Madrid calcula que la taula de diàleg s’allargarà més enllà d’aquesta legislatura\nBolaños anima JxCat a assistir a la propera trobada\nEl ministre de la Presidència del govern espanyol, Félix Bolaños, el 31 de agosto del 2021 / Europa Press\nAbel Degà 16/09/2021 10:51 am\nEl ministre de la Presidència, Félix Bolaños, ha admès aquest dijous que el govern espanyol calcula que la taula de diàleg s’allargarà més que aquesta legislatura. En una entrevista a Rac1, ha argumentat que és molt complicat resoldre en tant poc temps un conflicte que s’ha anat allargant “durant una dècada”, segons ell. De totes maneres, ha reconegut que “l’acció política d’un govern no pot condicionar el següent“, donant a entendre que si la Moncloa canvia de color en els propers anys, és possible que aquest mecanisme arribi a un punt i final. No obstant, ha defensat la taula de diàleg perquè serveix “perquè Catalunya normalitzi la seva situació”.\nPer altra banda, Bolaños ha assegurat que Junts per Catalunya té la porta oberta a la taula de diàleg, i ha animat la formació de Carles Puigdemont a participar en la propera trobada. “M’agradaria que tots tinguéssim clar que el diàleg és l’única solució” per sortir d’aquest conflicte polític entre Catalunya i Espanya, ha afirmat el ministre als micròfons de Rac1. Després que aquest dimecres JxCat no participés a la reunió amb el govern espanyol per culpa d’una crisi interna al Govern provocada per la proposta de noms de Junts, Bolaños ha assegurat que la Moncloa sempre tindrà “la mà estesa” perquè es presentin a la propera trobada.\nEl ministre de la Presidència ha descartat fixar terminis sobre la taula de diàleg, però sí que ha demanat treballar “sense pressa però sense pausa“. Això passa per tenir “contactes discrets” entre la Generalitat i la Moncloa, i que la taula de diàleg no passi constantment pels mitjans de comunicació, per tal d’alliberar el mecanisme de la pressió mediàtica. Cal “tranquil·litat”, ha assegurat Félix Bolaños, a més de prometre que els acords als qual s’arribi en aquesta mesa de negociació “seran sempre públics”.\nper calcular que no quedi 16/09/2021 11:28 am\nSi Madrid diu que la taula s'allargarà més enllà d'aquesta legislatura, la Generalitat diu que tindrem de tornar a la Generala. A qui s'ha de salvar el cul: al Faránches o al Aragonistillo? A la trobada de tres a cinc de la tarda entre els dos, seria per acordar aquesta estupidesa per salvar el seu cul de la poltrona? Si tots sabem, nosaltres i ells que tot i que la taula de diàleg s'allargués dos, tres, quatre... legislatures més, el resultat seria el mateix que la merda de diàleg d'ahir. Aquests esquerranosos, ja els hi feia nosa la coalició Junts pel Si i ara en tenim la prova fefaent que només arriben a la categoria de mindunguis del reino\nJosep 16/09/2021 11:34 am\nha ha ha, aquest paio és perillós, com més lluny millor, si pot ser volant per l'espai sideral entre plutó i el no-rés\nSofia 16/09/2021 11:39 am\nPer "saecula saeculorum", aquest és el seu desig i amb aquest objectiu totes les maniobres.\nEls uns.... 16/09/2021 11:56 am\n...ens estan aixecant la camisa, ens prenen el pel, se'n foten fins a pixar-se de riure, ens donen pel sac. I els altres es presenten més despullats que un cuc, arrossegant-se com un cuc i amb la intel.ligència d'un cuc. ¿Com pot sortir bé pel cuc? I en el famós "mentrestant" els jutges galopen a brida lliure. No diguem la GC i el CNP. No tenim el que mereixem com a poble, però ara potser ens mereixem el que tenim per com ens comportem tots plegats, els que ocupen poltrones i els que ocupem sofàs.\nAnònim 16/09/2021 12:28 pm\nI tant que si, com deia un personatge de dibuixos animats: "fins l'infinit... i més enllà"\neees 16/09/2021 1:08 pm\nporque cuando hagan elecciones en españa i los presupuestos ,todo va de elecciones si les dejamos mandar se sentaran diciendo a la proxima......como siempre ahora la cara de que nos quieren mucho\nPepe 16/09/2021 1:11 pm\nS'allargarà 155 anys més! Al temps.\nVendetta 16/09/2021 1:18 pm\nParaula de ejpanyol no te valor, espanya roba\nClaravalls 16/09/2021 1:24 pm\nNi diàleg ni merdes amb feixistes no és parla.Ñordia el bressol del feixisme. Ni diàleg ni merdes..independència i ñordia com més lluny millor. Fora de Catalunya tots els immigrants i fills d'immigrants españols inadaptats. Catalunya no és ni serà mai España.//*//\nfalco 16/09/2021 1:27 pm\nsegons deia Junqueras fa molt temps: hem d'ampliar la base i ara veig que no era per les persones, sino que era per tot i aixi poguer.se perpetuar amb la gobernacio . Ens tenien venuda l'indepemdencia desde fa anys i nosdaltres, com semre, pasarells creient als nostres politics\nPaciencia 16/09/2021 2:14 pm\nCuando entre otro gobierno las negociaciones vuelve al punto de partida. Eso si empiezan\nGAVANENC 16/09/2021 3:20 pm\nQuina falacia de taula....Ni dialeg ni res de res\nTrets franquistes d'Aragonès 16/09/2021 3:44 pm\nUna presa de pèl. Ara quan ez tornaran a trobar? No els pidem pressiona ,pobrets. Zzánchez prefereix anar al bar que a la reunió. De fet no ha servit per ees aquesta reunió. Diuen que Aragonès ha renyat el vicepresident com si fos un net petit. L'Aragonès té trets franquidstes. Li ve de família\nAigualit 16/09/2021 5:08 pm\nPeter Sánchez si que sap de confrontacions intel·ligents. Aneu aprenent indepres babaus.\nGuaita-que-fan-ara 16/09/2021 6:23 pm\nQui es el senyor Madrid per fer profecies a propòsit d'una taula ? ja saben si és rodona, o quadrada, o allargada, o si li falta una pota, o si està cap amunt, o cap avall, o etc. etc ?\nAnònim 16/09/2021 6:24 pm\nLa pantomima de la taula aquesta durarà fins que deixem de ser una colònia, excepte en el cas de que, abans, fotem fora de la Generalitat els traïdors que hi va posar La Vanguardia.\nDonec Perficiam 17/09/2021 12:01 pm\nAl Desgobierno de Caspaña es deuen estar descollonant de riure (de nosaltres evidentment, com sempre). Fan el que volen, com volen, quan volen, i sempre ens fan abaixar els pantalons fins els turmells. Ahhh però nosaltres, aixó si, amb un somriure als llavis, com els imbècils vaja... Surrealista.


Sant Esteve de Pallerols de Rialb - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n42° 02′ 15″ N, 1° 12′ 53″ E / 42.0375°N,1.21472°E / 42.0375; 1.21472\nPlanta de l'església i la rectoria adjacent.\nSant Esteve de Pallerols de Rialb és una església medieval catalana neoclàssica, però d'origen romànic, a la població de Pallerols de Rialb al municipi de la Baronia de Rialb (la Noguera). Juntament amb l'església s'hi troba l'antiga escola i la rectoria, que actualment es troba en fase de rehabilitació per tal de convertir-se en un punt de trobada pel peregrins del camí de Pallerols a Andorra. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.\nHi ha notícies del lloc des del segle IX, per l'acta de consagració de l'església de la Seu d'Urgell; pel document subseqüent, que era el capbreu de la mateixa església catedral. L'acta posa les parròquies de Curtizda, Palierolus atque Rialbo, entre les altres; en aquests i d'altres documents successius de l'església d'Urgell s'hi troba la parròquia de Pallerols, com una de les parròquies del Rialb, si bé deslligada de les altres d'aquest municipi.\nEl titular de Sant Esteve es troba en altres esglésies d'aquesta contrada des dels primers anys del segle XI i d'aquest temps havia de ser el de la parròquia de Pallerols; segons un document de Gualter anterior a l'any 1100 aquesta església tenia el titular de sant Esteve. Encara que sempre ha constat com del comtat i de l'església d'Urgell, en un document de 1033 es dóna a entendre que el jutge Miró de Bellera s'havia apoderat del monestir de Santa Grata (Pallars Jussà) i de les seves pertinences, entre les quals hi figura Pallerols; en aquesta data ho recupera el bisbe d'Urgell, Ermengol; segons el context es refereix a aquesta església. La decimació beneficial de 1279 i altres posteriors indiquen que aquesta parròquia no depenia de cap monestir i està comptabilitzada dins els llistat de l'església d'Urgell.\nL'edifici actual és una construcció neoclàssica, si bé originalment era una església romànica; el fet és que va patir una profunda modificació el 1793. La seva façana principal es troba de cara a migdia, amb l'altar al nord; en posició transversal es veuen les construccions anteriors, una part a llevant, que són els absis i altra a ponent, que és un fragment del frontis. Aquestes restes conformen unes mides de 15 metres per 16 de frontis. S'hi observa un tipus d'edificació que segueix unes característiques semblants amb Santa Maria de Palau, amb Sant Cristòfol de Salinoves, amb la rústica de Sant Girvés de la Torre, i que en temps posterior i en un estil més evolucionat s'ha vist a Gualter.\nEl tret comú és l'amplada, les cobertes, més alta la del mig, els tres absis i la façana i portalada a ponent, fora de Sant Girvés. Per l'amplada, aquestes edificacions donen la impressió de poca alçada; aquest tipus d'esglésies d'eixamplen i l'alçada no creix en la mateixa proporció. Tampoc tenen campanar primitiu en forma de torre; sobre la façana s'hi alça l'espadanya. El campanar de Pallerols és posterior.\nEn el mur lateral de ponent s'hi veu un pany de paret de parament de filades de blocs força regular picat a cops de maceta; a la part superior hi ha una finestra de dues esqueixades i de dovelles petites; més avall en posició simètrica hi ha dues finestres geminades que estan tapiades. Es conserva l'absis que correspon a aquesta façana; el cercle està desviat a nord, amb la finestra de dues esqueixades, encara més descentrada. A l'absis central, també una mica desviat a nord, es troben dues finestres del mateix estil, l'una de direcció a sud-est i l'altra quelcom al nord-oest. En l'època posterior aquest absis fou realçat o sobreaixecat.\nLes mides exteriors del cos central són de 6,40 m. S'observen els absis en l'interior; el petit serveix de sagristia, i per tant, està parcialment tapat per l'envà; l'altre és una capella lateral. Tanmateix, pel que fa a l'antiguitat d'aquesta parròquia, és possible que les restes romàniques que s'hi veuen no siguin les primitives i que probablement hi hagué una església anterior. En un inici devia ser d'una nau amb creuer, absis i dues absidioles, de les quals en resta una. Al cim del turonet adjacent a Sant Esteve s'hi troba el basament d'una antiga casa forta o castell d'origen també romànic.\n↑ 1,0 1,1 Pallerols, Pat.mapa (Generalitat de Catalunya)\n↑ «Zona arqueològica de Pallerols de Rialb». Pat.mapa: Jaciments. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sant Esteve de Pallerols de Rialb\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sant_Esteve_de_Pallerols_de_Rialb&oldid=22063287»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 oct 2019 a les 10:07.


El CHPA Cadí presenta els seus equips de la temporada 2018-2019 — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / El CHPA Cadí presenta els seus equips de la temporada 2018-2019\nEl CHPA Cadí presenta els seus equips de la temporada 2018-2019\nL'entitat segueix destacant tant a les competicions d'hoquei com de patinatge. L'acte va omplir el Pavelló Poliesportiu de la Seu\nEl Club Hoquei i Patinatge Artístic Cadí va dur a terme aquest diumenge passat la presentació de tots els seus equips per a la temporada 2018-2019 en els dos esports en què competeix.\nL'acte va omplir el Pavelló Poliesportiu de la Seu, on es va poder veure una exhibició dels diversos grups de patinatge artístic del club, agrupats en franges d'edat des de les més joves fins a l'equip de competició sènior. La presentació es va completar amb una foto de família i amb un vermut per als assistents. A més a més, abans i després de l'acte hi va haver partits d'hoquei, corresponents als equips prebenjamí, juvenil (a la categoria Preferent) i sènior, de la lliga de Segona Catalana.\nEn declaracions a RàdioSeu, el president del CHPA Cadí, Joan Garreta, confirmava el creixement que ha viscut els darrers anys la secció de patinatge, que combina la formació a tots els nivells amb els bons resultats en competicions territorials i internacionals. Actualment ja compten amb més d'un centenar de patinadors i patinadores, cosa que ha fet que superi en nombre de practicants la secció d'hoquei patins.\nDe fet, ara el club es proposa tornar a rellançar l'hoquei, que segueix tenint equips en quasi totes les categories: iniciació, prebenjamí, benjamí, aleví, infantil, juvenil i sènior. Tot i això, com d'altres clubs de la Seu, l'entitat es troba amb l'obstacle que quan els jugadors arriben a edat júnior han de marxar a estudiar fora de la ciutat, cosa que dificulta la continuïtat de la feina feta a la base. Pel costat positiu, Garreta destaca el fet que una part d'aquests jugadors militen ara en alguns dels millors clubs del país, com és el cas de Jordi Badia, que enguany ha fitxat pel Barça, o bé Pol Besolí, que fins a aquesta temporada, com Badia, ha jugat al Lleida Llista. Actualment també hi ha jugadors urgellencs en equips com el Noia i el Vilafranca. El president del Cadí ho valora com un èxit del treball de base tenint en compte "que la Seu queda lluny dels centres principals de l'hoquei", com poden ser Barcelona, la comarca d'Osona o bé tota la regió del Penedès.\nLa presentació va comptar amb el regidor d'Esports de l'Ajuntament de la Seu, Isidor Alberich, que va elogiar la tasca que duu a terme el CHPA Cadí en l'esport de base. De fet, Alberich va recordar que l'entitat és una de les genera més activitat a la zona esportiva, on els seus integrants fan servir habitualment tant el Poliesportiu com la Sala Polivalent.\nEl programa de RàdioSeu 'Poliesportiu' emet aquest dimarts a la tarda (18.00 h) una entrevista amb Joan Garreta i Isidor Alberich per parlar d'aquest acte de presentació i de la nova temporada del CHPA Cadí.\nEquips d'hoquei del CHPA Cadí\nPresentació dels grups de patinatge del CHPA Cadí


Demarcació de Carreteres de l'Estat dona avís del tancament de l'AP-7 per obres - Diari Serpis\nDemarcació de Carreteres de l’Estat dona avís del tancament de l’AP-7 per obres\nDemarcació de Carreteres ha comunicat que durant les 3 pròximes setmanes es pretén reprendre la millora de l’enllaç d’Oliva, p.k. 588, en la seua connexió amb l’AP-7, amb el reperaltat i repavimentació; renovació de juntes i sistemes de contenció; marques viàries, etc.\nA fi de realitzar aquests treballs amb la menor afecció viària possible, durant 4 nits, iniciada aquest diumenge 13 de juny, de 22.00 a 7.00 h, els moviments Oliva-Alicante i València-Oliva romandran tallats.\nDurant els dies, setmanes restants, els treballs es compatibilitzaran totalment amb la circulació, les 24 h del dia.\nDurant els talls nocturns esmentats, es disposaran, tant en el tronc de l’autopista, com en els accessos a aquesta, cartells informant els usuaris d’aquests desviaments, amb indicació d’itinerari alternatiu.\nDemarcació de Carreteres de l'Estat dona avís del tancament de l'AP-7 per obres\nArticle anteriorEl Club Atletisme Gandia es desplaça a Madrid amb l’objectiu d’ascendir a 1a Divisió\nArticle següent“Reciclar per a ConserMar” arriba a Gandia


L'Ajuntament de la Vall d'Uixó canvia d'imatge corporativa - Radio La Vall d'Uixó - Cadena Ser\nEstàs aquí:Inici Actualitat La Vall d'Uixó L'Ajuntament de la Vall d'Uixó canvia d'imatge corporativa\nL'Ajuntament de la Vall d'Uixó canvia d'imatge corporativa\nPublicat el 15 Desembre 2017 | Imprimeix | Correu electrònic\nL'Ajuntament de la Vall d'Uixó ha presentat la seua nova imatge corporativa: més moderna, més recognoscible, més visual i més propera. El regidor de Comunicació i primer tinent d'alcalde, Antoni Llorente, ha explicat que l'actualització “no suposa un canvi radical, però sí adaptar-nos als nous temps en l'ús de la imatge, sobretot en grandàries xicotetes, formats digitals i xarxes socials”.\nL'escut heràldic de la ciutat es manté per a usos oficials, però esta nova identitat gràfica s'aplicarà “com a marca per a millorar l'eficiència i el posicionament” en tot tipus de suports comunicatius. Este redisseny augmenta la visibilitat i permet a la institució més propera a les persones “evolucionar amb la societat”. Per açò també s'ha eliminat el concepte de ‘Excel·lentíssim’, tal com permet la llei.\nLlorente ha destacat que altres ajuntaments com el de Barcelona, Madrid, València, Donosti i Saragossa “ja han donat este pas d'actualitzar la seua imatge corporativa, perquè han aparegut nous usos que abans no existien i és necessari adaptar-se”. D'esta manera es connecta millor amb el públic, s'ofereix un llenguatge visual amb veu pròpia i es millora la coordinació i la coherència “en tots els suports que utilitzem”.\nEn este sentit, el fet d'utilitzar l'escut heràldic com a marca dificultava la seua lectura per la gran quantitat d'elements que presenta. Estos detalls pràcticament desapareixien quan es reduïa la seua grandària o quan s'observava a certa distància.\nAra, amb el nou disseny que ha sigut realitzat per una empresa local “desapareix qualsevol element superflu que dificulte la reproducció de la marca, fent-la més versàtil”. A més s'introdueix una nova amb formes més pures i senzilles que la fan “més visible i fàcil de recordar” i transmeten “actualitat, creixement i millora”.


A debat la implantació d’àrea verda al Congrés i els Indians | betevé\nA debat la implantació d’àrea verda al Congrés i els Indians\nL'Associació de Veïns del Congrés-Indians demana a l'Ajuntament implantar la regulació d'aparcament al barri, però la Unió de Botiguers Congrés Indians en discrepa\nredacció web | Dimarts, 13 de Jun del 2017, a les 21.32\nLa manca d’aparcament al Congrés i els Indians és un dels problemes del barri segons els veïns. A més, amb la implantació de l’àrea verda a la Sagrera, diuen que la mancança s’ha agreujat. Per això, l’entitat veïnal ha sol·licitat l’estudi de posar-hi àrea verda. Però no tots els veïns hi estan d’acord.\nEls veïns del Congrés i els Indians denuncien la manca d’aparcament que hi ha al barri. Molts dels edificis, fets a mitjan segle XX, no tenen aparcament al subsol i han d’estacionar al carrer. Segons l’Associació de Veïns del Congres-Indians el problema s’ha agreujat amb la implantació de l’àrea verda a la Sagrera el desembre del 2016. Expliquen que molts vehicles, sobretot camions i furgonetes, aparquen als carrers del Congrés i els Indians. “Els carrers més conflictius són els d’aparcament en bateria, en un tram a les tardes pot haver-hi fins a 10 o nou vehicles industrials”, concreta Jesús Ribera, membre de l’entitat veïnal. Per això demanen a l’Ajuntament la implantació de l’àrea verda al barri.\nLa Unió de Botiguers Congrés Indians coincideix amb l’associació quant a la mancança d’aparcament al barri, però no està conforme a instaurar àrea verda. L’entitat comercial, amb uns 50 associats, assegura que suposaria un perjudici per als vehicles associats als comerços i a les persones que venen de fora a treballar. Xavier Sabater, president de la unió de botiguers, demana solucions per als comerciants en cas que l’àrea verda s’arribés a implantar. Proposa crear dues targetes per a un mateix vehicle, una d’associada a la residència de la persona i l’altra, al lloc de treball.\nEl Congrés i els Indians es troba limitat al sud i a l’oest per diferents àrees d’aparcament regulades. Segons els indicadors socioeconòmics publicats per l’Ajuntament l’any 2013, al Congrés i els Indians viuen 14.020 habitants i hi havia uns 3.800 turismes censats.\n— àrea verda — el Congrés i els Indians\nLa violència de gènere copa les peticions d’advocats d’ofici durant l’estat d’alarma\nBrots a Barcelona, última hora: 12 treballadors del Reial Club de Polo donen positiu de coronavirus\nSelectivitat 2020: tot el que cal saber dels exàmens i quan surten les notes\nEls experts creuen que l’obligatorietat de les mascaretes ajudarà a reduir contagis\nQuè és un rebrot? I un brot de coronavirus?


L'Acadèmia Mariana s'estrena com a llar per a pacients de salut mental\nDe moment, amb 15 usuaris ampliable a 30\n© El bisbe, els responsables de Sant Joan de Déu i Àngel Ros, ahir en una de les habitacions del centre.\nQuinze persones amb trastorns mentals severs però en fase estable ja viuen a la llar residència de l’Acadèmia Mariana, un edifici ubicat al carrer Acadèmia i propietat del bisbat de Lleida, que aquest dimarts es va inaugurar oficialment. Fins ara residien al centre de Sant Joan de Déu d’Almacelles i, amb aquest trasllat al centre de la ciutat, s’espera impulsar-ne la reinserció social i comunitària i augmentar la seua autonomia. “Les persones amb trastorns mentals encara no tenen les mateixes possibilitats que altres que no els pateixen, hem de trencar els estigmes socials que encara existeixen i aquest projecte és una bona oportunitat”, va explicar el germà Martín Cuenca, superior de la comunitat de Sant Joan de Déu d’Almacelles. Tot i que l’equipament té capacitat per acollir trenta persones, de moment només compta amb quinze a l’espera d’una ampliació del concert de places per part de la Generalitat durant aquest any.\nTerapeutes ocupacionals, treballadors socials, auxiliars d’infermeria i psicòlegs són els professionals que ofereixen atenció psicosocial i guien els residents, que participen en activitats organitzades per entitats com el club social La Brúixola, la Biblioteca o fins i tot la Universitat de Lleida. A banda de les habitacions, individuals i dobles, el centre també compta amb espais comuns com una sala de tallers, el menjador o una àrea audiovisual.\nPer la seua part, el bisbe de Lleida, Salvador Giménez, va celebrar la posada en marxa del servei i va agrair la col·laboració de l’orde de Sant Joan de Déu. S’ha de recordar que aquest dilluns passat també es va estrenar el primer hospital públic de Salut Mental de Lleida, que estima rebre unes 30.000 visites anuals.\nL‘Acadèmia Mariana s’estrena com a llar per a pacients de salut mental\nBassa anuncia 144 noves places en residències a Lleida


Pàgina d'inici\tExperiències\tRutes infantils per la Barcelona medieval\nRutes guiades per nens a Ciutat Vella\nAbans que naixessin els nostres avis, la ciutat de Barcelona tenia un aspecte molt diferent del que presenta actualment. Però, com vivien els seus antics habitants? Aquesta ruta guiada per Ciutat Vella ofereix als més petits de la família un viatge en el temps pel barri medieval més gran d’Europa de la mà de Barcelino. Acompanyats per uns guies escapats de l'edat mitjana descobrirem com vivien i amb què jugaven els nens i nenes en aquella època, i també escoltarem les llegendes que circulaven per Barcelona entre els anys 500 i 1500. Aprendrem com vivien els habitants de la ciutat, criatures i adults, com eren, com menjaven, com treballaven... La visita té una durada d'una hora i està orientada a nens d’entre sis i 10 anys, tot i que els pares, mares o altres acompanyants també hi poden participar. Els horaris assenyalats són els dels tallers en català i castellà, però podeu consultar les sessions en altres idiomes al web de Barcelona Turisme.\nPreu: A partir de 14,50 €\nHora: Dimarts, dijous i dissabte, a les 10 h.\nWeb de Barcelino / 661 263 624


LA PANXA DEL BOU: Compte enrere per a un homenatge blogaire: Montserrat Roig (III)\nCompte enrere per a un homenatge blogaire: Montserrat Roig (III)\nL'any 2001, amb motiu dels deu anys de la mort de Montserrat Roig, es va escriure molt i força sobre l'escriptora. Un bon nombre d'articles a l'entorn de la seva vida i obra es poden trobar sense haver d'explorar moltes hemeroteques a la magnífica web de Joan Ducros, que ja té més de deu anys, per cert.\nLlegint aquells articles constato que aleshores, acabat d'estrenar el segle XXI, es feia difícil trobar a les llibreries algunes de les seves obres, com ara L'agulla daurada, llibre que, pel que estic comprovant aquests dies en converses i lectures, és per a un gran nombre de gent el més valorat de tots els que va publicar, amb una gran vigència en el nostre present. Més endavant es van endegar reedicions, amb els anys t'adones de com tot va i ve en algun moment, no saps ben bé per què.\nAvui moltes coses han canviat però com que el mercat editorial no es troba precisament en un moment d'eufòria -si és que hi ha estat mai- no sabem què pot passar amb el temps. Avui, però, tenim les biblioteques i també un bon mercat de llibres de segona mà a la xarxa. En aquell moment, amb totes les seves mancances, el mercat editorial català era petit però era més fàcil fer difusió de tot el que s'editava. El mateix passava amb la música del país.\nL'obra d'assaig i periodística de Montserrat Roig és, doncs, aquella que amb els anys desvetlla més unanimitat a l'hora de valorar-la de forma positiva. Un altre tema seria la narrativa, aquest conjunt de personatges i situacions que es creuen i entrecreuen, situat en gran part a l'eixample barceloní, que es transforma d'aquesta manera en mite literari. Sobre la seva narrativa s'ha dit de tot, bo i no tan bo. Encara sóc incapaç d'establir paràmetres inalterables sobre la qualitat literària, després de comprovar com tot resta amb el temps subjecte a tendències diverses, a capelletes culturals, a interessos, extraliteraris en més d'una ocasió. Per això no m'agrada gens aconsellar lectures. Ni restaurants.\nAmb molts llibres passa com amb els amors. Se'ns enceta un entusiasme abrandat i juvenil, després ve una certa decepció, quan ens adonem dels defectes del nostre objecte de desig i més endavant arriba la convivència pacífica i madura o, també, el trencament. Un trencament que amb el temps pot provocar nostàlgia. Per això les relectures són necessàries, sovint imprescindibles, perquè el record d'una lectura juvenil, com de la visió d'una obra d'art, té molt a veure amb el moment vital en el qual hi vam accedir.\nEls llibres de Montserrat Roig, no només els seus sinó els de molts intel·lectuals de la seva generació, alguns dels quals més endavant van prendre d'altres camins, van sorgir en un moment de represa cultural, de canvis polítics, d'eufòria col·lectiva una mica ingènua. Com sol passar amb els primers llibres de qualsevol autor, aquells escriptors i escriptores ho volien dir tot i explicar un passat abaltit i maquillat, oblidat o silenciat. Potser per això als llibres narratius de Montserrat Roig hi ha un munt de temes, tots ells importants, excessius potser en nombre i intenció que de vegades fan perdre una mica el fil amb l'afany de mostrar una societat polièdrica, protagonitzada per unes dones a les quals se'ls dóna una veu que no havien tingut fins aleshores.\nNo tan sols això, sinó que a més d'escriure-ho i dir-ho tot ho volien viure tot: política, amor, maternitat -en el cas de les dones-, veure món, tastar l'inici de l'esclat d'un món audiovisual en alça. I tot plegat, sense massa possibilitats econòmiques. Un autor anglosaxó d'èxit reconegut pot viure dedicant-se a escriure un llibre de tant en tant. Un autor en castellà, si té sort, també pot anar fent, tot i que amb més dificultats, si aconsegueix fer un forat a les amèriques. Un autor català ha de fer moltes coses diverses si vol escriure narrativa en català i, en tot cas, segurament haurà de fer-ho com pugui i on pugui. Olga Xirinacs s'ha lamentat sovint de la gairebé nul·la política de traduccions. Sabem que Roig va passar estretors econòmiques, el mateix que Maria Aurèlia Capmany, Mercè Rodoreda i tantes altres, cosa que explica en certa manera alguns aspectes biogràfics concrets d'aquestes dames. Per a les dones, en general, la cosa era i és encara molt més complicada.\nPer això, Montserrat Roig mostra un important component feminista en els seus llibres, un feminisme humanista, poc estripat o trencador. Feministes radicals com Lídia Falcón van criticar aquella mena de literatura, precisament pel seu feminisme tebi. Transcric un fragment de l'estudi: Conflictos maternales en La hora violeta de Montserrat Roig, de Guiomar Fages, que es pot consultar a la xarxa.\n(...) Precisamente el defender el feminismo como una construcción ideológica es lo que hace Falcón al acusar a Roig de que:\nLa acusación de Falcón a los personajes de Roig no solamente cae en el simplismo, como acabamos de ver, sino que demuestra no estar familiarizada con la narrativa de la autora donde, precisamente, se describe a una galería de personajes y entornos familiares en los que no solamente aparecen madres e hijas, en el caso de Ramona adiós tenemos tres generaciones, cuñadas y cuñados, sino que en La hora violeta el motivo principal, como veremos, del odio de Natàlia por su madre es el desmesurado amor que ésta profesaba al hijo mongólico, Pere . El simplemente equiparar el feminismo con “maridos gruñones, golpeadores” (Ballesteros 118) implica una visión muy superficial del feminismo y, alejada de la realidad, sobretodo teniendo en cuenta que Roig estaba en contra de las etiquetas de “literatura femenina” y de feminismo en sus obras.\nTambé en el debat del grup 99, que comento en el post anterior va sorgir el tema del feminisme i de si existien feminismes diferents. Personalment crec que és així, com en totes les ideologies hi ha autores i pensadores més radicals que altres. Res no arriba mai a ser unitari del tot.\nTot plegat, però, palesa els interessos de l'època pel que fa a una literatura que havia d'estar al servei de la ideologia i de la política, cosa sobre la qual podríem debatre a fons. L'escapisme, la fantasia, la diversió, estaven mal vistes per determinats sectors que aleshores remenaven les cireres culturals. Això explica el fracàs d'una iniciativa de tanta volada i interès com va ser La cua de palla. Avui potser, com sol passar, ens hem passat a l'atre extrem i sembla que toca més novel·la històrica o policíaca que no pas realisme social. Una cosa una mica semblant ha passat en el camp de la poesia, allò de poesía para el pueblo, poesía necesaria, ja és història. En tot cas, avui el realisme social s'insereix en la novel·la de gènere amb més o menys grapa, però si no es capta al lector amb un crim o amb la referència a fets del passat interpretats per personatges amb mentalitat del present, es fa difícil publicar.\nI potser per això, precisament, per aquesta originalitat recuperada, la veu narrativa de Roig torna a seduir gent jove, més dones que homes, que troben en els seus llibres quelcom que s'ha bandejat a causa de les modes literàries: una realitat a l'abast, una certa mediocritat ambiental realista, el problema dels canvis generacionals, l'explicació d'un present que avui és passat i de com es va viure el passat des d'aquell present dels setanta. I, sobretot, hi trobem molts problemes de les dones, encara no resolts: la maternitat, la professionalització, el sexe, la relació amb els homes, la política. Fa uns dies es constatava la poca presència de dones a les llistes electorals de tots els partits, si les comparem amb les del temps de la transició, de les quals la mateixa Roig havia format part en alguna ocasió, amb el desaparegut PSUC, el panorama resulta absolutament decebedor.\nLa literatura ha de ser literatura, certament. I el temps transforma en clàssics els llibres en els quals l'important és, més que res, la mateixa literatura. Tot i que potser aquests tenien també, tot i que no sempre ni en totes les circumstàncies, una intenció social, política, moralitzant. Tolstoi moralitza però no per això perd volada literària. El Quixot es passeja per la seva societat fent volar coloms i això no li treu pes intel·lectual. El context és important però amb el temps el passem per alt, fins i tot quan no ens acaba d'agradar el discurs que endega, si la literatura acaba per encantar-nos amb els seus inexplicables recursos.\nEn el context del present, doncs, i més enllà dels gustos personals de cadascú, la vigència dels llibres narratius de Montserrat Roig em sembla que té, encara, un gran interès, i demana la visió de les dones d'avui i dels seus problemes, a l'hora d'entendre i valorar les generacions anteriors, quan ja les Natàlies Miralpeix han esdevingut, ai, àvies o potser besàvies.\nEtiquetes de comentaris: feminisme, literatura catalana, Montserrat Roig\nIndependentment de les seves novel·les, que m'agraden molt, crec que cal recordar el llibre "Els catalans als camps nazis". És una obra que, si no s'ha tornat a publicar, caldria fer-ho perquè la gent conservi la memòria del que va passar.\nLectora, d'aquest llibre s'han fet diferents edicions, més de vuit, crec que la darrera, però, de 2001, i algunes en rústica i baratetes. A veure si ara s'animen a fer-ne una de nova, hauria de ser 'de luxe', amb fotografies i notes, ja que en aquests anys s'ha accedit a molta més informació. Evidentment és un llibre cabdal sobre el tema, a casa nostra, i mostra el gran ventall d'interessos de Roig.\nTinc molt present el llibre d'Els catalans als camps nazis, recordo el meu avi, fullejant-lo, i com jo no podia mirar-lo, que m'angoixava molt, joveneta com era. De la senyora Falcón, bé, com en tot moviment imagino que és natural que hi hagi l'extrem, però el seu feminisme només roman en alguns ambients una mica antidiluvians. S'agraeix la literatura normal, que parla de gent normal. Per parlar d'extrems, tortures i barbaritats ja hi ha els guionistes de TV3.\nClídice, precisament si algun valor té rellegir el corpus novel·lístic de la Montserrat Roig és aquesta 'normalitat'.\nAquest llibre, el dels camps nazis, té un mèrit afegit, estava embarassada i per raons òbvies va patir força fent-lo, segons testimonia en alguna entrevista la seva mare.\nun blocaire anònim em deia avui en un comentari que havia recorregut Sant Petesburg amb el llibre a la mà, seguint les passes de Montserrat Roig. I diria que no ha estat pas l'ùnic que ho ha fet.\nFrancesc, no és anònim, és la blogaire de 'jugant amb Barcelona', em sembla que t'ha firmat 'JUGANT'.\nJúlia, demà passat toca l'homenatge i tot i que vaig dir que hi participaria, només he estat capaç de fer una mena de text improvisat. Ja el veuràs. T'escric per dir que allà acabo per recomanar que si algú vol llegir res decent sobre la Roig cal que vingui en aquests apunts teus.\nTambé comento (i m'agradaria saber què en dius) que fa poc, en un homenatge que li van fer al CCCB, van concloure que avui per avui, Montserrat Roig no té lectors.\nEm temo que tens raó tot i que això no tan sols passa amb ella, sovint pel que fa a determinats autors interessa més el personatge i la seva trajectòria que no pas la seva obra i crec que Roig és un d'aquests casos.\nAra bé, aquestes afirmacions també són més intuïtives que no pas evidents, de fet alguns dels seus llibres s'han anat reeditant aquests darrers anys, sembla que encara es fan llegir en alguns centres educatius i també s'endeguen aquestes rutes literàries de moda avui.\nJa comento al blog que he constatat que hi ha un cert emmirallament per part de sectors de noies joves catalanes d'avui en la seva figura. Si això comporta aprofundiment en la lectura dels seus llibres ja no sóc capaç de dir-ho.\nEn aquests homenatges blogaires moltes vegades també es copsa el desconeixement de l'obra literària que existeix respecte a persones que es citen de forma entusiasta.


Saps què és l'amor líquid i com afecta a les teves relacions? | Adolescents.cat\nSaps què és l'amor líquid i com afecta a les teves relacions?\nL'amor líquid és un concepte inventat sociòleg Zygmunt Bauman amb el que es pretén representar una realitat freqüent en l'actualitat: la fragilitat dels vincles. Es tracta d'una idea associada a la manera en què sembla que la societat actual viu l'amor, com una cosa fugaç, basada en un consum puntual que provoca una satisfacció momentània a una necessitat i que després es llença com si res. Aquest fet també es pot donar en la relació amb nosaltres mateixos i és percebut com "la liquidesa de l'amor propi".\nEl principal problema de la nostra societat és la falta d'autoestima i d'autovaloració. Aquest fet produeix problemes a l'hora d'estimar de manera madura a una altra persona, ja que si no ens estimem a nosaltres mateixos, tampoc podrem estimar als altres i els acabarem perdent. D’aquesta manera, avui dia establir un vincle fort i compromès pot resultar molt difícil per algunes persones, ja que requereix un sentit de responsabilitat i de transcendència personal que no tothom està disposat a assumir.\nMoltes relacions d'avui dia són connexions, i la tecnologia i xarxes socials són les que ens uneixen amb múltiples persones en el moment en què nosaltres volem. Sembla que la societat està donant lloc a relacions humanes més flexibles i, per tant, a relacions inestables. A més, el concepte va una mica més enllà, on l'individualisme busca només satisfer necessitats puntuals. Parlem, doncs, d'emocions que no es poden retenir i que s'escapen ràpidament de les mans fins a desaparèixer per complet.\nA més, les xarxes socials ens proporcionen la capacitat d'establir una relació i acabar-la quan nosaltres vulguem amb un simple botó com el de bloquejar. Però les persones no som béns de consum, i ho hem de tenir molt present. Sentim, pensem i estimem. Moltes vegades darrere un amor líquid s'amaga la inseguretat persona i per això és tan important estimar-nos a nosaltres mateixos.\nLa psicòloga Maria Esclapez també n'ha volgut parlar al seu Instagram:\nUna publicación compartida de Maria Esclapez Psicóloga (@maria_esclapez)\nAixí doncs, entendre aquest concepte ens pot ajudar a entendre les relacions d'avui dia i a millorar les relacions que establim, tant amb nosaltres mateixos com amb la resta.


Notícies - La campanya 'La Xarxa estalvia aigua' arriba a Sant Cugat\nLa campanya 'La Xarxa estalvia aigua' treballarà el Sant Cugat més sostenible (23/feb/12)\nSant Cugat ha decidit adherir-se a la campanya 'La Xarxa estalvia aigua' / Font: Ecologismo.com\nel 7/mar/12 Mar Castro / Sílvia González Societat PDF\nLes famílies que superin els 4,5 metres cúbics de consum d'aigua per habitant i mes, en el proper rebut, podran sol·licitar un joc d'airejadors a l'Oficina Sostenible com a mètode d'estalvi. Aquesta és una de les mesures que aplicarà l'Ajuntament arran de l'adhesió de Sant Cugat a la campanya 'La Xarxa estalvia aigua', que organitza l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) i la Diputació de Barcelona entre els municipis que integren la Xarxa de Ciutats i Pobles cap a la Sostenibilitat.\nCom a primera mesura de sensibilització, en el proper rebut de l'aigua, l'Oficina Sostenible inclourà un paràgraf informatiu que indicarà com es pot calcular el consum d'aigua mensual per habitant. D'aquesta manera, si, fets els càlculs, les famílies superen els 4.500 litres per habitant i mes, podran adreçar-se a l'Oficina Sostenible, on se'ls lliurarà un joc d'airejadors i se'ls informarà sobre diverses iniciatives d'estalvi d'aigua.\nLa campanya també té previst que el vestíbul de l'Ajuntament aculli l'exposició 'L'aigua en equilibri', les dues últimes setmanes de juny. La mostra tracta els principis bàsics de la nova cultura de l'aigua i la gestió sostenible dels rius. També es farà la xerrada 'Estalviem aigua, estalviem diners' l'últim divendres d'abril a la Casa de Cultura a les set de la tarda.


Brots verds i recuperació...\nDijous, 23 Gener 2014 11:05\nNo molt abans que esclatés la bombolla immobiliària, vaig anar a visitar a un constructor mataroní a les seves flamants oficines de la Riera. Conversant amb ell sobre els preus dels pisos, li vaig comentar que jo els trobava tots molt cars, especialment si tenia en compte la meva situació financera. Em va mirar entre sorprès i indignat, per tot seguit fer-me un vehement discurs sobre la vida en general, que va acabar amb el consell de què la compra d’un pis seria la millor cosa a fer, que la vivenda era un valor segur i que no me’n penediria.\nEn aquells moments jo estava fent un curs en una escola de negocis i aquells dies precisament, ens parlaven del mercat immobiliari a tot el món, entre altres ens explicaven el cas del Japó on els preus dels habitatges estaven caient de manera sostinguda des de feia anys. Li vaig comentar aquestes dades al meu interlocutor, al qual la cara li va canviar d’indignat a emprenyat, em va dir que ell no sabia què havia passat en altres països, però que aquestes coses aquí no podien passar, i que ell no recordava que els preus dels pisos haguessin baixat mai a Espanya. Va ser de les últimes coses que em va dir, poc després s’ho va fer venir bé per acomiadar-me, això sí, de manera molt educada.\nAvui l’empresa del constructor ja no existeix i les oficines de la Riera estan desocupades. Vist amb perspectiva la ingenuïtat del constructor fa certa gràcia, però no hauríem de caure en la crítica fàcil, tots vivíem en aquella bombolla. En aquelles mateixes dates, la ministra d’habitatge (la que posteriorment seria ministra de Defensa) es vanagloriava a l’estranger de la fortalesa del sector immobiliari Espanyol.\nLa memòria no és sempre una bona consellera, sovint tendim a recordar allò que més ens interessa i oblidar allò que no ens agrada tant, ser objectiu i fer una anàlisi freda de tot allò que hem viscut, fins i tot d’allò que ens ha afectat molt personalment, és molt més difícil del què sembla.\nAra que els diaris van plens de brots verds i recuperació, el que potser és més important de recordar de tot el que hem viscut recentment, és que no podem creure cegament tot allò que ens diuen, per molt que ho digui molta gent, o que ho digui una ministra.


L'espai del català: de gener 2014\nSobre el quantificador 'bastant'\nL’entrada d’avui la dedicarem a parlar del quantificador ‘bastant’.\nQuan vaig parlar sobre aquest quantificador i altres, ara fa una mica més de 2 anys (http://lespaidelcatala.blogspot.com.es/2011/11/apunts-sobre-els-quantitatius.html), havia passat per alt alguns canvis que ara a continuació us explico. Afirmava que la forma ‘bastant’ només tenia flexió de nombre i no pas de gènere. Això era cert fa uns anys, però no ho és pas ara. En aquell moment potser encara havia passat desapercebut aquest canvi, segurament per això no havia “actualitzat” el xip normatiu.\nEn l’última actualització del DIEC es va incorporar la forma femenina (tant en singular com en plural, lògicament) del quantitatiu ‘bastant’. Aquest és un canvi substancial, ja que fins fa ben poc les formes ‘bastanta’ i ‘bastantes’ no eren acceptades per la normativa, malgrat que eren les formes més habituals en la llengua oral. En la llengua escrita, curiosament, ben sovint observava casos en què quan el quantitatiu havia de precedir mots femenins es preferia canviar-lo per formes com ‘força’ o ‘molt’ (depèn, naturalment, del context) per evitar d’escriure ‘bastant’ davant d’un mot femení.\nEls arguments que ara tenim a favor de la flexió de gènere encara van més enllà de la simple cerca al DIEC2. I és que l’esborrany provisional de la futura gramàtica normativa que l’IEC té penjat a la seva pàgina web ja s’explicita de manera clara que a partir d’ara ja no caldrà que patim pas per aquestes formes. Ho podreu trobar en el següent enllaç, a les pàgines 151 i 152, dintre del capítol 14.2 de la part de Morfologia flexiva (http://www2.iec.cat/institucio/seccions/Filologica/gramatica/default.asp).\nCrec, posats a opinar, que la decisió de l’Institut d’Estudis Catalans és molt encertada. No tan sols perquè era il·lògic haver d’emprar la forma ‘bastant’ davant de paraules femenines, sinó també perquè tenim altres quantificadors com ‘quant’, ‘tant’, ‘molt’ o ‘poc’, per exemple, que sí que presenten la flexió. Per tant, una mesura d’homogeneïtzació del sistema flexiu d’aquests quantitatius que penso que és lògica i coherent.\nPublicat per Abel a 12:00 3 comentaris:


‘Darrel' de Marc Briones i d'Alan Carabantes rep el premi al millor curt d'Animació i ‘Lethe' d'Eric Romero s'endú el del públic\nL'Auditori Josep Carreras va acollir ahir al vespre la gala de cloenda de la segona edició del FICVI, el Festival Internacional de Curtmetratges organitzat pel Patronat de Municipal de Turisme de Vila-seca. ‘Madre' del director Rodrigo Sorogoyen va guanyar el Premi Internacional al Millor Curtmetratge de Ficció. Aquest curt, premiat a diversos concursos internacionals, explica la història d'una conversa quotidiana que s'acaba convertint en una tràgica situació contrarellotge arran de la trucada telefònica d'un fill de set anys a la seva mare. L'alcalde de Vila-seca, Josep Poblet, va ser l'encarregat de lliurar el premi.\nEl premi al Millor Curtmetratge d'Animació se'l va endur ‘Darrell' de Marc Briones i Alan Carabantes. Aquest curt, nominat al Goya i premiat a la Secció Anima't al Festival de Sitges, és una entretinguda història de tres minuts sobre la seducció entre dos camaleons que esperen a una estació de metro. El director de cinema i guanyador de dos premis Goya, Pedro Solís, membre del jurat del FICVI, va lliurar l'estatueta.\nEntre els altres guardonats al festival, ‘Adivina' de Gonzaga Manso es va endur el Premi Estatal al Millor Curtmetratge de Ficció; ‘Fugit' de Marta Bayarri va guanyar el Premi DO Catalonia al Millor Curtmetratge en Llengua Catalana; ‘Lethe' d'Eric Romero es va endur el Premi del Públic i l'humor negre de ‘RIP', de Caye Casas i Albert Pintó, va marxar a casa amb l'estatueta del Premi del Jurat Jove.\nDurant la gala de cloenda del FICVI també es van lliurar els premis del concurs In Situ. ‘La peor decisión de mi vida' d'Alicia Mateos va guanyar el primer premi i ‘The mousetrap', d'Alejandro Carrión, va quedar en segon lloc. Ambdós curtmetratges rodats a diferents espais de Vila-seca i amb una trampa per a ratolins com a element obligat a la seva història, tal i com es van establir a les normes de participació del concurs.\nEl FICVI va tancar ahir la seva segona edició, després de nou dies de projeccions i activitats. El director del festival, Josep G.Varo, va mostrar la seva satisfacció per la gran participació i per la qualitat, tant dels curtmetratges presentats, com de les masterclass, una novetat d'aquesta segona edició. Durant la cloenda, el públic també va poder tornar a veure cadascun dels curtmetratges premiats.


INFORMA’T – Stop Mare Mortum\nGALERIA DE JOSÉ LUQUE PRIETO\nAquest dissabte 12 de setembre de 2105 hem sortit al carrer i hem demostrat que Catalunya és terra d’acollida. Barcelona s’ha sumat a la mobilització internacional de solidaritat amb les persones refugiades per demanar a les institucions que acceptin d’una vegada per totes l’arribada de persones que cerquen refugi i que elaborin, amb els recursos humans i econòmics necessaris, un plan d’acollida digne.\nPodeu llegir també la NOTA DE PREMSA i les instruccions per a fer l’acció: .\n20 de juny a les 18h al CIE Zona Franca (carrer E Z.Franca)\nDavant la Comissió Europea a Barcelona, prop de 100 persones es van concentrar per fer una encesa d’espelmes en record a les víctimes de les polítiques europees en matèria de fronteres. La concentració donava resposta a la reunió prèvia de la CE del mateix dimecres en que es van acordar mesures a curt, mitjà i llarg termini en temes migratoris, que des d’Stop Mare Mortum considerem insuficients.\nDe moment la campanya té gairebé 100 entitats i més de 200 persones a títol individual adherides almanifest.


Els EUA “respondran sense pressa” a l’atac químic a Síria\nEl secretari de l’ONU diu que “la Guerra Freda ha tornat” i alerta d’una “escalada militar total”\n4 min. Nova York 14/04/2018 00:02\n651x435 Marc Torices. El creador de les tires del gos Cornelius és també el dibuixant de la novel·la gràfica ‘Cortázar’ Marc Torices. El creador de les tires del gos Cornelius és també el dibuixant de la novel·la gràfica ‘Cortázar’\nLes tensions entre els Estats Units i Rússia continuen pujant de to a uns nivells que no es recorden des de fa dècades. La guerra de Síria i l’últim presumpte atac químic contra la població podrien provocar “una escalada militar total”, va alertar ahir el secretari general de les Nacions Unides, António Guterres, en una sessió del Consell de Seguretat sobre la situació al Pròxim Orient. “La Guerra Freda ha tornat amb venjança”, va subratllar, i va instar les potències a actuar “amb responsabilitat”, ja que considera que “no hi ha una solució militar al conflicte”. En els últims dos dies els Estats Units han rebaixat el seu bel·licisme. La seva ambaixadora a l’ONU, Nikki Haley, va assegurar que el seu país creu que cal respondre a l’ús d’armes químiques, però va afegir: “La decisió sobre una reacció militar no s’ha de prendre amb presses perquè si no ens equivocaríem”. “No podem deixar que les armes químiques es converteixin en una cosa normal”, va dir. “En algun moment s’ha de fer alguna cosa [...]. En algun moment s’ha de dir prou”.\nLa diplomàtica nord-americana també va assegurar que tant el seu país com França i el Regne Unit tenen proves sobre l’atac químic a Duma -que va deixar més de 70 morts i centenars de ferits- i de l’autoria del règim de Baixar al-Assad. I que el Pentàgon ha calculat que Damasc ha utilitzat armes químiques “com a mínim 50 cops”.\nHaley també va acusar Rússia de bloquejar qualsevol acció de les Nacions Unides per frenar l’ús de les armes químiques per part del seu aliat de Síria. “Rússia es pot queixar tant com vulgui de notícies falses, però ningú compra les seves mentides i encobriments”, va dir.\nMinuts abans, l’ambaixador rus davant l’ONU, Vassili Nebenzia, havia assegurat que l’atac químic a Síria havia sigut “un muntatge”. A més, va acusar Occident, i expressament el Regne Unit, de fabricar el bombardeig químic com a pretext per aconseguir un canvi de règim a Damasc. “Per què estan fent estralls al Pròxim Orient?”, va preguntar el diplomàtic rus, que el dia anterior va advertir del risc d’una guerra entre el seu país i els Estats Units si Washington decideix atacar Síria.\nLa representant britànica, Karen Pierce, va negar categòricament les acusacions russes. “És una mentida descarada. És una de les pitjors notícies falses que hem vist de la maquinària propagandística russa”, va assenyalar. La relació entre Londres i Moscou s’ha deteriorat pel cas de l’intent d’assassinat de Rússia del seu exespia Serguei Skripal i la seva filla.\nUn equip d’experts de l’Organització per a la Prohibició de les Armes Químiques (OPAQ) arribarà avui a Síria per investigar l’atac -el primer va arribar fa uns dies-. No se sap si el govern de Trump i els seus aliats esperaran les seves conclusions per decidir si ataquen Síria.\nEl règim d’Al-Assad ha arribat a “un punt de no retorn” davant del qual només hi ha lloc per a una resposta “contundent” i “unida”, va afirmar l’ambaixador francès, François Delattre. França, va afegir, està disposada a “assumir la seva responsabilitat” per posar fi a “una amenaça intolerable per a la seguretat col·lectiva”. Però després d’una setmana d’amenaces de Trump, el tipus de resposta, i el seu abast, continua sent una incògnita.\n“El president nord-americà actua com un cap de la màfia”\n“És un mentider congènit, buit d’emocions i deslligat de la veritat”. D’aquesta manera l’exdirector de l’FBI James Comey descriu el president nord-americà, Donald Trump, en un llibre de memòries que sortirà a la venda als Estats Units la setmana que ve, però del qual la premsa del país ja n’ha publicat alguns fragments. L’obra, titulada A higher loyalty [Una lleialtat més gran], detalla al llarg de 304 pàgines afers tan escabrosos com el fet que Trump va contractar suposadament diverses prostitutes russes l’any 2013 i els va ordenar orinar al matalàs de la suite de l’hotel Ritz Carlton on Barack i Michelle Obama s’havien allotjat durant una visita a Moscou. Així ho assegura l’informe no contrastat d’un espia britànic.\nJames Comey -que va ser acomiadat per Trump quatre mesos després que arribés a la Casa Blanca, convertint-se en el segon director de l’FBI cessat en tota la història d’aquesta agència d’intel·ligència- també acusa Trump de “falta d’ètica i egocentrisme” i d’actuar com “un cap de la màfia”.\nEl president nord-americà va replicar ahir mateix que Comey és un “delator i un mentider provat”, i que hauria de ser processat per la justícia per “haver filtrat informació classificada”.


El fotoparany, una tècnica per conèixer la fauna sense destorbar\nLes càmeres parany permeten enregistrar imatges d'animals difícils de veure i aporten informació d'interès científic\nManel Cascante Torrella | divendres, 29 de gener del 2021, a les 21.15\nA finals de desembre, una parella de cabirols va ser detectada per una càmera parany molt a prop de Collserola. Es tracta d’una gravació de gran valor científic perquè el cabirol és un animal poc freqüent en aquest espai natural.\nEls darrers albiraments de cabirols són de Montcada i Reixac, just abans d’acabar el 2020.\nL’ús d’aquesta mena de càmeres està en auge actualment a casa nostra, tant per part d’especialistes com d’aficionats naturalistes.\nQuè és el fotoparany?\nEl fotoparany és una tècnica d’estudi no invasiva que consisteix en l’ús d’una càmera que es dispara tan bon punt detecta un moviment d’un animal. És una eina bàsica per a l’estudi d’espècies salvatges, especialment en el cas dels mamífers a causa del seu comportament esquerp, i dels seus hàbits majoritàriament nocturns. És ideal per observar animals de visualització difícil com el llop, l’os, el linx, el gat salvatge o la llúdriga. També s’empra per als ocells.\nLes imatges obtingudes aporten informació per a estudis posteriors — més exhaustius— de comportament animal, per fer censos o conèixer la densitat d’una espècie (per exemple en el projecte de seguiment del gat fer), o pel seguiment d’espècies de caça.\nLa Fundació Barcelona Zoo i el grup Felis-ICHN duen a terme un estudi sobre el gat fer a Catalunya.\nConvé apuntar que el fotoparany és una tècnica complementària a la del rastreig, una tècnica ancestral que permet obtenir informació d’un animal a partir de la identificació de rastres o senyals com poden ser petjades, excrements, restes de menjar, etc.\nCom són les càmeres de fotoparany?\nLes càmeres que s’empren pel fotoparany són càmeres de fotografia, vídeo, o bé de totes dues coses. Malgrat que es tracta d’una tècnica antiga (ja es feia amb càmeres analògiques), el parany fotogràfic ha anat a més amb l’arribada del nou mil·lenni, amb el desenvolupament de la fotografia digital.\nActualment disposem d’equips cada vegada més sofisticats i ràpids, que permeten capturar imatges d’alta qualitat i que, a més, ofereixen cada vegada major autonomia gràcies a la durabilitat de les bateries i a la gran capacitat d’emmagatzematge.\nEs tracta, en molts casos, de càmeres menudes, que poden camuflar-se fàcilment i que es poden instal·lar, per exemple, durant tres o quatre mesos en un mateix indret. També hi ha l’opció de connectar-les a una placa solar per estar sempre carregades.\nLes càmeres són relativament econòmiques, tot i que hi n’hi ha de tots preus en funció de la qualitat. Per uns 100 euros, a tall d’exemple, podem disposar d’una càmera que permet capturar so i imatges amb color de dia i en blanc i negre de nit (llum infraroja). Aquest tipus de càmeres poden realitzar ratxes de fotos, o bé vídeos de diversa duració, i es disparen tan bon punt detecten moviment. Les imatges s’emmagatzemen en una targeta de memòria interna que convé buidar de tant en tant.\nImatges en temps quasi real\nActualment hi càmeres més sofisticades que usen la tecnologia 2G, 3G o 4G, és a dir, necessiten una targeta telefònica (SIM).\nLes que usen tecnologia 2G o 3G, per exemple, poden enviar fotografies o vídeos de fins a 20 segons al nostre correu electrònic en el moment que detecten el moviment, i es poden controlar parcialment per SMS. Les càmeres 4G poden enviar fotos i vídeos de mida major, i més ràpidament, i es poden controlar mitjançant una aplicació telefònica, per tal de donar ordres com fer una foto o un vídeo en el moment que vulguem.\nOn i com convé posar la càmera?\nLa càmera és la clau de tot plegat, però per instal·lar-les calen certs coneixements: nocions de comportament dels animals que volem trobar i, sobretot, un bon coneixement del territori.\nLa càmera s’ha de col·locar ben camuflada, estratègicament en zones de pas dels animals: camins de pas o bé prop de punts d’aigua, especialment a l’estiu.\nLa càmera s’ha de posar en un lloc estratègic. Foto: Jordi Soler\nJordi Soler, expert en fotoparany i autodidacte\nJordi Soler és molt conegut a les xarxes socials per compartir imatges que ens descobreixen la vida més secreta o íntima de la fauna salvatge que envolta el seu poble, Llagostera, al Gironès.\nSorpresa amb majúscules avui, on en una riera de #llagostera (gironès) he filmat una Llúdriga ben maca amb la càmera de fototrampeig. @Agents_Rurals @mediambientcat pic.twitter.com/urODLzLm6d\n— Jordi Soler (@Jordisolerramio) March 17, 2019\nL’expert en fotoparany es defineix com a una persona de bosc, molt observador i autodidacta, i explica que va iniciar-se en aquest món ara fa uns tres anys. De llavors ençà l’afició ha anat a més, ha enregistrat centenars d’imatges i vídeos i, actualment, disposa de quatre càmeres que reparteix pel seu municipi i on ha fet troballes de gran interès.\nEl Jordi insisteix en el fet que cal tenir ben present que el fotoparany ha de ser una tècnica respectuosa en tot moment, que eviti molèsties a la fauna salvatge. “No s’ha d’interferir mai en la seva conducta, això està prohibit”, esmenta.”No es pot posar mai, per exemple, la càmera en un niu de rapinyaires”, afegeix.\nDe fet, en algunes comunitats autònomes cal sol·licitar permís si es pretén fer fotoparany de determinades espècies protegides per la llei. Convé informar-se’n abans. A banda, si la volem posar en algun indret privat és recomanable demanar permís.\nCaptar l’atenció durant uns instants per enregistrar les imatges\nA banda d’escollir perfectament els llocs idonis per on el Jordi ja preveu que hi circularan els animals, assegurar-se que no hi hagi branques o fulles que puguin disparar la càmera, en Jordi també hi sol posar alguna mena d’esquer olfactiu al costat en el cas dels mamífers (o d’algun fruit sec en el cas de les aus). L’objectiu només és cridar l’atenció de l’animal, fer que s’aturi uns segons allí mentre l’enregistra la càmera o li fa la foto. Soler explica que les seves càmeres triguen 0,4 segons en disparar, i que si no ho posés difícilment enxamparia l’animal en passar.\nVal a dir que el tema de l’esquer és una mica controvertit, té detractors i partidaris. Alguns al·leguen que si se n’usa certa quantitat i de forma continuada (sobretot en el cas de l’esquer alimentari), es pot acabar creant dependència de l’animal i alterant-ne el comportament.\nAlgunes de les imatges més curioses de la fauna propera\nLa llúdriga és un animal que necessita aigües netes per viure i alimentar-se. Malgrat que algunes rieres i rius de les comarques gironines assoleixen aquests requisits, en Jordi Soler explica que la primera vegada que la seva càmera les va enregistrar va quedar realment sorprès, doncs no era conscient que n’hi haguessin en aquella zona. També ho va ser la primera vegada que en va veure les cries. Des d’aleshores n’ha tornat a veure en moltes més ocasions.\nSoler explica que també el va impactar la troballa d’una mustela, un animal amenaçat i difícil de veure, o el primer cop que va enregistrar un cabirol, animal rar a les Gavarres.\nL’ocell immortalitzat per la càmera és un astor, un rapinyaire que s’alimenta d’ocells i de petits mamífers. En aquest cas s’està menjant un pollastre mort que podia haver-se escapat d’alguna granja propera.


Fra Joaquín Zurera Ribó nou Ministre provincial dels frares franciscans - URC\nFra Joaquín Zurera Ribó nou…\n(Franciscans · Josep Gendrau· 22/09/21) Els germans capitulars, reunits en el Real Monestir de Santa María de Guadalupe i il·luminats per l’Esperit Sant, han elegit com a Ministre provincial a Fra Joaquín Zurera Ribó.\nAgraïm la disponibilitat del nou ministre i preguem al Senyor li guiï en les seves decisions per a dur a terme la labor encomanada pels germans. Que la Mare de Déu i El nostre Seràfic Pare San Francisco, l’acompanyin en el seu camí i l’il·luminin per a portar a bon port la missió rebuda.\nEl Capítol continua fins dissabte dia 25 de setembre. A més dels informes i temàtica del Capítol s’ha d’elegir també el Vicari Provincial i cinc consellers que formaran l’equip de Govern que haurà d’acompanyar els gairebé 300 frares que formem la Província Franciscana de la Immaculada de la Península Ibèrica.\nCategoria: Notícies 22 de setembre de 2021\nEtiquetes: Capítol ProvincialFranciscansfrares franciscansJoaquín Zurera Ribó\nPreviousPrevious post:“A la Misericòrdia de Reus treballem per la promoció autònoma dels residents”NextNext post:Nou Consell Provincial de les Religioses de l’Assumpció


Un estudi proposa l’ús de pantallesper reduir el soroll a Santa Eugènia de Ter | El Dimoni de Santa Eugènia de Ter (Gironès)\nObres. La construcció del vial de la frontissa del Güell es pot convertir en un nou punt de contaminació acústicaFOTO: DAVID ESTANY\nDIARI DE GIRONA > L’informe critica l’us individual dels vehicles privats i recomana el transport públic. Es proposa l’ús de pantalles per reduir el soroll a Santa Eugènia de Ter. Es col·locarien a les escoles, el centre cívic Can Ninetes i l’avinguda Josep Tarradelas.\nUn estudi del catedràtic de la UdG Josep Arnau recomana posar pantalles acústiques protectores per minimitzar la contaminació acústica de Santa Eugènia . L’estudi recomana col·locar aquestes pantalles als punts on es realitzen les principals activitats del barri, com els col·legis Santa Eugènia i Maristes o el centre cívic Can Ninetes . També indica que les pantalles es poden ubicar a àrees com l’avinguda Josep Tarradelles i la prolongació de la zona de l’antic llit del Güell .\nDe fet, l’estudi assenyala que actuant només en dos punts concrets, el col·legi de Santa Eugènia i Can Ninetes , hi hauria una «notable millora» del confort acústic. La zona més afectada és el pati de l’escola, tot i que el soroll també repercuteix en les activitats internes del centre. A Can Ninetes , una millora de la qualitat acústica serviria per optimitzar les diferents activitats que s’hi porten a terme.\nL’estudi, publicat al butlletí electrònic El Dimoni de Santa Eugènia de Ter, considera que s’ha d’analitzar la situació i la temporització dels semàfors del barri. En aquest sentit, l’equip de Josep Arnau recomana que es posi una especial atenció al temps d’aturada dels vehicles, ja que provoquen molt de soroll pels problemes d’acceleració i frenada. Alguns carrers del barri, com el passeig d’Olot, la carretera de Santa Eugènia o l’avinguda Josep Tarradellas s’han convertit en autèntiques entrades i sortides de la ciutat, de manera que hi circula cada dia un flux important de vehicles.\nUna nova ordenació urbana\nA més a més, l’estudi indica que cal estudiar de nou l’ordenació urbanística de Santa Eugènia i el seu trànsit, per tornar-lo a redissenyar tenint en compte els aspectes que aporten qualitat ambiental, com per exemple la manca de soroll.\nMalgrat que la zona d’estudi comprèn tot el barri, l’informe de Josep Arnau conclou que hi ha alguns punts especialment conflictius: l’avinguda Josep Tarradellas, el passeig d’Olot, la carretera de Santa Eugènia , el carrer de les Agudes i l’avinguda de Sant Narcís .\nAl carrer Orient, l’existència d’activitat industrial aporta un soroll de fons continuat durant les 24 hores del dia, de manera que les diferències de soroll entre els nivells nocturns i diürns es minimitzen. El carrer Massana també es veu directament afectat per aquesta situació.\nA la resta de vies de Santa Eugènia , però, la diferència de decibels entre el dia i la nit posa en evidència la influència del trànsit viari en l’augment de la contaminació acústica.\nL’estudi posa en relleu la necessitat de sensibilitzar els col·lectius més afectats per la contaminació acústica, especialment els més joves. Una possibilitat seria informar i donar difusió en centres educatius ubicats en aquesta zona, és a dir, Maristes i el col·legi de Santa Eugènia , així com en diverses associacions i entitats.\nTambé s’haurien d’instal·lar mesures de llarga durada que s’ajustessin als horaris escolars.\nL’estudi assenyala que el trànsit viari és el que més contribueix a la contaminació acústica de Santa Eugènia , ja que el tren queda allunyat de la zona d’estudi, limitada pels carrers Ibèria i Bisbe Sivilla, que són els més afectats per la proximitat de la xarxa ferroviària.\nAquest estudi respon a un encàrrec de l’Associació de Veïns de Santa Eugènia de Ter al Grup de Recerca en Energia i Medi Ambient [GREMA]. [Diari de Girona]


18 de juliol de 2018 - General\nLa Facultat d’Història, Arqueologia i Arts Cristianes (FHEAG-AUSP) ha estat representada en aquest prestigiós congrés que aplega els especialistes d’arreu del món amb la participació de la Dra. Cristina Godoy Fernández. Aquests congressos, promoguts pel Pontificio Istituto di Archeologia Cristiana (PIAC) i el Comitato Promotore dei Congressi di Archeologia Cristiana, se celebren cada cinc anys. El primer que es va dur a terme va ser a Sapalato (Salona, Croàcia) l’any 1894.\nEnguany el congrés s’ha titulat “Fronteres. La transformació i cristianització de l’imperi romà entre el centre i la perifèria”, en sintonia amb l’atenció que el papa Francesc dedica a “les perifèries”. La reunió ha tingut lloc en dues ciutats holandeses, a la recerca de les terres del limes nord de l’imperi romà: a la localitat d’Utrecht (la Ultra Trajectum romana), situada a la riba del Rin, i a la de Nimega (Ulpia Noviomagus Batavorum) banyada del riu Waal, afluent del Rin, i a la rereguarda de la frontera nord. L’organització ha anat a càrrec dels professors Leonard Rutgers de la Universitat d’Utrecht i de Sible de Blaauw i Stephan Mols de la Universitat Radboud de Nimega.\nLes excavacions al monestir de Cabrera del Dr. Mateu Riera, presents\nDel 2 al 4 de juliol les sessions van tenir lloc a Utrecht, i el 5 i 6 a Nimega. La conferència inaugural va ser duta a terme pels professors Neil Christie (Universitat de Leicester) i David Petts (Durham), els quals per enfocar el tema van fer un estat de la qüestió sobre l’arqueologia del primer cristianisme, vista des del centre o des de les perifèries. Van mostrar especial interès per una banda en l’existència de les fronteres internes dins l’imperi, i per l’altra en la frontera líquida que constitueix el mar. En referència a això, el professor Christie va esmentar la novetat de les excavacions del monestir de Cabrera (Mallorca) dirigides pel professor de la FHEAG Mateu Riera i la publicació del seu llibre a l’AUSP.\nSessions organitzades geogràficament\nLes sessions es van classificar per regions geogràfiques, sense distinció entre ponències i comunicacions. A Utrech es va parlar d’Egipte, Síria i Mesopotàmia, Palestina, Pèrsia, Armènia i Geòrgia i el nord d’Àfrica; i a Nimega de les Illes Britàniques, Germania, Gallia, Iberia i els Balcans. No podien faltar les sessions dedicades a les novetats —qüestió ineludible dels congressos d’arqueologia cristiana, perquè forma part del seu ADN—, una a cada una de les seus de la reunió. Un altre bloc temàtic del Congrés, “Centre i perifèries”, recull el punt de vista des del centre de l’imperi envers la perifèria, unes sessions on es van agrupar la majoria d’investigadors italians i l’anàlisi d’influències mútues, com per exemple la de la ceràmica copte en les produccions mediterrànies.\nLa sessió oberta al públic del dimarts 3 de juliol a la tarda va despertar especial interès perquè estava dedicada a la destrucció del patrimoni cristià en el Pròxim Orient. El tema, ja de per si esfereïdor, de la demolició sistemàtica de tot el patrimoni per l’ISIS, es va centrar en les propostes i fulls de ruta per recuperar allò que es pugui salvar de les riques restes arqueològiques de les esglésies de Síria del nord (Massís calcari), Irak i Egipte, des del punt de vista jurídic patrimonial a nivell mundial.\nVan participar també al Congrés un total de vint-i-vuit pòsters dels temes més diversos que van estar exposats en tot moment perquè els participants poguessin veure’ls i preguntar als seus autors. Es va fer un concurs entre els pòsters que van guanyar els búlgars Stanisla Stanev i Jeni Tankova amb el títol La basílica episcopal de Philippopolis de Tràcia (Plovdiv, Bulgària), amb un premi de 1.500€.\nEl Congrés del 2023 serà a Belgrad (Sèrbia)\nLa propera seu del XVIII Congrés Internacional d’Arqueologia Cristiana serà a Belgrad l’any 2023, segons les votacions unànimes a la candidatura sèrbia del Comitato Promotore dei Congressi di Archeologia Cristiana.\nPer més informació, es pot consultar el web oficial del congrés, en què hi ha tant el programa com els resums de totes les contribucions.


Internet enterra la impremta a Mifas - Diari de Girona\nInternet enterra la impremta a Mifas\nL'associació deixa de publicar el «Full informatiu»\npili turon | girona 15.01.2016 | 07:09\nLa web de l'entitat dedicada a les persones amb discapacitat, els comptes a les xarxes socials i el correu electrònic són, des d'ara, el seu canal d'informació periòdic. Mifas tanca una etapa de dinou anys del «Full informatiu» i de quatre anteriors de la revista «Nova Ítaca» i aposta per la xarxa, on el president afirma que «poques discapacitats existeixen»\nLa generalització i la immediatesa de les noves tecnologies, i més recentment de les xarxes socials, ha desbancat els butlletins informatius en paper de Mifas, que ha deixat de publicar el seu Full després de gairebé dues dècades. Tal com afirma Albert Carbonell, president d'aquesta associació dedicada a les persones discapacitades, «en el núvol [a internet], poques discapacitats existeixen».\nL'agilitat comunicativa i la simplificació del procés a través del seu web (www.mifas.cat) i dels comptes de Facebook (www.facebook.com/GrupMIFAS) i Twitter (@GrupMifas) són els arguments de Mifas per deixar de publicar els butlletins en format paper, l'últim dels quals va ser el de desembre. Una decisió que dóna per fet que el gruix dels usuaris de l'entitat estan connectats a la xarxa. «Cada època té la seva manera de comunicar. I el que ahir funcionava, avui ha quedat obsolet», diu Carbonell. Ell mateix es refereix a l'acceleració dels temps «dels telèfons intel·ligents, les tablets i les xarxes socials», quan «volem la informació al minut».\nLa revista Nova Ítaca va ser l'antecedent del Full informatiu, que, com aquest, es publicava amb una periodicitat trimestral. Nova Ítaca va ser la principal font d'informació de l'activitat de Mifas entre 1992 i 1996. A partir del desembre d'aquest últim any es va començar a publicar el Full informatiu de Mifas, amb un primera capçalera en la qual encara apareixia el nom de «Nova Ítaca». El març de 2011 es va crear la versió digital del butlletí de notícies.\nEn la seva edició de comiat, el desembre de 2015, el Full informatiu número 72 recull les informacions més destacades de Mifas al llarg dels últims dinou anys, i comença fent-ho amb una protesta contra les retallades que es va dur a terme el juny de 2012 -un tipus d'acció que disposa d'exemples ben recents, com un de realitzat la setmana passada per rebutjar el copagament imposat als usuaris de les residències.\nEl repàs d'informacions recupera algunes de les campanyes de sensibilització promogudes per Mifas -adreçades a estudiants, per demanar que es respectin els aparcaments reservats a conductors amb discapacitat o per a la prevenció d'accidents de trànsit-; l'activitat esportiva de l'entitat; l'obertura de botigues gestionades per l'associació; la inauguració del centre de dia de Vilafant i del Refugi de la Casa de les Dunes, a Torroella de Montgrí, així com també l'ampliació del centre ocupacional de Riudellots de la Selva; la creació d'una escola d'esport adaptat per a infants a partir de 8 anys; la carta de comiat de l'expresident Pere Tubert; balanços d'activitat del Servei d'integració laboral de Mifas; o, entre d'altres qüestions, la notícia que el març de 2013 informava que havia assolit la xifra de 4.000 socis.


Les donacions d’òrgans i els trasplantaments han augmentat prop d’un 20% en els cinc primers mesos de l’any – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nLes donacions d’òrgans i els…\nDurant els primers cinc mesos d’enguany, els hospitals del sistema sanitari han experimentat un increment de prop d’un 20% en donacions d’òrgans i trasplantaments respecte a l’any anterior.\nEn concret, en el que portem d’any, s’han registrat 98 donacions d’òrgans enfront de les 82 donacions de l’any anterior. Els hospitals que major nombre de donacions han registrat són l’Hospital La Fe (21), l’Hospital General d’Alacant (17), l’Hospital General de Castelló (15) i el General de València (12).\nEn aquest sentit, en pràcticament tots els centres s’ha produït un increment de les donacions d’òrgans, per això des de la Conselleria de Sanitat Universal, i amb motiu del Dia Nacional del Donant d’Òrgans, s’ha volgut agrair aquest gest solidari a la persona donant i als seus familiars.\nDurant tot l’any 2020, es van registrar 197 donants d’òrgans de donant cadàver, dels quals 72 van correspondre a donació en asistolia (36,5%) i 125 a mort encefàlica.\nSegons ha manifestat la consellera de Sanitat Universal i Salut Pública, Ana Barceló, “hui és un dia per a agrair a totes aqueixes persones que diuen sí a la donació d’òrgans, perquè amb aquest gest tan solidari i tan altruista, s’està aconseguint salvar moltes vides”.\nActualment, “el sistema sanitari valencià compta amb els millors equips professionals que es fan càrrec de la donació i l’activitat trasplantadora. Per això, quan augmenten aquestes xifres significa que s’estan curant o s’està millorant la qualitat de vida de moltes persones”.\nDurant els cinc primers mesos, els hospitals valencians han realitzat 189 trasplantaments d’òrgans, la qual cosa suposa un augment de més del 25% respecte al mateix període de l’any passat en el qual es van realitzar 151 trasplantaments.\nSegons la mena de trasplantament, s’han dut a terme 103 trasplantaments renals, 57 trasplantaments hepàtics, 8 trasplantaments cardíacs, 18 trasplantaments de pulmó i 3 de pàncrees.\nFinalment, per hospitals, l’Hospital La Fe és el que major nombre de trasplantaments renals ha realitzat, en concret 44 trasplantaments, seguit de l’Hospital Doctor Peset en el qual s’han realitzat 32 trasplantaments renals. A més, en trasplantaments hepàtics destaca l’Hospital La Fe amb 41 trasplantaments i l’Hospital General d’Alacant amb 16 trasplantaments.\nAl llarg del passat any es van dur a terme en la Comunitat Valenciana un total de 448 trasplantaments.


Lieder Càmera presenta el seu nou projecte. #l'ANYdelsCANVIS | Cor Lieder Càmera\nLieder Càmera presenta el seu nou projecte. #l'ANYdelsCANVIS\nAmb més de 25 anys als escenaris, el Cor Lieder Càmera de Sabadell emprèn un projecte de renovació. Una nova junta i una nova direcció artística aposten per fer un pas endavant en la seva projecció.\nA finals de juliol l’assemblea va nomenar per unanimitat Eduard Vila i Perarnau com a director artístic de l’entitat. Vila va presentar un projecte sòlid, concret i ambiciós que alhora responia a les línies de treball de futur que el cor s’havia proposat.\nEn aquest mateix marc de canvis, es presentà una nova junta que també fou escollida per unanimitat. El nou equip, principalment jove, que juntament amb la direcció artística aposta per la renovació d’aspectes que han quedat allunyats de la realitat del mercat vetllant alhora per potenciar les grans virtuts que sempre s’han reconegut al cor: l’entusiasme i implicació dels membres, i el color del seu so.\nEl pla general, que pren com a base les línies de treball de Vila i Perarnau, estableix la implantació progressiva del redisseny del funcionament de l’entitat a tots els nivells. Ho fa amb dos objectius clars: d’una banda, oferir la màxima solvència del cor i per l'altra garantir l’adaptació a les necessitats del mercat.\nAmb un llarg nombre de petits canvis que s’aniran desenvolupant i aplicant es pretén arribar al final de la temporada havent assolit ja bona part dels objectius executius establerts.\nL’entitat enceta, doncs, una nova etapa empesa per un equip jove a la junta i un Eduard Vila i Perarnau que amb poc temps d'estar al davant ha demonstrat tenir les ideies molt clares; un binomi molt prometedor.\nEnviat per admin el 28 September 2017


“Pressupostos de la Generalitat 2022” per Phil Connors | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » a-ultimesnoticies » “Pressupostos de la Generalitat 2022” per Phil Connors\nPressupostos de la Generalitat 2022\nLes divergències entre els grups de govern de la generalitat, el bloc independentista, estan aprofundint les esquerdes que fa temps llueix la ja apedaçada relació i apunta cap a una trencadissa en la que ningú guanya i tothom perd.\nAra toca aprovació de pressupostos i ja la tornem a ballar. Els pressupostos són l’instrument més important per un govern i quan necessiten més vots que els seus propis tothom aprofita per treure’n alguna cosa. Sempre és així.\nI a casa nostra ara li toca patir a l’Aragonès per aconseguir el suport de la CUP.\nEstà clar que el comportament de la CUP és conseqüent amb el seu ideari i marejar la perdiu no té cap altra intenció que fer-se valdre. Són els seus minuts de glòria i no hi renuncien, però que passa si per les esquerdes es cola algú altre? PSC ho intenta, però no el treuen a ballar i els Comuns s’han mudat per si de cas; la CUP ha de rumiar molt bé fins on vol estirar la corda.\nEn futbol hi ha una màxima que s’escau perfectament a la situació descrita: si no pots guanyar el partit no el perdis.\nAplicat al tema pressupostari seria, si no pots dedicar-hi tot el que voldries on voldries arregla el que sigui possible i tira endavant que sempre, sempre, serà millor que uns pressupostos prorrogats i una estabilitat de govern comporta satisfacció en la ciutadania.\nDeia que és lògic que la CUP no estigui contenta amb el que es presenta a aprovació. De fet és lògic que la CUP no estigui contenta amb res. En el seu ADN porta inclosa la insatisfacció permanent. I és així i així ha de ser. Però també és cert que la inflexibilitat comporta rigidesa i aquesta a la ruptura. I la ciutadania no entendria noves eleccions i més sense saber on rauen les diferències i si aquestes són tan insalvables com per haver presentat una esmena a la totalitat de la proposta pressupostaria.\nLa ciutadania espera actituds transparents i no les obté ni tan sols translúcides. La ciutadania que entén l’actitud de la CUP a nivell teòric no l’entén a nivell pràctic i els nervis no només són al Parlament sinó que ja son carrer.\nLes cupaires, de moment, estan instal·lades en el no, un triple no ha dit la Reguant amb cara enfadada molt lluny del no tranquil del Baños.\nIgual tot és només postureig i dilluns s’arregla, però ara toca remar endavant. I no és remar per arribar enlloc sinó perquè els que venen pel darrere, en intransigent persecució no facin bolcar la barca.\nA l’Aragonès, aquests dies se’l pot veure en el karaoke en què s’està convertint la política. Fa d’Emilio José i mirant a la Reguant, canta allò de:\n“Ni contigo ni sin ti / Tienen mis males remedio / Contigo porque, me matas / Sin ti porque, yo me muero…”\nbien excursionistas arriba Diari Sant Quirze News SQ Phil Connors Sant Quirze del Vallès\t2021-11-19\nPhil Connors. Meteoròleg televisiu i metafísic accidental, català de Pittsburgh, aquari del 2 de febrer de 1993.\nAquest Tribuno del poble que custodia fèrriament el seu anonimat, però segur que no es a Pittsburg si no al bell mig de Sant Quirze, ja que coneix tots els dits i fets que circulen pel poble, te la característica de que políticament sembla estar fora de la disciplina de lo políticament correcte de tots els partits.\nAixò es positiu, però el posar pomada a tots i no opinar, no permet ajudar a formar-se una idea del que es millor per Catalunya.\nEstà bé l’equidistància però mentre tant les actuacions del govern de la Generalitat caminen cap un sentit i tots els catalans, els nascuts a Pittsburg i els nascuts arreu, reben les conseqüències d’aquest projecte. Un projecte que sobre tot fa de la Generalitat una eina política per imposar la independència, encara no sigui aquest l’interès de tots els catalans.\nLa Generalitat hauria d’atendre les necessitats de tots els catalans i deixar pels partits la lluita per la independència, sense tocar ni un euro com NO van fer els anteriors governs amb les actuacions partidistes afavorint ambaixades de difusió del “procés” , política de subvencions a l’ANC i OMNIUM , garantint la seva presencia en TV3 i la resta de mitjans, i obrint-los a una pluralitat que avui no ho son.\nAixò si que seria respectable i permetria una Catalunya més plural.\nPer això , senyor Phil Connors , crec que vostè no representa un equilibri per molt que ho presenti així.\nEn Phil Connors ens fa arribar aquesta resposta que publiquem literalment:\nBon dia senyor Coderch,\nabans que res disculpes per haver trigat tant a respondre però no m’havia adonat del seu comentari (falta de costum, suposo, ja que no en solen haver).\nEfectivament hi ha tribunes com la que vostè sembla trobar a faltar que intenten alliçonar i adoctrinar, bé sigui exalçant suposades virtuts pròpies o desqualificant les alienes a cada ocasió.\nPerò també hi ha qui aportant dades i elements de controvèrsia cerquen estimular la creació d’opinió, la formació de criteri propi i augmentar la capacitat de reflexió i anàlisi, tot i que no sempre s’aconsegueixi.\nD’aquí que en aquesta, tant aviat es parli d’ocells, com de rellotges, com de pressupostos, com d’empatia… Temes d’actualitat de la realitat que ens envolta.\nDeixa un comentari a @jose coderch fernandez Cancel·lar comentari


Terrasses buides i bancs plens de gent esmorzant a Girona en el primer dia de tancament de bars i restaurants - El Gerió Digital\nLes botigues del centre s'adapten a la normativa\nDos homes esmorzant en un banc després de demanar el menjar en un bar de la Rambla de Girona © M. Estarriola\nEls bars i restaurants gironins han quedat totalment buits aquest divendres al matí durant la primera jornada de restriccions sanitàries.\nPer contra els bancs públics de places i parcs s'han omplert de gent que consumia cafès i entrepans que havien comprat en establiments que oferien servei per emportar. Diversos clients han explicat que no deixaran de consumir als bars perquè volen tenir "un lloc on trobar-se" amb els amics.\nPer la seva banda, els comerços gironins també han recuperat el control d'aforament i alguns ja han posat el cartell a la porta del nombre màxim de persones. Tot i així, alguns establiments han assegurat que la gent està "conscienciada" i "Moltes vegades demanen si poden entrar" o si l'aforament està ple.\nÉs el cas del bar Duran, de la Rambla, on una de les responsables, Margarita García, ha explicat que la majoria de clientela habitual "ha vingut per agafar l'esmorzar per emportar".\nEn el seu cas, la porta estava oberta però dues taules barraven el pas a la gent més enllà de la caixa. Des de la barra demanaven a la clientela què volien, els servien i els cobraven. Aquests agafaven el cafè i l'entrepà i marxaven a fora. Per això al llarg del matí trobar un banc lliure era tota una proesa. La plaça de la Independència o la plaça de Catalunya es repetia la situació. Les terrasses estaven desmuntades i alguns bars tenien les persianes amunt, però els bancs estaven plens de gent amb gots de cafè i entrepans i croissants.\nGarcía ha assegurat que el fet d'oferir el servei per emportar els permetrà "pagar les factures" que comporta tenir el negoci. En el seu cas, el bar es nodria sobretot de la clientela de la terrassa. Molts treballadors d'empreses del voltant de la Rambla i de l'Ajuntament hi anaven sovint a esmorzar. Ara, ha explicat que alguns d'ells hi van per recollir el cafè i prendre-se'l a l'oficina.\nPer altra banda, la Mariona Quintana i la Berta Masarac són dues estudiants de la Universitat de Girona que avui han volgut anar a esmorzar juntes i han quedat a la plaça de la Independència. Com que s'han trobat amb totes les terrasses tancades, han anat a un bar, han comprat un cafè i se l'han pres en un banc de la plaça. Les dues noies de 20 anys han assegurat que "fins ara" esmorzaven juntes al bar i ara ho seguiran fent . "Necessitem un lloc on trobar-nos", ha explicat Quintana. Per això no han tingut més remei que esmorzar juntes en un banc.\nLes dues joves han assegurat "és molt trist" veure els locals tancats, però com a mínim tenen l'opció d'agafar-ho "per emportar" i seguir xerrant "prenent el sol". Les dues joves han lamentat que no tinguin "cap espai d'oci" amb les noves restriccions.\nConscienciació entre els clients dels comerços\nPer la seva banda, les botigues també han començat a controlar l'aforament des d'aquest divendres al matí. A partir d'ara no es podrà superar el 30% de la capacitat màxima. De tota manera, els petits comerços creuen que això no serà un problema ja que poques vegades hi havia tanta gent al mateix temps a l'interior. Una de les comerciants, la Rosa Bel, ha explicat que ja els últims dies, "moltes vegades" els clients "demanen si poden entrar" des de la porta sense superar l'aforament màxim. Per això s'ha mostrat agraïda per la conscienciació de la gent sobre les mesures aprovades.\nSobre la pèrdua de clients, la Rosa ha avançat que ella no preveu una caiguda en les vendes. En el seu cas té una sabateria i ha explicat que els últims dies s'ha trobat que la gent hi va per comprar-se "sabates d'estar per casa". Segons la propietària de l'establiment, diversos ciutadans tenen por d'un segon confinament i per això s'interessen per "estar còmodes" a casa i equipar-se amb "sabates d'estar per casa i pijames". "És el que toca ara", ha reblat.


Del món: les narracions de Dolors Monserdà al segle XXI. - Filigrana\nHome Blog Articles Del món: les narracions de Dolors Monserdà al segle XXI.\nData: 11 Jun, 2020 Publicat per: Filigrana Categoria: Articles, Novetats\nEl 31 de març de 1919 moria a Barcelona Dolors Monserdà Vidal, escriptora barcelonina de cap a peus, que va donar veu i ànima a molts personatges femenins que ens arriben, a dia d’avui, com a testimonis d’una època passada.\nVa publicar 5 novel·les en vida i una pòstuma, va participar en nombroses ocasions als Jocs Florals de Barcelona, i va escriure un recull de narracions, Del món, que recuperem en ocasió de la celebració de l’Any Monserdà.\nDel món el formen 12 contes que va publicar per primera vegada la Biblioteca Popular de “L’Avenç” el 1908. Amb ells Monserdà presenta, de manera crítica de vegades, irònica d’altres, la realitat de la societat barcelonina dels primers anys del 1900 explicada des de la visió que del món en tenia la burgesia, i, sobretot, els personatges femenins. En tots els casos, les narracions es pleguen a les protagonistes monserdanianes ja que les històries giren al voltant de les seves necessitats, els seus desitjos, les seves mancances o aspiracions, al mateix temps que el món exterior, “allò altre”, gira al voltant d’elles amb un moviment i una cadència propis.\nLes històries de Del món estan escrites amb una intel·ligència devastadora, en la majoria dels casos, perquè diuen allò que no diuen i són allò que no aparenten, i el lector es troba immers, de cop, en l’ambient dels interiors dels escenaris modernistes, acompanyant personatges en la seves realitats petites que, fet i fet, també són allò que no aparenten.\nLa llengua amb què Dolors Monserdà ens transporta a la Barcelona del 1900 és la llengua de la Barcelona del moment: amb els seus castellanismes, les seves construccions prenormatives i la seva riquesa lèxica que, a dia d’avui, no es pot considerar sinó un tresor.\nPresentem, doncs, Del món en la seva versió íntegra cent i un anys després de la mort de l‘escriptora, en una edició amb pròleg de Francesco Ardolino i epílegs de Marta Pessarrodona i Carme Mas, elaborada amb molta cura, amb molt respecte per la riquesa de la llengua original i amb l’esperança de tornar-li la presència que es mereix en el panorama de les lletres catalanes del segle XXI.


Marc falla i sortirà tercer\nEl lleidatà va muntar pneumàtics de sec quan tenia la ‘pole’ i es va veure superat per Zarco i Petrucci || El seu germà Àlex arrancarà segon en Moto2\n© Marc, perseguit pel seu company Pedrosa, durant la sessió cronometrada d'ahir.\nMarc Màrquez va fallar ahir l’estratègia i això li va costar la pole del Gran Premi del Japó que tenia a la mà. El de Cervera manava amb certa claredat en la Q2, de nou amb l’asfalt moll, però va apostar per sortir amb pneumàtics de sec a cinc minuts del final i això li va impedir millorar més el seu temps. Sí que ho van fer, encara amb gomes d’aigua, Johan Zarco i Danilo Petrucci, que el van superar a la taula de temps. Per sort, va poder assegurar la tercera posició i mantenir-se a la primera fila de sortida, molt al davant d’Andrea Dovizioso, el seu més immediat perseguidor a la general del Mundial –a 16 punts– i que només va poder ser novè. El tercer en discòrdia, Maverick Viñales, que es troba a 28 punts del lleidatà a la general, ni tan sols va poder entrar en la Q2 al ser quart en la Q1, de forma sortia aquesta matinada (07.00, hora espanyola) catorzè.\nLa pole de Zarco és la segona que firma el principiant de MotoGP (l’anterior va ser a Assen) i confirma que alguna cosa no funciona a Yamaha. El seu pilot satèl·lit sortirà primer, mentre que els seus dos oficials ho faran molt més enrere.\nValentino Rossi només va poder firmar la dotzena posició al ser últim de la Q2. De la mateixa manera que Màrquez, tampoc va estar del tot encertat en la seua estratègia amb els pneumàtics. Va arrancar amb els de sec i posteriorment va muntar els de pluja, però ja sense opcions de millorar la posició.\nEn Moto2 va triomfar el japonès Takaaki Nakagami, que va aconseguir la pole a casa, la primera de la temporada i que va arrabassar precisament a Àlex Màrquez, que sortirà segon, amb un temps 128 centèsimes pitjor que el pilot nipó. “Estic molt content d’estar en la primera línia aquí al Japó, perquè no ha sigut un cap de setmana fàcil a causa del mal temps. Els cronometrats no han començat bé i he tingut un problema tècnic en la recta de darrere amb què m’he espantat bastant. He de donar les gràcies al meu equip perquè han reparat la moto ràpidament i el seu fantàstic treball m’ha ajudat a mantenir la calma”, va assenyalar el lleidatà, que va afegir: “Pensava que ja ho tenia, però vull felicitar Taka perquè ha fet una gran última volta. De cara a la carrera, la clau serà mantenir la concentració.”\nMàrquez: “Els pneumàtics de sec no eren l’elecció correcta”\nMarc Màrquez va lamentar el seu error i va reconèixer que “està clar que els pneumàtics de sec no eren l’elecció correcta; era una mica aviat per utilitzar-los. En qualsevol cas, sempre has de buscar el costat positiu de les coses. En primer lloc, és que estem en la primera línia i, en segon lloc, hem pogut entendre algunes coses en cas que tinguem una carrera flag-to-flag”, va assenyalar. A més, el de Cervera va fer broma amb la seua quasi caiguda. “També estic content perquè he evitat una caiguda quan he fet el meu millor temps i he evitat que el meu equip es perdi el sopar aquesta nit”, va manifestar.


VENTET DEL SUD: de desembre 2007\nAquesta pel.lícula xinesa dirigida per Wang Quan'an va ser premiada amb l'Ós d'or en l'últim Festival decinema de Berlí.\nAmbientada en una zona remota de Mongòlia, on la preocupació principal és la pròpia subsistència en un medi ambient agrest i estepari, ens mostra a la protagonista principal Tuya dedicada al pastoreig de ramat oví, a la cura dels seus dos fills i del seu marit invàlid, en Batel i a proveïr d'aigua als animals i la família.\nLa sequera provocarà que Tuya no pogui mantenir a tantes boques i s'hagi de divorciar d'en Batel. D'aquesta manera es podrà tornar a casar i haurà d'escollir entre diversos pretendents. La única condició que posa Tuya és que deixin viure al seu exmarit amb ells. Ho acceptarà algú?\nAmb unes condicions de vida inhòspites s'entreveuen els canvis econòmics del país, amb un lent abandó de l'agricultura per dedicar-se a activitats més rendibles com les industrials. Rodada de forma senzilla i crua el director trufa el metratge amb una certe dosi d'humor, oriental potser, però humor al capdavall.\nEls festivals de Berlí i Venecía ens tenen acostumats a premiar pel.lícules de països no occidentals. Potser per això van premiar aquesta pel.lícula que sembla més propera al neorealisme italià de la postguerra que al nou cinema asiàtic carregat d'acció i lluites amb coreografies. Per a cinèfils avançats.\nFotografia de http://www.pochoclos.com/wp-content/uploads/2007/10/la_boda_de_tuya.jpg\nPUBLICAT EMILI NIETO ALCOVER en 12:43 p. m.\nAvui el blog de Marc Vidal (http://www.marcvidal.cat/) fa dues entrades sobre dos termes inventats i que fan referència al món del blog.\nEl primer és Bloconosis definit com conjunt de mals que poden ser transmesos des de qualsevol bloc vers a les persones. Podreu llegir tots els símptomes d'aquesta malaltia.\nL'altre és Blocofília que seria l'afecció i amor cap els blogs i sobre la qual dona 31 raons per ser blogodepenent, totes molt ben elaborades i de les quals em quedo amb les següents:\nPerquè el blocoemisor es dirigeix als seus lectors com a individus i no com a col•lectius.\nPerquè la blocosfera multiplica els emissors d’informació i catalitza la veu polièdrica de la societat com a font d’opinió.\nA partir d'aquests termes he decidit crear-ne d'altres. Per exemple, Bloguicidi que seria una mala costum d'alguns blocaires que maten el seu propoi bloc d'inanició, no el conreen i el deixen morir sense fer-li cap entrada durant molt de temps.\nBlocàlgia, que faria referència als comentaris que et fan al teu bloc i que et fan pupa. Blogòmetre, seria el comptador de visites que sòl constar en el peu del blog o un enllaç a rànkings de recopiladors de blogs.\nLes entrades del Marc Vidal que indico les podeu trobar a:\nPUBLICAT EMILI NIETO ALCOVER en 10:25 a. m.\nLa reina Isabel I d'Anglaterra va transformar el seu país majoritàriament catòlic cap el protestantisme. L'Acta de Supremacia obligava els empleats de la Corona a jurar la subordinació de l'església anglicana a la corona la qual cosa va suposar la deposició dels bisbes que no ho acceptaven i la posterior substitució per persones fidels. Una de les principals causes d'aquests fets va ser la persecució del Duc d'Alba espanyol als protestants holandesos que rebien el suport polític anglés.\nAquest personatge històric ha estat considerat pel món del cinema en diferents ocasions i recentment a la pel.lícula Elizabeth I La Edad de Oro.\nAquest coproducció anglo-francesa dirigida per Shekhar Dapur brilla pel seu vestuari elegant i fastuós, per l'ambientació dels espais interiors de la cort anglesa, per la seva banda sonora, per la fotografia, per la utilització de plans cenitals i giratoris (potser hom dirà que aquest plans són propis del cinema d'acció i no de l'històric) i per la interpretació dels actors Kate Blanchet i Geoffrey Rush.\nEn canvi falla un guió previsible i amb poc rigor históric, el personatge de Felip II interpretat de forma pèssima i caricaturesca per l'espanyol Jordi Mollà i la maniquea contraposició entre una cort anglesa plena de color i riquesa amb una obscura cort espanyola amb personatges vestits de negre rodejats de bisbes i cardenals.\nIsabel I, coneguda també com la reina verge, se'ns mostra freda i abrumada per la responsabilitat de l'exercici de la Corona cosa que deriva necessàriament amb la solitud del poderós.\nNo és la millor pel.lícula històrica que s'ha rodat però em quedo primer amb el pirata históric Sir Walter Raleigh d'aquesta pel.lícula que amb al capità Jack Sparrow de la nissaga Piratas del Caribe.\nAquesta pregunta la fem de vegades quan ens trobem amb una persona que fa molts anys que no hem vist i amb la qual no hem conservat el tracte.\nSovint hi ha persones o gups de persones que es fan famosos en algun àmbit com per exemple la música, la televisió o el cinema i de sobte desapareixen completament de la vida pública, la qual cosa al cap del temps ens fa preguntar que se n'ha fet d'ells.\nÉs per això que m'ha semblat interessant un blog ben elaborat que ens dona pistes sobre quina cosa fan avui aquells famosos de fa anys i que es titula "Que fue de...?".\nEl podeu trobar a http://www.lacoctelera.com/quefuede/posts/archive. Què va passar amb els actors de la família Munster, el grup Los Manolos, les noies Bond, les hostesses de l'un, dos, tres ....són curiositats que podreu descobrir.\nPUBLICAT EMILI NIETO ALCOVER en 10:35 a. m.