Donant un cop d’ull a la pàgina web de novagob, una xarxa social d’administració pública, vàrem trobar l’article de Gerardo Bustos, interessant, entretingut i preocupant alhora. El seu títol: Las administraciones sumergidas. L’article, que es refereix a l’administració de l’estat, descriu l’entramat d’estructures de funcionament de l’administració que contrasten amb la realitat formal i identifica diferències significatives entre elles. Així, va assenyalant els diferents tipus de figures singulars que, com apunta, tendeixen al creixement constant, a assumir funcions específiques i a dotar-se de personal propi de manera estructurada. Una frase de l’article ens orienta en la magnitud i diversitat de tipologies: “Los casos son tantos como la imaginación da de sí. Una fauna rica y variada”.\nEl cas és que l’autor sembla que té un bon coneixement de la realitat de l’administració de l’estat. La seva activitat professional actual la desenvolupa al Ministeri d’Hisenda i administracions públiques; és actualment el subdirector general, a banda dels seus anteriors treballs estretament vinculats amb la informació i la formació a l’administració pública.\nAssenyala que, per fi, es comença a posar límits al personal eventual i a la contractació externa a la Llei 27/2013 de 27 de desembre, de Racionalización y sostenibilidad de la administración local, tot i que, al seu parer, a mesura que es congelen les plantilles de manera indiscriminada, creixen les necessitats de cobrir llocs de treball amb l’assistència tècnica externa prestada directament a les dependències oficials. També, les administracions s’alimenten d’òrgans col·legiats que s’estructuren igual que els preexistents abans de ser suprimits l’any 2012 i que realitzen les mateixes funcions, però en un canal paral·lel i informal. No posa noms.\nProposa com a solució la transparència: “La transparencia como medicina”. No hi podem estar en desacord, però genera certa recança el seu plantejament quan interpretem que l’autor és massa condescendent amb el mitjà per justificar la finalitat. Diu que confia en un canvi d’actituds (per no saltar-nos la norma en el moment en què entra en vigor) i confia també en la transparència imposada perquè allò que no es pot defensar acostuma a evaporar-se quan s’ha de justificar. Aplaudeix totes les mesures tendents a controlar el problema. Per això, avala la llei 27/2013, referida a la racionalització de l’administració local, que preveu que les corporacions locals publiquin semestralment a la seu electrònica i en el BOP el nombre de llocs de treball reservats a personal eventual. Reconeix que és insuficient però un començament.\nDavant la transparència imposada, d’una llei que no mostra quina metodologia ha utilitzat per a decidir les mesures de racionalització de l’administració local i que no diferencia entre estalvi per racionalització de les estructures i de la gestió de l’estalvi per tancament directe de serveis o retallades en la prestació dels mateixos, cal reflexionar com a mínim si serveix de gaire treure una llista amb el nombre de llocs de treball reservats a eventuals. Haurien d’haver llegit l’article del Perfil Què en fem, de tants funcionaris?, elaborat per Sònia Puyol, politòloga i tècnica de l’Ajuntament de Manresa, que planteja una metodologia amb sentit comú per a convertir la ineficiència i el sobredimensionament en aprofitament i estalvi.\nAmb l’article Quants n’hi ha de funcionaris?, d’Enric Sanllehí, de l’Observatori Econòmic i Social i de la Sostenibilitat de Terrassa, descobríem una nova font sobre ocupació pública amb el Banc de dades sobre ocupació pública del Departament de Governació i Administracions Públiques de la Generalitat de Catalunya.\nAmb l’article Dades i Reformes, del Servei de Processos estratègics i Servei de Planificació econòmica de l’Ajuntament de Granollers, es posava en entredit la consistència de les dades disponibles i es preguntava com ho abordaria el grup de treball creat pel govern espanyol per a racionalitzar l’estructura local, integrar els serveis públics de cara a estalviar costos, reduir disfuncionalitats i abordar el tema de les competències impròpies, amb unes bases de dades tan febles.\nEn relació amb el tema, a novagob qualifiquen d’intel·ligent i alhora demolidor l’article de Víctor Almonacid, Balance de los primeros meses tras la LRSAL: ir “pa ná”. Una altra mostra que, reconeixent que el sistema político-territorial-competencial espanyol és extremadament complex i necessita racionalitzar-se, la LRSAL “…acierta solo en el qué (y quizá en el por qué), pero no en el quién, el cómo, el cuándo y el dónde. Lo mejor de la Ley es su Exposición de Motivos”.\nEncuriosits per veure com ha evolucionat la despesa dels nostres ajuntaments i com han afectat les mesures dels plans d’estabilitat dels darrers anys, ens hem adreçat, poc esperançats, a la web del Ministerio de Hacienda y Administraciones Públicas on treballa el senyor Gerardo Bustos.\nLes darreres liquidacions de pressupostos municipals que ofereix el Ministeri són de l’exercici 2012. No obstant, no descartem la informació perquè les dades reflecteixen, si més no, l’efecte del decret que va sostreure una de les 14 pagues de l’exercici 2012 al personal de les administracions públiques.\nD’altra banda, les dades que presenta el MINHAP per municipi són desagregades a nivell de capítols de despesa (personal, compra corrent de bens i serveis, despesa financera, transferències corrents…), de manera que tampoc ens permet buscar o entendre el perquè d’una determinada evolució o la confirmació d’una sospita o intuïció. Així, per exemple, desconeixem la distribució d’aquesta despesa entre els articles 10 a 16, és a dir entre retribucions a òrgans de govern i personal directiu, personal eventual, funcionari i laboral, incentius o despeses de seguretat social. Tampoc podem conèixer, a través de les fonts d’informació del Ministeri, si l’augment o disminució de despeses en béns i serveis són principalment degudes a la despesa que es realitza en reparacions i manteniments, material i subministraments, treballs realitzats per altres administracions… o si hi ha hagut derivació de capítol 1 (despeses de personal) cap a capítol 2 (despesa corrent en compra de béns i serveis), degut a les restriccions imposades en relació al capítol de personal. Per al conjunt de municipis de les comunitats autònomes, el MINHAP presenta la informació per articles i agregades també per tram de població.\nTampoc hi ha, de moment, l’adaptació necessària de la informació municipal als nous paradigmes d’avaluació i control que l’administració de l’estat aplica sobre els ens locals. No hi haurà, per tant, informació vàlida per conèixer la realitat municipal. Seguirem parlant de romanent de tresoreria, resultat pressupostari i deute, i de l’evolució a l’alça o a la baixa dels diferents capítols i programes del pressupost, però no coneixerem l’estabilitat pressupostària, el compliment de la regla de la despesa o l’estabilitat financera (que, per cert, es formula basant-nos en un PIB local que desconeixem), perquè requereixen la realització d’uns ajustos comptables de les magnituds pressupostàries que el MINHAP té, però que no facilita.\nFeta la feina, i malgrat les limitacions, aquesta informació la inserim a l’article. Disposem de les taules amb els valors absoluts per a cada concepte de despesa i ingrés dels municipis de la xarxa del Perfil.\nLes dades municipals són dades consolidades, és a dir, recullen la informació de l’administració general de l’entitat local i la relativa als seus organismes autònoms, i es refereixen als exercicis pressupostaris 2010 i 2012.\nS’observa efectivament un canvi d’evolució dels principals capítols d’ingrés i de despesa del conjunt de municipis del Perfil, en consonància amb els recursos disponibles i les exigències de disminució de dèficit i tutela financera. La despesa total decreix, la despesa corrent decreix, tot i l’augment percentual significatiu (en termes relatius el seu pes és molt menor) de les despeses financeres (bàsicament interessos del deute) incloses com a despeses corrents i del petit augment de les transferències corrents. El primer increment pot respondre (no hi ha prou detall per confirmar-ho) a l’encariment dels tipus d’interès de l’any 2012 i/o al cost financer que suposen els préstecs de l’estat per a pagament a proveïdors. En aquest cas, segurament també als ajuntaments que s’hi han acollit, incrementen els capítols 9 d’ingrés, on es comptabilitzen els nous recursos de l’endeutament, capítol 9 de despesa, per comptabilitzar l’amortització del deute.\nI, en canvi, malgrat la davallada d’ingressos corrents i l’obligatorietat de destinar estalvi a cancel·lació del deute, els ajuntaments han fet l’esforç d’augmentar les transferències corrents que inclouen ajuts, beques i subvencions, possiblement responent als plans de xoc contra la crisi.\nEls capítols d’ingressos i despeses de capital i d’operacions financeres han davallat al 50%. Cal fer especial menció a la disminució (-83%) dels ingressos per transferències de capital, és a dir a totes aquelles subvencions finalistes destinades a inversió i que s’han deixat de percebre. En consonància, les inversions dels ajuntaments han davallat un 71%, bastant més que al conjunt d’ajuntaments de Catalunya (-54%).\nI què ha passat amb el capítol de personal? Doncs que la retallada (-9%) s’ha produït a tots els municipis del Perfil sense excepció i, si s’ha desplaçat en part cap a major despesa per encàrrecs a professionals i empreses externs, no ho podem verificar; el capítol 2 ha experimentat també una disminució del 9% al Perfil, bastant superior al -2% del conjunt d’ajuntaments catalans.\nRecentment el Ministeri ha publicat el nou càlcul dels estalvis derivats de la LRSAL. ACTUALIZACIÓN DEL PROGRAMA DE ESTABILIDAD 2014-2017. En relació a les entitats locals i l’impacte econòmic de la llei, redistribueix l’estalvi previst fins al 2017 i preveu una disminució de l’estalvi per al període 2014-2015 i un augment de cara al 2016-2017, malgrat que afirma que es continua preveient un estalvi total de 8.024 milions d’euros al final del Pla Pressupostari aprovat, en base al suposat estalvi per despeses impròpies, i redimensionament del sector públic local.\nAltres mesures que afecten els pressupostos i finances locals estan incloses en reials decrets llei, com el de 1/2014, de 24 de gener, de reforma en matèria d’infraestructures i transport, i altres mesures econòmiques, que al seu article onzè punt tres, modifica la llei 22/2013 de 23 de desembre, de Pressupostos Generals de l’Estat per a l’any 2014, per modificar el règim retributiu dels membres de les corporacions locals, limitant la quantia total a percebre per tots els conceptes retributius i assistencials, exclosos els triennis, atenent al nombre d’habitants del municipi.\nHaurem d’esperar uns anys per saber si haurà estat efectivament un viatge “pa ná“ i tampoc n’estarem segurs si el MINHAP del 2018 no s’aplica l’argument de la transparència i ens facilita la informació adequada.\nThis entry was posted on Dimarts, 13 de/d' Mai de 2014 at 14:07 and is filed under Estadística, Perfil de la Ciutat.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.


Històricament el Règim de Classes Passives estava enquadrat en el Ministeri d'Hisenda, però amb la configuració del nou Govern es va aprovar el seu traspàs en matèria de gestió al Ministeri d'Inclusió, Seguretat Social i Migracions el que en el seu moment ja va generar inquietud per part del personal enquadrat en Classes Passives.\nÉs important aclarir que el Règim de Classes Passives és un Règim tancat en el qual, des de l'1 de gener de 2011, no s'incorporen noves persones. Des d'aqueixa data les noves i nous funcionaris són incorporats al Règim General de Seguretat Social. A més, és necessari aclarir, donada la confusió que moltes vegades genera, que el Sistema de Classes Passives és independent dels diferents sistemes de mutualisme de l'Administració com són MUFACE, MUGEJU i ISFAS.\nEl RDL 15/2020 estableix l'adaptació de tot el que té a veure amb la nova dependència orgànica del sistema de Classes Passives i la integració de la gestió del sistema de Classes Passives en l'Institut Nacional de la Seguretat Social, si bé transitòriament recaurà en la Direcció General d'Ordenació de la Seguretat Social. En cap moment la normativa publicada realitza cap canvi en el que té a veure amb les prestacions, els tipus de jubilació, les quanties, etc.\nA més, un altre punt important és que l'Estat transferirà l'import necessari per al finançament de tota la despesa per la gestió del sistema de Classes Passives i per tant no recaurà en les Entitats gestores de la Seguretat Social i per tant no es pagarà amb les cotitzacions socials. Aquest import no sols es refereix a l'ocasionat pel pagament de les prestacions sinó també a tota la despesa derivada de la gestió del sistema.\n- El Règim de Classes Passives és un Règim que ha de mantindre's màximament quan és un col·lectiu a extingir des del mateix moment en el qual no s'incorporen noves persones des de 2011.\n- Cal adaptar per a l'àmbit del Règim de Classes Passives el còmput del servei social femení del franquisme per a la jubilació anticipada tal com ja ha reconegut el Tribunal Suprem per al Règim de la Seguretat Social.\nFinalment, esperem que el canvi d'adscripció orgànica permeta una millor atenció al col·lectiu i una millora dels canals, fins ara quasi inexistents, d'interlocució per les organitzacions sindicals, per a tractar de millores en el sistema de Classes Passives.


Carnestoltes – Pàgina 2 – AMPA Doctor Trueta de Viladecans\nHan estat moltes hores de preparatius… moltes les famílies implicades, i la il·lusió que hi han dispositat! Dissabte 25 al matí, s’enllestien els últims detalls de la carrossa i, per fi, va arribar el moment!\nA la tarda, més de 100 espiadimonis desfilaven a la Rua de Carnestoltes exhibint les disfresses a tot color. Orgullosos i orgulloses del nivell d’aquest any, vam gaudir i ballar molt al son de Celia Cruz.\nAprofitem per felicitar a totes les entitats que també han participat, ha estat un luxe compartir aquesta festa amb tots vosaltres!\nI sobretot, a totes les famílies que han fet possible tirar endavant aquest projecte a través de la Comissió de Carnestoltes. Heu fet una gran feina!\nAquí podeu fer un tastet d’algunes fotografies de la rua, gràcies al Ramon Jané per compartir-les amb tots nosaltres!\nAutor ampatruetaPublicat el 7 de març de 2017 14 de març de 2017 Categories Carnestoltes


COLGEOCAT BLOG: de novembre 2015\nCONCLUSIONS DE LA SESSIÓ DE TREBALL SOBRE ENERGIA I RECURSOS GEOLÒGICS\nEn l’actualitat estem en una fase de transició, des de la carbonització a l’electrificació. El bastiment d’energia al mon encara segueix sent en un 80% a partir de recursos fòssils i es preveu en els pròxims deu anys encara representi un 70% del mix energètic mundial.\nMalgrat les previsions que auguraven que el petroli s’acabaria, avui hi ha abundància de combustibles fòssils superant l’oferta a la demanda. La diversificació energètica, l’augment de l’eficiència i la menor demanda provocada per la crisi són algunes de les causes d’aquest fet.\nPel que fa al nostre país es desconeixen els recursos geològics (hidrocarburs) disponibles a Catalunya. Catalunya presenta un dèficit fefaent en exploració i investigació i caldria fer estudis en aquest sentit i anar actualitzant-los periòdicament. El model a seguir seria el del USGS (United States Geological Survey). Per citar un exemple encoratjador, les tècniques d’investigació actuals permeten detectar dipòsits d’hidrocarburs “off shore” en aigües pregones a la Mediterrània (sota les sals messinianes) i aquesta és una possibilitat real de recursos per a Catalunya vistes les recents experiències en altres llocs anàlegs (recents troballes gegants de gas a Israel i Egipte). Una exploració adequada representa un volum d’inversions important. El mercat pot marcar la idoneïtat o no d’extreure els recursos però la societat ha de conèixer quin patrimoni s’amaga al subsòl.\nCatalunya no disposa d’entitats administratives especialistes en la investigació del petroli. Aquest fet desmotiva a aprofundir en aquests coneixements i els científics i tècnics que es formen a les nostres universitats acaben per marxar a treballar a l’estranger. Seria convenient disposar d’una entitat de referència, d’un Institut Català del Petroli. Pel que fa a la disponibilitat tècnica s’han desmantellat totes les empreses de l’estat que podien fer perforacions a alta fondària. Els tècnics i operaris experts en aquestes tècniques ja no treballen al país.\nLes vocacions tècniques i científiques estan perdent pes específic en la societat i el descrèdit dels tècnics provoca l’aflorament de plataformes contràries a qualsevol projecte de desenvolupament. L’oposició als projectes és un fet, en ocasions, un obstacle a vèncer (freqüentment subjectiu, on els raonaments no tenen res a fer sobre les creences). L’efecte NIMBY és fruit de la desconfiança i és un problema que cal solucionar pel desenvolupament futur del país. Cal incidir en fer pedagogia per fer entendre a polítics i societat civil de la necessitat d’aquells projectes que siguin raonables i estratègics per el país. Així mateix cal agafar consciència de les repercussions tant de l’exploració com de l’explotació. La legislació actual pot afavorir una certa continuïtat, des de l’exploració prèvia a una explotació posterior malgrat que els recursos pertanyin al domini públic.\nEs imprescindible analitzar els costos econòmics i els riscos de tot el tramat del cicle de l’energia (filera), des de la font, extracció, transport, distribució, fins el consumidor. Cal conèixer els costós reals. És necessari prendre consciència de quin és el camí entre la font energètica i la seva utilització.\nPel que fa a la distribució cal una regulació del mercat petrolier, que com a tal també és un mercat financer. Avui el mercat petrolier a Espanya encara es pot considerar “de facto” un monopoli. La tributació dels productes petroliers supera el 50%. És molt elevada. En el cas del biocombustible és paradoxal. Un litre de biodiesel, obtingut del reciclatge d’olis vegetals, tributa més que 1 litre de gasoil d’origen fòssil.\nEl mon de l’energia és transversal. L’energia que serveix per abastir la població te orígens diversos: fòssil, nuclear i renovable. Estem en un sistema global. És necessari incardinar les energies renovables en l’estructura productiva i en aquest sentit els recursos geotèrmics ofereixen una font renovable i néta de primer ordre. Per exemple, Alemanya aposta de forma molt forta per les renovables, incloent la geotèrmica, havent tallat qualsevol desenvolupament de les nuclears a partir de l’accident de Fukushima. En uns anys és d’esperar que es generi un coneixement important i que el puguin posar en valor.\nEl recurs geotèrmic és important a Catalunya, sobretot a les depressions neògenes on les temperatures assoleixen valors superiors als 150ºC a profunditats assequibles. Però l’actual legislació -Llei de Mines,1973- indueix una forta problemàtica entre l’explotació de les aigües termals i els aprofitaments energètics que caldrà revisar a curt termini. L’Administració Pública ha dur a terme les investigacions prèvies i oferir-les a la iniciativa privada perquè aposti per a futures inversions donat l’elevat risc inicial que es dona en el desenvolupament de jaciments geotèrmics. Cal un Pla Director on les primeres inversions vagin a càrrec de l’Administració. D’altra banda, la geotèrmia somera, disponible a tot el territori, també necessita un recolzament per assolir el grau de desenvolupament existent en altres països del nostre entorn.\nL’horitzó apunta cap a tècniques d’emmagatzematge de romanents d’energia. Falta investigació en els temes d’emmagatzematge, mentre que les tecnologies d’exploració és troben en un estadi més madur l’emmagatzematge necessita encara desenvolupament científic i tècnic, tot i que les preses reversibles han demostrat que l’emmagatzematge d’energia és un fet i que pot ser força econòmic i rendible. L’experiència amb l’energia sobrant de les nuclears ha estat clara en aquest sentit.\nQualsevol canvi ha d’anar enfocat als mercats. També en el camp de la recerca i inversió. Hi ha una caiguda molt important de les inversions en R+D que es traspassa de les empreses públiques al sector privat, i que només s’enfoquen sota interessos de mercat.\nLa xarxa de distribució elèctrica a Catalunya és bona. De cada 4 interconnexions energètiques de España amb Europa, 3 estan al nostre país. Tot i això hi ha marge per millorar els enllaços i la xarxa de distribució energètica entre Catalunya i l’exterior. Tenim bones infraestructures energètiques però ens cal tenir el comandament. Hi ha els “Dispatching Centers” construïts però no són funcionals. Qualsevol iniciativa que afecti a la xarxa elèctrica de Catalunya s’ha d’integrar a nivell europeu en un marc de regulació global. En l’actualitat el dèficit tarifari de les elèctriques és Deute Públic amb la garantia dels consumidors. A la tarifa d’accés hi entra tot. Hi ha que millorar la regulació de les elèctriques. El control hauria de passar des de l’Executiu al Parlament.\nPublicat per Geoblog a 10:22 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: aigües termals, energia, hidrocarburs, jaciments geotèrmics, NIMBY, petroli, recursos fòssils, recursos geològics\nPublicat per Geoblog a 15:18 Cap comentari:


Hotel Le Mura e Residence Citta Di Castello Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Borgo Farinario, 24, Citta di Castello City Center, Citta Di Castello, Itàlia, 06012 - Veure al mapa\n"The friendly, efficient staff. The breakfast which was much..."\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Citta Di Castello, Hotel Le Mura e Residence és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHotel Le Mura e Residence ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha instal.lacions per a minusvàl.lids, servei d'habitacions, habitació familiar, restaurant, ascensor.\nL'ambient de Hotel Le Mura e Residence es reflexa en cada habitació. aire condicionat, mini bar, telèfon, aparell de televisió, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Citta Di Castello, el Hotel Le Mura e Residence és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (330) Parelles (95) Viatgers en solitari (145) Famílies amb infants petits (35) Famílies amb infants grans (19) Grups (36)


Programari de Control d'Accés i Seguretat AMADEUS 8 - ACCESOR\nAmadeus 8 és un innovador control d’accés i de monitorització d’alarmes per a sistemes DDS. L’operador de seguretat no pot fer el seu millor treball a menys que tingui un entorn segur per a fer-ho.\nReconeixem aquesta necessitat i aprofitem les nostres poderoses solucions en tots els projectes, grans i petits, per salvaguardar la seva forma de treball.\nAmadeus 8 té dos objectius principals, prendre el nostre vast coneixement de control d’accés i monitorització d’alarmes i aplicar-lo a les activitats en el camp de l’operador i l’experiència d’ús del programari.\nAmadeus 8 li permet categoritzar els seus operadors i permet accedir a les tasques que requereixen en unes simples pantalles. Això redueix el temps de formació i minimitza les incidències d’errors de l’operador.\nPer què Amadeus 8?\nExperiència de l’operador\nUna interfície atractiva permet als operadors dividir la finestra per veure múltiples pantalles al mateix temps. Fàcil accés a pantalles minimitzades permet als operadors moure entre tasques amb un sol clic.\nL’animació proporciona als operadors reconeixement intuïtiu de qualsevol canvi en l’estat d’un dispositiu controlat o zona vigilada.\nLa configuració de l’idioma es pot especificar per a cada operador. Els detalls d’un operador inclouen un llenguatge d’interfície que permet a l’operador veure les pantalles d’Amadeus 8 en l’idioma triat cada vegada que inicien sessió en el sistema.\nLes tasques s’agrupen per rol d’operador. Hi ha tres categories de tasques, configuració, gestió i seguretat. En determinar el responsabilitats d’un operador, el seu accés pot limitar-se a pantalles requerides per realitzar-la. Com un subproducte de la disseny d’agrupació i tasques senzilles i centrades en rols, la capacitació es pot racionalitzar per adaptar-se a les necessitats de cada tipus d’operador i es redueixen les incidències d’error de l’operador.\nLes pantalles s’actualitzen ràpidament. Les dades de la pantalla s’actualitzen automàticament o poden actualitzar-se a mà. Això vol dir que les dades crítiques es mostren virtualment en temps real.\nL’operació asincrònica permet a l’operador realitzar múltiples tasques en paral·lel. Un operador no ha de guardar una tasca abans de realitzar una altra. Per exemple, un operador pot crear un nou usuari de targeta i un grup d’accés múltiple per a aquest titular de targeta amb una simple alternança de pantalla.\nAixò elimina els tediosos actes de guardar, tanca i torna a obrir cada vegada que vulguis canviar de pantalla.\n– La funció ‘Organitzar totes les pantalles’ mostra automàticament totes les pantalles obertes en un disseny de mosaic.\nAixò es fa servir per avaluar i comparar dades en diverses tasques. Aquesta opció també permet a un operador controlar més d’un estat alhora des d’una sola finestra.\nL’acoblament de pantalla permet a un operador personalitzar completament el seu disseny de pantalla d’Amadeus 8.\nAixò li permet a l’operador confrontar visualment dades de múltiples pantalles de tasques. L’acoblament és realitzat amb una simple operació d’arrossegar i deixar anar on una pantalla de tasques pot ser arrossegada a qualsevol punt d’atracada a la finestra. Els punts d’acoblament són visibles mentre s’arrossega una pantalla.\nLes taules són extremadament flexibles. Cada taula té les seves pròpies característiques de personalització úniques i aparença. Les característiques es poden classificar de la següent manera: grups per capçaleres de columna; reorganitzar per columna; filtrar per dades de columna; i ordenar\nLes operacions per lots es poden realitzar per eliminar accions repetitives. Per exemple, un operador pot seleccionar múltiples usuaris de targeta per editar informació de detalls comuns; configurar les targetes com a vàlid o invàlid; o assignar-los al mateix grup d’accés múltiple.\nMòdul opcional WEB (Amadeus 8 el web)\nDocumentación técnica del producto Amadeus 8 v20 2,1 MiB\nBarrera automàtica Night&Day Xtreme 36-ACR BOTONERA CM46/1-2-3-ACR


Optimitzador de llocs web visuals: augmenteu les vendes i les conversions | Martech Zone\nOptimitzador de llocs web visuals és un Eina de proves A / B que permet als professionals del màrqueting crear diferents versions dels seus llocs web i pàgines de destinació mitjançant un editor de punt i fer clic i després veure quina versió produeix un percentatge de conversions o vendes màxim. Visual Website Optimizer també és flexible programari de proves multivariants (complet metodologia factorial) i té diverses eines addicionals com orientació conductual, heatmaps, proves d’usabilitat, Etc\nLes proves A / B - Creeu visualment diferents versions del vostre lloc web amb una interfície senzilla de fer clic i fer clic.\nProves multivariants - Compreneu quins canvis del vostre lloc web són més importants creant versions i observant informes de rendiment en temps real.\nProva d'URL dividida - Dividiu el trànsit entre diferents versions i podeu mesurar quina és la que millor funciona.\nOrientació geogràfica i de comportament - Personalitzeu el vostre lloc web o pàgina de destinació segons cada visitant per augmentar les vendes.\nMapes de calor i mapes de clic - Visualitzeu on fan clic els vostres visitants per obtenir diferents variacions de prova. Els mapes de calor mostren on fan clic i on no els fan clic.\nProves d’usabilitat - Si necessiteu idees de proves A / B i voleu obtenir suggeriments de millora per al vostre lloc web o pàgines de destinació, pregunteu als usuaris d'Internet des del nostre tauler.\nOptimitzeu els llocs web per a mòbils i tauletes - Si teniu pàgines de destinació o pàgines web creades específicament per a mòbils i tauletes, ara podeu optimitzar-les en un editor que emuli aquests mòbils i tauletes.\nOptimitzador de llocs web visuals té un editor WYSIWYG (el que veieu és el que obteniu) o HTML i l'eina es pot desplegar sense necessitat de desplegament de TI ... només cal afegir un fragment de codi i ja està a punt. Els connectors fan que sigui encara més fàcil integrar la plataforma amb Analytics, sistemes de gestió de contingut (inclòs WordPress) i carros de compra.\netiquetes: proves absitecatalitzador d’adobeorientació conductualmapes de clicsclicsdrupalorientació geogràfical'orientació geogràficagoogle analyticsheatmapsJoomlamagentooptimització mòbilproves multivariantsproves de divisióoptimització de tauletesproves d’usabilitatalarWordPress


Comissió d´aprenentatge de l´escola bressol l´Esquitx-Treball: JOCS D´AIGUA\nCom ens ha agradat fer jocs d’aigua al pati de l’escola!!!!\nAquest curs gràcies a la col.laboració de l’Ampa, hem pogut disfrutar d’unes estructures de fusta que han posat en marxa l’imaginació dels infants i els han permès experimentar amb activitats diferents.\nGràcies a en Jordi ( pare de l’Adam), les estructures s’han pogut anar a buscar a l’AAVV de Torressana, i s’han pogut tornar, ja que ell va oferir una furgoneta gran i es va encarregar de fer els trasllats.\nEls nostres infants han gaudit molt!!!.\nPublicado por Manuel en 10:07


ARA MATEIX: je me souviens...\nNiàgara on the Lake\nPresó -Alberg juvenil d'Ottawa (aquí vam dormir...)\nTadoussac (sempre al nord...)\nLa Chûte Montmorency, i el meravellós Frontenac No teníem digitals i he buscat fotos a internet, les nostres són meravelloses...\nAvui he llegit aquí, que uns quants catalanets, molts dels quals no són precisament allò que en diríem nacionalistes de bo de bo, són aquests dies a Mèxic, convidats com a nació sense estat? país sense estat? Vés a saber el significat de cada paraula, en el context que pertoqui. Llegia també, que paradoxalment, EEUU és una nació amb molts estats i per nosaltres la cosa va un xic a l'inrevés. Tal li fa. El títol del post va per aquí.\nFa uns quants anys, em va sorgir l'oportunitat econòmica (pel preu de regal) d'anar al Quebec. Abans d'anar-hi ens vam ben documentar, i ens feia molta il.lusió anar a una "província" francòfona, gairebé reconeguda com a país dins d'un país, que de fet manté l'orgull dels seus orígens.\nEl lema "Je me souviens", és fins i tot a la matrícula dels cotxes, i ells , com més cap amunt puges, més parlen un francès exquisit, mengen àpats que et porten de dret a la Bretanya francesa i són d'una mena acollidora i càlida, en un indret fred, sovint inhòspit, molt al nord.\nPerò enlloc falten flors, ni pintoresques verdures com les trobaríem aquí en ple estiu, ni paradetes a les eternes carreteres, amb tota mena de sucosos fruits vermells.\nLa realitat és, que tot i tenir oportunitats de manifestar la seva independència de "facto" del Canadà anglòfon, cada vegada s'han allunyat un xic més a l'hora de les eleccions, de la possible independència, si més no d'un govern pro francòfon, per bé que la mantenen prou a nivell cultural i serven la llengua com un tresor.\nEl més entranyable del Quebec, és com en la seva declaració de principis, el primer que esmenten és el respecte a les llengües, a la interculturalitat i a la llibertat d'expressió. Ben igual que aquí.\nPodeu fer dentetes llegint aquí, aquí, aquí.\nI per això he pensat en la nostra terra, i el nostre dia a dia engrunat en discussions estèrils, barallant-nos per un primer pla al diari, fent la trabanqueta a qui sobresurti un xic dels altres.\nEl nostre rumb, el dels ciutadans normals, es va acostant cada vegada més a un "je me souviens" Aviat els catalans haurem de dir "jo recordo quan..."\n-quan la llengua d'ús i de dret, oficial i obligatòria era el català\n-quan el nostre país volia realment un estat propi\n-quan no ens havíem de barallar per hores imposades de castellà\n-quan erem atesos en la llengua del nostres avis, a les botigues, als hospitals, als bancs, als quioscs...\n-quan veiem com molts defensors de la terra i les llibertats, són callats i empresonats, vigilats i acordonats, mentre feixistes sense escrúpols es passegen impunement.\n-quan es trenquen totes les banderes i els ideals per figurar com a salvador de les poques rates que queden a la sentina del vaixell\n-quan es parla de conviure, i s'actua per fer malviure.\n-quan... (per afegir el que et sembli)\nPodeu afegir el que pertoqui. Els elements ens són contraris, entre el crak del 2008, el canvi climàtic, els pseudoprocessos per recuperar la memòria històrica i tot el que vagi sorgint, tenen temes de sobra per fer-nos callar. Callarem?\nEStic mig adormit, m'agradat les fotos i canya per Catalunya si no ens enfonsaran.Bona nit guapa.\nFins i tot has agafat les millors fotos...\nmolt bona reflexió Zel. ës que et donaria un altra premi, ARA MATEIX!\nNO callarem! Jo només callo quan dormo!\nBona nit Zel!\nVeient aquesta meravella d'article no m'estranya que hagis tingut el premi :-)))\nAi!! No hem de baixar la guàrdia amb la nostra llengua!! No!!... L'hem de parlar a tot arreu, amb tothom... hem de fer que s'entengui que AQUÍ, la que tenim, és AQUESTA!!\nMatrícula d'Honor, "senyu" :-)\nja fa temps q volem anar al quebec, gran "país", amb anels com nosaltres els catalans, cultures i països germans\nJo també he estat al Québec, on he constatat que el "bilingüisme" és igual de trampós a Catalunya que allà, a Brussel·les i a qualsevol lloc del món. Bilingües ho són (ho som!) sempre els qui tenim com a materna la llengua minoritzada, no "els altres".\nQue desapareguéssim és el que voldrien els "grans"; no els farem pas el favor!\nSuperZel, aquí tot acaba sent pallisses inacabables. 3 o 4 anys parlant d'Estatut tot plegat. Finalment deien una vegada ja aprovat que solucionaria el tema del finançament. Ara resulta que no, que s'ha de tornar a parlar del finançament i que ja veurem. I així estarem fins al dia del judici final. Els meus bisnets provablement veurant l'assumpte aquest resolt. Però ho veurant ja molt iaios, ... I justament quan se'ns hagi concedit un status mínimament digne com a país ens envairan els OVNIS i llavors diran que a ells no els hi expliquem històries de segles d'inacabables negociacions amb l'Estat. I de mentres els vividors hauran viscut com a califes tots aquests anys venent-nos motos de nous estatuts i noves conquestes nacionals. Bé, és la meva miserable opinió. Jo només sóc un humil socorrista de platja nudista.\nZel i Zel, bones reflexions i preciosos paisatges!\nUn somni, anar al Quebec!\nAi, Zel, tens tanta raó que no sé ni com dir-t'ho!!!!\nA mi tampoc no m'estranya que t'enduguis premis :)\nAquesta presó es mereix un post monogràfic!


About: Joan Moll Vall\nJoan Moll i Vall fou alcalde de Manresa entre 1958 i 1964. Joan Moll i Vall era un empresari vinculat al sector dels transports. Durant la República era membre de la Federació de Joves Cristians, com també va simpatitzar amb les JAP, la branca juvenil de la CEDA. En esclatar la Guerra, es passà a la zona franquista i s'hi allistà a l'exèrcit on assolí el grau d'alferes provisional. També s'afilià a FET y de las JONS, dins de la qual fou delegat d'Excombatents, secretari comarcal i conseller local.\nJoan Moll i Vall fou alcalde de Manresa entre 1958 i 1964. Joan Moll i Vall era un empresari vinculat al sector dels transports. Durant la República era membre de la Federació de Joves Cristians, com també va simpatitzar amb les JAP, la branca juvenil de la CEDA. En esclatar la Guerra, es passà a la zona franquista i s'hi allistà a l'exèrcit on assolí el grau d'alferes provisional. També s'afilià a FET y de las JONS, dins de la qual fou delegat d'Excombatents, secretari comarcal i conseller local. El 1943, Moll esdevingué regidor de l'ajuntament de Manresa i, tres anys després, tinent d'alcalde. En les eleccions de 1948, sortí elegit pel terç familiar i ocupà la primera tinença d'alcaldia, la de Foment, fins que cessà el 1955. Entre 1958 i 1964, va ser alcalde de Manresa. A més de diputat de la Diputació Provincial de Barcelona, fou també president del Casino de Manresa i del Club de Futbol Manresa. (ca)\nJoan Moll i Vall fou alcalde de Manresa entre 1958 i 1964. Joan Moll i Vall era un empresari vinculat al sector dels transports. Durant la República era membre de la Federació de Joves Cristians, com també va simpatitzar amb les JAP, la branca juvenil de la CEDA. En esclatar la Guerra, es passà a la zona franquista i s'hi allistà a l'exèrcit on assolí el grau d'alferes provisional. També s'afilià a FET y de las JONS, dins de la qual fou delegat d'Excombatents, secretari comarcal i conseller local. (ca)\nJoan Moll Vall (ca)


Les inscripcions s'efectuaran de la següent manera:\nDescarregar la butlleta d'inscripció d'aquesta nova edició 2018 i omplir-la correctament:\nDESCARREGA'T LA BUTLLETA D'INSCRIPCIÓ AQUÍ\nIMPORTANT: NO S'ACCEPTARAN BUTLLETES QUE NO ESTIGUIN IMPRESSES EN TAMANY DIN A 4, NI AQUELLES EN QUE LA LLETRA NO PERMETI LLEGIR CORRECTAMENT LES DADES DEL PARTICIPANT.\nFer entrega de la butlleta d'inscripció al punt d'entrega de dorsals, al lloc i durant les dates que s'exposen a continuació, juntament amb el següent:\nUna ampolla d'aigua de 33cl i una petita bossa de productes dolços o salats. Ambdos productes seran entregats als corredors al finalitzar la cursa.\nAquest petit gest simbolitza l'amistat entre tots els participants de la Cursa. (Recorda: Dóna el que t'agradaria rebre).\nATENCIÓ: NO S'ACCEPTARAN PRODUCTES AMB DATA DE CADUCITAT ACREDITADA ANTERIOR AL 10 DE NOVEMBRE.\n1€ (aquest import correspon a l'Assegurança Individual Obligatòria per als corredors, exigida per l'Administració).\nLloc i data d'entrega de l butlleta d'inscripció i recollida de dorsals\nIMPORTANT: Els dorsals s'entregaran per ordre d'arribada. Una vegada entregats els dorsals disponibles, es tancaran les inscripcions.\tPer garantir la qualitat de la cursa, es fixa un màxim de 850 participants.\nCondicions d'entrega de més d'un dorsal per persona\nEs permetrà l'entrega de fins a un màxim de 4 dorsals per persona, que haurà de presentar les butlletes d'inscripció corresponents, adjuntant fotocopia de DNI (grapada juntament amb la butlleta d'inscripció) dels participants que no s'hagin pogut desplaçar al punt d'entrega.\nS'haurà d'entregar l'import (1€) relatiu a l'Assegurança Individual Obligatòria per a cadascuna de les butlletes d'inscripció que es presentin, així com la corresponent quantitat d'ampolles d'aigua i productes alimentaris.


5 min. Barcelona 01/06/2016 13:50\n651x366 Manifestants asseguts al voltant del Banc Expropiat / MANOLO GARCÍA Manifestants asseguts al voltant del Banc Expropiat / MANOLO GARCÍA\n"És surrealista", respon, sense dubtar-ho, el president dels Lluïsos de Gràcia, Oriol Hosta, quan se li pregunta per la possibilitat que l'entitat s'impliqui, com va temptejar el govern d' Ada Colau, en la "compra col·lectiva" del Banc Expropiat. No és només que els números no li surtin per enlloc – l'entitat ja ha hagut de fer mans i mànigues per pagar la reforma de la seva seu–, també es refereix a la "complexitat" del teixit associatiu gracienc. " El comprem entre tots i qui el gestiona?", es planteja. El seu posicionament és compartit per diverses entitats del barri, a les quals l'anunci de l'Ajuntament sobre una possible "col·lectivització" del local va agafar per sorpresa.\n"No tenim diners per assumir-ho, és del tot inviable", apunten des dels Castellers de la Vila de Gràcia. "Nosaltres no tenim un duro", resumeix Toni Ramon, de l'Associació de Veïns de la Vila de Gràcia, que lamenta que les entitats es troben, cada cop més, amb dificultats per poder mantenir el seu propi local o per aconseguir-ne un. I critica, al mateix temps, que el preu que el propietari del local, Manuel Bravo Solano, ha fixat per a la seva venda –que, segons l'Ajuntament, està per sobre del mig milió d'euros– demostra o bé "que és un especulador i ha inflat els preus o bé que Gràcia s'està elititzant".\nLa xifra, de fet, va portar l'Ajuntament a descartar, d'entrada, aquesta possibilitat sense haver-la explicat ni a les possibles entitats implicades. "És una quantitat desorbitada", va lamentar en una compareixença el regidor de Gràcia, Eloi Badia, després que les primeres informacions sobre una possible compra directa del local per part del consistori haguessin desencadenat la polèmica. De fet, la mateixa tinent d'alcalde de Drets Socials, Laia Ortiz, havia admès minuts abans que l'opció de compra estava sobre la taula sempre que el preu fixat fos raonable i fonts municipals havien confirmat a aquest diari que el consistori s'havia interessat pel preu de l'espai en una trobada, dilluns, amb el propietari.\nTant Badia com la mateixa Colau a través del seu compte de Twitter es van encarregar després de corregir aquesta informació i deixar clar que el que tenia en ment l'Ajuntament era, en tot moment, que fossin les entitats del barri les que s'encarreguessin de la compra, comptant, això sí, amb l'aval municipal.\nL'Ajuntament mai no s’ha plantejat comprar el local desallotjat a Gràcia. Treballem x trobar una solució d consens: https://t.co/OpcDw0frol\n— Ada Colau (@AdaColau) 31 de maig de 2016\nI el regidor de Gràcia, en un escrit al seu perfil de Facebook, defensa que el seu equip ha buscat "solucions diferents" per donar resposta a " realitats complexes" i que entre aquestes solucions hi havia aquesta compra col·lectiva, però que ara es busquen altres opcions per donar continuïtat a les activitats del Banc, com ara la de proposar espais alternatius –una via rebutjada pels okupes–. De fet, aquesta tarda s'ha convocat una nova trobada amb les entitats de Gràcia per abordar la situació.\nEls representants de l'Ajuntament es trobaran, d'entrada, amb la sorpresa de la majoria d'entitats pel fet que es plantegés una compra que no se'ls havia consultat. Fonts municipals han concretat a aquest diari que la idea que tenia el govern municipal no era tant un repartiment a parts iguals del cost del local entre diferents entitats com buscar "fórmules" perquè es poguessin beneficiar de l'aval del consistori i fer-se copropietàries en unes condicions molt avantatjoses. Un pla que no s'ha arribat a detallar i que no resol, tampoc, un dels principals dubtes de les associacions: com es gestionaria?\nEl vicepresident de l'Associació de Veïns del Passeig de Sant Joan, Lluís Castañeda, explica, en aquest sentit, que la proposta sembla "barroca". No tant perquè la seva entitat podria pagar, com a molt, "el pal de l'escombra", sinó, també, per les dificultats de gestió que comportaria la idea.\nAlguns dels portaveus de les diferents entitats consultades remarquen, també, que caldria vigilar el missatge que s'envia a la societat i que adquirir ara el Banc Expropiat podria interpretar-se com que els aldarulls comporten resultats positius.\nDes del Banc Expropiat s'ha llançat una nova convocatòria per fer, aquest dijous, un 'escrache' al propietari del local i insisteixen, a través dels seus comunicats, que la solució al conflicte no és buscar un espai alternatiu –com planteja ara l'Ajuntament–, sinó que puguin tornar a l'antiga sucursal bancària. En aquest cas, doncs, el lema okupa segons el qual la resposta a un desallotjament és una nova okupació no és 100% aplicable.\nCompensació per als comerciants\nEl flamant segon tinent d'alcalde de l'Ajuntament, Jaume Collboni, d'altra banda, ha anunciat avui la creació d'un fons extraordinari –dotat, inicialment, amb 25.000 euros– per compensar els comerciants de Gràcia pels desperfectes que han provocat aquests dies els aldarulls. Les associacions de comerciants avaluaven avui la proposta per veure si la quantitat, realment, serveix per compensar els danys que han patit. La idea és que aquest fons es destini a la promoció comercial de la zona, i contempla entre altres opcions reforçar especialment les campanyes de tardor o Nadal.\nColau va plantejar la "compra col·lectiva" del Banc Expropiat


El canvi de zones dels FGC afectarà a qui treballi a Sant Cugat o estudiï a la UAB\n11 d'octubre de 2018 Zurimendi Ander mobilitat, política, TerrassaNo comments\nLa CUP denuncia que la pujada a 3 zones del FGC afectarà especialment als qui treballen a Sant Cugat o estudiïn al campus UAB\nTerrassa té un problema històric degut a la seva inclusió a la zona 3 del mapa de transports públics de l’Àrea metropolitana de Barcelona. Malgrat les protestes cícliques en contra d’aquesta injusta zonificació, que fa molts cars els títols de transport per a la ciutadania, el problema no només està en vies de resoldre. Als al contrari, s’agreuja.\nTal com vam conèixer ahir, l’AMB i la Generalitat de Catalunya han arribat a un acord per tal d’integrar Sant Cugat (a més a més d’altres 17 municipis fins ara a la zona 2), a la primera corona. D’aquesta manera, Terrassa se situarà des de llavors a 3 zones de distància de Sant Cugat i el campus de la UAB (entre d’altres), perjudicant seriosament tant a treballadores com a estudiants. No és, doncs, una oposició a que la població de Sant Cugat vegi abaratit el seu transport públic, sinó a que s’encareixi els d’altres poblacions.\nÉs per això que la CUP demanarà responsabilitats i explicacions, per saber quina serà l’afectació real de la mesura i les possibles bonificacions que es puguin fer. Com ara la posada en marxa de la T-Mobilitat, el sistema de zones que implicava que es pagava segons la distància recorreguda de forma contactless (i amb el qual la CUP també presenta reticències). O amb una suposada integració de Terrassa a la Zona 2, reivindicació històrica de la ciutat.\nIgualment, la CUP té previst tractar-ho no només en clau terrassenca, sinó de forma global en relació a les pujades constants al transport públic. A Terrassa i arreu. I és que, evidentment, no només cal entendre-ho en clau terrassenca, ja que també afectarà els estudiants i treballadors de grans nuclis de població com són Sabadell, Sant Quirze i Rubí (que passarien d’haver de pagar 2 zones, en comptes de l’actual 1). Per tant, també necessita una resposta comarcal.\nLa idea és que la nova zonificació pugui entrar en funcionament a partir del gener de 2019. Segons fons periodístiques, el Consell Metropolità del 16 d’octubre haurà de votar sobre aquest acord.\nTagged: AMB FCG Sant Cugat Terrassa UAB\nEcofòrum ’18: Pocs assistents per un tema capdal


Esquerra mantindrà la línia política però amb un nou full de ruta per adaptar-se a la nova etapa\nEsquerra Republicana de Catalunya, una de les grans perdedores de les eleccions al Parlament de Catalunya, ha analitzat els resultats l'endemà dels comicis, uns comicis que l'han deixat amb la meitat d'escons. El líder de la formació, Joan Puigcercós, que ha assegurat es mantindrà al capdavant del partit, ha admès errors, però ha atribuït els resultats a la crisi econòmica, la divisió interna, el desgast per l'acció de govern i la confiança popular en CiU. Anàlisis a banda, Puigcercós ha anunciat que Esquerra mantindrà la línia política, però que es posa a treballar amb un nou full de ruta per adaptar-se a la nova etapa. També ha destacat que aprofitaran l'actiu que suposa haver estat al govern i que faran una oposició constructiva.\n29/11/2010 - 11.53 Actualitzat 29/11/2010 - 19.47\nEsquerra Republicana serà, en aquesta pròxima legislatura, la cinquena força política, una situació que requeria una anàlisi a l'executiva de l'endemà dels comicis. Si Joan Puigcercós, el líder del partit, ja va assegurar en conèixer-se els pèssims resultats que treballaran per recuperar els suports perduts i per aconseguir que l'independentisme d'esquerres sigui alternativa de govern, ara ha reafirmat que posen fil a l'agulla per adaptar-se a la "nova etapa".\nDe fet, Puigcercós ha explicat que un dels desitjos del partit és evitar que tot el capital humà i l'experiència adquirits durant set anys al govern no es perdin i ajudin a consolidar la formació. En aquest sentit, el líder republicà ha explicat que Esquerra farà una oposició amb sentit de govern.\nDesprés d'obtenir els pitjors resultats en unes autonòmiques des del 1988, el líder d'ERC ha admès que la proposta de "catalanisme autonomista" de CiU ha convençut més els ciutadans que l'estratègia rupturista dels republicans. En aquest sentit, ha admès el transvasament de vots cap a aquesta formació i també cap a la Solidaritat de Joan Laporta.\nTambé ha atribuït la desfeta electoral al desgast que suposa formar part del govern, especialment en temps de crisi, i a l'impàs i l'enfrontament amb l'Estat, que ha arribat al punt culminant, ha assegurat, "amb la retallada de l'Estatut". A més, en clau interna de partit, Puigcercós ha recordat el dur congrés nacional i ha admès que han donat una "imatge poc cohesionada".\nPuigcercós: "ERC farà una oposició amb sentit de govern"


La mala sortida de Godín de l'Atlètic acosta Griezmann al Barça\nLa insolència del club matalasser al central uruguaià, el millor amic del campió del món francès, pot fer que Griezmann abandoni l'Atlètic\nGriezmann, que ahir va aparèixer, al Wanda Metropolitano, vestit amb una samarreta amb el 2 de Godín, està molt dolgut per la sortida del seu amic\nBarcelona - Dilluns, 13/05/2019 - 13:20\nMolts dels components de la plantilla de l’Atlètic de Madrid tenen la sensació que, aquesta vegada sí, l’assumpte va molt de debò. Molts companys del golejador francès, campió del món, Antonine Griezmann, de 28 anys, estan convençuts que, en els pròxims mesos, abandonarà el conjunt matalasser, molt probablement, rumb a Barcelona, on ja va estar a punt d’aterrar la passada temporada.\nEl punt que els ha convençut que la situació és irreversible i que, fins i tot, va fer demanar ahir, públicament, al capità Koke que “¡espero que Antoine continuï amb nosaltres la pròxima temporada!”, és la mala, pèssima i innegociable sortida del popular central Diego Godín de l’Atlètic, de 33 anys, gairebé per la porta del darrere, per més homenatge que se li fes després del partit davant del Sevilla al Wanda Metropolitano.\nAmb el 2 de Godín\nFonts del vestidor blanc-i-vermell asseguren que si Griezmann encara en tenia algun dubte, pot ser que la forma utilitzada per l’Atlètic per descartar la continuació de Godín, gran amic del golejador francès, empenyerà encara més el davanter a tancar el seu acord amb el Barça, que pagaria encantat els 120 milions d’euros de clàusula que té. El diari francès ‘Le Parisiene’ va assenyalar, la setmana passada, que Griezmann, que ahir va arribar al Wanda Metropolitano vestint una samarreta amb el número 2 de Godín, estava disposat a baixar la fitxa (ara de 23 milions d’euros anuals) per formar part de la plantilla blaugrana.\nL’Atlètic va fer una oferta de renovació lamentable, feridora, a Godín, un dels seus jugadors sants i emblemes del club. Els amos del club matalasser pretenien que Godín renovés per un any i únicament li oferien la possibilitat d’una segona temporada si jugava més de 25 partits, cosa que el central va considerar una ofensa i per això ha arribat ja a un acord amb l’Inter per tres temporades sense condicions.\nGodín li va suplicar que es quedés\nEl fet que l’Atlètic prescindeixi de Godín d’aquesta manera ha ferit el seu amic Griezmann, l’amistat del qual amb el central és tan gran que és el padrí de la seva filla Mía. Va ser Godín, precisament, qui, l’any passat, va anar, en companyia de l’entrenador ‘Cholo’ Simeone, a casa de Griezmann per demanar-li, sisplau, que es quedés, que no fitxés pel Barça. Fruit, diuen, d’aquella reunió va ser el vídeo gravat per una productora de Gerard Piqué on el francès anunciava que es quedava al club matalasser.\nEl vestidor blanc-i-vermell tem que la insolència de l’Atlètic cap a un dels millors, sinó el millor, amic de Griezmann decanti, finalment, la balança cap al Barça, vestidor en què el francès té bona relació amb Piqué, Suárez i, per descomptat, amb Messi, que no veuria amb mals ulls la seva arribada.\nNeymar torna a demandar el Barça\nBartomeu: «El clàssic es jugarà»


Biblioteca Jaume Vicens i Vives - Roses - Dossier de premsa - Roses farà un mercat d'estiu per combatre el ‘top manta'\nRoses farà un mercat d'estiu per combatre el ‘top manta'\nL'Ajuntament vol que bona part del passeig estigui ocupat amb un centenar de paradetes d'artesania i treure lloc a la venda il·legal al carrer. La policia local va destruir ahir quatre tones de material requisat l'estiu passat\nL'Ajuntament de Roses té previst implantar un mercat d'estiu al passeig marítim per evitar la presència dels venedors de top manta. Previsiblement, el mercat començarà a funcionar aquest mateix estiu, tot i que està pendent de l'aprovació del pla d'usos de temporada, amb un centenar de parades d'artesania que s'instal·laran entre el riu Grau i la riera de la Trencada. La majoria d'aquests venedors es concentren a la zona del passeig de Santa Margarida; per això el mercat d'artesans també se situarà en aquesta zona. El mercat estarà obert en horari de tarda i nit, entre les sis o les set de la tarda i les onze o les dotze de la nit.\nSegons el regidor de Seguretat del consistori, Àngel Tarrer...


El palista cambrilenc Josep Pajuelo queda en segona posició a l'Open Ciutat d'Amposta 2019 - Revista Cambrils\nPublicat el Dimecres, 21 d'agost de 2019 10:44h\nJosep Pajuelo, a l'esquerra de la imatge, en la segona posició del podi | Cedida\nJosep Pajuelo, jugador cambrilenc de Tennis Taula al Club Reus Deportiu, va quedar en segona posició a l'Open Ciutat d'Amposta 2019, celebrat el passat diumenge dia 11 d'agost. El palista cambrilenc va arribar a la final, on va ser derrotat pel jugador tortosí Jaume Querol per un parcial de 3-0 (11-6) (17-15) (11-8). Pajuelo va tenir fins a quatre pilotes per guanyar el segon joc i equilibrar el partit, però no va poder parar el joc d'intercanvi que va dur a terme Querol.\nTant la tercera com la quarta posició van ser per jugadors del Club Tennis Taula Tortosa. El tercer lloc se'l va endur Juan Carlos Muñoz per un 1-0 que el va fer quedar per davant de Sergi Campos, el qual va abandonar per lesió. L'Open Ciutat d'Amposta 2019 va comptar amb un total de 32 jugadors de Catalunya, Castelló i Saragossa.


Titelles de dit - Caputxeta vermella. Lilliputiens - Stoksdidactic\nCaracterístiques de Titelles de dit - Caputxeta vermella\nPreciosos titelles de dit del conte de la Caputxeta vermella. Aquest set es composa de 4 titelles: la iaia, el caçador, el llop i la caputxeta vermella. Tots ells tenen un disseny molt original i bonic. Explica contes als més petits abans d'anar a dormir o en una tarda en família.\nJocs de Llenguatge i Vocabulari , Titelles i Marionetes , Joguines i Jocs Sensorials , Jocs de Percepció Visual , Joguines , Joguines per Edats , 1 a 2 anys ,


27 febrer 2021 05:02\nMiquel Payeras | 09 febrer 2005\nPerquè hi hagi un canvi de majoria política s'han de produir abans esdeveniments que erosionin seriosament la força que governa. També és ver que se pot produir de forma sobtada i insospitada, com el que va passar a les eleccions generals de març de l'any passat, però no és normal. L'habitual és el primer cas i normalment abans de concretar-se el canvi hi ha símptomes que l'anuncien. Els símptomes no són determinants, però si ni tan sols se veuen, molt malament ho tenen els opositors. A Balears les dues darreres legislatures estigueren farcides d'aquests tipus símptomes. I ara que els partits ja veuen l'horitzó electoral, què ens mostra l'actual majoria conservadora de PP? Per treure quelcom en net és pertinent comparar amb l'anterior fase de govern de Jaume Matas i del PP amb majoria absoluta (1999-2003).\nEn aquella ocasió, el PP era un desgavell. Des de la forçada dimissió de Gabriel Cañellas (juliol, 1995) no treia cap. Encara més: amb Matas (juny, 1996) al front del poder institucional, se produí un intens enfrontament entre la Presidència del Govern i bona part de les peces fonamentals del partit (Cañellas, Abel Matutes, Joan Verger, Jaume Font...) perquè el president només confiava amb ell mateix i el seu cercle de ferro governamental. La realitat li demostrà el molt equivocat que havia estat. Dels enfrontaments interns se'n derivà la derrota de 1999. Ara, en canvi, Matas ha canviat radicalment la forma d'actuar, internament. Quan va formar el Govern (juliol, 2003) se va veure que n'havia après. Cañellas al marge (hi ha coses que no canvien) tots els enemics interns van ser xuclats cap el poder. És la millor manera de convertir enemics no en amics però sí en aliats, si se sap fer bé. Fins i tot Verger té el seu corral de poder. I Font ara és col·lega intensament relacionat amb Matas, a més de ser com se sap el seu conseller. A Eivissa, pau amb Matutes. Tranquil·litat a Menorca. Només li quedava un possible mal de cap: Catalina Cirer. La deixeble de Cañellas va fer moviments en contra de Matas i aquest en contra seva el 1999 i anys posteriors, durant el Pacte de Progrés. Llavors pactaren a Madrid (juliol, 2002) el repartiment de candidatures. Més tard (febrer, 2003) Cirer pegà el cop de mà contra José María Rodríguez. Aquest, que estava aliat amb Matas, començà a intentar segar l'herba sota els peus de la ja batlessa. La guerra soterrada començà a prendre pólvora col·lateral des de finals de 2003 fins l'estiu 2004. Si Matas hagués estat el president de la primera legislatura, tot hagués rebentat. Segur. En canvi ara, molt més experimentat, ha posat pau a canvi de, diguem-ne, territoris de superfície i soterranis, i el PP torna ser una bassa d'oli. Per altra costat, els conservadors tenien durant la legislatura 1999-2003 una oposició dura, cohesionada i amb esperances reals de batre el PP. El PSOE, PSM i UM, amb el suport d'EU, governaven el Consell de Mallorca al qual feien servir com a instrument contra el Govern; i alhora en el Parlament se mostraven actius i, sense defallir, no n'hi passaven una, a Matas. Ara aquella unitat opositora no se veu per enlloc. Primer, perquè està disminuïda, ja que UM segueix, i tot fa pensar que així seguirà, aliada amb el PP. Segon, i més important, perquè les diferències entre l'esquerra són moltes i quan han tengut la oportunitat d'intentar fer mal als conservadors aprofitant la crisi focalitzada a Palma, l'han deixada perdre per les gelosies i guerres de posicions tàctiques entre cada un. En tercer lloc, els moviments socials anti PP anaren, durant la primera legislatura del matisme, en un «in crescendo» a mida que s'acostava la fita electoral, i si bé no erosionaven el vot conservador sí enfortien l'excitació en contra seva; i ara, pel contrari, de la sortida de cavall d'inicis de legislatura corren seriós risc d'acabar a l'arribada com l'ase, sigui dit sense ànim d'ofendre ningú.\nVist així la conclusió s'imposa. Matas ha sabut solucionar l'únic serrall que li quedava (Cirer) per tenir el partit tranquil, alhora que manté a retxa UM. Enfront, l'oposició política no ha sabut aprofitar l'escletxa de la crisi Cirer, alhora que l'oposició social ha minvat molt. O sigui que a dos anys vista de les eleccions no se veuen per enlloc símptomes d'erosió del PP. Tot pot passar, encara, és ver, però o l'esquerra espavila aviat o arribarà a misses dites. Si no hi estan ja.


Taller amb Joâo Lima: Problemes coreogràfics | LA VISIVA\nTaller amb Joâo Lima: Problemes coreogràfics\n8 i 9 d’octubre de 2016 de 11h a 15h.\nHi ha moltes coses en joc avui en dia. Vivim en una època de gram complexitat i a vegades ens sembla difícil trobar l’espai, el temps i la forma de posicionar-se davant de tantes qüestions que ens interpel·len. En aquest context inestable, buscarem “caure a la realitat” col·lectivament.\nAqui tindrem temps per perdre amb interrogacions que ens afecten, enumerant problemes actuals i possibles respostes formals a través de l’art coreogràfic. Mitjançant un taller teorico-pràctic, agafarem la noció de problema com a punt de partida per la creació, sense recel de posar el dit a la ferida. Fer preguntes una i altra vegada, indagar el mitjà teatral i crear maneres d’estar junts. També ens mourem per diferents llocs de parla, buscant desenvolupar formes d’enunciació d’acord amb les nostres inquietuds.\nAlternarem l’experimentació entre pràctiques somàtiques i l’escriptura coreogràfica, ja sigui amb paraules en un paper, com a través del gest i de l’ús de la veu. La improvisació i la composició estaran pautades per una visió expandida de teatre,buscant reivindicar la noció d’experiència: alguna cosa que succeïx col·lectivament a través de la presència , de la poètica, del risc i de la relació amb l’altre. Un espai per al pensament, el llenguatge, la sensibilitat i l’acció.\nJoão Lima actua com a performer, coreògraf i professor. Dóna el Curs d’Investigació i Creació Coreogràfica de Forum Dança (Lisboa) i també la Formació ESSAIS, al Centre National de Danse Contemporaine d´Angers, a França. Participa en diverses películ.les com a actor, director de repartiment o coreògraf. Cofunda un fòrum d’arts performatives a Recife i ensenya a diverses organitzacions artístiques com; tragantDansa i Area Dansa (Barcelona). Entre les seves creacions es troben; O Outro do Outro, Ilusionistas, i més recentment Morder la Lengua.\nURRA.foto Silvana Cartolano


gastronomia Archivos - Fira Apat 2021\nLa II Trobada de Foodies i Bloggers a Fira Àpat 2019 Les persones qualificades com foodies són les que s'interessen per la degustació del bon menjar i beguda; però també per tots els aspectes involucrats en el seu origen, nutrients, tendències i elaboració. Cada cop, són més les persones que s’hi dediquen i influeixen molt [...]\nAperitius sense gluten ni lactosa\nAquest any a Fira ÀPAT tindrem productors com Glutoniana preparant tallers, masterclass i showcookings per a tots els professionasl. El dissabte 5 de 17h a 18h ens sorprendran amb un taller de cuina sense gluten ni lactosa, amb el nom d’“Aperitius sorprenents”. Ja ho sabeu! Si voleu introduir la cuina sense gluten ni lactosa al [...]\nSabíeu que assistir a fires té més avantatges que inconvenients?\nLes fires de negocis són punts de trobada per sectors i empreses que haurien de tenir-se en compte per tal de fer una bona estratègia comercial. Sabeu quins avantatges pot oferir a la vostra empresa aquest tipus d’esdeveniments? Els avantatges d’assistir a fires: Com més concentració d’empreses, més oportunitats Participar […]


batasigualada.cat: enero 2016\nLovelly Illustrations. Valeriane Leblond, Chris Neale and Phoebe Wahl\nValeriane leblond és una artista francesa i Quebec que ha viscut a Gal·les des de 2007\ni instantàniament es va enamorar del paisatge i l'arquitectura de la seva nova llar: els turons verds que es fusionen en el mar, la gran badia de Cardigan, els seus penya-segats i platges de còdols, els seus arbres que han estat doblegats pel vent, les petites cases emblanquinades amb les seves teulades de pissarra Caernarfon, les seves petites portes amb marcs de finestres de colors. La manera de vida local és també una font d'inspiració: els camperols, els pescadors, les mestresses de casa, els que viuen de la terra, de la mar, amb el seu esforç i perseverança.\nPinta principalment en panells de fusta i el seu acurat treball es basa en la naturalesa i la forma de vida tradicional de Gal·les. Sortir a caminar sempre ofereix noves troballes i és una gran inspiració: les plantes silvestres i animals, les velles cases i ruïnes, els aspectes i colors que són tan únic a aquesta bonica part del món.\nChris Neale - Em vaig mudar amb la meva família a Gal·les de Devon el 1966 i he viscut a Pembrokeshire des de 1997. Vaig assistir a l'escola en Penarth i després vaig estudiar Gràfics a Bristol.\nDesprés d'una carrera en Disseny Gràfic vaig tornar a la pintura fa algun temps, una passió que he tingut des que era molt jove. Veig el paisatge amb un ull gràfic, centrant-me en la composició i el color. Les meves pintures són un intent de transmetre les emocions que sento i compartir-les.\nPasso molt de temps explorant, buscant composicions i paisatges amb càrrega emocional on el meu objectiu és reunir als components que han creat la meva resposta emocional. Busco composicions amb alguna cosa fora del normal, sentit del drama, el color o alguna altra profunda qualitat emocional. Sóc aficionat a les corbes que flueixen, influenciats per l'emoció de la següents pistes i l'anticipació del que està al voltant de la cantonada.\nAmb un amor per la lectura de mapes, això porta a la recerca de llocs lluny del corrent principal. Alguns llocs a Gal·les tenen un magnetisme que m'atrau de tornada una i altra vegada. Hi ha una paraula gal·lesa que expressa millor que qualsevol Anglès equivalent - hiraeth.\nPhoebe Wahl és un artista el treball de la qual se centra en els temes de la comoditat, la nostàlgia i la intimitat amb la naturalesa i amb els altres. Va créixer sense anar a l'escola a l'estat de Washington, i acredita la seva infància "gamma lliure" al nord-oest com a font de gran part de la seva inspiració i l'ètica del treball. Treballa en una gran varietat de mitjans, des de l'aquarel·la i collage a l'escultura de la tela. Phoebe es va graduar de l'Escola de Disseny de Rhode Island el 2013 amb un BFA en Il·lustració, i actualment viu a Bellingham, Washington. És una col·laboradora habitual de la revista Taproot. El seu primer llibre per a nens de Sonya's Chickens (Tundra) va ser guardonat amb una estrella Kirkus, a més de ser catalogada per School Library Journal, Kirkus i HuffPost Llibres de ser un dels llibres dels millors dels nens de 2015.\nPublicado por Nuria Carreras en 12:17\nMiércoles Mudo - Tarde en Barcelona!\nLovelly Illustrations. Valeriane Leblond, Chris Ne...


Trump amenaça de suspendre el finançament a l’OMS en plena escalada del coronavirus a Amèrica - À Punt\nTrump amenaça de suspendre el finançament a l’OMS en plena escalada del coronavirus a Amèrica\nFrança registra aquest dimarts 1.417 víctimes mortals a conseqüència de la pandèmia, la pitjor dada diària registrada a Europa.\nDonald Trump durant la roda de premsa diària sobre el coronavirus, aquest dimarts a la Casa Blanca / Jim Lo Scalzo (Efe)\n08 d'abril 2020 - 09:40\nDonald Trump ha carregat contra l’Organització Mundial de la Salut (OMS) per “haver-se equivocat” en no haver previst les conseqüències del coronavirus i l’acusa de ser una institució “sinocèntrica”. “Retindrem els diners que es gasten, hi posarem un control molt potent”, ha dit el president dels Estats Units durant la sessió informativa diària sobre coronavirus a la Casa Blanca, acusant l’organització de no haver sigut més contundent a l’hora d’afrontar el virus. Immediatament després, qüestionat per una periodista, ha matisat les seues declaracions: “No dic que ho faré. Però ho veurem”.\nL’OMS, recorda el rotatiu The New York Times, va fer sonar l’alarma els primers dies de la crisi, declarant una “emergència de salut pública d’inquietud internacional” un dia abans que el secretari de Salut i Serveis Socials dels Estats Units, Alex Azar, i setmanes abans que Trump declarara l’emergència nacional .\nLes queixes del mandatari coincideixen amb l’alarma llançada per l’Organització Panamericana de Salut (OPS), que adverteix que l’expansió de Covid-19 a Amèrica s’està “accelerant ràpidament”. “En només set dies, hem vist com s’han duplicat els casos i morts a la nostra regió. Inste els governs a preparar-se i a respondre amb la mateixa velocitat”, ha respost la directora Clarissa F. Etienne.\nFrança registra el major nombre de morts diàries a Europa\nEls països de tot el món continuen ajustant les mesures per a afrontar una pandèmia que ja deixa més d’1,4 milions de contagis i 82.000 morts, d’acord amb les dades més recents de la Universitat John Hopkins. Dels vora 400.000 contagis registrats als Estats Units, l’estat de Nova York n’acumula més de 140.000, el principal focus del virus. Continuen en les posicions més elevades Espanya, amb més de 140.000 contagis, i Itàlia amb vora 135.500, aquest últim és el país amb més víctimes mortals a conseqüència de la Covid-19 (14.045).\nPerò la tragèdia més gran de la jornada l’ha patida França en anunciar aquest dimarts que 1.417 persones han mort a conseqüència de la pandèmia, la pitjor dada diària registrada a Europa. Supera així el país veí, Alemanya, que manté una línia de contagis més estable amb 107.663. S’allunyen cada vegada més de la Xina, que ha aconseguit aplanar la corba amb vora 83.000 persones infectades i que ja ha alçat la quarantena després de 76 dies a Wuhan, epicentre del brot.


Trobada d’arts visuals a La Descomunal #4 - Created by Redacció malarrassa - In category: Exposicions - Tagged with: Arts Visuals, Conrad Roset, David Corral, Imanol Buisán, Juan Carlos Estudillo, Júlia Ferrer, la descomunal, Majara Studio, Miki Montlló, oriol hernández, tigomigo - malarrassa - El periòdic independent i gratuït de Terrassa\nYou are here: Home / Exposicions / Trobada d’arts visuals a La Descomunal #4\nPresentació de la trobada La Descomunal #4 a l’espai Tigomigo\nAquest divendres dia 20 ha tingut lloc la quarta edició de La Descomunal, en la qual s’hi apleguen artistes de la ciutat per posar en comú les seves experiències. La trobada s’ha realitzat en el marc d’un espai ideal per a l’ocasió, l’estudi Tigomigo, al carrer Viveret número 17 (molt a prop del Vapor Gran).\nDedicada a les arts visuals, i de la mà de diversos artistes locals, han intervingut fins a vuit joves convidats a aquesta trobada. Tots ells vinculats a l’escena emergent de l’art local, per explicar els seus anhels de viure professionalment de la seva passió artística. i també per oferir una petita mostra d’allò que fan. Entre ells, la Júlia Ferrer, que abasta diversos camps artístics, com ara la literatura, la poesia, la pintura o l’audiovisual; el col·lectiu Majara Studio, format per l’Ari, el Nacho, l’Albert i l’Uri, que es dediquen a les arts plàstiques i audiovisuals; en David Corral, un altre estudiant de Belles Arts; Miki Montlló com a dibuixant de còmics, a l’igual que l’Oriol Hernández. També hi han participat l’il·lustrador Conrad Roset, així com el dissenyador i il·lustrador Imanol Buisán, o en Juan Carlos Estudillo, que recentment ha exposat a Tigomigo els seus gravats i il·lustracions.\nLa sala d’art s’ha omplert de gom a gom amb 100 persones que han volgut acompanyar als artistes en aquest recorregut de creació, art i color. A la web de La Descomunal es pot consultar el perfil dels joves artistes participants.\nLa Descomunal continuarà el seu desplegament cultural amb una trobada que estarà dedicada al món dels graffitis, i que se celebrarà d’aquí a dos mesos, el cicle habitual d’aquestes trobades. La Descomunal és una iniciativa de BaumannLab i Final de Trajecte.


El 51 per cent de les empreses catalanes són impuntuals en els seus pagaments - Diari de Girona\nEl 51 per cent de les empreses catalanes són impuntuals en els seus pagaments\nUn estudi estableix que el 45 per cent dels abonaments es van fer amb fins a 30 dies de retard l'últim trimestre de l'any 2018. Cap de les autonomies de l'Estat presenta un índex de puntualitat en els pagaments que realitzen les empreses superior al 60 per cent\nEl 2 per cent dels pagaments de les empreses catalanes es van retardar més de 120 dies.\nLa proporció d'empreses catalanes que no són puntuals en els seus pagaments es va situar en el 51 per cent al quart trimestre de 2018, segons l'Estudi sobre Comportament de Pagaments de les Empreses Espanyoles publicat per Informa. A la comunitat catalana, els pagaments amb fins a 30 dies de retard suposen el 45% i són un 2% els que es retarden més de 120 dies. El retard mitjà en els pagaments amb el qual les empreses catalanes fan efectives les seves factures queda en 11,61 dies, pitjor comportament que els 11,05 del trimestre anterior i 0,76 dies més que fa un any. En el conjunt de l'Estat aquest termini va ser de 13,30 dies l'últim trimestre de l'any.\nPer autonomies, el comportament dels pagaments apareix dividit entre nord i sud. Ceuta té el major retard mitjà en els pagaments, arribant gairebé als 30 dies (29,58). Melilla és la següent amb 19,76. Per darrere hi ha Canàries, amb 19,68, i Extremadura, amb 16,74 dies. Per sota dels deu dies de retard se situen el País Basc, 9,99; la Rioja, 9,88; Aragó, 9,55, i Navarra, amb 9,25. Les pujades més importants des de fa un any es produeixen a Ceuta, 4,66 dies més; Melilla, 3,64, i les Balears, 2,57. La diferència entre la comunitat amb pitjor i millor comportament s'incrementa fins als 20,33 dies, davant dels 18,24 del trimestre anterior.\nSi al tancament de 2017 cinc comunitats espanyoles pagaven més del 60% de les seves factures puntualment, al darrer trimestre de l'any cap ho feia. Aragó va ser la que millor amb es va comportar, amb un percentatge de pagament en termini del 55%. A continuació, es va situar Cantàbria, amb un 53,8%, i Castella Lleó amb el 53,5%. Cinc autonomies més es van situar per sobre del 50%: Navarra, Astúries, La Rioja, País Basc i Galícia. Canàries va ser l'autonomia menys complidora, ja que només el 34% dels pagaments es van realitzar dins el termini, seguida per Melilla, 35%, Ceuta, el 38%, i Madrid, 39,5%.\nEl període mitjà en el qual les empreses espanyoles paguen les seves factures es va incrementar fins als 88,16 dies al tancament de 2018. Aquesta dada va suposar un avanç de 1,19 dies respecte l'any anterior. El percentatge de pagaments puntuals es va reduir fins al 46,6% a l'últim trimestre de l'any, tercer en el qual va baixar del 50%. Fa un any els pagaments en termini superaven el 55%. Si hi afegim els pagaments realitzats amb fins a 30 dies de retard, el percentatge es va elevar al 92%, sent un 2,5% els que es retarden més de 120 dies, quantitat lleugerament inferior a la del mateix període de l'any 2017, moment en el qual es van quedar en el 3%.\nCreix el retard mitjà\nEl retard mitjà en els pagaments sobre els terminis pactats va pujar tant respecte el trimestre anterior, 0,56 dies, com respecte fa un any, 0,78 dies, per quedar-se en 13,30. Això és així perquè es va ampliar tant el termini mitjà de pagament com el període pactat, que va créixer fins als 74,85 dies. Els retards produïts suposen un cost directe per al conjunt del teixit empresarial espanyol de més de 1.791 milions d'euros.\nNathalie Gianese, directora d'Estudis d'Informa, va explicar que «el comportament en els pagaments de les empreses espanyoles va empitjorar clarament el 2018. Si a finals del 2017 més del 55% de les empreses pagaven puntualment, al tancament de 2018 ho va fer únicament el 46,6%, incrementant-se el temps mitjà per fer efectiu el pagament fins als 88,16 dies».\nMarlaska elevarà un 30% l'altura de les tanques de Ceuta i Melilla.


Temes d'Avui - La llibertat en temps de pandèmia: algunes reflexions\nLa llibertat en temps de pandèmia: algunes reflexions\nEl professor Jordi Nieva, catedràtic de dret processal en la Universitat de Barcelona (UB) alerta sobre la limitació d'alguns drets fonamentals com a mitjà per a abordar la crisi sanitària del covid-19. Una limitació acceptada com a necessària per a la majoria dels ciutadans.\nPodríem dir que per alguns la fi (preservar la salut) justifica els mitjans (restringir el dret de reunió i el de circulació). No obstant això, aquest plantejament utilitarista mostra enormes perills per a la vida democràtica i no ha d'acceptar-se acríticament.\nEl professor Nieva és l’autor de "La llibertat en temps de pandèmia: algunes reflexions" a la Revista catalana de dret públic, 08/04/2020. Es tracta d'un lluminós article que val la pena llegir. L'autor posa de manifest que defensar la democràcia és molt més que votar cada quatre anys. «Hem d'aprofundir bastant en la interiorització de la cultura democràtica, de manera que arribi també a les elits dirigents–escriu el professor Nieva–. No és acceptable que els drets fonamentals, o fins i tot l'estructura de poder –més o menys federal– d'un Estat, siguin solament respectables quan no hi ha problemes».\nVulneració de drets fonamentals?\nEn la seva anàlisi el prof. Nieva va al moll del os: «D'aquests dies de tragèdia –escriu– són incomprensibles dues coses des del pla polític: la inconsciència d'algunes autoritats anunciant o implementant mesures draconianes incompatibles amb els drets fonamentals, així com la docilitat dels ciutadans en acceptar la vulneració dels seus drets, comptant fins i tot amb la col·laboració d'alguns subjectes que s'han convertit en delators privats. Tot això és just el que ocorre en qualsevol dictadura».\nHi ha països, com Alemanya, que han realitzat un esforç pedagògic explicant amb detall les vies de contagi del virus, apel·lant al sentit de responsabilitat dels seus ciutadans per a evitar contagis. I l’autoritat «ha partit de l'existència i explicació dels drets, i després s'han concretat amb gran precisió i senzillesa les restriccions d'aquests, que segueixen i han de continuar vigents».\n«Un dret fonamental –escriu l'autor– mai pot ser anul·lat per complet, sinó simplement restringit i sempre amb causa justificada».\nPer contra, en altres llocs la informació sobre el virus, les vies de propagació, etc. ha estat molt més erràtica. S’ha creat una autèntica ansietat social i pànic. En aquest context el poder polític actua restringint drets fonamentals (reunió i circulació) per a després assenyalar unes excepcions (passejar el gos o anar a la compra). «Confiant a més a cada agent de policia la tolerància en la interpretació de les moltes ambigüitats de les normes».\nL'autor crida l'atenció que els qui van prendre aquestes mesures no van pensar que el polític està de pas, vindran d’altres que ocuparan el seu lloc i podrien utilitzar aquestes normes per a finalitats que no coincideixen en absolut en el que les van motivar.\nUn perillós precedent\nEl prof. Nieva assenyala la seva preocupació perquè «s'ha partit de l'anul·lació d'un dret fonamental, i s'han fet dependre les excepcions a aquesta anul·lació del criteri puntual de les forces de seguretat».\n«Probablement això ens ensenya alguna cosa per a un futur: que hem d'aprofundir bastant en la interiorització de la cultura democràtica, de manera que arribi també a les elits dirigents. No és acceptable que els drets fonamentals, o fins i tot l'estructura de poder –més o menys federal– d'un Estat, siguin solament respectables quan no hi ha problemes. Però que quan apareixen, es tendeixi a pensar que la primera mesura de màxima eficiència sigui procedir a la suspensió de tots dos. Hem d'aprendre que aquests drets fonamentals estan precisament per a prevenir els abusos de poder en aquestes situacions extremes, que són les més perilloses, i no solament quan els ciutadans gaudeixen d'una vida de benestar que, per cert, també és tributària en bona part dels drets humans».\nPossiblement aquesta crisi amaga un ensenyament... Cuidar les bases que donen ple sentit a la democràcia i a la cerca del bé comú.\nAutor: Jordi Nieva Fenoll, catedràtic de dret processal (UB)\nFont: Revista catalana de dret públic, 08/04/2020


La llei ha de garantir que es produeixin més pel·lícules de dones - MonComunicació Agencia\nLa llei ha de garantir que es produeixin més pel·lícules de dones\nCIMA presenta al·legacions a la Nova Llei de Comunicació.\nLa Asociación de Mujeres Cineastas de los Medios Audiovisuales defensa que “cal obligar a les televisions privades i les plataformes digitals a produïr pel·lícules liderades per dones”.\nCIMA, amb seu central a Madrid, i també una delegació a Barcelona, ha presentat la setmana passada les al·legacions corresponents a l’Avantprojecte de Llei General de Comunicació Audiovisual per a avançar en la igualtat en l’audiovisual. Aquest avantprojecte és molt important perquè una vegada aprovada la Llei en el Parlament es convertirà en el marc de referència legal per als pròxims anys en el sector. [+info]\nL’absència de mesures per a promoure la igualtat de gènere en la nova llei audiovisual farà perdre decennis en l’objectiu de garantir continguts que reflecteixin la mirada de les dones i la seva realitat. Segons Cristina Andreu, la presidenta de CIMA “La nova llei audiovisual és un risc per a la diversitat del nostre cinema. El text no defensa a les dones ni als productors independents”.\nDes del principi, l’entitat ha posat de manifest que la nova Llei Audiovisual mancava d’un compromís respecte a la lluita per la igualtat de gènere. En l’entrevista realitzada per Alina Rudel, i publicada per Ameco Press: “Hi ha molta gent que està en contra de diverses coses de la llei general. Quant a matèria d’igualtat, hi ha quatre articles (art. 113, 114, 116 i 117) que són els que volem presentar a esmena perquè són els més problemàtics per a la nostra qüestió. En general, que no aparegui cap mesura d’igualtat en un país que parla d’igualtat i de quotes en tots els costats, ens sembla que és totalment indignant”.\nCal tenir en compte que aquesta llei audiovisual encara en tràmit, també ha estat qüestionat a Catalunya i el País Basc, perquè no ha previst que les plataformes digitals estiguin obligades a produir un percentatge en les llengües de les autonomies.\nEs reivindica tenir en compte les llegües pròpies\nA Catalunya el CAC, el govern català, i moltes entitats es van mobilitzar en contra d’aquesta nova llei per no tenir en compte a la llengua catalana com a llengua a les plataformes digitals. Es van iniciar les noves negociacions per saber sobre la quota de català a les plataformes segons la nova llei de l’audiovisual. La presència del català a les plataformes audiovisuals, és un dels punts clau de la nova llei de l’audiovisual, que preveu aprovar aviat el Consell de Ministres.[+info]\n* Foto de la Vanguardia, consultar l’article La Vanguardia.\n* Foto de Cristina Andreu, publicada en l’article del El País:\n* Consultar opinió de Cristina Andreu a CIMA\n*Consultar Entrevista publicada a Ameco Press.\nJulia Lopez Tremols2022-03-13T14:15:27+00:00gener 31, 2022|Actualitat, Cinema, Cultura, Feminisme|Comentaris tancats a La llei ha de garantir que es produeixin més pel·lícules de dones


Hotel Estel – Camí ral de Cardona – Avià – La Valldan – Hotel Estel | Hotel Estel **\nHABITACIONSRESTAURANTPROPOSTESSERVEISAPARTAMENTSTARIFESCONTACTE\tHotel Estel – Camí ral de Cardona – Avià – La Valldan – Hotel Estel\nUs convidem a conèixer una part de la nostra història, i ho farem seguint una petita part del camí ral que anava de Berga a Cardona. Concretament seguirem el tram del camí de Berga a Avià, ideal per passejar a peu o amb bicicleta i molt utilitzat des de l’edat mitjana per tot tipus de viatgers de camí ral : senyors i vasalls, pagesos, comerciants, traginers, i també militars, maquis, lladres i contrabandistes.\nPoder caminar sobre les traces d’un antic camí, és avui un privilegi ja que ens fa retrocedir en el temps i podem contemplar un paisatge semblant al que van veure els nostres avantpassats.\nSortirem des de l’Hotel Estel (Berga) en direcció nord per la carretera Sant Fruitós, i a la rotonda del Passeig de la Pau on hi ha el monument de la Patum, girarem en direcció oest fins a trobar la carretera de Solsona.\nEntrarem al Parc, una espai amb jardins presidit pel monument a Rafael Casanova. A l’esquerra veurem l’antiga colònia escolar de Berga de l’any 1932, reconvertida en caserna militar i avui Hotel. Al centre del Parc hi ha un surtidor d’aigua i un modern parc infantil.\nUns metres més enllà hi ha un mosaic força malmès amb el següent relat històric : “El rei Joan I otorga privilegi de “Non Separando” a la vila de Berga alliberant-la definitivament del domini feudal i integrant-la a la jurisdicció directa de la corona. 20 d’octubre del 1393.”\nEstem entrant en l’antic poble de la Valldan, annexionat a Berga l’any 1963. Deixem l’actual carretera per baixar cap el Passeig dels Abeuradors, on antigament s’hi paraven els ramats a beure, i és que el camí ral també era camí ramader.\nOn avui hi ha una petita rotonda, hi havia l’antic hostal de Cal Passasserres que fou derruït per construir-hi un bloc de pisos. Una font encara ens recorda el punt on es trobava.\nAl costat es troba la casa que havia estat l’antic hostal del Bou i també seu de l’antic ajuntament del poble de la Valldan. Encara avui l’indret és conegut com la “Plaça de l’Hostal del Bou“.\nEnfilarem el camí ral de Berga a Cardona seguint un carrer de cases velles situades al costat dret del camí (avui carrer) passant pel costat de la creu de terme de la Valldan.\nA 5 minuts es troba l’església de Sant Bartomeu de la Valldan a l’esquerra, i l’antic hostal de Sant Bartomeu a la dreta.\nEl camí segueix per un petit túnel sota la carretera-variant de la Valldan, i per sobre de la petita casa de l’Ovelleta i l’antiga fàbrica de Bermaq.\nEl camí fa un revolt travessant la riera de Fontcaldes i a poca distància ja es veu la creu de terme d’Avià, que dóna nom al Barri de la Creu.\nEl camí baixa suaument fins al rec de cal Fouves, passarem al costat d’unes granjes i de la pista de parapent de l’empresa Volem. El camí es torna enfilar suament fins a arribar a Cal Teuler, avui un barri del poble d’Avià. El topònim ens indica que en aquest lloc hi havia una antiga teularia o forn de teules.\nDeixem el cami ral de Cardona per baixar per avinguda Pau Casals fins a la Plaça de l’Ateneu (on hi ha l’Ajuntament). Girem a l’esquerra en direcció al Tossal, una espai d’esbarjo amb jardins i un parc infantil. Baixarem per un camí paral.lel a la carretera fins arribar al casc antic del poble d’Avià.\nA la plaça Abat Oliba trobem la casa coneguda com el Castellot, on s’emplaçava l’antic Castell d’Avià (tot i que no hi ha vestigis). Al voltant de l’antiga església de Sant Martí (avui desapareguda) es va formar la Sagrera, nucli a partir del qual va créixer l’actual poble d’Avià.\nA l’esquerra sortirem a la carretera, i al primer revolt baixarem pel “Camí de la Font d’Avià” travessant la carretera del Molí del Castell.\nPodem fer parada a la Font d’Avià, un bell indret envoltat d’arbres amb molt encant a la primavera i a l’estiu.\nEl camí (avui carretera) s’enfila fins al barri de la Creu (o Torre del Piqué) on s’alça la creu de terme d’Avià.\nTornem a desfer el camí d’anada però un cop arribem a la Valldan podem fer una petita variant, girant a l’esquerra fins a situar-nos a sobre la carretera de Solsona, passant per davant de l’escola de la Valldan.\nArribarem al Parc i tornarem pel mateix camí de l’anada fins a l’Hotel Estel.\nHotel Estel (Berga)\nAntiga Colònia Escolar de Berga – Antiga caserna militar (avui Hotel)\nEl Parc – Mosaic de Berga\nAntic hostal de cal Passasserres\nAntic hostal del Bou\nCases del Carrer Ral de Cardona\nCreu de terme de la Valldan\nAntic hostal de Sant Bartomeu\nCreu de terme d’Avià\nBarri de Cal Teuler (antiga teularia)\nEl tossal d’Avià\nLa ruta és pot fer tot l’any\nRuta familiar, apte per tota la familia\nUna part de la ruta es pot fer amb cadires de rodes i bona part amb cotxet per nens.\nLa ruta és pot fer amb bicicleta BTT\nA l’estiu recomanem portar una gorra i ulleres pel sol\nUns 8 kms. aprox. Pot variar segons la ruta de tornada\nA l’Hotel Estel us donarem més informació de la ruta i us donarem altres opcions per la tornada per poder fer una ruta circular més llarga.\nreserva@hotelestel.com o tel. 93 821 34 63


Els rebots són per als més alts? - Empordà\nEls rebots són per als més alts?\nNi Antonio Hester (1,98) ni Gerard Sevillano (1,96) arriben als dos metres d'alçada, però el pivot de Miami és el màxim rebotejador de LEB Plata i l'aler badaloní el segueix de prop\nMarc Verdaguer 05.12.2019 | 06:30\n«Vols saber la meva tècnica per agafar rebots? Ves i agafa la maleïda pilota». Així responia Charles Barkley quan se li preguntava com s'ho feia, amb menys de dos metres i alguns quilos de més, per ser un dels millors rebotejadors de l'NBA en les seves setze temporades com a professional d'un dels integrants de l'històric Dream Team nord-americà dels Jocs Olímpics de Barcelona. Amb el seu 1,98 d'alçada, Barkley és l'exemple més mitificat dels pivots «baixets» que capturen tants o més rebots que els grans «cinc» de més de 2,10 d'alçada. Els Hakeem Olajuwon, David Robinson o Patrick Ewing de l'època de Barkley o, avui dia, pivots grans com el madridista Edy Tavares, que imposa els seus 222 centímetres a l'ACB i a l'Eurolliga, o el francès Rudy Gobert, que fa servir els seus 2,16 d'alçada per agafar 14 rebots per partit amb Utah Jazz i ser un dels millors defensors de l'NBA. Com en el cas de Barkley, o d'un altre mite com Dennis Rodman que superava per pocs els dos metres, sempre hi ha excepcions en el domini dels «alts» en la lluita pels rebots. I dos juguen a Fontajau. Antonio Hester i Gerard Sevillano agafen respectivament 9 i 7,2 rebots per partit jugant amb el Bàsquet Girona a LEB Plata sense que cap dels dos arribi als dos metres: el pivot de Miami mesura 1,98 i l'aler de Badalona, 1,96.\n«No sabria explicar el motiu, perquè mai he estat un jugador que diguis "quin animal físic" ni que ara estigui més capficat a agafar molts rebots. Simplement venen a mi. Tinc la sort que els intueixo, que em sé col·locar bé...», explicava en una entrevista amb aquest diari Gerard Sevillano sobre la seva mitjana de rebots jugant, sobretot, d'aler en una categoria molt física com LEB Plata, amb molts estrangers amb un bàsquet més atlètic que talentós. Així, un cop superades les primeress dotze jornades de lliga, el jugador que més rebots captura de LEB Plata és Antonio Hester, aquest sí un prodigi físic, que amb el seu 1,98 d'alçada ha agafat 108 rebots: 9 per partit. Abans d'arribar a Girona, Hester havia estat fent grans números en lligues europees poc conegudes, Islàndia i Suïssa, però abans de debutar ja tenia clar que a Fontajau també hi destacaria. «Soc un jugador que proposa, que vol tenir incidència en el joc tant en atac com en defensa. Tinc molta energia i m'agrada arribar a tot arreu», explicava Hester, que, de moment, a banda de liderar la taula de rebots de LEB Plata, també és el segon jugador més valorat de la categoria (19,2 per darrere de l'anotador de l'Albacete Eddy Polanco) gràcies als seus 14 punts, 9 rebots i més de 4 faltes rebudes per partit.\nAmb 108 rebots, 9 per partit, Antonio Hester és el màxim rebotejador de LEB Plata, mentre que Sevillano n'ha agafat 12 menys (86 i 7,2 de mitjana). Entremig dels dos només hi ha el jove pivot de 18 anys del Gran Canària Khalifa Diop, aquest sí per sobre dels 2,10, que ha agafat 90 rebots aquesta temporada, quatre més que Sevillano; mentre que dos pivots més d'origen africà Thik Bol (Benicarló) i Mouhamdou Diop (Hospitalet) tenen mitjanes més altes que els 7,2 rebots de Sevillano, tot i haver-ne agafat menys en total, perquè han jugat menys partits.\nAixò sí, tant en rebots totals com en mitjana, Antonio Hester és el líder en rebots de la conferència Est de LEB Plata amb el seu 1,98 d'alçada que contrasta amb el físic dels pivots que dominen la mateixa classificació en competicions com l'ACB, l'Eurolliga o l'NBA.\nEn la màxima lliga estatal, el pivot bosnià del Joventut Alen Omic lidera la taula de rebots amb 8,8 rebots per davant del txec del Bilbao Ondrej Balbin, amb 8,1. El pivot dels badalonins mesura 2,16 i el dels bascos, 2,17. A l'Eurolliga, tres quarts del mateix, amb 2,13, el serbi de l'Olympiacos Nikola Milutinov és el màxim rebotejador amb 9,8 de mitjana, seguit del nigerià de l'Asvel Lió Tonye Jekiri, que amb els seus 2,11 agafa 9,4 rebots per partit. Finalment, a l'NBA els dos màxims rebotejadors són Andre Drummond (Detroit Pistons), amb uns espectaculars 17,1 rebots per partit, i el pivot dels Houston Rockets Clint Capela, amb 14,7. Segons la lliga nord-americana, Drummond i Capela mesuren el mateix: 6-10 peus que, passats a centímetres, serien uns 2,08 d'alçada.


Lliga Barcelona: La mina del trident del Barça | Esports | EL PAÍS Catalunya\nLa Lliga que ve\nLa mina del trident del Barça\nLes aspiracions blaugrana passen perquè els seus davanters continuïn marcant les diferències\nBarcelona 20 AGO 2015 - 21:32\tCEST\nMessi durant el partit de la Supercopa d'aquest dilluns. E.Morenatti AP\nJosep Maria Bartomeu va guanyar les eleccions del Barça al mes de juny amb la bandera del triplet i del trident: Messi, Luis Suárez i Neymar. Iniciada la temporada, guanyada la Supercopa d'Europa i perduda la d'Espanya, les sensacions es mantenen: la sort de l'equip blaugrana dependrà sobretot de la salut i bona convivència dels seus tres davanters, un argentí, un brasiler i un uruguaià, sempre units per un bon rostit.\nL'equip titular va quedar molt clar després de guanyar la Lliga, la Copa i la Champions. El FC Barcelona va funcionar com un tret des de la crisi d'Anoeta. El problema és que els mateixos onze futbolistes que van acabar la temporada difícilment poden tornar a començar la propera i jugar sense parar fins que arribi l'Eurocopa. S'imposen les rotacions i els equilibris a partir del rendiment del planter i del criteri de l'entrenador Luis Enrique.\nVÍDEO Iniesta: “Ja no es mira igual els veterans”\nNo li serà fàcil mantenir el nivell de l'exercici passat perquè no ha pogut completar una pretemporada a gust, condicionat per les exigències del màrqueting i el calendari internacional, perquè continua pesant la sanció de la FIFA que li impedeix incorporar jugadors a les alineacions fins al gener i perquè les lesions i les sancions han trastocat un pla de treball que de moment ja li ha impedit guanyar les sis copes que pretenia després de perdre amb l'Athletic.\nLes galteres han deixat fora de joc Neymar, mentre que Piqué estarà sancionat quatre partits i Arda Turan i Aleix Vidal, els seus dos fitxatges de la temporada, encara no s'han pogut estrenar, una circumstància especialment greu si es té en compte la marxa de Xavi i la de Pedro. No és clar que la directiva inverteixi més diners perquè la massa salarial s'ha disparat fins al 73% i els estatuts exigeixen un control econòmic molt rigorós des de l'arribada al poder de Sandro Rosell primer i després de Bartomeu.\nLa pau social al Camp Nou dependrà dels resultats, igual que en qualsevol altre club, fins i tot després de la clara derrota electoral de Joan Laporta. El club necessita reorganitzar-se en moltes de les seves estructures, també en la tècnica, la secretària de la qual ocupa des d'ara Robert Fernández. El cas Neymar segueix obert i Hisenda té enfilat Messi, dos temes que acostumen a reaparèixer regularment i que exigeixen respostes serioses per part del FC Barcelona.\nLa vida del Barça gira sobretot al voltant de Neymar, de Messi i de Luis Suárez: 122 gols la temporada passada. La submissió del brasiler i de l'uruguaià al regnat de l'argentí durarà mentre continuï sent el número 1 indiscutible, com pot quedar constatat en l'elecció del millor jugador de la UEFA de l'any passat i Pilota d'Or 2015. No és fàcil ser quart davanter al Camp Nou. L'any passat ja va marxar Alexis Sánchez i ara ho farà Pedro.\nNo li queda més remei a Luis Enrique que recórrer a Sandro i Munir, dos jugadors del planter. La Masia ha perdut pes en el primer equip i molts dels seus futbolistes són utilitzats com a moneda de canvi per al fitxatge de figures com Arda Turan. El club ha ingressat gairebé 120 milions d'euros en els últims tres anys en la venda de jugadors procedents dels equips inferiors.\nL'afició sospira perquè es manté la màgia entre el trident sorgida després de la derrota d'Anoeta en vigílies de Reis. Messi es va carregar l'equip a l'esquena al mateix temps que s'imposava el mètode de Luis Enrique. Tots dos van signar una pau que s'alimenta de resultats i de moment Messi és una mina: el Barcelona ha guanyat 7 de les últimes 13 lligues disputades, més de la meitat, des del seu debut el 2003 per quatre del Madrid.\nCruyff assegurava que el segon any sempre és el més difícil. A Luis Enrique no li importa el que digui Cruyff. El tècnic asturià sap viure en conflicte mentre el seu equip sigui extremament competitiu.


Blog del Màrius Domingo, Ca la Gallineta: Penjant un niu per als Xoriguers.\nPenjant un niu per als Xoriguers.\nAvui, finalment, hem penjat el niu artificial per a la parella de Xoriguers, Falco tinnunculus, que criaven a les sitges davant la base del CAR a Reus.\nHi han col·laborat els Bombers, amb l'escala, Medi Ambient de l'Ajuntament i la propietària del terreny, Unnim, a tots ells el nostre sincer agraïment i els mantindrem informats de com vagi anant la cria d'enguany.\nVal a dir que el mateix xoriguer ha supervisat en tot moment el procès, passant prop de l'arbre diversos cops.\nEn aquest mateix bloc podeu veure el vídeo de com van tirar a terra les sitges on havia criat una colla d'anys, esperem que ara ho tornin a fer aquí.\nEtiquetes de comentaris: Ecologia, Gestió ambiental, Rapinyaires\n31 de gener de 2012 a les 20:33