.000 participants i 280.000. Ara, els organitzadors avisen que la cadena humana pot tenir més d’una filera i, en alguns trams urbans, es compta que hi haurà aglomeracions.\nPer participar en la cadena cal inscriure-s’hi?\nL’organització ha dividit tot el recorregut de la Via Catalana en trams. L’objectiu és que la cadena sigui completa i no quedin sectors sense prou individus per a enllaçar amb els contigus. Així doncs, l’organització ha de poder saber en quins trams es col·locarà la gent a fi d’omplir i equilibrar els espais. La inscripció s’obrirà aviat i caldrà omplir un formulari. Prèviament, cada voluntari haurà de donar el seu codi postal i se li oferirà d’apuntar-se als trams que quedin més a prop de casa seva o més ben comunicats.\nCom es podrà arribar al tram assignat?\nEn el moment de fer la inscripció, el voluntari sabrà quins són els trams on encara hi ha places per omplir, i rebrà informació pràctica de com arribar al lloc a temps i estalviar-se embussos. Òbviament, no s’impedirà que la gent baixi al carrer i participi en el recorregut, independentment de si s’hi ha inscrit o no. Però l’organització remarca que la importància de l’acció està a omplir tot el recorregut.\nEs poden fer inscripcions de grups?\nEn un formulari d’inscripció s’hi podran apuntar fins a cinc persones per poder anar junts a la cadena. Si el grup és més nombrós, caldrà omplir diversos formularis apuntant-hi grups de cinc cada vegada. Les entitats i col·lectius podran posar-se en contacte amb l’assemblea local més propera per inscriure-s’hi com a grup.\nA quina hora es farà la cadena humana?\nL’acció es farà simbòlicament a les 17.14 de l’Onze de Setembre. Però per poder-la tenir a punt, caldrà mobilitzar-se i ser al lloc més d’hora. Aquesta informació de detall encara no se sap, però els trams per on passarà la Via Catalana quedaran tancats dues hores abans de començar l’acció.\nQuè en farà, l’ANC, de les dades d’inscripció?\nL’ANC és un moviment cívic de base amb un objectiu finalista: la independència. Per tant, un cop aconseguida la independència es dissoldrà i eliminarà els bancs de dades. Aquesta informació no serà mai traspassada a una empresa ni tindrà fins mercantils ni partidistes, i en tot moment es podrà demanar que sigui rectificada o eliminada.\nThis entry was posted in Catalunya, Independència and tagged cadena humana, Independència on 23 juny 2013 by eqc.\nNo sempre el més bo és el més consumit, no?\na la vida, sovint, passa que les coses millors no són les més demanades, les més vistes, les més consumides, no? De jovenet anava al Cine Club del Centre de Lectura de Reus cada divendres a la nit. No sempre, però sí de tant en tant, hi feien pel·lícules realment bones, a parer meu, és clar. Sempre em preguntava perquè no es feien en els canals comercials, ara ja ho entenc. Encara avui, però a les sales comercials, sovint estem sols en una sala de cinema (la setmana passada sense anar més lluny em va passar). No us ha passat mai? La sensació és ben estranya. Suposo que deu ser a causa de les “quotes” de procedència que assenyala, amb bon criteri, la Unió Europea. Altrament, estaríem encara més envaïts de productes de les grans multinacionals.\nAquest mateix fenomen es dóna amb la resta de les arts, la pintura, l’escultura, la fotografia, l’arquitectura, la música, etc. Amb la literatura, els que hi entenen, sento que diuen el mateix: poques vegades una bona obra obté un volum de vendes destacable.\nProbablement, però, a l’àmbit on s’observa més aquesta contradicció es al món de la televisió, no? De vegades em pregunto perquè uns programes infames, de vegades delictius i tot, aconsegueixen que tanta gent se’ls miri i segueixi, setmana rere setmana.\nEn el cas de les arts, què voleu que us digui no ho trobo tan greu. És una problema de culturització social que, a poc a poc, es va elevant. En el cas de la televisió, però, penso que és molt més greu perquè aquest mitjà, ara per ara, té una força immensa en la configuració “d’opinió pública! Moltes persones s’acaben apuntant a una determinada interpretació d’uns fets només perquè ho han sentit dir a la televisió. Entre els infants i els joves aquest fenomen resulta encara més extens i preocupant.\nDic tot això perquè ja fa temps que amb motiu de la voluntat del poble català de decidir el seu futur són molts els tertulians de les cadenes estatals que dia a dia van sembrant falsetats i generant crispació perquè, saben, que és una bona estratègia per neutralitzar el creixement imparable d’aquest sentiment, d’aquest anhel de llibertat i democràcia. La majoria venen a dir que Catalunya, sola, no és viable. Molta gent s’ha empassat aquest ham.\nSort en tenim de persones com el Sr.Albert Pont. Empresari i escriptor català, especialitzat en dret internacional i relacions internacionals. El Sr. Pont va publicar fa pocs mesos un treball excel·lent “Delenda est Hispania”, una obra que explica que pot passar després de la independència de Catalunya. Si no l’heu llegit, de veritat, us el recomano i molt. El currículum de l’autor n’avalen el rigor i la seriositat en el tractament de les dades.\nFa pocs dies, el Sr. Víctor Alexandre a “El singulardigital” en va publicar una nota. També s’ho val.\nEi! A parer meu, és clar.\nM’agradaria, un cop més, que coincidíssim.\n“Hi ha una oligarquia espanyola i uns sectors renegats de la societat catalana que ens volen callats, submisos i complaents”\n“Delenda est Hispania” és un llibre de lectura obligada per a tot català que vulgui carregar-se d’arguments en favor d’un Estat independent per a Catalunya. Són arguments rigorosament documentats que, dividits en tretze apartats, ens parlen de la construcció de la idea d’Espanya, del bloqueig econòmic contra Catalunya, de la Catalunya en via morta, de les vies d’accés a la independència, de la Catalunya-Estat, de la dissolució de l’Estat espanyol i, entre altres qüestions, del reconeixement internacional de l’Estat català. Albert Pont, l’autor d’aquest llibre, que és especialista en Dret Internacional i vicepresident del Cercle Català de Negocis, ha fet una tasca impressionant –ho remarco: impressionant– que no s’ha vist recompensada mediàticament. Els grans mitjans estan tan ocupats promocionant els productes dels qui blasmen Catalunya, com ara Joaquin Sabina o Alfonso Guerra, que no tenen temps de donar el relleu que mereix a una autèntica obra mestra de l’assaig, com és “Delenda est Hispania”. Però el llibre existeix i eixampla la ment de qui el llegeix. Fem-ne un petit tast:\n•“La constitució de l’actual Estat espanyol es fonamenta en un acte il·lícit, un acte nul de ple dret. Ni aleshores ni ara, cap entitat sobirana tenia potestat per dissoldre la sobirania de cap altra entitat; menys encara si la seva sobirania era originària i plena com la del Principat de Catalunya i les de la resta d’identitats de la Corona catalanoaragonesa.”\n•“El federalisme, com a projecte polític, només es pot fonamentar en la mateixa naturalesa jurídica i en la igualtat sobirana de les entitats federades. Una ‘federació’ d’entitats de diferent naturalesa mai no podrà donar lloc a una entitat federal, sinó a una nova forma de dominació. Només establiria un nou marc de legitimació de la dominació d’uns pobles per uns altres.”\n•“Catalunya s’ha entestat a mantenir una actitud constructiva amb l’Estat espanyol. Un greu error. No es pot ser mai comprensiu ni autocompassiu amb qui ens intenta destruir. […] Espanya no percep la voluntat negociadora i la tradició pactista de Catalunya com a signe del nostre esperit constructiu, sinó com a signe de debilitat. […] L’animadversió sociològica envers Catalunya està perfectament instal·lada en la concepció identitària i en la cultura política dels espanyols. No necessiten un manament legal per imposar un criteri que comparteixen, ja que forma part de la seva idiosincràsia. Però no deixa de ser una manifestació de la pròpia malaltissa debilitat.”\n•“L’esforç que patim els catalans per l’embargament fiscal a què Espanya ens sotmet equival a dinou vegades el Pla Marshall que els Estats Units varen destinar per a la reconstrucció d’Europa després de la Segona Guerra Mundial, i és més de tres vegades superior al cost de la reunificació alemanya.”\n•“Espanya no és viable econòmicament, ni podrà fer front al seu propi deute, un cop hagi perdut l’aval de Catalunya. Davant la seva debilitat, Espanya serà objecte de l’atac d’uns mercats internacionals i d’uns creditors que no en tindran prou a repartir els seus actius. Són ells qui liquidaran Espanya, no pas nosaltres.”\n•“I mentre Espanya llença margarides als porcs, Catalunya espera, sempre espera… La docilitat d’alguns catalans és exasperant; la connivència i la complicitat d’altres, una traïció. No hi ha justificació ideològica possible.”\n•“Espanya s’està preparant per sobreviure a la nostra independència, ja que, en principi, només l’adopció d’una forma d’organització territorial del poder pròpia d’un Estat integral pot evitar la seva dissolució i la desaparició de la Corona espanyola. I ho està fent al preu de posar en perill la viabilitat no solament de tota l’economia espanyola, sinó també del sistema monetari europeu i la continuïtat del projecte polític de la Unió Europea.”\n•“Els referèndums sobre la secessió i l’annexió de territoris, o la unificació d’Estats, només es poden convocar dins dels límits dels territoris en qüestió. Mai no es convoquen en el territori de tot l’Estat predecessor. Això podria ser considerat com una mesura de compulsió política, que el Dret Internacional no permet.”\n•“La Generalitat ha d’abandonar el victimisme autocompassiu de sempre i ha d’aprendre a LIDERAR. Ha d’establir els mecanismes per fer aflorar d’una vegada per totes el FEIXISME que impregna la societat espanyola i que tan hàbilment s’ha instal·lat en l’entramat institucional de l’Estat i els seus poders fàctics, però també en la nostra societat. Amb la seva actitud provocadora, Catalunya ha d’aconseguir que les autoritats civils espanyoles perdin el control sobre les autoritats militars de l’Estat, i sigui l’exaltació del mateix fanatisme espanyolista qui faci sortir els militars al carrer.”\n•“Ningú no ens farà fora de cap organisme internacional, menys encara de la Unió Europea. Simplement haurem de formalitzar la nostra adhesió com a membre de ple dret, en lloc de ser-ho com a part de la delegació espanyola. Les exportacions de les 934 empreses alemanyes, les 762 empreses franceses i les 490 empreses nord-americanes que recentment han invertit en el nostre territori depenen del reconeixement internacional del nostre Estat.”\n“Delenda est Hispania”, d’Albert Pont, és un antídot contra el missatge demagog, pusil·lànime i immobilista que els grans altaveus mediàtics propaguen dia rere dia amb la intenció d’emmanillar-nos mentalment. Hi ha una oligarquia espanyola i uns sectors renegats de la societat catalana que ens volen callats, submisos i complaents –perquè tots els seus beneficis, absolutament tots, individuals o de classe, estan fonamentats en la subordinació de Catalunya a Espanya–, i aquest llibre els desemmascara de dalt a baix sense pietat. Llegir-lo, per tant, és prendre’s una exquisida, urgent i vivificant contrametzina.\nThis entry was posted in Catalunya, Independència and tagged Catalunya, Delenda est hispania, Independència on 10 juny 2013 by eqc.


Les novetats de Brau Edicions per aquest Sant Jordi - Empordà\nLes novetats de Brau Edicions per aquest Sant Jordi\nNovel·la, poesia, assaig i natura d'autors propers i reconeguts són algunes de les propostes\nCRISTINA VILÀ 22.04.2017 | 17:49\nPortada d´Artemisia d´Anglada BRAU EDICIONS\nPortada d´Artemisia d´Anglada\nBrau Edicions és, sens dubte, l'editorial degana de la comarca. Per aquest Sant Jordi, arriba carregada de novetats dins tots els gèneres literaris.\nElements de la casa tradicional de Ramon Ripoll\nEntendre la casa tradicional catalana més enllà del seu vessant funcional com un espai que ajuda les persones que l´habiten a millorar, progressar i viure en benestar. Aquesta mirada humanista vertebra 'Elements de la casa tradicional' de l´arquitecte i doctor per la Universitat Politècnica de Catalunya, Ramon Ripoll Masferrer. Publicat dins la magnífica col·lecció «Eines i feines», el llibre ajuda a fer una lectura aprofundida d´aquests habitatges, més enllà dels seus valors arquitectònics i el seu vincle indestriable amb la terra de la qual, a més, es nodreix.\nVia Fora! de Mariona Masferrer\nAutora de les novel·les 'El fil d´Ariadna', 'El cosí de Cuba', 'Màxima', 'A punt de neu', 'Cartes a destemps' i 'Origen Tambakund'a, Mariona Masferrer (Barcelona, 1953) ara s´endinsa en el passat català fent un salt al segle XIV, temps de les lluites dels remences per abolir els mals usos. 'Via Fora! Joan Pagès, síndic remença, 1431-1502' és la història d´amor d´en Joan Pagès, un home inscrit en el llibre del sindicat i implicat en la lluita. En la joventut el va guiar la passió, i en la maduresa, la reflexió, però sempre des d´un principi de justícia i de dignitat que mai el va abandonar, malgrat reconèixer que algunes coses no eren exactament com ell les havia imaginat.\nFauna i Flora dels Pirineus de David Guixé i Toni Llobet\nAquesta guia d´observació de la flora i la fauna dels Pirineus està pensada per a tots els públics. És una obra rigorosa, divulgativa, pràctica i assequible. Il·lustrada amb més de 900 espècies, des de les més comunes fins a les més singulars. Un bon regal.\nArtemísia de Maria Àngels Anglada\nAquesta història d´amor a l´illa grega de Mitilene entre un violinista català i una jove atenesa torna a reeditar-se amb una edició preciosa que inclou una introducció de l´hel·lenista Eusebi Ayensa. Una oportunitat fantàstica per acostar-se a l´obra d´Anglada, sempre vigent.\nAuca de mi mateix de Carles Fages de Climent\nEl filòleg i poeta figuerenc Jordi Pla, bon coneixedor de l´obra de Carles Fages de Climent, ha tingut cura d´aquesta exquisida crònica poètica sobre l´experiència vital d´un dels escriptors i poetes empordanesos més reconeguts del segle XX.\nLes libèl·lules de Catalunya del Grup d'Estudi dels Odonats de Catalunya\nFruit de deu anys de treball de camp, aquest llibre és un recull exhaustiu de la informació existent sobre les libèl·lules de Catalunya. Conté una introducció a la biologia del grup i setanta fitxes de les espècies catalogades. És, sens dubte, un important recurs de recerca.\nNo anem sobrats de bona gent de Pere Maruny\nUna jove punk de passat radical, reconvertida en mare de família, s´enfronta a un sistema corrupte quan veu el seu company amenaçat des de les clavegueres de l´Estat. Situada a la Catalunya actual, fa una immersió als soterranis del poder i a aquells que s´hi enfronten.


Intervenen l’euro de la loteria de l’associació Nadia Nerea | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEls mossos d’esquadra han intervingut l’euro del donatiu de la loteria de Nadal de l’associació Nadia Nerea contra la tricotiodistròfia per ordre del magistrat del jutjat número 1 de la Seu d’Urgell. Les participacions són de cinc euros, dels quals se’n destinava un a la fundació que tenien els pares de la menor, que estan acusats d’un delicte d’estafa per recaptar fons per a la malaltia de la nena i no destinar els diners a la cura.\nD’altra banda, el jutge ha adoptat mesures per protegir i preservar la intimitat de Nadia Nerea en tot l’afer i ha alertat que s’imposarà multes o fins i tot es prendran mesures penals sobre l’advocat dels pares i els funcionaris que intervinguin en la investigació o instrucció i en revelin dades.\nEls mossos d’esquadra han volgut deixar clar, pel que fa a la intervenció de l’euro del donatiu, que no afecta en cas que la participació resulti premiada en el sorteig de dijous,\n22 de desembre, ja que la persona que n’hagi comprat ha jugat uns diners que són els que es destinen a la loteria. La Fundació Nadia Nerea contra la tricotiodistròfia havia fet loteria de Nadal, que es venia a l’administració d’Oliana amb el número 73988.\nPel que fa a les mesures de protecció de la menor, el jutge de la Seu d’Urgell les ha pres després que també l’hi hagi demanat la fiscalia recordant que la nena és una víctima després d’aparèixer un pòster a casa seva on hi diu “No et moriràs”. Concretament, el magistrat adverteix en l’auto del “deure de secret” sobre les informacions que puguin revelar l’advocat dels pares, Fernando Blanco i Marga Garau.\nEl magistrat considera que Nadia hauria arribat a la condició de víctima tant pel fet que no hauria rebut els tractaments que la seva malaltia requereix com per la seva constant exposició pública als mitjans de comunicació per al lucre dels investigats.\nEl pare de Nadia Nerea continuarà en presó provisional acusat d’estafa\nDos morts i un ferit crític en una allau a la Vall de Conangle, a l’Aran


Perdrem el tren? - Diari de Girona\nEls retards habituals en l’arribada del tren ara també afecten els combois d’alta velocitat. | MARC MARTÍ\nU nes vagues mig salvatges protagonitzades per un col·lectiu de maquinistes que varen decidir no acatar els serveis mínims va provocar fa uns dies un considerable caos a tot el sistema de rodalies, particularment a l’àrea urbana de Barcelona, però també en la línia que uneix la Ciutat Comtal amb Girona i Figueres. Naturalment, el govern de la Generalitat ja es va afanyar a culpar al «sospitós habitual» Madrid de l’enrenou, però no va explicar per què va decretar un 85% de serveis mínims quan habitualment és del 40% en hores punta i del 20% la resta del dia si les vagues afecten el servei de Metro. Era una provocació perquè sabia perfectament que aquella era una protesta gremial, però no laboral degut a la resistència dels conductors a una renovació de la plantilla? Aquell col·lapse es va produir a primers d’octubre, però evidentment no va ser el primer ni tampoc serà el darrer. Els usuaris ja estan avesats a les alteracions constants d’un servei ferroviari que, en paraules de l’exalcalde de Ripoll Pere Jordi Piella, «actua amb els mateixos paràmetres de fa molts anys amb una política d’anar tirant i tapar forats».\nI tot això passa just quan hi ha un clam ciutadà per incentivar l’ús del sector públic en els temes de mobilitat i, en aquest sentit, l’opció del tren com a mitjà de transport és el més evident, ecològic i àdhuc sostenible. No és cap casualitat que en poc temps s’hagin presentat dues propostes de nous trens que aposten per aglutinar consensos territorials per a uns projectes que podrien aspirar als ajuts econòmics provinents de fons europeus. Un d’ells planteja la possibilitat de connectar la Costa Brava amb l’interior fins a l’estació de Girona i l’altre que segueix la mateixa pauta d’inversió ferroviària, però en aquest cas per afavorir l’àrea del Pirineu gironí fins a connectar-lo amb Andorra. Així mateix, després que el govern de l’Estat hagués decidit descartar l’ampliació de l’aeroport d’El Prat en constatar que la Generalitat s’oposava a la milionària inversió, s’ha tornat a insistir amb força sobre la necessitat d’avançar en la connexió de l’aeroport Girona-Costa Brava de tal manera que un enllaç d’alta velocitat ferroviària amb Barcelona esdevingués una mena de substitució del pla fracassat. No serà fàcil, però ja és molt que s’intenti aquesta via que serviria per consolidar l’opció gironina.\nQuè està fallant? Segurament la qüestió d’una recurrent manca d’inversions hi tingui quelcom a veure, però no ho explica tot. La reducció de combois i d’unitats aprofitant que la pandèmia passava per aquí (d’una circulació de 19 trens entre Figueres i Barcelona s’ha passat a 9) no incideix directament en un mal servei? Per què els trens no van a l’hora? El problema de l’incompliment dels horaris és una realitat que s’arrossega des de fa anys sense que ni Renfe ni la Generalitat hi posin remei. I si els retards sempre havien estat un mal endèmic dels Regionals i Mitja Distància, resulta que ara també soler afectar el servei d’alta velocitat. Efectivament, usuaris habituals de l’AVANT que es desplacen a Barcelona m’expliquen que l’efectivitat horària ja no és la que era. Això sí, allò que es manté invariable és la manca d’informació davant qualsevol alteració de l’horari habitual. El tren arriba tard, però ningú ofereix cap mena d’explicació del perquè de l’anomalia i encara menys ofereix disculpes en nom de la companyia. La Renfe en estat pur.\nEl president Pere Aragonès ha reclamat per escrit al president espanyol Pedro Sánchez una proposta urgent per tal d’assegurar que el de Rodalies sigui un servei «regular, puntual, segur i fiable». Fa anys que els usuaris sentim la mateixa cantarella, però darrerament la reivindicació semblava aparcada perquè segons s’assegurava «la independència és a tocar i tot s’arreglarà». I aquesta, com tothom ara ja sap, ni hi és ni se l’espera. O sigui que millor concentrar-nos en allò que interessa de debò a la ciutadania, i posem els trens a l’hora!


Vols barats de Bilbao a Lanzarote des de 145 € a Iberia\tLa més oriental de les illes Canàries és una joia de la geologia. Els seus més de 100 volcans han deixat paisatges lunars i submarins imponents. Si agafes un dels nostres vols barats a Lanzarote trobaràs…\nVols barats Lanzarote Bilbao-Lanzarote\nVols barats de Bilbao a Lanzarote (ACE) des de 145 € de Bilbao a Lanzarote Bilbao-Lanzarote, Espanya Vols barats\nLloga un cotxe i guanya Avios Tria el teu hotel perfecte Tours i activitats Transfers Millor oferta trobada Bilbao - Lanzarote\nDel 17 de/d' Octubre al 24 de/d' Octubre\nConsulta l’oferta de vols de Bilbao a Lanzarote i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Bilbao a Lanzarote. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Bilbao a Lanzarote fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


Sergi Unanue | dimarts, 17 de gener del 2017, a les 07.40\nA les set de la tarda els equips d'emergència sortien a la recerca de persones que dormen al carrer per oferir-los allotjament i acompanyar-los a un centre d'acollida. Nou vehicles i 30 voluntaris i professionals que, durant la nit, han pentinat la ciutat. Aquest dispositiu de reforç s'emmarca en l'operació Fred en nivell 2 que ahir va activar l'Ajuntament per l'onada de fred siberià. Segons dades del maig del 2016, a Barcelona hi ha més de 900 sense llar, entre ells l'Isubah, que pernocta en un caixer i que pren mesures per aïllar-se de les baixes temperatures. "Cartón, más cartón, más cartón, más cartón. Hay que tapar-se, ponerse tres o cuatro pantalones, ponerse dos o tres jerseys, ponerse una chaqueta gordita." A les 10 de la nit no havia rebut la visita dels equips d'emergència, però mentre cercava material per abrigar-se, algú havia deixat provisions al caixer. "Han dejado la comida aquí pero no estábamos, estábamos buscando cartón por aquí y por allá. A la vuelta, cuando he vuelto, había una bolsa ahí de comida. Había croissants, había arroz, había garbanzos, había pescado, carne, yogurt..." L'Isubah assegura que, si els hagués vist, no hagués dubtat en marxar amb ells, mentre que d'altres haguéssin dit que no. "No, porque no me gusta. No quiero dormir en el albergue porque en el albergue la gente... no me gusta. Hay mucha gente mala, ladrones..." Passades les 12, els termòmetres ja marcaven cinc graus i l'ambient era cada cop més gèlid. Un equip de dues persones del Centre d'Urgències i Emergències Socials treballava als voltants de l'estació del Nord, un dels punts de la ciutat on hi pernocten més sense sostre. El procediment és el mateix en tots els casos: s'aproximen a la persona, li prenen algunes dades i li ofereixen allotjament. Si l'accepta, se l'emporten. Després de dos intents, finalment un jove, que descansava al Mercat del Fort Pienc amb altres companys, rep l'ajuda de bon grat. Recullen les seves pertinències, l'acompanyen al vehicle i el porten a un centre de la xarxa per proveir-lo d'aliment i escalfor. La feina, però, continua. Aquesta matinada de dimarts els equips d'emergència han estat actius fins les sis del matí.\nEl dispositiu de reforç s’emmarca en l’operació Fred en nivell 2 que aquest dilluns ha activat l’Ajuntament per les baixes temperatures. A les 19 h, sis equips es posaven en marxar per pentinar la ciutat durant tota la nit per oferir allotjament als sensesostre i acompanyar-los a un centre d’estades breus del CUESB. Segons dades del mes de maig del 2016, a Barcelona hi ha més de 900 persones que viuen al carrer.\nBTV ha pogut observar com treballen els equips. El procediment és el mateix en tots els casos: s’aproximen a la persona que pernocta al carrer, li agafen algunes dades i li ofereixen allotjament. Si l’accepta, se l’emporten a un centre de la xarxa per proveir-lo d’aliment i escalfor. Els equips d’emergència han estat actius fins ben entrat el matí, i així es mantindran fins que finalitzi l’onada de fred.\nA més dels 30 voluntaris i nou vehicles, el dispositiu també compta amb 12 educadors del Servei del SIS Medi Obert. En total, el pla d’acolliment nocturn de l’operació Fred disposa de 183 places, 108 al Servei d’Estades Breus i 75 del Centre d’Acolliment Nocturn d’Emergències, en funcionament durant tots els mesos d’hivern.\n— onada de fred — operació fred — sensesostre\nLes urgències hospitalàries es reforcen per l’onada de fred\nTerrícoles: EDI POU\nPetit incendi al Parc de Joan Miró


Sevoke Valley Residency Siliguri Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSishir Bhaduri Sarani, Khudirampally, Old Matigara, Siliguri, Índia, 734001 - Veure al mapa\nMés informació sobre Sevoke Valley Residency\nAl visitar Siliguri, vosté es sentirà com a casa a Sevoke Valley Residency, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Sevoke Valley Residency, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sevoke Valley Residency és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Siliguri.


Radiacions: Esperit crític i passió\nEsperit crític i passió\nDefensa de l’avantguardisme\nAutor: Lluís Montanyà\nEdició: Joan Herreros Senés\nEditorial: Acontravent, Barcelona, 2010\nÉs el tercer en discòrdia que signa el Manifest Groc (1928), l’incendiari document insígnia de l’avantguarda catalana. Queda per darrere de l’artista llorejat, Salvador Dalí, i del també escriptor Sebastià Gasch, amb més obra publicada. De Lluís Montanyà (Barcelona, 1903–Ginebra, 1985), en sabíem i n’havíem pogut llegir poca cosa. Un únic llibre del 1977, ara introbable, en recollia articles sobre el superrealisme. D’aquí l’enorme vàlua de Defensa de l’avantguardisme. A cura de Joan Herrero Senés, professor a la Universitat de Colorado, recull els millors articles de Montanyà. Aplega sobretot crítica literària, però també reflexions culturals, del 1926 al 1932, anys en què el crític està al rovell de l’ou del bullici creatiu a Catalunya, amb una batalla incessant en favor de l’avantguarda. Després es retira d’aquesta primera línia, per tornar, a partir del 1935, ja amb un rerefons ben diferent.\nUn esbós biogràfic precedeix l’antologia d’articles i dóna les claus per entendre aquest “personatge escàpol”, que, ja a ’exili, treballarà de traductor a les Nacions Unides. L’esbós deixa la gana oberta per saber-ne més coses encara. La crítica literària de Montanyà està tocada d’una radicalitat entusiàstica, tot contundència. En alguns moments, la seva prosa resulta enfarfegada, i això, a ulls d’avui, pot semblar restar-li un cert rigor. Junt, evidentment, amb el Manifest Groc i altres tres textos provocatius que firma amb Dalí i Gasch, reproduïts tots en el llibre, certs articles tenen voluntat de sacsejar, de dinamitar, de capgirar. En defensa, sempre, de l’avantguarda més puntera, de la modernitat més veloç i del “nou tipus d’home”, “nascut de la guerra” (la primera gran guerra) i lligat “al progrés de la màquina”.\nMontanyà està ben informat, al dia de la literatura d’aquí i d’altres llocs. Domina les lletres franceses –Baudelaire, Rimbaud, Mallarmé, Verlaine, Proust, Yourcenar i la colla de superrealistes els manega amb naturalitat–, admira García Lorca i és dels primers a l’Estat en parlar de l’Ulisses de Joyce. El llibre té un deix de document històric, amb falques pròpies del context. S’hi reflecteixen obres i debats de l’època, el sistema literari i artístic, la batalla global per la modernitat, amb les polèmiques socials corresponents, com la del jazz: “el jazz-band ha estat titllat d’immoral, per aquells que estan incapacitats per tenir dues idees alhora”.\nLes invectives desafiadores, algunes vegades, descol·loquen (unes notes per completar la informació no hi serien sobreres), però s’imposa l’interès de molts articles, com quan parla d’autors coetanis. També sobresurten les espurnes de visionari: la defensa d’Europa o les constatacions sobre el desassossec de l’individu i la “velocitat exhauridora” amb què es “precipiten les nostres vides". Montanyà és un esperit crític descordat. Tot i ser un ferm propulsor de l’avantguarda, quan cal, estira les orelles a Gide; és crític amb Pla, amb Puig i Ferrater (premi Creixells del 1929) i implacable amb els “indotats” i els “arribistes” que s’han apuntat a la moda de la modernitat. Un volcà intel·lectual exigent massa temps apagat.\n(Publicat al suplement de Cultura de l'Avui el dijous 3 de març de 2011)\nPublicat per Anna Ballbona a 0:24\nEtiquetes de comentaris: Crítica, Dietari de lectures, Montanyà


El Congrés de Govern Digital – Buisi Tools\nEl #governdigital Twitt a Twitt!\nDesprés de deixar unes setmanes de repòs “post-Congrés de Govern Digital” i aprofitant que ja tenim els vídeos de les ponències, al canal de YouTube, aquí trobareu un breu resum de com va esdevenir el congrés des del punt de vista de Buisi Tools.\nAprofitant el fil de la ponència que l’Elisabeth Udina i Jordi Castanyer, de la Diputació de Girona, van impartir el segon dia del congrés, us deixem aquest petit resum, fet amb els twitts dels nostres seguidors com a base.\nDia 25 de Gener de 2017, Congrés de Govern Digital, CCCB, 8:00h, Barcelona.\nEl Congrés obria les seves portes el 25 de Gener a les 8.00h al CCCB de Barcelona.\nL’equip de Buisi Tools no es va voler perdre la Ponència Magistral que es va donar en paral·lel a totes les sales habilitades del congrés.\nTot i alguns entrebancs en l’organització del congrés, tot estava a punt per la primera intervenció d’Elisabeth Udina en el Congrés de Govern Digital, aquesta primera de la mà d’Audifilm.\nLa ponència duia per títol: “Genesys i3 d’Audifilm: la plataforma tecnològica més avançada i escalable, per a un màxim rendiment del servei e-SET”\nEn aquesta ponència hi participaven: Joan Font, Director Gerent d’Audifilm, Marta Arderiu, Subdirectora de Tecnologia i Serveis de l’AOC, Meritxell Vargas, Secretària Municipal i Directora del desplegament de l’Administració Electrònica de l’Ajuntament de Viladecavalls, Carles Banús, Alcalde de l’Ajuntament de Tavèrnoles i Conseller Delegat de Comunicació i Noves Tecnologies del Consell Comarcal d’Osona i en Víctor Duque, Responsable d’Administració Electrònica de l’Ajuntament de Riudarenes.\nTots ells amb un ampli bagatge dins el món de l’administració local i l’administració electrònica.\nAquí trobareu el link de la seva ponència.\nDesprés d’assistir a altres ponències com a espectadors, l’equip de Buisi Tools es va retirar per preparar els últims detalls de la ponència del dia 26.\nDia 26 de Gener de 2017, Congrés de Govern Digital, CCCB, 9:00h, Barcelona.\nComença un nou dia de Congrés i la ponència és a primera hora del matí, aquesta vegada sí, de la mà de Buisi Tools.\nEl dia comença amb un twitt provocador per avivar encara més la gran expectació que des de feia setmanes s’estava creant a Twitter amb la campanya de promoció d’aquesta.\nLes respostes no es fan esperar i la @Funcionari_muni ens contesta la piulada.\nLa ponència es faria a la Sala Auditori, a les 9.45. 20 minuts abans de començar, ja hi havia una gran quantitat de gent fent cua a la porta, doncs dintre la sala s’estava acabant la ponència de primera hora del matí. Un cop finalitzada la ponència anterior, tots els assistents van poder entrar a la sala per omplir-la de gom a gom.\nComença la ponència i comença l’espectacle, tant a la sala del CCCB, com a les xarxes socials, que no es volien perdre detall.\nA continuació podreu veure una mostra d’algunes piulades que va generar la ponència, no són correlatius ni tampoc són tots els que es van originar.\nTambé hi va haver algun espectador solidari que va decidir retransmetre en streaming la ponència perquè ningú se la perdés per Periscope.\nAquí trobareu l’enllaç de la ponència, des de Buisi Tools volem agraïr a tots els assitents la seva implicació i el seu ressó a les xarxes socials, així com també els alojis rebuts.\nTambé a tots els que van col·laborar amb nosaltres, en especial a Jordi Castanyer, pilar indiscutible de la ponència.\nGràcies perquè mai deixeu de sorpendre’ns.\nElisabeth Udina, ponent oficial de la III Edició de: Humanos...13 Novembre, 2018 - 1:48 pm\nMetamorfosi digital a l’Ajuntament de Torelló5 Octubre, 2016 - 11:51 am\nBuisi Tools al Congrés de Govern Digital 2017 +100 ajuntaments e-SET


lpedreira90 | Els veÏns del C2\n9 Mai 2016 / lpedreira90\t/ Deixa un comentari\n9 Mai 2016 9 Mai 2016 / lpedreira90\t/ Deixa un comentari\nPreparats per endinsar-vos en un viatge que respon al nom de “ Vet aquí una Crònica”?\nAixí mateix amb alegria ens vam endinsar nosaltres!\nCada integrant del grup amb les seves idees però tots amb un mateix objectiu volíem realitzar el millor tutorial de caire lúdic mai vist a una activitat d’aquest estil. El nostre grup es va trencar les banyes per tal de duu a terme “ la creació”. L’objecte triat van ser les titelles les quals havien de donar forma a l’apartat anomenat: Altres normes.\nEn primer lloc, no sabíem com estructurar el muntatge de vídeo ja que ho havíem de fer de manera entenedora amb la finalitat que fos una guia de joc ben organitzada i fàcil d’entendre. Així doncs havíem de tenir en compte que el tutorial seria vist per persones que no coneixien la dinàmica de joc. En segon lloc, una vegada estructurat el muntatge vam començar a pensar com el podíem representar. Arran de l’organització van sorgir dubtes de qui ho faria, qui seria el narrador/a, qui doblaria les veus dels personatges, etc. Tot una presa de decisions que ens va fer riure molt.\nSeguidament vam començar a filmar el muntatge on vaig poder comprovar que tots/es tenim un costat infantil que de tant en tant hem de deixar veure i ens fa sentir vius.\nRecordo el dia com a especial perquè com sovint passa a les Jaume-classes experimentem una barreja de sensacions i aprenentatges on la principal consigna del dia es aprendre passant-ho bé.\nFinalment el producte del nostre esforç ens permetrà jugar en la cloenda del curs. No cal dir que em fa molta pena que s’acabi ja que és evident que a més de companys de grup i equip també ens hem fet amics.\nConeixes la Mar Mediterrània?\n11 Abril 2016 11 Abril 2016 / lpedreira90\t/ 2 comentaris\nMestres del món que us penseu que heu descobert els diferents racons dels vostres alumnes mitjançant el “feedback” realitzat a l’aula, també penseu que heu visitat tots els racons que la Mar Mediterrània us pot oferir?\nSom al segle XXI. La societat canvia i les necessitats del nostre alumnat també. Així mateix la pedagogia actual fomenta que cada alumne és important per les seves característiques individuals i a l’escola l’hem de fer sentir com a casa.\nQuina pedagogia més boja! Fer sentir els nens com a casa? L’escola no és un espai on els nens/es hagin d’educar-se en relació a les emocions ja que al centre els infants aprenen les matèries més importants com les matemàtiques, el català, el castellà, etc. Així doncs, tenint en compte l’enunciat anterior, el projecte Escolta’m no donaria resposta a les necessitats dels nens i les nenes, a través d’una vinculació educativa entre el tutor i l’alumne, dins la nova pedagogia tradicionalista i unidireccional seria una total pèrdua de temps.\nTanmateix hi ha professionals de l’educació que defensen que tutors i infants mantenen una comunicació constant durant tota la jornada atès que es produeix un “feedback” entre ambdues parts durant les activitats diàries que propicia la complicitat. I em sorgeix el següent dubte: Com anomeneu als d’espais de relació i comunicació entre tutor i infants per a desenvolupar l’empatia mútues? Retornar l’activitat corregida i escriure la nota al quadern?\nPerquè no anem més enllà? Reflexionem sobre la situació de l’individu. Quina ha estat la causa d’aquell desenvolupament en l’àmbit curricular? I per què no fer-ho en un ambient diferent? Un ambient on el nen/a ens transmeti els seus neguits i les seves pors que dificulten el seu desenvolupament integral. Com Watzlawick (1993) afirma «Escoltar-nos és un acte comunicatiu» i «Ensenyar a escoltar és anterior a ensenyar qualsevol altra matèria, perquè sense aquesta disposició bàsica, res no pot ser transmès».\nConsegüentment tenim la necessitat de crear espais de conversa on els mestres proporcionem a l’alumnat un conjunt d’eines que ajudin a gestionar tot aquest conjunt d’emocions i, paral·lelament, els convidi a establir una relació de confiança entre els seus iguals. En altres paraules, no parlem de teories cognitives i metodologies de l’educació innovadores sinó de transferència emocional, d’educar en les emocions per a poder gestionar-les. Cal insistir que els infants han d’arribar a comprendre les situacions que afecten els seus iguals amb la finalitat d’adquirir i percebre les eines que l’ajudaran a superar circumstàncies semblants.\nPer tant, necessitem disposar d’una relació de persona a persona amb els infants, trencar amb la distància entre mestre-alumne, la qual no es pot crear mentre l’infant juga, pinta o llegeix. Al contrari, parlem de relacions humanes que s’estableixen i es fomenten mitjançant l’escolta activa, la mirada capacitadora i la gestió relacional.\nEn conclusió endinsem-nos en el món del coneixement individual i deixem de banda la mirada selectiva i pertorbadora dins del conjunt aula la qual us ajuda a mirar en la direcció errònia.


Terreny desconegut | LIDERCAT. El bloc de la Càtedra de Lideratges\nPosts con el tag ‘Terreny desconegut’\nArtur Mas en terreny desconegut (I)\nPublicat: 17 Setembre 2012 per LIDERCAT\nDurant la guerra de Corea, un batalló britànic va quedar atrapat entre els soldats xinesos i nord-coreans, que s’hi apropaven des del nord, i un camp de mines, al sud. El seu comandant en cap havia mort. Davant el moment de desgovern, un soldat del batalló va dir que sabia “com sortir-se’n” i va començar a caminar cap al camp de mines. A mesura que anava decidint on trepitjava, els altres començaren a seguir-lo. Van sobreviure tots. En acabat, quan li preguntaren com és que coneixia el camí, va admetre que no en tenia ni la menor idea i que havia tingut molta sort, però també va dir que ningú no l’hauria seguit si no hagués afirmat que sabia què trepitjava.\nEn política, sobretot en l’espanyola, endinsar-se en territori desconegut pot ser semblant a intentar traspassar un camp de mines. En tenim la prova en l’episodi del nou Estatut. I la podem tornar a tenir en el cas que la proposta de pacte fiscal que el president Mas farà al Govern espanyol falli. Les incursions en el que és desconegut són el resultat d’arribar a una situació crítica, a un cul-de-sac, com el batalló britànic a la guerra de Corea, i requereixen ser comandades per algú que, sense poder assegurar l’èxit de la iniciativa, tingui audàcia i autoconfiança, la sort l’acompanyi i, com a mínim, sigui conscient de les conseqüències que es podrien derivar tant de no travessar el camp de mines com d’atrevir-se a traspassar-lo.\nEl futur ha canviat\nAquesta nova situació que vivim ara, però, té una peculiaritat que la diferencia de l’anterior. Per al govern tripartit, el nou Estatut era un punt d’arribada; era el marc jurídic que ens havia de permetre un nou tipus d’encaix dins l’Estat espanyol. Un bon Estatut representava més camp per córrer.\nDes de Catalunya, es va creure en el fair play i en la força i la legitimitat que donaven el Parlament de Catalunya i l’aprovació en referèndum del poble català. Per contra, la sentència i les males arts d’un Tribunal Constitucional altament polititzat i obsolet retallaven el nou Estatut i ens feien tornar a la casella de partida. La lliçó apresa per Artur Mas és que no hi ha voluntat de pacte per part d’Espanya i que els òrgans teòricament neutrals que haurien d’arbitrar la justícia de les negociacions són part de l’enemic i contribueixen activament a mantenir la injustícia fiscal actual.\nPer aquest motiu, discrepo del judici que va fer l’amic i col·lega José Luis Álvarez a El País (“La lucha final de la burguesía catalana”, 21 d’agost) quan afirmava que la tàctica exitosa de CiU cap a la independència ha consistit a copiar la famosa tesi de Mao Zedong quan afirmava que “els avenços incrementals es transmuten en canvis rupturistes”, és a dir, en grans salts cap endavant. Al meu parer, ha estat just al contrari: és la impossibilitat de negociar avenços incrementals amb l’Estat espanyol el que està conduint CiU a canvis rupturistes. Ningú no decideix arriscar-se a trepitjar un camp de mines si és possible considerar altres sortides dignes i menys perilloses. Ara entendran la paradoxa que planteja Jordi Pujol en el seu llibre Residuals o independents. No fer res, acceptar l’statu quo que proposa el Govern espanyol és la via més indolora i més efectiva cap a la residualització del poble català, semblant a la mort de la granota dins d’una olla d’aigua a la qual anem apujant de mica en mica la temperatura. Però Pujol no defensa la independència com la panacea infantil que, com per art de màgia, ens traurà de tots els problemes. Triar la independència és optar pel camp de mines. Potser no és el millor camí, però és l’únic que queda. Per això, Artur Mas s’hi refereix amb l’expressió “terreny desconegut”.\nLa metàfora del “terreny desconegut” implica la voluntat del Govern de no aturar-se davant la negativa espanyola d’acceptar un nou pacte fiscal, d’ultrapassar els límits imposats, d’alterar l’equilibri i atrevir-se a anar més enllà malgrat desconèixer-ne els resultats. El periodista José Antonio Zarzalejos, amb un cert to d’alarma, s’hi ha referit aquest estiu amb l’expressió “plante, rebelión, insumisión”, en interpretar que la incompareixença del conseller Mas-Colell a la sessió del Consell de Política Fiscal marcava l’inici d’aquesta incursió.\nEl lideratge adaptatiu\nHi ha tres autors nord-americans vinculats a la Harvard Kennedy School –Ronald Heifetz, Alexander Grashow i Marty Linsky–, que han estudiat a fons aquestes situacions d’incursió en “territori desconegut”, que relacionen amb l’exercici d’un model de lideratge anomenat adaptatiu. El lideratge adaptatiu, en paraules d’aquests autors, per permetre’ns la supervivència en un entorn nou o hostil, ens treu de la rutina quotidiana i ens introdueix en una nova situació en què hem de desplegar conductes que van més enllà del que està autoritzat fer, que estan fora del repertori habitual i no garanteixen l’èxit final. Aquest tipus de lideratge, vàlid per a situacions d’incertesa i canvi, posa a prova la capacitat adaptativa i la fortalesa emocional de les persones i dels col·lectius humans per emprendre tasques de definició i de resolució de problemes inèdits, tenint en compte les pressions i els desequilibris que aquests problemes provoquen. Al llarg d’anys d’estudi i de consultoria, aquests autors han anat destil·lant eines i tàctiques que han ajudat a superar amb èxit aquesta mena de situacions aplicades a contextos organitzatius molt diferents.\nA casa nostra, no disposem de tradició ni, és clar, d’un manual d’instruccions per a incursions polítiques en territoris desconeguts, però podem aprofitar part de les reflexions d’aquests tres experts per proposar-ne algunes. És el que farem demà a la segona part d’aquest article, que es publicarà en aquestes mateixes pàgines i presentarà quinze línies d’actuació.\n(Article publicat al diari ARA, 11 de setembre de 2012)\nL'acció reflexiva en el lideratge, Lideratge adaptatiu, Lideratge polític\t| Artur Mas, Catalunya, Independència, Lideratge adaptatiu, Lideratge i país, Lideratge polític, Terreny desconegut, Transició nacional\tDeixa un comentari\tPermalink\nArtur Mas en terreny desconegut (II)\nPublicat: 16 Setembre 2012 per LIDERCAT\nCom dèiem ahir a les pàgines d’aquests especials, la previsible negativa del Govern central al pacte fiscal pot situar el president Artur Mas davant d’un terreny desconegut, una mena de camp de mines pel qual és aconsellable transitar amb un manual d’instruccions apte per a un lideratge adaptatiu. Proposo, a continuació, quinze criteris d’actuació.\n1. En casos de desafiament adaptatiu, cal evitar la temptació dels tècnics experts. Els autèntics problemes polítics no tenen solucions tècniques.\n2. Sortir dels límits suposa risc, sacrificis i incertesa: no hi ha experiència ni competència prèvies de la nova situació i, a qui ho faci, els poders formals poden considerar-lo un element subversiu que traspassa el seu àmbit d’autoritat. Notarem que es voreja el límit autoritzat quan hi hagi oposició i resistència. Com més intensa sigui l’oposició, més clar serà l’endinsament en terreny desconegut. Cal, doncs, comptar amb gent que hagi passat per processos de canvi i no tenir por de la incompetència ni de la improvisació. I cal, també, avaluar el grau de preparació, força i maduresa de la ciutadania per afrontar el problema i superar el llindar habitual de tolerància als conflictes. Ara bé, mentre no se surti dels límits, el canvi real serà impossible.\n3. No convé llançar un desafiament sense entendre bé els objectius dels altres, posar-se en el seu lloc i valorar bé les seves prioritats, per molt allunyades que estiguin de les nostres.\n4. Si estem disposats a superar els límits, hem de fer públics els nostres objectius i permetre que els altres puguin reflexionar-hi i plantejar-hi objeccions. En el millor dels casos, els punts anteriors podrien facilitar les negociacions. Recordin, però, que “un camell és un cavall negociat políticament”, i que molts seguidors i alguns grups evitaran el procés de conciliació d’objectius perquè l’equipararan amb la deslleialtat als propis fins, i perquè saben que tota negociació implica una renúncia. De vegades, la inflexibilitat és filla directa de l’evitació de qualsevol bocí de desencís.\n5. No n’hi ha prou enunciant els objectius, cal fer-los tangibles i urgents, especificar-ne les implicacions operatives, les seqüenciacions, els marcs temporals d’actuació, com es procedirà en el curt termini. La gent ha de poder tocar el que se’ls està dient. Fins que el propòsit no estigui viu en la ment de gran part de la població, la gent no es mobilitzarà i no se sentirà responsable del procés.\n6. Liderar un canvi adaptatiu implica establir una conversa directa i permanent amb tots aquells a qui demanarem lleialtat. S’han de modificar les seves expectatives, ajudar-los a renegociar mentalment les seves antigues lleialtats i, també, preparar el terreny per si hi hagués un possible fracàs. És un procés difícil i lent, perquè s’ha de deixar enrere el passat. És en aquesta conversa i en el llenguatge que s’emprarà i les històries que s’hi contaran on es posarà en marxa el nou procés de reassignació de sentit. Només la presència i la proximitat dels líders permetran entendre l’origen de la resistència de la gent i crearan un entorn de contenció capaç de mobilitzar-la.\n7. La comunitat a la qual plantejarem el desafiament voldrà mantenir l’statu quo i presentarà resistències i atacs de tota mena que incidiran en els punts febles de la nostra proposta.\n8. S’ha de calcular el prejudici potencial que provocarà la intervenció en la gent. La previsió de pèrdues i danys incorpora un component ètic: la resposta a les preguntes “Quin nivell de dany estem disposats a infligir per aconseguir el canvi?” i “Quines conseqüències a llarg termini tindran aquestes decisions immediates?”, i acceptar que no hi haurà més remei que emprendre accions que qüestionaran els nostres valors. S’ha de planificar, doncs, la ponderació dels riscos a assumir, tenint molt clar el tipus d’accions a emprendre (prudents, agosarades) i el tipus d’accions inapropiades.\n9. El desplegament del canvi depèn més de la voluntat dels líders, dels equips i dels seguidors que de les seves habilitats. S’ha d’estar fermament disposat a sobrepassar la zona de comoditat. El compromís ha de ser sostingut.\n10. El canvi adaptatiu que representa passar d’un lloc conegut a un de nou no pot fer-se apel·lant només a la raó. Els elements emocionals són els veritables factors mobilitzadors. Això reclama un cert lideratge “des del cor” (escoltar des del cor i parlar des del cor), que apel·li a les creences, els valors i les lleialtats a més de la raó. La inspiració apel·larà a les reserves d’esperança ocultes que sostenen les persones en els temps difícils. Allò que bloqueja la gent no és el cap, sinó el cor.\n11. En el procés de transició es pateix un estrès enorme, amb un progressiu deteriorament de l’estat anímic de la gent a mesura que l’esgotament augmenta.\n12. Per això, és molt important mantenir vius els objectius. Hi ha d’haver una connexió permanent amb els objectius que es volen assolir. Els objectius proporcionaran la inspiració i la direcció necessàries per a les accions que calgui emprendre.\n13. La por de no poder superar les etapes més dures del viatge segur que serà present. Caldrà, doncs, preparar-se per al viatge, tenir fortalesa emocional, ser constant i tenir coratge per fer front a la frustració, la desesperança, el desànim i la indefensió. La qüestió clau és: “Quant de temps estarem disposats a aguantar?” Els opositors a la intervenció posaran a prova aquests límits i la nostra resistència.\n14. No decidir res ja és una forma de decisió. No hi ha manera d’avançar si no s’escull una opció. (Això també és vàlid per als partits de l’oposició.)\n15. Audentes fortuna iuvat [la fortuna somriu als audaços], deia Virgili. O, si ho prefereixen: “Qui no s’arrisca, no pisca”.\n(Article publicat al diari ARA, 12 de setembre de 2012)


Ski Andorra xifra en uns 40 milions d'euros les pèrdues de les es\nSki Andorra xifra en uns 40 milions d'euros les pèrdues de les estacions per la Covid-19\nSki Andorra calcula que les estacions han tancat la temporada 2020-2021 amb unes pèrdues de 40 milions d'euros per culpa de la pandèmia. El president de l'entitat, Francesc Camp, ha elogiat l'esforç que han fet per oferir un servei de qualitat al públic nacional a uns preus força econòmics.\nSki Andorra va presentar al Govern fa uns mesos un informe amb les pèrdues que estava patint el sector de la neu en comparació amb altres països. Aleshores la patronal va calcular que arribarien als 40 milions d'euros i un cop acabada la temporada i a falta del tancament de comptes d'algunes societats, el president de l'entitat ha confirmat que no es van equivocar gaire. Indica que "són pèrdues que venen de la suma del que es perd d'explotació i de les lligades a les amortitzacions que es fan de totes les inversions dels darrers anys".\nCamp no ha amagat que ha estat la pitjor temporada en molts anys quant a facturació, però ha volgut elogiar el treball de les estacions per donar un mínim de servei i per oferir un producte de qualitat adaptat a les circumstàncies. "No era rendible obrir tots els dominis però sí que hem ofert un producte per a la gent que ha vingut adaptat a la demanda. Els que han pogut esquiar han marxat força satisfets", ha declarat.\nEl president d'Ski Andorra avisa que les estacions s'hauran d'estrènyer el cinturó les pròximes temporades "prioritzant inversions i centrant-se en les més estratègiques, i intentant ser el màxim d'austers en les despeses".\nRespecte els brots de coronavirus del Tarter i Arinsal, Camp ha recordat que es van produir fora de les instal·lacions i ha destacat que es van poder detectar en una demostració de que els protocols sanitaris van funcionar.\nNaturlàndia tanca amb pèrdues tot i l'augment de la despesa mitjana dels clients i el repunt de l'esquí nòrdic


Disturbis a Barcelona després de la manifestació per Pablo Hasél\nLa protesta a favor de Hasél ha acabat amb incidents greus a diversos punts de Barcelona, sobretot a Gràcia\nLaura Arias | Lluís Cruz | Sergio Segura | dimecres, 17 de febrer del 2021, a les 23.05\nLa manifestació a Barcelona per la detenció del raper Pablo Hasél ha reunit 1.700 persones, segons la Guàrdia Urbana, a la plaça de Lesseps i ha acabat amb greus disturbis a la Via Augusta i els entorns. Tan bon punt la columna de protestants ha arribat a l’altura del carrer de Bosch, la tensió entre Mossos d’Esquadra i els manifestants s’ha incrementat fins al punt que hi ha hagut barricades, crema de contenidors i de vehicles i llançament d’objectes contundents contra la policia. Els agents de la policia catalana hi han respost disparant bales d’escuma.\nEnmig dels incidents, dues noies han resultat ferides, una a la cella, per dos trets de pilotes d’escuma. A més a més, tres ciutadans han acabat detinguts per la policia.\nEls incidents es traslladen a carrers de l’entorn\nLa tensió entre policia i manifestants ha començat a la via Augusta, per on la columna de protestants ha baixat des de la plaça de Lesseps. En un moment de la marxa, un grup de persones s’ha aturat i ha començat a llançar objectes contra una línia policial. Això ha estat el detonant de tots els incidents vistos després: barricades, crema de contenidors i bales d’escuma.\nDe seguida, però, els aldarulls s’han traslladat a altres punts de la ciutat com el carrer de Mallorca, Aragó, el passeig de Gràcia o l’avinguda Diagonal. Per exemple, un grup reduït de persones han trencat els vidres de tres locals de diferents entitats bancàries. També s’ha produït un saqueig en un dels establiments.\nEls disturbis s’han estès més tard a la zona baixa de Gran de Gràcia, on diverses persones encaputxades han seguit amb les barricades i el llançament d’objectes a la policia. Aquí també s’han saquejat establiments comercials, tal com ha explicat el cos dels Mossos d’Esquadra. Per això, per seguretat, han fet una crida a no acostar-s’hi.\nL’afluència de persones a Lesseps ha estat tan alta que en cap moment no s’han respectat les distàncies de seguretat malgrat la situació actual de pandèmia pel coronavirus.\n— llibertat d'expressió — manifestacions a Barcelona — Mossos d'Esquadra — protestes


Elements a revisar en la posta en marxa de la piscina per a l’estiu - Feldmann\nQuan comença la temporada, tant si hem cuidat la piscina com si ens oblidat d’ella, cal fer un detallat “checking” per tal de garantir i estalviar sorpreses al mig de la temporada de bany. Cal recordar que majoritàriament es te una piscina per ser utilitzada de dos a tres mesos a l’any i si en aquest temps està aturada per una averia es motiu d’enrenou per a tothom.\nEls elements que cal fer una revisió son cinc:\nTransparent, amb els nivells de clor o desinfectant correctes i un ph situat sobre 7,2\nEn el cas de disposar d’electròlisi salina caldrà comprovar la concentració de sal en l’aigua perquè sigui optima per a la fabricació de clor. Igualment comprovarem que disposem de quantitat suficient de regulador de pH (àcid).\nControlarem que els elements del vas estiguin correctes. Els cistells dels esquimers no estiguin trencats, les comportes dels esquimers funcionin, la circulació de l’aigua sigui optima, no faltin gresites, que la junta entre gresite i gresite existeixi, la reixeta del sumidero estigui present i que les boquilles d’impulsió no estiguin malmeses.\nIgualment comprovarem que el fons de la piscina estigui net, lliure de qualsevol brutícia.\nObservarem que tant amb el motor parat com amb circulació no s’observa cap pèrdua d’aigua.\nObservarem que el funcionament dels motors es correcta. Absència de sorolls i funcionament correcte, amb la impulsió de l’aigua amb la força de costum.\nVigilarem que el prefiltre del motor estigui en perfecte estat.\nLa vàlvula de sis vies i la resta de claus no presenten cap anomalia o dificultat.\nEn el filtre els nivells de sorra i la qualitat d’aquesta es correcta.\nLa resta d’automatismes com el rellotge de programació, les bombes dosificadores i els sistemes d’electròlisis funcionen correctament.\nEl robot o elements de neteja externs\nAssegurarem que el robot, si tenim, o els elements per a la neteja del fons (manegues, raspall, o caça papallones) es troben en perfecte estat de funcionament\nComprovarem si disposem dels productes necessaris i habituals per al manteniment i si aquests es troben en perfecte estat. Sovint podem deixar oberts i el seu estat de conservació es pot veure afectat.\nNo ens hem d’oblidar de comprovar si disposem dels elements de control de la qualitat de l’aigua.\nProductes que hem de tenir:\nClor pastilles i clor granulat (lent i ràpid)* o producte desinfectant que es faci servir\nProducte per pujar o baixar el pH (segons el tractament amb desinfectant que es faci)\nTiretes reactives o pastilles per al control del clor i ph\n(*) si disposem d’electròlisi salina haurem de disposar de sal per afegir en cas de tenir un nivell baix a més d’un sistema per mesurar el nivell de concentració de sal.\nMalgrat no figurar com punt d’avaluació també aprofitarem per revisar tots els elements que envolten la piscina d’esbarjo (hamaques, flotadors, colchonetes) o que formen part de l’entorn , tendals, fustes o altres.\nconservació, control clor, control ph, manteniment, posta a punt


Arxius de fruites - Dona Secret\nHa arribat l'estiu i una de les millors opcions per a hidratar-nos en els dies de calor són els sucs naturals.\nMarquet Gourmeterie ha tornat a obrir les seves portes de cara a l’estiu, amb propostes gastronòmiques fresques, delicioses i atrevides.\nLa paraula afrodisíac deriva de la deessa grega de l’amor, Afrodita. Sempre s’han buscat fórmules màgiques per seduir la parella, ja sigui a través de la música, la poesia o els aliments. Els primers afrodisíacs de què tenim notícia eren…\nMenjar en excés durant les festes és habitual. Per tant, una dieta desintoxicant s’imposa per tornar a la normalitat i intentar desfer-se dels quilos acumulats durant aquest període.