Educació Infantil: de gener 2020\nAniversaris de la Carly i el Nizar\nAquesta setmana hem celebrat dos aniversaris, el de la Carly i el Nizar. A la nostra classe ens agrada molt celebrar tots junts i juntes els aniversaris.\nAquí podeu veure les fotografíes d'aquest dos dies.\nA l'escola hem començat el programa de consum de fruites i hortalisses.\nLa primera fruita és......la mandarina!\nLa tarasca i la Cucafera es van fent grans\nAquesta setmana hem tornat a pesar a la Tarasca i a la Cucafera per veure si han crescut durant aquest mes. Ho hem fet en dos grups.\nPrimer hem recordat quant pesava cada tortuga.\nHem vist que la Cucafera al desembre pesava més que la Tarasca. Abans de pesar-les ens hem preguntat si la Cucafera continuaria pesant més o menys que la Tarasca i després de parlar-ne les hem pesat amb una balança amb dues cistelles. Entre tots i totes hem pensat que la cistella que baixi serà la que més pesi.\nDesprés de comprovar que la Cucafera continua pesant més hem mirat si cada una d'elles s'ha engreixat una mica.\nSí! cadascuna d'elles s'ha engreixat 3 grams!\nA l'hora de posar els gomets en el nostre gràfic ens hem adonat que ara la Tarasca pesa exactament el mateix que la Cucafera al novembre quan les vam pesar per primer cop!\nQue s'hagin engreixat vol dir que estan creixent i que se senten a gust a la nostra classe, a més, també és senyal de que han estat molt ben cuidades durant les festes de Nadal! Gràcies Marçal i a la resta de la família per haver tingut cura d'elles!\nClicant AQUÍ veureu més fotos.\nInformació sobre els lleons i les lleones.\nAquesta setmana la Rita i la BErta ens han portat informació dels lleons i les lleones.\nLa Rita ens ha ensenyat un llibret informatiu i amb pàgines molt divertides que ha fet on ens explicava: Com cacen les lleones i els lleons.\nEns ha dit "les lleones cacen amb grup i són molt ràpides". Per d'altra banda, també ens ha explicat que els lleons i les lleones hi veuen molt bé de nit i als seus peus hi ha uns coixinets perquè les preses no els/les sentin quan s'acosten.\nLa Rita ens ha dit: "Para comer, primer menja el lleó, després les lleones i el tercer les cries, qué morro el león!"\nLa Berta ens ha portat el dibuix d'un lleó, ens va explicar: "És un lleó perquè porta una melena molt llarga de color marró, ai crinera".\nAQUÍ trobeu més fotografies.\nEns mesurem la mà.\nAprofitant que la setmana passada vam esbrinar que el Lleó pot arribar a mesurar 2,5 metres i la Lleona 2 metres, aquesta setmana hem parlat que podem mesurar amb molts objectes. Fins i tot amb el nostre propi cos, com ara amb pams.\nPer poder mesurar la nostra mà l'hem dibuixat i mesurat amb un regle.\nHem parlat que 1 metre està compost per petites unitats de mesura que s'anomenen centímetres. També hem vist que els regles de la classe estan amb centímetres i ens van millor per mesurar objectes petits com la mà.\nEl conte de la Lola\nFa uns dies la Lola va portar el seu conte a l'escola per explicar-lo a les companyes i companys.\n"Què s'amaga dins el mar?"\nÉs molt interessant perquè per trobar allò que s'amaga, necessitem mirar a través d'uns papers de colors especials. Només ens cal tenir una mica de paciència......he,he!!\nHi cabem tots a sobre d'un lleó?\nDesprés d'explicat el conte: Com amagar un Lleó a l'Escola\nVam fer la pregunta: Creieu que tots els nens i nenes de la nostra classe cabem a sobre un lleó?\nVam veure que els lleons podien arribar a mesurar 2,50 metres de punta a punta. Per poder veure quan mesura un lleó i comprovar si tots hi cabem, vam posar 2 cintes d'1 metre i la meitat d'una i vam començar a comprovar si hi cabíem.\nUn cop vam veure la cinta mètrica d'1 metre vam puntualitzar que 1 metre està format per 100 petites parts (cm). I que els objectes grans els mesurem amb metres i els objectes petits amb centímetres (cm)\nPerquè tota la classe pogués anar a sobre el lleó necessitàvem dos lleons, però un company va dir que si ens posàvem amb parelles tots i totes hi cabríem.\nPer comprovar aquesta hipòtesi, ens vam posar per parelles i vam comprovar si tots 25 agafats de dos en dos hi cabríem a sobre d'un lleó.\nI així va ser! La hipòtesi del nostre company va resultar ser certa. Això si una mica estrets i agafats per tot arreu del lleó (cap, crinera, cua, etc.)\nPer tant vam descobrir que si anàvem d'un amb un necessitàvem dos lleons però si ens agafàvem per parelles podíem pujar tots sobre un lleó adult.\nLa Berta i el conte de l'àvia pirata\nAquesta setmana la Berta ens ha explicat un conte súper divertit , amb el qual hem rigut molt.\nEl conte es titula: L'àvia pirata.\nNingú de la classe el coneixia i ens ha agradat molt, ja que ens explicava el dia a dia tan divertit de l'àvia pirat. La Berta ens ha explicat tan bé el seu conte que tots i totes hem estat molt atents.\nPer explicar-nos el conte la Berta s'ha vestit com una autèntica pirata.\nClicant aquí veureu les fotografies d'aquesta sessió de contes.\nHem conegut les padrines i els padrins. Divendres a la tarda ens van visitar els alumnes i les alumnes de 5è que faran l'apadrinament dels bous.\nJunts van estar jugant a la classe i també al pati. Va ser molt bonic perquè un alumne de cinquè quan va sortir al pati va dir: "¡Oh! ¡Qué recuerdos!\nMoltes filloles i fillols van connectar de seguida amb els padrins, d'altres necessitaran una mica més de temps per anar agafant confiança.\nQuan va ser l'hora de marxar, els van ajudar a posar-se la jaqueta, la motxilla i els van a companyar fins al pati dels grans.\nMoltíssimes gràcies padrines i padrins!!!\nVoleu veure les fotos de la primera trobada? Cliqueu AQUÍ\nTornant de nadal hem continuat treballant els lleons i les lleones. Per aquest motiu, hem volgut convertir-nos amb lleons fent unes crineres que només tenen els lleons adults.\nAl principi aquesta tècnica ens costava una mica però un cop hem agafat la tècnica hem vist que era molt divertida i no podíem parar de bufar.\nAquí podeu trobar més fotografies.\nLes Tarasques hem anat al CRAM a veure algunes tortugues marines i a aprendre què hem de fer si mai ens trobéssim una tortuga a la sorra malferida.\nA l'arribar al CRAM hem conegut a l'Alba, que ha estat qui ens ha fet totes les explicacions de les diferents activitats que hem realitzat.\nPrimer hem parlat una estona dels taurons. Sabeu que els taurons no són dolents i que no mengen persones?? No els hi agrada la nostra carn!!!!!\nQuan hem acabat hem anat a conèixer a la tortuga "Massa Gran". És la tortuga més gran del CRAM. De petita va estar en un centre d'investigació i després la van portar al CRAM. Sempre ha estat amb persones que l'han cuidat així que ara ja no la poden tornar al mar ja que no sabria com buscar menjar, on anar... Està molt acostumada a veure gent i quan ens hem posat davant d'ell, perquè és un mascle, ha sortit a saludar-nos! És mooolt gran! L'Alba ens ha explicat que pesa uns 700 kilos!\nI també hem anat a veure a l'hospital a quatre tortugues que estan curant els veterinaris. Totes elles són Babaua i les han trobat pescadors en el nostre mar, el Mediterrani. Estan malaltes perquè han menjat plàstic! Mireu! dins aquests pots hi ha el plàstic que s'han empassat pensant-se que era menjar!\nDesprés hem anat a una sala on hem pogut parlar de les 3 tortugues que podem trobar al Mediterrani., la Babaua, la tortuga verda i la tortuga Llaüt, que és la tortuga més gran de totes (no viu aquí però en podem trobar ja que viatgen molt per trobar menjar). Hem fet un trencaclosques, hem vist que mengen i hem classificat el menjar. També hem vist un conte d'un nen que llença plàstics al mar i després se n'adona que ho ha fet molt malament!\nI finalment hem anat a una altra sala on hem trobat una tortuga així!\nL'Alba ens ha explicat què hem de fer si mai trobem una tortuga a la sorra i entre totes les Tarasques l'hem ajudat.\nPrimer hem de trucar al 112 per avisar i que vingui la gent del CRAM a buscar la tortuga. Mentre no venen, hem de procurar que la gent no s'atanci a la tortuga i perquè no s'espanti li hem de tapar els ulls. Li hem d'anar tirant aigua per la closca i les potes perquè no es deshidrati.\nQuan arriben els voluntaris i veterinaris del CRAM miren de treure els plàstics que pugui tenir a la boca i desembolicar cordes, reixes o el que pugui tenir embolicats pel cos. Miren de curar ferides, li treuen sang per veure que és el que li passa, escolten el batec del cor, li donen xarop, menjar... si la poden tornar ja a l'aigua l'agafen i la porten al mar, però sinó, la portaràn al CRAM fins que es curi.\nHem après un munt de coses al CRAM!!!! I hem prés consciència de la importància que té mantenir els nostre mar net! No només cal no llençar plàstics per tot arreu, sinó que és més important no comprar-ne i evitar-lo sempre que sigui possible!\nAQUÍ podreu veure un munt de fotos! I veureu com les Tarasques hem estat en tot moment súper atents i escoltant totes les explicaions de l'Alba. Ens ha encatat anar al CRAM!\nUna closca de tortuga!\nLes Tarasques hem pogut tocar una closca de tortuga marina Babaua de veritat!\nFa molts anys la gent pescava i menjava tortugues. Els pescadors que entraven mar endins a pescar diferents peixos també trobaven dins les reixes tortugues. Així com menjaven la resta de la pesca, també es menjaven les tortugues, la carn, fent sopa...\nAquesta closca en concret la va pescar el besavi de la Lu, fa uns 60 anys. El tio Júlio era pescador i en aquella época que hi havia poc menjar, així que aprofitaven per alimentar-se amb tot el que pescaven.\nActualment pescar tortugues està prohibit ja que són animals en perill d'extinció! Hi ha diferents motius pels quals cada cop hi ha menys tortugues i n'hem vist alguns.\nPer una banda hi ha perills naturals:\nI per una altra, hi ha perills per culpa de l'acció de l'home:\nI què podem fer nosaltres per ajudar a les tortugues? Doncs hem vist que davant les edificacions a les costes no hi podem fer gaires coses, però sí podem no comprar mai ni carn de tortuga ni ous.\nEl que sí que hem vist és que podem ajudar a reduir la contimanació, sobretot reduïnt el plàstic! Tampoc podem llençar la brossa a qualsevol lloc, si llencem papers i plàstics al terra van a parar a les clavagueres i al final al mar! Pobres tortugues! veuen bosses i troços de plàstic i es pensen que són meduses i s'ho mengen!\nLes Tarasques enirem al CRAM (Centre de Recuperació d'Animals Marins) per veure algunes tortugues i que ens expliquin algunes coses més!\nEls alumnes de 5è, la Paulé, el José Manuel i el Pablo, acompanyats del Gerard, ens han explicat el conte de "La tortuga i la llebre", i ho han fet amb ombres xineses.\nAi aquesta llebre que es creu més llesta que ningú i que per ser tan confiada i creguda acaba perdent la cursa!\nMoltes gràcies Paulé, Jose Manuel, Pablo i Gerard!\nPer molts anys Dylan!\nJa hem celebrat l'aniversari del Dylan, que va fer els anys al Nadal.\nEns ha convidat a berenar galetes que tenen forma de cercle, de triangle, de quadrat, de rectangle, de cor.....i de dinosaure!!\nUn petó ben fort Dylan!!\nPer veure les fotos de berenar cliqueu AQUÍ\nAniversari de l'Iker i de la Jannat\nDurant les festes de Nadal hi ha 3 tarasques, l'Iker, la Jannat i la Sofia, que ja han fet 5 anys!!!! Com no ho havíem pogut celebrar, ho hem fet aquest dilluns a la tarda. Els hi hem posat la corona d'aniversari i hem pogut ballar una estona totes les Tarasques juntes. Llàstima que la Sofia no hi hagi pogut estar.\nEl conte del Roc\nEl Roc ens ha portat un llibre ple de contes! Però ens ha volgut explicar un en concret!\nEls tres porquets! És un conte que coneixem molt bé però que ens continua agradant moltíssim escoltar-lo! El Roc ens l'ha explicat la mar de bé i entre totes les Tarasques l'hem anat recordant.\nClicant AQUÍ veureu que atents hem estat.\nEls primers aniversaris de l'any!\nDivendres vam celebrar els aniversaris de la Eveleen , la Maya i l'Axel Pérez.\nEns van convidar a berenar croissanets i galetes de xocolata. Era tot boníssim i quasi tots els bous van repetir. No vam poder sortir al pati perquè al matí va ploure i estava tot xop, però vam estar ballant a la classe fins l'hora de marxar a casa.\nPer molts anys Maya, Axel i Eveleen! Un petó ben fort!!\nSi voleu veure algunes fotos de la festa podeu clicar AQUÍ\nLa Sol fa anys!\nAquest divendres hem celebrat el primer aniversari de l'any 2020.\nLa Sol ja té 6 anys i per tant podem dir que ja hi ha una nena a la classe amb 6 anys. Per celebrar el seu aniversari la Sol ens ha portat unes galetes de xocolata molt bones. Abans de menjar-nos les galetes hem tirat els coets dels aniversaris i cantat aniversari feliç, per últim hem ballat molt.\nHem gaudit molt totes i tots, ho podeu veure a continuació.\nEspais d'aprenentatge P5 (1r trimestres)\nCom ja sabeu, en els espais d'aprenentatge els infants troben diferents propostes manipulatives i atractives que fomentin les ganes d'aprendre.\nEn aquestes sessions treballem diferents aspectes relacionats amb la lectoescriptura, el traç, les matemàtiques i la motricitat fina.\nEn aquest àlbum podreu observar algunes propostes d'aquest 1r Trimestre.\nLes propostes s'han anat canviant segons les necessitats i interessos dels infants. LA circulació és lliure, això significa que poden anar on vulguin, amb la consigna que hi hagi un espai.


Centres formadors - CGT Ensenyament\nEls centres formadors són aquells centres educatius sostinguts amb fons públics que imparteixen ensenyaments d’educació infantil, primària, secundària obligatòria, batxillerat, formació professional, ensenyaments de règim especial i/o formació de persones adultes, així com els serveis educatius i unitats del Departament d’Ensenyament els quals s’ofereixen per rebre i tutoritzar estudiants universitaris en pràctiques, incorporant-los en la vida diària del centre, amb l’objectiu de que rebin formació professionalitzadora en l’entorn real de centre i aula. Això requereix d’una coordinació estreta amb les universitats i l’establiment d’un pla de treball que guiarà l’acompanyament d’aquests estudiants en pràctiques al llarg de la seva estada al centre.\nSer-ho, implica un acord de claustre i establir un protocol d’acollida i al llarg de l’estada formativa de l’estudiant, que es concreta amb l’Informe de Centre Formador.\nWeb del departament.\nDecret de pràctiques\nOrdre de pràctiques ENS/237/2017 català castellà\nDocuments per a l’organització i gestió dels centres. Formació del personal dels centres educatius i formació inicial d’estudiants universitaris en pràctiques. 20/6/2108\nL’Informe de centre formador (ICF)\nL’Informe de Centre Formador és el document on el centre formador que mentoritza estudiants universitaris en pràctiques registra la seva identitat i dóna a conèixer el conjunt de pràctiques educatives que configuren el seu projecte educatiu.\nAquest projecte educatiu plasmat en el ICF mostra a la Universitat la “manera de treballar pròpia” del centre, del seu equip i de cadascun dels professionals que formen la institució educativa.\nL’ICF és una eina d’informació i de comunicació entre centre formador i Universitat.\nEls centres formadors reben l’acompanyament dels referents dels Serveis Territorials del Departament d’Ensenyament per a utilitzar i plantejar l’ICF com a via per comunicar el seu projecte educatiu i el seu estil de centre.\nEl contingut de l’ICF consta de dues parts, una de dades genèriques i l’altra de dades específiques.\nLes dades genèriques consten d’uns apartats que recullen informació objectiva del centre, a partir de la qual els centres es donen a conèixer dins la xarxa de centres del sistema educatiu català finançat amb fons públic. Aquesta part genèrica ha de lliurar-se en el moment de la sol·licitud per ser centre formador o en el de comunicació de continuïtat com a centre formador.\nLes dades específiques permeten entrar en el detall de la pràctica educativa de centre, tot fent esment tant a la seva pràctica habitual professional com a la dedicació professional prevista per a l’acollida i l’acompanyament de l’estudiant en pràctiques. Aquesta part específica no cal lliurar-la en el moment de la sol·licitud sinó que es recomana que es faci al llarg del període que tenen lloc les pràctiques i, per tant, el contacte professional entre l’estudiant universitari i el centre formador.\nCoordinació i tutoria\nA l’inici de curs, el director o la directora del centre formador designa la coordinació de les pràctiques, preferentment a un membre de l’equip directiu i, a proposta de l’equip directiu, i entre el personal que ho sol·liciti, la tutoria de les pràctiques de cada estudiant entre els membres del claustre, una vegada escoltats i seguint els requisits establerts.\nAquests requisits i les funcions dels coordinadors, coordinadores, tutors i tutores es poden trobar a l’Ordre de pràctiques ENS/237/2017.\nQuins són els Centres formadors?\nA continuació podeu trobar el llistat i un mapa dels centres que han sol·licitats ser centres formadors pel curs 2017-2018.\nLlistat de centres formadors\nCom fer la sol·licitud per ser centre formador?\nAnualment, durant el mes de febrer, els centres educatius sostinguts amb fons públics fan arribar als serveis territorials del Departament d’Ensenyament o al Consorci d’Educació de Barcelona, segons correspongui, la seva sol·licitud, juntament amb la documentació requerida.\nDe forma excepcional, es pot sol·licitar ser centre formador fora d’aquest període, sempre que l’oferta de pràctiques proposada respongui a una demanda específica de places.\nEls centres educatius públics poden trobar més informació al Portal de centres del Departament dins l’apartat Gestió acadèmica-Selecció de centres.\nEls Serveis Educatius o Unitats del Departament d’Ensenyament no han de presentar la sol·licitud esmentada, si bé caldrà que, abans de l’inici del període de pràctiques, es faci arribar al referent territorial una descripció de les tasques i funcions que realitzarà l’estudiant.\nTags: Curs 18-19 Instruccions i Documents organitzatius, Formació, Llistat, Normativa Pública\nDavant la fusió de les escoles Arabell i Terraferma\nAmpliació d’especialitats borses docents


durada: 8 dies a triar des d'Abril a Octubre de 2020.\nprincipiant a avançat. Utilitzant el telecadira podrem pujar juntament amb les bicis i fer descensos o baixades espectaculars.\n• Recepció a l'aeroport de Sofia a l'arribada. • Servei de guia de parla espanyola o anglesa (segons disponibilitat) durant tot el programa. • Trasllat segons itinerari en vehicle amb aire condicionat i conductor durant tot el programa. • Despeses de carburant, aparcament i peatges. • Allotjament en habitació d'ús doble amb esmorzar i sopar • Trasllat a l'aeroport de Sofia el dia de partida. • Despeses de gestió.\n• Bitllets d'avió. • Calçat i roba esportiva personal per a les activitats. • Bicicletes de muntanya: es poden llogar allà a petició o portar la pròpia des d'Espanya • Per ser opcionals per a cada viatger: Les entrades a museus, monestirs, esglésies, fortaleses i els serveis de telecadira i telecabina. • L'entrada per al bike park de Borovets (aprox. 15 € / persona i dia). • Les excursions opcionals. • Assegurances d'assistència en viatge, amb cobertures pròpies per a l'activitat, ni de rescat. • Les propines i despeses personals. • Els menjars, sopars i begudes de tot tipus.


«Señorita Records», la nova discogràfica de música electrònica amb segell vila-secà - Revista Cambrils\nPublicat el Dimecres, 14 de juliol de 2021 10:33h\nImatge del nou segell discogràfic | Cedida\nNeix a Vila-seca un segell discogràfic centrat en la música electrònica, impulsat pel productor DJego Silber. Sota el lema "posem els decibels en el teu cor", Señorita Records pretén unir artistes molt diversos i brindar el suport que necessiten per desenvolupar el seu talent, fomentant al màxim la seva formació i acompanyant-los a enriquir i consolidar la seva carrera artística.\nDJego Silber va donar les seves primeres passes a la indústria musical amb tan sols 14 anys, tocant la guitarra elèctrica i el baix en diferents grups d'Alemanya, el seu país natal. Poc després, es va llançar a escriure els seus propis temes i va començar a destacar com a compositor, professió que el va portar a descobrir una de les seves grans passions: la música electrònica. En els últims 20 anys ha viscut viatjant entre Àsia i Espanya, i ha col·laborat amb diversos productors de gran renom de diferents estils musicals, demostrant la seva versatilitat. Finalment, DJego Silber va decidir complir el seu somni i crear el seu propi segell discogràfic, on es conjuguen els seus estils de música preferits.\nI és que la discogràfica es caracteritza per comptar amb dos vessants musicals: Señorita Records White Edition, centrada en la música house, dance i pop dance, i Señorita Records Black Edition, enfocada a un so més club i electrònic. D'aquesta manera, artistes dins d'un gran espectre tenen cabuda en el segell, amb l'objectiu de brindar oportunitats als músics, cantants, productors i compositors d'un ampli ventall d'estils.\nTot i haver-se estrenat a principis de 2021, Señorita Records ja ha distribuït quatre temes, els quals compten amb al voltant de cent mil visites al seu canal deYoutube. A més, la discogràfica pretén ampliar pròximament el seu equip artístic, oferint una plataforma perquè artistes emergents puguin donar-se a conèixer.


20 març 2017 - Sensació de supervivència | Jordi Colomé Batlle | barcelona | Espanyol | L'Esportiu de Catalunya | Notícia\nAmb satisfacció. La plantilla blanc-i-blava dona per bo el punt assolit en la visita al camp de l'Eibar després de notar que van viure un dels enfrontaments més incòmodes de la temporada\nEls jugadors blanc-i-blaus celebren el gol de Jurado davant d'un grup d'aficionats periquitos a Ipurua EFE.\nLa sensació era de punt positiu. I la derrota de l'Athletic unes hores més tard encara ho va endolcir més. La setena plaça queda un xic més a prop. Els jugadors de l'Espanyol estaven avisats i ja sabien que les característiques d'Ipurua fan que sigui un partit diferent a la resta, però trobar-s'hi és tornar-ho a viure i van marxar d'Eibar amb la sensació d'haver sobreviscut i haver-ho fet a més amb bona nota.\nEl Real Madrid, el Barça i l'Atlético són els únics conjunts de la zona alta que han guanyat a Ipurua. De la resta, només l'Osasuna va ser capaç de sortir-ne amb els tres punts. Un accident, ja que és l'únic triomf del cuer en tota la lliga. “És un camp molt complicat. El punt és positiu, sense cap dubte. Vam estar a bon nivell, competint contra un rival que a Ipurua és molt complicat com sap tothom que hi hagi passat”, indicava Marc Roca, que va entrar en la segona meitat. L'Espanyol va ser el tercer equip que com a mínim no en tornava amb les mans buides després dels empats també del Sevilla i l'Alavés. Una clara mostra de la dificultat de trepitjar l'estadi basc i no sortir-ne amb la cua entre cames. “Hem d'estar contents amb el punt sumat. Tal com es va posar el partit amb el resultat en contra, com juguen i el fet que al seu camp són molt, molt forts, buscant el contacte, amb centrades constants, doncs l'equip va estar bé. És un partit d'exigència física enorme, d'anada i tornada, esgotador”, afirmava el capità Javi López. La mateixa línia que una altra de les veus del vestidor, Víctor Sánchez. El polivalent jugador de Rubí instava a tractar el partit com el que era, un de ben diferent a la resta. “Era un partit complicat i no se'n poden treure conclusions. Ells atacaven molt i és un camp on es juga molt poc, hi ha segones jugades, però combinar és molt complicat. A sobre al final la gespa estava molt seca i no podies enllaçar passades.”\nMés petit: 103 x 65\nEls jugadors blanc-i-blaus van sortir del camp esgotats. Futbol directe, la pilota viatjant més pel cel que per la gespa i alguns que ho van patir més que d'altres. Hernán Pérez, per exemple, no va poder fer les seves conduccions habituals. La sensació angoixant de manca d'espai té una base sòlida perquè va més enllà de la percepció. Les dimensions són de 103 x 65 m pels 105 x 68 de l'estadi de Cornellà-el Prat, mentre que la distància de l'àrea tècnica a les banquetes o entre la línia de banda i el públic estan per sota de la norma. “És un camp petit, molt petit. En cap moment et sents còmode perquè la pilota sempre va per dalt i costa molt jugar”, es queixava Hernán Pérez. L'Espanyol juga a la contra, és cert, però en cap partit ha tingut un encert més baix en les passades. Per tot plegat van marxar d'Eibar amb el sentiment d'haver-ne sortit vius.\nAtacaven molt i és un camp on es juga poc, hi ha segones jugades i combinar és complicat\nÉs un camp petit, molt petit. En cap moment et sents còmode i la pilota sempre va per dalt\nextrem de l'espanyol\nHem d'estar contents amb el punt; al seu camp són molt forts i l'equip va estar bé\nL'Esportiu. Nacional 20-03-2017 Pàgina 11


Terrassa acollirà els Premis Vinari dels Vermuts amb més participació\nCom es pot acompanyar el vermut\nA l'espera de conèixer quins són aquests vermuts us proposem maneres de 'tunejar-los'\nLa Masia Freixa de Terrassa acollirà el tast i el lliurament dels Premis Vinari dels Vermuts 2019 | M.R.F.\nBen aviat coneixerem quins són els millors vermuts de Catalunya. Terrassa acollirà la cinquena edició del concurs que serà la més més multitudinària fins ara amb més de 50 vermuts participants. El dia 11 d’abril es donaran a conèixer els guanyadors a la Masia Freixa, el mateix lloc on el panell de tast haurà tastat totes les referències que hi participen. Porteriorment, eld ai 4 de maig, els vermuts premiats es podran tastar en una mostra inèdita que es farà dia 4 de maig al mercat de la Independència de Terrassa.\nA l’hora de tastar-los us proposem opcions per poder-los acompanyar, més enllà del tall de llimona o taronja. Els elaboradors recomanen servir-lo fred, sense gel ni artificis, per notar i gaudir bé de les aromes i els sabors originals. El vermut en estat pur, tal com l’han parit. Ara bé, molts de nosaltres volem “fer el vermut” amb les nostres preferències, igual que a l’hora que es demana un cafè, cadascú diu la seva.\nSi sou dels que els agrada les begudes amargues i els sabors forts, s’afegeixen unes gotes de bitter angostura, aquella ampolleta petita fosca que no falta en els bars que aprecien l’art de la cocteleria i un imprescindible en els mini-bars domèstics. O si volem estirar-lo més i potenciar la nota d’alcohol, es pot demanar el còctel favorit de molts bàrmans, el Negroni. Aquest es prepara amb una barreja de Campari, vermut negre i ginebra a parts iguals. Se serveix en got ample de cul gruixut (en l’argot cocteler, és l’“old fashioned”), gel i una tira de taronja. El resultat serà un combinat ben amarg i vermell.\nCom es pot acompanyar el vermut | xx\nPerò si no es vol tan fort o es prefereix reservar el tema dels còctels per la nit, sovint s’acompanya el vermut de sifó, soda o tònica per reforçar les notes amargues. Amb això es pretén allargar la beguda i donar-li bombolles, com si es tractés d’un refresc. En aquesta línia neix el “chispazo”, que és vermut amb beguda de cola. També es pot afegir suc de taronja, el punt cítric sempre acompanya bé als vermuts. És per això que moltes vegades se serveix el vermut blanc amb una rodanxa de llimona, que sintonitza millor amb el tipus d’herbes de la seva fórmula, i ajuda a ressaltar el punt àcid. I el tall de taronja per al negre, que al ser de pell més amarga, harmonitzarà millor amb la recepta del vermut negre.\nUna altra opció molt tradicional és posar-li una o dues olives, que aporten el punt greixós a la beguda i potencien els sabors del vermut. Cal dir que les olives reuneixen tots els sabors bàsics: amarg, dolç, salat i àcid. I combinats amb el tàndem acusat d’amarg – dolç del vermut, ens fa l’experiència sensorial més plena.\nPer altra banda, i gairebé imitant a l’ampli ventall de possibilitats que s’ha inventat per fer els gintònics, es poden afegir espècies o fruites exòtiques al vermut. Hi ha qui es posa una branca de canyella o romaní, per donar un sabor dolç i més fort. La llista s’engrandeix amb altres ingredients com rodanxes d’aranja, fruita de la passió, pinya, gerds, cebetes amb vinagre per a còctels, fulles de menta, gingebre, flors… O boles de pebre i unes gotes de salsa Espinaler per aconseguir un toc picantó i refrescant.\nEncara que sembli una barbaritat, tunejar el vermut és un moment esperat per al consumidor, tant com la mateixa hora de fer el vermut. Per a molts, és el moment que agradaria fer etern, compartint-lo amb unes tapes gastronòmiques, bones converses i les estones de sol.\nSi sou amans dels vermuts proveu aquestes recomanacions i si sou elaboradors recordeu que encara queda una setmana per poder-se inscriure als Premis Vinari 2019. El vostre pot ser un guanyadors.


El Claustre de la UdL aprova la gestió del rector Roberto Fernández per 59 vots a favor i 18 en contra - 7accents\nEl Claustre de la UdL aprova la gestió del rector Roberto Fernández per 59 vots a favor i 18 en contra\nFernández proposa un pacte nacional per a la universitat catalana\nLleida 10.12.2015 06.00 h\nEl rector de la UdL, Roberto Fernández, presentant el seu informe al Claustre. (Foto: Universitat de Lleida)\nPromoure un gran pacte nacional per a la universitat catalana que dugui a augmentar els seus pressupostos fins al 3% del PIB, rebaixar el preu de les matrícules i incrementar les beques són algunes de les principals reivindicacions de la Universitat de Lleida (UdL) per al proper any. Així ho ha exposat el seu rector, Roberto Fernández, davant del Claustre en les conclusions del seu informe de gestió anual que ha estat aprovat per 59 vots a favor, 18 en contra, 14 en blanc i 2 nuls. Roberto Fernández aposta també per millorar la internacionalització i les aliances amb altres universitats, institucions i empreses amb l'objectiu de "preparar adequadament el nostre futur com a institució d'excel·lència".\nA banda de repassar les actuacions dutes a terme durant l'any 2015, entre les quals Fernández ha destacat l'increment de l'oferta en graus i màsters o la finalització de l'estructura de centres de recerca, el rector ha avançat alguns projectes futurs. Pel que fa a l'estudiantat, ha anunciat una convocatòria d'ajuts a l'habitatge per a principis de l'any vinent. L'objectiu és contribuir a les despeses de lloguer dels no residents a Lleida que han de viure a la ciutat per cursar els seus estudis.\nUn altre dels punts forts serà la nova estratègia de promoció de la UdL i de captació i fidelització d'estudiants. En aquest àmbit, Fernández també ha recordat que intensificarà les relacions no només amb els centres de secundària, sinó també amb les escoles de primària.\nEn docència, la UdL impulsarà una convocatòria per fomentar l'ús de les TIC i la formulació de noves propostes en format on line o semipresencial. També continuarà potenciant els dobles graus i les dobles titulacions de màster. En aquest àmbit, aviat s'oferirà el tercer màster dual, centrat en direcció de recursos humans i desenvolupament de competències.\nQuant a recerca, el rector ha destacat que la UdL està liderant una proposta de Comunitat RIS3CAT de Tecnologies de la Producció Agroalimentària amb la Universitat Politècnica de Catalunya i que enguany s'ha començat a concretar una iniciativa per "situar la UdL com a referent en aquest àmbit" amb la participació d'empreses, centres tecnològics d'arreu de Catalunya i administracions públiques.\nLes intervencions dels membres del Claustre han tingut a veure amb l'alt cost de les matrícules de graus i màsters, amb el tancament dels edificis de la Universitat durant els períodes de Nadal, Setmana Santa i estiu, amb el retard en la revisió de la relació de llocs de treball del PAS, els càrrecs de lliure designació, la política de comunicació, la manca de recursos per a l'acreditació de graus i màsters, la necessitat d'un carril bici més segur o que es retiri el doctorat honoris causa a una persona que està sent investigada.\nDurant el Claustre, el Síndic de Greuges de la UdL, Francisco Javier Aquilué, ha presentat el seu l'informe corresponent al 2014. El nombre de queixes i consultes que li ha adreçat la comunitat universitària ha estat el mateix que l'any anterior, 22. Segons explica la UdL, d'aquests 22 expedients, 16 han estat motivats per estudiants; 4 per membres del personal d'administració i serveis (PAS), i 2 pel personal docent i investigador (PDI).\nLes reclamacions del PDI s'han centrat en l'adscripció d'una àrea de coneixement a un centre i l'exigència de responsabilitat disciplinària. Les del PAS, en la inadequació per a un lloc de treball, la denegació d'un ajut al pagament d'una matrícula universitària i sobre les "desigualtats" entre el PAS Funcionari i Laboral. Segons el Síndic, pel que fa al pes de cada col·lectiu dins de la comunitat universitària, és el PAS el que presenta més reclamacions a la Sindicatura.\nLes de l'estudiantat han tingut a veure amb un curs de l'Institut de Biodiversitat Tropical, el repartiment de beques d'introducció a la recerca, la qualificació d'exàmens, la segona reassignació de places universitàries, l'expulsió d'un alumne en una classe pràctica d'INEFC, els treballs de final de grau, la convalidació d'assignatures de pràcticum, el complement de docència per accedir a Veterinària de la UAB i la denegació de convocatòries de gràcia per part del rector. L'informe del Síndic inclou un apartat centrat en el seguiment de les resolucions i les recomanacions dictades tot i que no són jurídicament vinculants.


Parc nacional de Tongariro - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Parc Nacional de Tongariro)\nMuntanyes amb important significat cultural i religiós pels maorís\nRegions Manawatu-Wanganui region\n39° 12′ 00″ S, 175° 35′ 00″ E / 39.2°S,175.58333°E / -39.2; 175.58333\n1990 (14a Session (en) ), Criteris PH: (vi), (vii) i (viii)\nEl parc nacional de Tongariro és el parc nacional més antic de Nova Zelanda, situat al mig de l'Illa del Nord. Va ser reconegut per la UNESCO com un dels 24 llocs Patrimoni de la Humanitat que barreja cultura i naturalesa.\nVa ser el quart parc nacional establert al món. Les muntanyes volcàniques actives Ruapehu, Ngauruhoe i Tongariro estan situades al centre del parc.\nHi ha diversos llocs religiosos Maori en el parc. Molts dels cims de muntanyes són denominades tapu, una paraula que descriu un lloc altament sagrat.\n3 Sistema Elèctric de Tongariro\nCobreix aproximadament 795,98 km² que comprenen entre 175° 22' i 175° 48' aquest i 38° 58' i 39° 25' sud al cor de l'Illa del Nord de Nova Zelanda. Està a 330 km al sud d'Auckland per carretera i a 320 km al nord de Wellington. Està uns quilòmetres en direcció oest-sud-oest del Llac Taupo. Ocupa una part considerable de l'Altiplà Volcànic de l'Illa del Nord. Directament en direcció est troben els turons de Kaimanawa Range. El riu Whanganui, a través del parc nacional Whanganui, acaba a l'oest.\nLa major part del parc està situat al Districte de Ruapehu (Regió de Manawatu-Wanganui), encara que el nord-est és al Districte de Taupo (Regió de Waikato, o Regió de Hawke's Bay, al nord).\nImatge des de satèl·lit del parc nacional de Tongarino\nS'estén al voltant del massís dels tres volcans Muntanya Ruapehu, Muntanya Ngauruhoe i Muntanya Tongariro. La Reserva Escènica de Pihanga conté el Llac Rotopounamu, la Muntanya Pihanga i la Muntanya Kakaramea, que, encara que es troba fora de l'àrea principal del parc, en forma part.\nA les fronteres del parc hi ha llogarrets del parc nacional de Village i Ohakune. Una mica més lluny estan Turangi, Waiouru i Raetihi. Dins de les fronteres del parc, els únics assentaments són el llogarret base de turisme de Whakapapa i el llogarret Iwikau, que està proper a una pista d'esquí. El parc nacional de Tongarino està envoltat per carreteres en bon estat que segueixen les fronteres del parc i proporcionen un bon accés a aquest. A l'oest, l'Autopista 4 accedeix al poble del parc nacional i a l'est, l'Autopista 1, coneguda per la seva imatge com a Camí del Desert, va paral·lela al riu Tongariro. L'Autopista 47 uneix les dues carreteres al nord. L'Autopista 49 les acobla al sud. La via principal de ferrocarril de l'illa Nord, des d'Auckland fins a Wellington passa pel poble del parc nacional.\nCom a tota Nova Zelanda, el parc nacional de Tongariro està situat en una zona temperada. Els permanents vents de l'oest porten l'aigua al Mar de Tasmània. Com els volcans del parc nacional de Tongariro són l'elevació més significativa que els vents troben en el seu pas per l'Illa del Nord, a més de la Muntanya Taranaki, plou cada dia. Les pluges d'est a oest no són tan diferents de les dels Alps Meridionals (Southern Alps), perquè els tres volcans no pertanyen al grup de grans muntanyes i el vent passeja pels embuts dels cims. Al llogarret Whakapapa (1119 m) la precipitació anual mitja ronda els 2.200 mm, a Ohakune (610 m) ronda els 1.250 mm i en llocs més alts, com el llogarret Iwikau (1770 m), ronda els 4.900 mm A l'hivern hi ha neu a la cota de 1.500 m La temperatura varia dràsticament, fins i tot el mateix dia. A Whakapapa poden estar a temperatures sota zero tot l'any. La temperatura mitjana és de 13 °C, amb unes màximes de 25 °C a l'estiu i unes de mínimes de -10 °C a l'hivern. Durant alguns estius, els cims dels tres volcans estan cobertes de neu; al cim de la Muntanya Ruapehu, la neu pot trobar-se durant tot l'estiu i el cim està gelat.\nEls tres volcans: amb el cim nevat, Ruapehu (esquerra), el cònic Ngauruhoe (centre) i el d'àmplia base, Tongariro (dreta)\nEls cims de les muntanyes són molt significatius pels Maoris locals.\nPer prevenir l'explotació de les muntanyes per part d'immigrants europeus Te Heuheu Tukino IV (Horonuku), el cap més important del Maori Ngati Tuwharetoa iwi (o clan), va fundar el cor de l'actual parc nacional, compost pels pics de la Muntanya Tongariro, Muntanya Ngauruhoe i part de la Muntanya Ruapehu, a The Crown el 23 de setembre de 1887, amb la condició que aquesta fos una àrea protegida.\nAquests 26,4 km² d'àrea eren considerats generalment massa petits per establir allà un parc nacional després del model del Parc Nacional de Yellowstone, a Wyoming (Estats Units), i més tard van ser comprades més àrees. Quan el Parlament de Nova Zelanda va donar l'Acta del parc nacional de Tongariro l'octubre de 1894, el parc cobria una àrea d'uns 252,13 km², però no es va aconseguir adquirir el terreny fins a 1907. Quan l'Acta va ser renovada el 1922, l'àrea del parc es va ampliar a 586,8 km². Altres extensions, en especial la Pihanga Scenic Reserve el 1975, van engrandir el parc a la seva superfície actual de 795,98 km². L'última modificació de l'Acta es va realitzar el 1980. El parc nacional de Tongariro ha estat sota vigilància del Departament de Conservació de Nova Zelanda des de la creació de l'esmentat departament el 1987.\nLes primeres activitats dutes a terme al jove parc nacional de Tongariro van ser la construcció de casetes turístiques a començaments del segle XX. Però això no va succeir abans que l'obertura del ferrocarril, el 1908, i la construcció de carreteres als anys trenta, que va fer que un important nombre de gent visités el parc. La segona Acta del parc nacional de Tongariro, el 1922, va començar alguns esforços actius de conservació, però fins a 1931 no va començar a treballar el primer guardaboscs permanent al parc. La construcció de camins a la vall Whakapapa ja havia començat els anys vint. La primera casa d'esquí va ser construïda el 1923 a una altura de 1770 m, després un camí i, el 1938, un funicular a l'àrea. Aquest primerenc desenvolupament turístic explica l'existència d'una cosa poc freqüent: un llogarret permanentment habitat i una completa àrea desenvolupada d'esquí dins d'un parc nacional. L'hotel Chateau Tongariro, que segueix sent el centre de Whakapapa, va ser construït el 1929.\nA començaments del segle vint, els administradors van introduir el bruc al parc, per a la cacera del gall fer. Realment, el gall fer mai no va ser introduït, però el bruc s'hi ha assentat, amenaçant el sistema ecològic i les plantes endèmiques del parc. S'estan fent esforços per controlar l'extensió de la planta; no obstant això, l'erradicació completa sembla improbable.\nSistema Elèctric de Tongariro[modifica]\nEl Sistema Elèctric de Tongariro (Tongariro Power Scheme) va ser dissenyat per preservar i protegir els voltants naturals el màxim possible. Recull l'aigua de les muntanyes de l'altiplà volcànic central, passant per les centrals elèctriques de Rangipo (120MW) i Tokaanu (240MW), acabant al llac Taupo. El sistema ocupa una àrea de més de 2.600 km² i utilitza una sèrie de llacs, canals i túnels que porten l'aigua a dues estacions que generen normalment 1.400 GWh, a prop del quatre per cent de la producció total d'electricitat del país.\nEl vessant occidental porta l'aigua de sis rius i corrents del riu Whakapapa al riu Whanganui, al llac Rotoaira via el llac Otamangakau. La central elèctrica de Tokaanu està connectada al llac Rotoaira mitjançant sis quilòmetres de túnel a través de la Muntanya Tihia. També porta l'aigua des del riu Tongariro mitjançant el túnel i canal de Poutu.\nA la cara est de la Muntanya Ruapehu, l'aigua es deriva des de Kaimanawa Ranges i de les entranyes del riu Wahianoa a través d'un túnel de 20 km a la presa de Rangipo. La central elèctrica de 120 MW de Rangipo està a 230 m sota terra. Les seves turbines estan situades en una caverna excavada en roca sòlida i alineada. La Genesis Energy ha pres mesures que intentaran disminuir els efectes mediambientals del Sistema Elèctric de Tongariro. Algunes d'aquestes mesures inclouen l'aplanament del llac, programes de supervisió ecològica i acords amb liwi' (clan) local per establir un procés per a la implicació de l'iwi en el control del medi ambient i tenir accés a la informació disponible. L'electricitat generada pel Sistema Elèctric de Tongariro té àmbit nacional de Nova Zelanda.\nEls volcans Tongariro, Ngauruhoe i Ruapehu es troben al sud dels 2.500 km d'una llarga cadena de volcans, sota dels quals es troba la placa Indo-Australiana limitant amb la placa Pacífica. Aquests volcans són el resultat d'un procés tectònic intern. La placa Pacífica subdueix sota la placa Indo-Australiana i, en conseqüència, es fonen a causa de les altes temperatures de l'astenosfera. Aquest magma és poc dens, ascendeix a la superfície i passa a través de les parts més dèbils de la crosta terrestre (les falles), obtenint-se com a resultat els processos volcànics a la zona. Els processos volcànics han causat l'aixecament de les muntanyes del parc nacional de Tongariro des de fa més de dos milions d'anys.\nBosc meridional de faigs als turons de la muntanya Ruapehu\nTé un ambient aspre i, en part, inestable. Al nord i a l'oest del parc, un bosc tropical de podocarpus a prop del llac Taupo abasta una àrea de 30 km² i s'eleva a uns 1.000 m. En aquest bosc subtropical habita el totara de Hall (Podocarpus hallii), el kahikatea (Podocarpus dacrydioides), el kamahi (Weinmannia racemosa), el pahautea (Libocedrus bidwillii), i nombroses falgueres epífites, orquídies i fongs. Els arbres de Pahautea es poden trobar a una altura de 1.530 m, on cobreixen 127,3 km². En aquest nivell, podem trobar 50 km² de bosc de faigs, comptant amb la roja (Nothofagus fusca), la platejada (Nothofagus menziesii) i el faig de muntanya (Nothofagus solandri var cliffortioides). Existeix també una àrea de 95 km² de bardissa, comptant amb el kanuka (Leptospermum ericoides), el manuka (Leptospermum scoparium), pi australià o pi de copa accelerada (Phyllocladus aspleniifolius), inaka (Dracophyllum longifolium), la molsa llanosa (Rhacomitrium lanuginosum), faigs petits i el bruc introduït. Al nord-oest, i al voltant de la Muntanya Ruapehu, entre 1.200 i 1.500 m, l'herba cobreix grans zones (al voltant de 150 km²), principalment de l'herba rubra vermella de Nova Zelanda (Chionochloa rubra), inaka, neinei arrissada (Dracophyllum recurvum), jonc filat (Empodisma minus) i el jonc de pantà (Schoenus pauciflorus), així com a bruc i herbes com la Festuca novaezelandiae i l'herba blava (Poa colensoi).\nCap als 1.500 m el terreny es compon de camps de grava i pedra i és, per tant, inestable. Tanmateix, algunes plantes creixen aquí de tant en tant com, per exemple, el neinei cresp, el totara de neu (Podocarpus nivalis), snowberry de muntanya (Gaultheria colensoi), herba crespa (Rytidosperma setifolium), bluegrass i Raoulia albosericea, que cobreix una zona de 165 km². Entre els 1.700 i els 2.020 m hi ha algunes espècies aïllades de parahebe, Gentiana gellidifolia i ranúnculs. Sobre els 2.200 m només hi ha líquens de roca.\nExisteixen 56 espècies significatives d'ocells, com les rares espècies endèmiques del kiwi marró de l'Illa del Nord, kaka, l'ànec blau, el fernird ("ocell de falgueres") de l'Illa del Nord (Bowdleria punctata vealeae), la Dromas ardeola de doble collar (Charadrius bicinctus) i karearea. Altres espècies d'aus comunes al parc són el tui, l'ocell campana de Nova Zelanda, el mussol del sud, la sylvia gris (Gerygone igata), el fantail i l'ull-platejat. El parc també compta amb els dos únics mamífers natius de Nova Zelanda, el ratpenat de cua curta i de cua llarga (Mystacina tuberculata i Chalinolobus tuberculatus). El parc nacional de Tongarino també compta amb insectes com arnes i wetas (llagosta, grills, etcètera). També es presenten en el parc, així com a tota Nova Zelanda animals introduïts per europeus, com les rates negres, les mosteles, els gats, els conills, les llebres, els opòssums i els cérvols vermells.\nRuapehu vist des del llogarret Whakapapa, parc nacional de Tongariro. Aquesta carretera puja al llogarret Iwikau, que proporciona l'accés a les pistes d'esquí.\nLes activitats principals a l'estiu són les excursions i el muntanyisme, i a l'hivern, l'esquí i l'snowboarding. També hi ha temps per a la cacera, la pesca, el ciclisme de muntanya, l'hípica, ràfting i vols acrobàtics. El tram més conegut al parc nacional de Tongariro és el que pertany a la Travessia del Tongariro (Tongariro Crossing). La major part del tram forma part també del Circuit Nord de Tongariro (Tongariro Northem Circuit), un trajecte de dos a quatre dies que és una de les nou Grans Caminades (Great Walks) de Nova Zelanda. Els ascensos als cims de les muntanyes Tongariro i Ngauruhoe es troben en aquests trams i poden realitzar-se. Una altra ruta, de tres a sis dies, és l'anomenada Round the Mountain Track al voltant de la Muntanya Ruapehu. A part d'aquestes, hi ha moltes rutes curtes apropiades per caminar durant un dia. Amb aquesta xarxa de rutes, tres càmpings, dos recintes d'emergència, nou cabanes públiques i quatre de privades i les instal·lacions a Whakapapa, el parc està bé dotat per al turisme.\nEls trams també serveixen com rutes d'hivern, com el tram al cim de la Muntanya Ruapehu. L'escalada també és una altra opció. L'estació de neu comprèn de finals de juliol a començaments de novembre. La zona més àmplia d'esquí, també anomenada Whakapapa, es troba a la part occidental de la Muntanya Ruapehu. Té 15 remuntadors, ocupant una zona de 55 km². Justament al costat de l'estació d'esquí es troben les 47 cabanes del club d'esquí; la major part d'elles també allotgen persones que no són membres del club. El següent establiment es troba a baix, a Whakapapa. Una pista d'esquí una mica més petita anomenada Turoa es troba en la part sud-oest. Encara que només té nou remuntadors, la zona d'esquí, de 50 km², és gairebé tan gran com Whakapapa. No hi ha assentaments a la zona d'esquí; la ciutat més propera és Ohakune. Les dues pistes d'esquí es van crear l'any 2000. Els tiquets d'entrada es poden utilitzar per a ambdues pistes i es planeja una unió entre elles. Al costat d'aquestes importants pistes d'esquí es troba també la zona d'esquí de Tukino, que porta un funcionament privat per part del Club d'Esquí Alpí Desèrtic (Desert Alpine Ski Club), i el Club d'Esquí d'Aorangi (Aorangi Ski Club), a la zona sud-est. Compta amb dos telecadires i ocupa 1,9 km².\n↑ Tongariro, Departament de Conservació de Nova Zelanda\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Parc nacional de Tongariro\nInformació del Departameno de Conservació del parc nacional de Tongariro (anglès)\nFulla de dades del UNEP World Conservation Monitoring Centre (anglès)\nProjecte Open Earth (anglès)\nPatrimoni de la Humanitat a Nova Zelanda\nParc Nacional de Tongariro · Te Wahipounamu · illes subantàrtiques de Nova Zelanda\nParcs nacionals de Nova Zelanda\nAbel Tasman · Aoraki/Munt Cook · Fiordland · Kahurangi · Llacs Nelson · Mont Aspiring · Paparoa · Pas d'Arthur · Westland\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Parc_nacional_de_Tongariro&oldid=22093534»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 oct 2019 a les 20:18.


Events - Página web de geoilles\nNoves tesis doctorals per a lA història natural DE les Illes Balears\nUna nova fornada de doctors i tesis relacionades amb les ciències de la terra i la història natural de les Illes Balears acaba de sortir dins del mon acadèmic. Desde diferents asociacions afins a les ciències naturals ubicades a les Illes Balears (GEOilles, AGEIB, Societat d’Història Natural de les Balears) s’ha cregut oportu organitzar un cicle de conferències impartides per aquests nous doctors per així facilitar la difussió i accès del públic a aquests nous coneixements acadèmics.\nCurs d'iniciació a la paleontologia de Mallorca\nMUSEU BALEAR DE CIENCIES NATURALS (Sòller)\nLa Crisi de Salinitat Messiniana (MSC per les seves sigles en anglès) constitueix un esdeveniment excepcional que va tenir lloc a la Mediterrània ara fa 5.97-5.33 milions d’anys i que es va caracteritzar principalment per un important aïllament de l’oceà Atlàntic, a conseqüència del qual es varen depositar gran quantitats d’evaporites (sals i guixos) als fons marins i es va produir una important erosió de les zones marginals, indicant que s’hauria pogut produir un descens del nivell de la Mediterrània de fins a 1500-2000 metres sota l’actual nivell del mar.\nLa MSC representa un esdeveniment de notable interès per il·lustrar canvis ambientals excepcionals, tractant-se d'un episodi que no té parangó en la història de la Terra i del qual no es disposen d'exemples similars en l'actualitat. La incògnita sobre la naturalesa de la major part de les evaporites i superfícies d'erosió de la Mediterrània encara resta per resoldre, constituint un repte i objecte de debat vigents per a la comunitat científica actual.\nL’objectiu principal de la tesi doctoral de Guillem Mas Gornals, defensada a la Universitat de les Illes Balears, és establir quins trets van caracteritzar la sedimentació durant la transició Miocè-Pliocè i la posterior transgressió del Pliocè a l’illa de Mallorca, per posteriorment definir com es relaciona aquest registre amb diferents models de MSC proposats pel conjunt de la Mediterrània. La tesi l’ha dirigida el doctor Joan Fornós, del Departament de Biologia, i s’ha fet en el marc de l’activitat investigadora del grup de recerca en Ciències de la Terra (Geologia i Paleontologia "Guillem Colom").\nEl registre de la MSC conservat a l’illa de Mallorca resulta especialment adequat per poder analitzar possibles escenaris, tenint en compte que el promontori Balear, a diferència d'altres conques de la Mediterrània, s’ha mantingut relativament estable en termes de moviments tectònics verticals, des del Miocè superior, constituint un emplaçament adient per abordar l’estudi de la MSC, amb evidents repercussions d’interès tant acadèmic (models, scenarios) com industrial (potencials, play concepts, ...).\nPer a això, s'ha procedit a l'anàlisi estratigràfica d’un total de 100 afloraments i sondatges, molts d’ells totalment inèdits o poc estudiats fins ara, corresponents a les principals conques neògenes de l’illa de Mallorca. A partir d’aquí, les principals discontinuïtats, la geometria estratigràfica i els canvis de fàcies han estat caracteritzats en termes de majors superfícies d'erosió, correlacions laterals i organització vertical de fàcies, amb vistes a la reconstrucció de possibles escenaris.\nEls resultats indiquen que a l’illa de Mallorca el desenvolupament de la MSC es més proper i coherent amb els models que defensen que la principal fase de dessecació es va produir desprès de la deposició de l’evaporita marginal i del Complex Carbonàtic Terminal.\nSegons aquests models, haurien existit dos episodis evaporítics. Durant el primer episodi (5,97-5,94 Ma) s’hauria produït una baixada del nivell de la Mediterrània de poc calat que hauria provocat la deposició de una unitat detrítica en els marges i dels guixos del depocentre de la conca de Palma. Entre els dos episodis evaporítics s’hauria produït una breu restitució del nivell del mar (~5,94-5,77 Ma) que hauria provocat l’última deposició de carbonats i fàcies Lago Mare a les zones marginals. El segon episodi (5,77-5,33 Ma) correspondria a la principal davallada del nivell de la mar (1500-2000 m) que hauria provocat la deposició de les evaporites abissals de la Mediterrània i l’erosió (MES) dels depòsits marginals depositats durant el primer episodi o abans de la crisi.\nComplementàriament, l’anàlisi de la fauna insular messiniana-pliocena de les Illes Balears juntament amb les dades geoestructurals disponibles, permeten derivar conclusions sobre la magnitud de la dessecació mínima necessària per a que es pogués fer efectiva la colonització del promontori Balear per noves faunes terrestres-continentals a finals del Messinià. Un mínim de 1000-1200 m de reducció del nivell del mar Mediterrani s'hauria d'haver assolit per permetre la colonització de la fauna terrestre de les Illes Balears durant el màxim de la MSC, fet que constitueix clarament una nova i sòlida evidència a favor del paradigma o model de conca profunda dessecada a la Mediterrània durant la crisi.\nExposició: Geologia de les Pitiüses


Viu el Manlleu: Prèvia J.7: Terrassa FC - AEC Manlleu\nEl futbol torna al Municipal de Manlleu després de gairebé un mes. El Manlleu arriba a l’enfrontament després de caure per la mínima a Vilassar i voldrà tornar al camí de la victòria davant un dels equips de més renom de la categoria, el Terrassa.\nManlleu / A seguir sumant al Municipal\n- El Manlleu està imbatut com a local en aquest inici de lliga\n- Acumula dues victòries (Gavà i Martinenc) i un empat (Cerdanyola).\n- L’equip no s’ha quedat sense marcar en cap partit al Municipal i, en tots ells, s’ha avançat en el marcador.\n- El matx a Vilassar va confirmar els alts i baixos del Manlleu durant els partits. 15 minuts fluixos es van acabar pagant cars.\n- A la defensa tornen Archi i Pol Planas, però és baixa Hugo Fernández, lesionat a Vilassar.\n- Fran Pérez i Jandro, juntament amb Hugo, les baixes del Manlleu per aquest partit.\n- Només en 1 partit aquesta temporada (Gavà) s’ha mantingut la porteria a zero. Aspecte a millorar.\n- Si juga Joan Muntada, haurà jugat 50 partits amb la samarreta del primer equip de l'AEC Manlleu.\nTerrassa / Necessitat de sumar de 3 en 3\n- Amb el play-off entre cella i cella, l’equip no ha començat bé la temporada. És 17è classificat amb només 5 punts.\n- La temporada passada els egarencs van jugar play-off, sent els 4ts classificats. Aquest any, l’equip ha mantingut el bloc principal afegint-hi noves peces, però no han trobat la seva millor versió.\n- La primera victòria dels egarencs va arribar la passada jornada (2-0 davant el Santfeliuenc).\n- Com a visitants, els vallesans han anotat només 1 gol i n’han encaixat 6.\n-Diego, Romo i Montero són les seves baixes més importants pel partit. Tot i això recuperen una peça important a l'eix de la defensa, Sergi Pérez.\n- El Terrassa, com el Manlleu, encara no coneix la victòria fora de casa. De moment, un empat i dues derrotes.\n- Tenen un nou entrenador, David Pirri, que agafa el relleu de Miki Carrillo. Com a jugador, Pirri va jugar a Primera Divisió amb el Mèrida, el Numància i el Saragossa.\n-Javi González va jugar al Manlleu la temporada 2011-2012. Joel Puntí ho va fer en categories inferiors. Són els dos jugadors egarencs que s'enfrotnaran al seu ex-equip, el Manlleu.\n- La temporada passada aquest partit va acabar amb victòria del Terrassa per 1-2, amb dues dianes de Gallar, ara jugador del Cornellà. El gol manlleuenc el va fer Manel Sala.\n- L’àrbitre de l’enfrontament serà Israel Gómez Hernández. És el primer partit que arbitra enguany als dos equips.\n- El partit es disputa el dimecres 8 d’octubre, en una de les tres jornades intersetmanals d’aquesta Tercera Divisió.


Etiquetatge - UAB Medi ambient - UAB Barcelona\nNormes d'etiquetatge dels residus de laboratori\nLa normativa europea de referència que determina les característiques dels residus que permeten classificar-los com a perillosos és la Directiva 2008/98/CE.\nEn l’àmbit dels productes perillosos la normativa de referència internacional és el Sistema Global Harmonitzat (en endavant SGH), que en l’àmbit comunitari s’especifica en el Reglament CE1272/2008.\nEn l’àmbit estatal, les substàncies i els preparats estan regits pel RD 363/1995 i les seves modificacions subsegüents, pels quals es regula la notificació de substàncies noves i la classificació, l’envasament i l’etiquetatge de substàncies perilloses. Aquest reial decret està afectat pel Reglament CE1272/2008, que adopta el SGH, i, per tant, en un futur proper s’ha de modificar.\nEl SGH és un sistema que ha aplegat prou consens per a ser adoptat com a marc per a l’elaboració de les etiquetes de residus, ja que les indicacions que dóna asseguren la transmissió de la informació sobre els riscos i els perills dels residus a les persones que han de manipular-los o entrar-hi en contacte.\nLa informació sobre els perills inherents i tota indicació rellevant de cara al tractament dels residus són prioritàries en la seva classificació. A més a més, també és important tota aquella informació que ens pot garantir la traçabilitat del residu. Tota aquesta informació es transmet per la via de les etiquetes de residus.\nConsulteu les característiques que han de tenir les etiquetes per als residus de laboratori.


La nova excavació a la Cova del Bolomor s'apropa a les llars més antigues de l'assentament - Diari Serpis\nLa nova excavació a la Cova del Bolomor s’apropa a les llars més antigues de l’assentament\nEl passat cap de setmana va finalitzar la XIX Campanya d’Excavacions a la Cova del Bolomor, que es realitza al municipi de Tavernes de la Valldigna, finançada per l’Àrea de Cultura de la Diputació de València, a través del Museu de Prehistòria de València. Aquesta excavació compta amb el corresponent permís de la Conselleria d’Educació, Investigació, Cultura i Esport de la Generalitat Valenciana.\nL’excavació es desenvolupa de forma sistemàtica i anual des de 1989 sota la direcció de l’arqueòleg Josep Fernández Peris. El jaciment té una àmplia cronologia que abasta gran part del Quaternari mitjà, entre 400.000 i 100.00 anys abans del present. Aquest singular lloc del territori valencià ha proporcionat les evidències més antigues de l’ús controlat del foc a Europa i un extens conjunt de restes humanes del llinatge neandertal, al costat d’això, nombroses eines lítiques amb les que processaven la fauna capturada i la manipulació de fusta.\nAquest complet registre permet a l’equip investigador abordar els més importants debats de l’arqueologia paleolítica europea, com ara determinar quan es va generalitzar l’ús del foc, quines són les relacions genètiques dels grups humans del Plistocè mitjà, quines varen estar les pautes d’explotació del territori o quin tipus de formes de vida varen desenvolupar.\nEn l’excavació d’enguany han participat, en dos torns, més de quaranta especialistes i estudiants de diverses institucions científiques. L’actuació s’ha centrat en dos moments cronològics diferents. En el nivell XIII amb una edat de 230.000 anys s’ha documentat la presència esporàdica de grups humans que varen fer servir la cavitat amb escassa intensitat. En aquest nivell s’està a l’espera d’arribar a les capes en què es varen documentar anys enrere les llars més antigues fins ara excavades. Els treballs en els nivells superiors, una àrea de 15 metres quadrats, han permès completar l’estudi de les ocupacions dels nivells I a III (entre 100.000 i 120.000 anys abans del present). Els mateixos presenten abundants restes faunístiques i lítiques.\nCal assenyalar la creixent col·laboració de l’Ajuntament de Tavernes de la Valldigna, molt bolcat en la difusió del jaciment com renovat pol d’atracció cultural, educativa i ambiental, i un complement de qualitat per al turisme de la comarca.


Mondo Lirondo: art vitícola\nAl gener de 2004 Almirall-Llusià va fer aquesta instal·lació a una vinya de Chardonnay de La Granada pintant els més de 800 pals que servien per aguantar l'emparrat. A la seva web podem veure imatges de l'època.\n6 anys després la pintura ha perdut una mica el color però encara resta allà com a testimoni d'aquest original experiment artístic.\nEls rosers plantats a l'extrem d'algunes fileres de la vinya serveixen al pagès per, controlant les seves fulles, veure si alguna malaltia amenaça el seu cultiu. Hi ha qui diu que són per fer vi rosat, però no... En qualsevol cas donen un contrapunt de color ben agradable, tot i que en aquest cas concret no caldria pas.\nPublicat per Pere M a 23:12\nEtiquetes de comentaris: art, paisatge, sortides\n5 lletres i 3 significats\nSiro López - disseny\nmala interpretació dels senyals rebuts\npel camí de les vinyes\nManhattan del Penedès\nFes servir la LLENGUA !!!\nCossos Pink Floyd\nmusiqueta inadequada - trucada en espera\nja m'agradaria a mí escriure tant bé en xinès...\njovent per la independència i el socialisme\nEl libro de Eli - Hugues Bros. - 2009\nDistrict 9 - Neill Blomkamp 2009\nUn hombre serio - Joel i Ethan Cohen 2009\nChuck Norris és gran


RCD Espanyol Barcelona SAD (via Public) / A la recerca d'una bona ratxa\nAuthor to discuss "Fifty-Five, Underemployed, and Faking Normal" Dec. 6[...]\n11/08/2019 | News release | Distributed by Public on 11/07/2019 19:19\n'Va ser un empat treballat i molt complicat. Compten amb dos jugadors de moltíssim nivell, tot i que nosaltres vam ser capaços de fer minuts francament bons tot i la baixada de la segona part. Ens vam tornar a posar per davant en el marcador, però ells van donar la volta. No obstant això, el bo és que l'equip no es rendeix i reaccionem ràpidament. Seguim atacant i fins i tot vam estar a punt d'aconseguir el tercer', ha declarat.\nGay ha comentat que és 'molt típic d'equips filials. La manca d'experiència i de solidesa és força habitual... Hi ha fases dels partits molt bones i ens serveix per avançar-se al marcador, però ens costa mantenir el resultat perquè ens falta una mica d'experiència o saber jugar els minuts finals'.\nPel que fa al pròxim rival de Lliga, Gay ha indicat que és un equip 'francament bo, que aposta per tenir molta possessió i tenen un molt bon entrenador. Ens ho posarà dificilíssim i en els últims partits porta una gran ratxa de resultats. És clar que en els últims minuts cal extremar la cura i, especialment, en els minuts finals'.\nGay ha apuntat que 'costa molt guanyar. Hem aconseguit molts empats i hi ha pocs equips que enllacin dues o tres victòries seguides. D'aconseguir-ho ens portarà a una molt bona situació. Segur que si ho aconseguim, serem capaços de tancar els partits'.


Detinguts a Mataró per falsificar 140 receptes de medicaments amfetamínics\nDetinguts a Mataró per falsificar 140 receptes de medicaments amfetamínics i ansiolítics\nHavien robat receptes en blanc i un segell a una metgessa amb els quals van falsificar més de 600 euros en medicaments\nper Redacció dissabte, 30 de juny 2018 - 10:38h | Actualitzat a 30/06/2018 22:41h\nImatge d'una de les receptes falsificades. | cedida cme\nUn home de 54 anys i una dona de 38 anys van ser detinguts a Mataró, al Maresme, el passat dissabte, 23 de juny, pels Mossos d'Esquadra, com a presumptes autors de 141 delictes de falsedat documental, un delicte contra la salut pública, un delicte d'estafa al Servei Català de la Salut Pública i un delicte de furt. Els dos detinguts són de nacionalitat espanyola i veïns de Calella, al Maresme.\nL'home i la dona arrestats compraven les receptes en blanc a una tercera persona implicada, la qual encara no s'ha detingut. A continuació, omplien les receptes en blanc amb dades falses i les segellaven amb un segell professional que una quarta persona havia robat a una metgessa col·legiada.\nFalsificaven receptes de medicaments addictius per poder vendre'ls\nEl grup criminal estava compost per quatre persones, dues de les quals encara no s'han detingut i estan en cerca i captura. La dona detinguda s'encarregava de falsificar les receptes mèdiques que havia adquirit a una tercera persona, mentre que l'home havia robat la bossa de mà a una metgessa col·legiada, dins de la qual hi havia el seu segell professional.\nEls dos detinguts van aconseguir dos talonaris de receptes en blanc i el segell de la metgessa, omplien les receptes amb informació falsificada i les finalitzaven amb el segell robat.\nLes receptes que falsificaven eren de medicaments amfetamínics i benzodiazepines, els quals generen una forta addicció. A més, alguns d'ells es relacionen amb la composició de la droga anomenada 'karkubi', la qual és molt popular al Marroc. Així, un cop aconseguits els medicaments, la seva finalitat era, presumptament, vendre'ls il·lícitament.\nMossos d'Esquadra, en arxiu | CatalunyaDiari.cat\nReceptes i més de 400 pastilles trobades en un escorcoll\nA mitjans del passat mes d'abril, agents de Delinqüència Urbana dels Mossos d'Esquadra van aturar dues persones al carrer, a Mataró, i les van escorcollar. Durant l'escorcoll, els policies van trobar diverses receptes que semblaven falsificades, i una d'elles estava en blanc. També van trobar 410 pastilles de la família de les amfetamines i les benzodiazepines. Les dues persones escorcollades ja tenien antecedents previs. Els Mossos van intervenir el material trobat davant la possibilitat que les receptes fossin falsificades i que, per tant, la medicació s'hagués obtingut de manera il·lícita.\nHan aconseguit medicació per valor de, com a mínim, 660 euros\nDurant els mesos d'abril i juny es va dur a terme la corresponent investigació, amb la col·laboració de l'Àrea de Farmàcia del Servei Català de la Salut, els agents van esbrinar que les receptes intervingudes pertanyien a dos talonaris que s'havien robat l'octubre de 2017 a l'Àrea d'Urgències de l'Hospital de Blanes. Cada talonari contenia un centenar de receptes.\nEls investigadors van saber que s'havien fet, almenys, 141 receptes falses d'aquests medicaments, i es va comprovar que entre febrer i abril s'havia dispensat, en diverses farmàcies afectades entre Pineda de Mar fins a Barcelona, medicació per un valor de 665 euros. Ara bé, és probable que les falsificacions comencessin abans i que el valor total sigui superior.\nLa investigació continua oberta, i els Mossos no descarten més detencions, ja que hi hauria dues persones més implicades a les quals s'està buscant. L'home i la dona detinguts van passar a disposició judicial el passat dilluns, 25 de juny, i el jutge va decretar llibertat amb càrrec per als dos.\nURGENT: Dures novetats sobre l’accident d’aquesta tarda a l’N-II


ELS CAPÍTOLS DE L'ABAT: de març 2016\nTota exaltació de nosaltres mateixos és una forma d’orgull, per l’exaltació es baixa i per la humilitat es puja. Sant Benet ens podria preguntar ara «Ho enteneu això que us he dit?» I ràpids respondríem: «I tant que ho entenc, mira, sant Benet, aquest que tinc al costat és el viu exemple d’aquest orgull i de l’exaltació de si mateix que tu descrius.» Aleshores sant Benet ens diria segurament: «si em respons o penses això, encara que sigui en silenci, no has entès res». Escoltem mil cops la Regla, fins i tot aprovem amb nota l’examen teòric, però el pràctic crec que la majoria no el passem. Sempre ens surt el fariseu de l’evangeli de Lluc: «Déu meu, et dono gràcies perquè no sóc com els altres homes, lladres, injustos, adúlters, ni sóc tampoc com aquest publicà» (Lc 18,11), perquè no sóc com aquest altre monjo, peresós, orgullós, golafre, parlador, murmurador; és a dir, ens pot dir ben bé el Senyor: «Com és que veus la brossa a l’ull del teu germà i no t’adones de la biga que hi ha en el teu?» (Mt 7,3); doncs perquè la biga del nostre orgull ens impedeix de veure gran cosa més que no siguin els defectes dels altres. La humilitat no són simples gestos litúrgics per bonics i evocadors que resultin si ens quedem tan sols en això; cal concretar-los en la vida diària. Recordem la Vetlla pasqual, la celebració més important de l’any litúrgic i de la nostra vida de cristians; hi recordem i renovem el nostre baptisme, la nostra resurrecció, la conversió de l’home vell a l’home nou. Quan renovàrem les promeses del Baptisme, el Missal ens presentava una fórmula que ens convidava a repassar la nostra vida de monjos, les nostres actituds interiors. Quins són els enemics de la humilitat? La litúrgia baptismal ens els recordava: les enveges i els odis, les pereses i les indiferències, les covardies i els complexos, les tristeses i les desconfiances, els materialismes i les sensualitats, les injustícies i els favoritismes; en definitiva les manques de fe, d’esperança i de caritat. Les nostres mancances, no les dels altres. Aquest llistat no és un simple enunciat teòric; quants cops diem o ens passa pel cap l’expressió «Fins aquí hem arribat, això no ho puc pas deixar passar per alt, cal que aquest sàpiga que no pot passar d’aquesta ratlla, qui és aquest per dir-me això a mi que sóc molt millor que ell?» I el que passa és que aquell en qui fixem el nostre orgullós odi o menyspreu, més o menys temporal, alhora, ben sovint, ell també fa la mateixa reflexió sobre nosaltres i ens trobem en un atzucac; ningú, permeteu-me l’expressió, baixa del burro i això dificulta la convivència, fa molt mal a la nostra vida de monjos, de cristians. I és que com ens recordava la nostra renovació baptismal la passada nit de Pasqua, ens creiem millors, superiors als altres, massa segurs de nosaltres mateixos, encara que potser sols aparentment, ja que en el fons la nostra actitud demostra total inseguretat; ens creiem convertits del tot, ens quedem en les coses, institucions, mitjans, mètodes i reglaments i, en definitiva, no anem cap a Déu. En la lectura del vespre aquets dies passats sentíem: «Estem cridats a ser misericordiosos, perquè nosaltres hem estat objecte de misericòrdia. No n’hi ha prou a emprar la misericòrdia amb aquells que ens són amables. És, en canvi, vertaderament misericordiós el qui té misericòrdia del propi enemic i li fa el bé tal com s’ha escrit: “Estimeu els vostres enemics, feu bé als qui us odien.” (Lc 6,27) Déu no sols dóna la pluja a aquells que li són grats, sinó també als qui no li ho són» (Misericordiosos como el Padre, p. 159). En la vida monàstica no tenim enemics fixos, Déu no ho vulgui, però sovint tenim fixacions temporals més o menys llargues amb alguns germans de comunitat i és aleshores quan som orgullosos i no tenim res d’humils, baixem els graons de la humilitat de quatre en quatre i ens quedem al replà més llunyà d’on teníem i volíem arribar. Pensem que caldria dejunar més, fins i tot potser anar descalços i amb un hàbit més aspre, rentem els peus als altres; però tot això és pur folklore monàstic si alhora menyspreem al germà, el tractem com un inferior.\nI ara podem pensar, «Que bé ha retratat l’abat el qui tinc al costat i que bé s’ha retratat ell mateix.» Segurament sigui cert, però deixem per un moment de banda els altres i pensem sobretot en nosaltres mateixos amb vertadera humilitat; revisem aquelles renúncies que vàrem fer la nit santa de Pasqua i mirem si alguna, si més d’una, si totes ens toquen de ben a prop i fem propòsit d’esmena, si més no intentem-ho, perquè les nostres mancances i faltes, el nostre orgull fa patir massa vegades els qui tenim al voltant. Donem gràcies a Déu, sí, però reconeixent les nostres febleses, donem-li gràcies perquè malgrat ser com som, Ell ens estima i ens perdona un cop i un altre, malgrat que els nostres germans siguin millors que nosaltres, malgrat que els qui tenim al costat nosaltres ni els perdonem de cor ni, sovint, els en deixem passar ni una. Ell sí que és misericòrdia, Ell sí que és humilitat i, com deia sant Joan Pau II «s’inclina sobre els justos i els humils (...) es posa de part dels qui abandonen en mans de Déu les seves obres i els seus pensaments, els seus projectes i la seva mateixa vida diària» (Joan Pau II, Audiència general del 23 de juliol de 2003). No és tan sols davant de Déu que hem d’empetitir-nos, sinó davant dels germans. El camí de la humilitat és el que Jesús ha seguit i és aquest camí el que la Regla ens proposa als monjos.\n1 S’ha de posar a la porta del monestir un monjo d’edat, ple de seny, que sàpiga rebre encàrrecs i donar-los, i d’una maduresa que el guardi de rondar d’un cantó a l’altre. 2 Aquest porter, cal que tingui la cel•la vora la porta, perquè els qui arribin trobin sempre a punt qui els respongui. 3 I així que algú truqui o que algun pobre demani, que contesti Deo gratias o Benedic, 4 i que, amb tota la dolcesa del temor de Déu, faci de pressa l’encàrrec amb tot el fervor de la caritat. 5 Si el porter necessita ajut, que se li doni un germà més jove. 6 El monestir, si és possible, s’ha d’establir de tal manera que totes les coses necessàries, és a dir, l’aigua, el molí, el forn, l’hort i els diversos oficis, s’exerceixin a l’interior del monestir, 7 per tal que els monjos no tinguin necessitat de córrer per fora, perquè no convé de cap manera a les seves ànimes.8 I volem que aquesta Regla es llegeixi sovint en comunitat, perquè cap germà no pugui al·legar ignorància.\nCom també quan fa referència a la rebuda dels hostes, sant Benet en aquest capítol és mou entre el consell d’acollir el qui es presenta com si fos el Crist i evitar ensems que la vida del monjo no es vegi alterada per les influències exteriors. Demana diligència per obrir les portes del monestir a qui truqui, per respondre amb caritat i respecte, però alhora no vol que els monjos cerquin fora allò que han de menester. Sant Benet, jugant alternativament amb els aspectes positius i negatius de les relacions dels monjos amb l’exterior, fa del porter la imatge externa de la comunitat i un guardià gelós de la clausura. Un equilibri entre amor a tots els homes, especialment els homes i dones que s’acosten al monestir, però alhora un cert temor que aquests puguin pertorbar amb la seva presència la vida del monjo. Sant Benet no parla mai d’apostolat, en el sentit que avui donem a aquesta paraula, però si que ens indica instruments, com la llei divina i la Paraula, per tal d’edificar els hostes i els qui s’acosten al monestir. La clau està en una vida segons la fe i la Regla, en presència dels homes i dones que s’acosten a nosaltres, el món, que es deia abans, del qual formem part, i fer possible que, a través nostre, els altres puguin veure Déu.\nEl monestir ha de rebre els hostes i els visitants com el Crist i ha d’evitar que els monjos corrin per fora o que persones alienes corrin pel monestir, aprofitant els propis recursos per tal de tenir-ho tot o el que més es pugui a casa. Avui és difícil poder obtenir dins el monestir totes les coses necessàries per la nostra vida; això no vol pas dir que renunciem a aquest objectiu. Entre els membres de la nostra comunitat hi ha diferents dons i talents i aquests s’han de posar al servei de la comunitat. Un pot cuinar bé, l’altre saber de números, l’altre saber de música, un altre tenir bona veu i saber menys de música; la combinació de tots els elements és el que forma la comunitat. No som pas una suma d’eremites, sinó que a imatge de les primeres comunitats cristianes hem de ser capaços de compartir els dons i talents que cadascun posseïm, i tots en tenim, i així suplir les mancances dels altres, mancances que també tots tenim.\nDe cara a fora donem una imatge del monestir, de la comunitat. No sols el porter, tots som porters ocasionals, tots som imatge del monestir en un moment o altre. Quan tractem amb algú no som tal o qual, sinó monjos de Poblet; tant si anem al metge com si anem a classe, si viatgem en tren com si conduïm. Potser el porter ho és encara més i hauria de ser, com deia Josep Pla d’ell mateix, un home molt lent, carregat del sentit del ridícul, fins i tot quan es tracta de cultivar una amistat. Sempre creient que la nostra persona els carregarà i els amoïnarà. I com Pla potser coneixem molta gent, però no hem de tenir gaires amics. Pla creia no haver inspirat mai cap passió, ni entre els homes ni entre les dones. Ja que en aquest aspecte de la vida deia que hi ha tres categories: els amics, els coneguts i els saludats. Rarament ell havia arribat a conegut. Havia format part del bloc dels saludats. Tots els qui s’apropen, truquen o escriuen al monestir haurien de ser com a mínim dels saludats, alguns dels coneguts i cap dels amics, si entenem per aquests els qui reben confidències de la nostra vida comunitària. Una distància mínima de respecte envers els qui s’apropen, truquen i entren al monestir; en ells hi ha el Crist i per això han de ser rebuts amb caritat i respecte, sense oblidar el que diu sant Benet, que el qui no ho té manat no s’ajunti de cap manera ni parli amb els hostes; però si els troba o els veu que els saludi humilment, que siguin dels saludats que diu en Pla, potser dels coneguts però no més enllà.\nEn aquest capítol sant Benet destaca dues idees, d’una banda la família del monjo, el seu passat, els seus orígens, i de l’altra la senzillesa i la igualtat, el seu present, la seva realitat monàstica. No fer accepció de persones eliminant també les distincions entre els qui entren al monestir amb diferents capacitats és una de les idees cabdals de la Regla de sant Benet. El lliurament de béns, en aquest cas per part dels pares dels infants d’origen noble, no significa per sant Benet que hi hagi d’haver diferències. Allò realment important és el camí de la vida del monjo. Per sant Benet l’establiment de distincions significaria un greu impediment per a la vida comunitària. Sant Benet ens està dient que en el monestir tots els monjos són iguals, que les capacitats intel•lectuals, físiques o econòmiques no han de ser sinó una aportació a la riquesa comuna de la vida del monestir, dons posats al servei dels altres generosament i sense vanaglòries.\nSant Benet demana també i sobretot a l’abat que «Que no faci accepció de persones al monestir. Ni s’estimi l’un més que l’altre, sinó aquell qui trobi millor en les bones obres i en l’obediència» Que en qualsevol cas l’accepció sigui positiva, és a dir per raó de les febleses: «No volem pas dir amb això que es faci accepció de persones —Déu no ho vulgui—, sinó que es tingui consideració de les febleses». Cal que «consideri l’abat les necessitats dels febles, no pas la mala voluntat dels envejosos».\nSant Benet no propugna un igualitarisme uniformitzador sinó un equilibri comunitari on entre tots es comparteixin dons i talents essent comprensius i misericordiosos els uns amb els altres i que ni els que tenen més capacitats se n’enorgulleixin ni els qui tenen més febleses cerquin de treure’n profit i, sobretot, que ningú rondini o murmuri al respecte. Però rondinem i murmurem ben sovint. Un prevere de la comunitat inicia un diumenge o un dia ferial la seva homilia, pot ser un do o una feblesa, encara no ho sabem; però abans de saber-ho ja se sent al cor algú que rondina, i de fet quan el rondinaire habitual o ocasional predica, un altre murmura contra ell. Si algun salmista elabora les seves pregàries, cosa que si no cau en heretgia o contradiccions és ben lloable perquè significa que el que demana en nom de la comunitat és fruit dels seus moments de pregària personal, tard o d’hora al llarg de la setmana sentirà algun comentari a baixa veu o un so de reprovació. A la fi no acceptem els dons dels uns i les febleses dels altres, tot i que tots tenim una cosa i altra, tots tenim algun do i tots més d’una feblesa.\nL’altre aspecte d’aquest capítol és la relació amb la família, que com escriu l’abadessa Montserrat Viñas, és important en la vida del monjo. Pot representar una dificultat tant si la nostra opció vocacional és estimada per ells com si és rebutjada, ja que per una part ens pot portar a no sentir-nos prou lliures, un xic pressionats i per l’altra el seu recolzament i aprovació són una ajuda sempre, sobretot quan arriba la inevitable hora del dubte i és quan ambdues situacions poden provocar inseguretat i pressió. Des de la pròpia llibertat amb què vivim la nostra vocació es manté i sorgeix amb més força l’estimació profunda envers familiars i amics, que hem deixat fora i una sana relació amb ells afavoreix el nostre camí monàstic.\nPerò és evident que les arrels es mantenen vives i alhora la responsabilitat que tenim envers la família, sobretot els pares. Tard o d’hora els pares es fan grans i necessiten més atenció també per part nostra, que a vegades som els qui més lliures estem dels fills; també tard o d’hora els perdem i la situació canvia. En qualsevol situació però, hauríem de comprendre els qui durant un temps més o menys llarg han d’anar visitant als seus pares més sovint, per tal d’aportar-los ajuda i suport. Ni ens pensem que això no ens caldrà mai, si els pares són encara joves, perquè arribarà; i si de cas no ho hem hagut de menester o ja no ho necessitem fer per les circumstàncies que sigui, no pensem que és feblesa dels altres, sinó caritat envers els qui ens han donat la vida, educat i transmès la fe.\nHem de viure la nostra vida de cristians al clos del monestir amb equilibri, essent conscients d’on venim i com això ens pot ajudar i també alhora dificultar el camí. El que hi hagi de bo, posar-ho al servei dels altres; el que hi hagi de menys bo saber-ho acceptar, i aprendre també dels germans allò de bo i saber allò que de menys bo tenen per no repetir-ho. Així, obertes totes les portes del nostre cor, de manera que no resti mai lloc a la murmuració que ens pugui seduir i perdre, Déu no ho vulgui, avançarem dia a dia tots junts en el progrés en la vida monàstica i en la fe, eixamplant el cor i corrent per la via dels manaments de Déu en la inefable dolcesa de l’amor.


B&B Palazzo Paciotti Trani Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, B&B Palazzo Paciotti és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Trani. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl B&B Palazzo Paciotti, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de B&B Palazzo Paciotti es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, escriptori, mini bar, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Trani, faci de B&B Palazzo Paciotti la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (461) Parelles (310) Viatgers en solitari (47) Famílies amb infants petits (13) Famílies amb infants grans (4) Grups (87)


Oscar Guayabero ·Habitatge postfamiliar\nQueden lluny experiments com els mòduls habitacionals de Le Corbusier, les cambres per a estudiants emparellats de Sert a Harvard, els habitatges oberts i a mida del Walden 7 de Bicard Bofill. Sembla que des dels 80 s’ha creat un estàndard de casa i no va més enllà de cuina, menjador, habitacions i banys. Tot i aixó, una nova generació d’arquitectes sembla disposada a experimentar amb models que havien estat oblidats. Recordaran la polèmica dels mini pisos a la fira Construmat. No es va saber explicar que, com més multifuncionals siguin els espais compartits, més petit pot ser l’habitatge. És la clau de les propostes innovadores: entendre el bloc d’habitatges com alguna cosa més que una suma de caixes estanques. Un concepte proper a l’hotel, on estem disposats a compartir espais de menjar o de lleure. Per què no a casa?\nEn moltes ciutats europees i nord-americanes és normal tenir un espai comú per fer la bugada, aparcar les bicicletes o tenir una única caldera de calefacció per a tots els veïns. Aquí es produeix una repetició de serveis. Ja sigui per distribució, estratègia, espais compartits, materials o sistemes de construcció en sec. els projectes següents són una petita mostra del que està passant en l’habitatge social. Tots tenen alguna semblança amb l’habitatge social nòrdic. “Com que es veuen diferents, ens diuen que són molt poc barcelonins, i em preocupa: el nostre parc d’habitatges és massa ortodox”, comenta Josep Bohigas, de l’estudi Bopbaa.\nMés enllà de les portes\nColl-Leclerc ha fet un conjunt de 44 habitatges a Pardinyes, Lleida, pel qual han rebut el premi d’habitatge social de Catalunya 2009. Una de les claus d’aquests habitatges petits (55 m2) és fer desaparèixer els passadissos i fer separacions flexibles entre les cambres. “Si fem els tancaments més grans del que és habitual amb portes corredisses, les habitacions poden ser afegitons a la sala o estudis o petits tallers més connectats, només canviant les dimensions de les portes”, diu Judith Leclerc, d’aquest estudi. Un altre aspecte va ser tenir en compte el sol. A Lleida no sempre fa bon temps, valia la pena intentar captar la màxima insolació i alhora fer ventilació creuada. També es fan uns tancaments més aïllants que l’obra ortodoxa amb una façana ventilada de xapa metàl·lica.De fet, hi ha molta part de construcció amb sec: “Quan vaig arribar a Barcelona era un sistema molt desconegut però afortunadament cada cop és més habitual”. La construcció en sec estalvia material i rebaixa molt la despesa ecològica de la construcció, comenta Judith Leclerc\nEntrar per la terrassa\nEmiliano López i Mónica Rivera van guanyar un concurs de la Generalitat en col·laboració amb el COAC per fer habitatges de lloguer assequible de 45 metres quadrats per a joves a Sant Andreu. Després van obtenir el Premi FAD d’arquitectura, que va legitimar aquest projecte i altres que treballen en aquesta línia de vocació social i esperit experimental sense caure en l’arquitectura espectacle. Una característica que es repeteix en l’habitatge experimental és posar l’accés per una terrassa de pas que fa de distribuïdora però que alhora pot ser zona comuna, una terrassa compartida. La terrassa de pas és prou ampla per posar-hi una petita taula i un parell de cadires. La finestra de la cuina es converteix en un passaplats i la galeria, un espai per sopar mentre es conversa amb els veïns. Emiliano resumeix el projecte: “Vam plantejar els habitatges de dins a fora. Volíem que tota la part comunitària es pogués usar de manera compartida. Són habitatges de 45 metres quadrats que s’amplien fins a 65, amb aquests espais”. En realitat, ja a la Casa Bloc de Sert al 1934 s’explora aquesta solució però és una tipologia que no ha tingut continuïtat al casa nostra.\nEl Patronat de l’Habitatge de Barcelona ha obtingut el Premio Nacional de l’habitatge dins deis Premios Nacionales d’arquitectura, habitatge i urbanisme 2010. El jurat considera que: “Ha sabut adaptar els seus objectius de promoció pública d’habitatge a les necessitats canviants de la societat, promovent una arquitectura de qualitat amb preus assequibles per tal que els ciutadans amb menys recursos puguin accedir a un dels seus habitatges”. Així, s’estan fent concursos d’obra pública amb espais per a noves solucions. Aquest és el cas d’una illa a la zona Fòrum formada per tres blocs, un dels mateixos Coll-Leclerc, un de Gustau Gui i el tercer de l’estudi Bopbaa. Els visito amb Josep Bohigas. membre de Bophaa. “Els nostres habitatges estaven pensats per a joves i eren de lloguer. Es tractava d’afavorir el desplaçament d’estudiants a aquesta zona (entre la Mina i el Fòrum), ja que es pensava construir una gran universitat al costat. Ara està aturada i finalment són habitatges de lloguer i s’han donat per sorteig. Però la proposta segueix sent valida”. Els tres projectes creen una certa relació entre ells.\nEl seu bloc es basa en un escalat d’espai públic que va des del carrer a la plaça del davant amb unes terrasses de pas per accedir a unes caixes buides (espais multifuncionals) que travessen de punta a punta i, finalment, a un mòdul d’intimitat on hi ha les habitacions i els banys. És la consigna “del llit al carrer”. Un altre cop, espais oberts i absència de passadissos i petites dimensions (63m2). “Explorar comporta riscos. Hi ha llogaters que estarien més contents si fossin pisos més clàssics. Però aquí entra la gestió. Potser s’haurien de fer sortejos de pisos per sectors socials, d’edat... seria més fàcil encertar-la”. Tot i això, Bohigas apunta un camí diferent per trobar noves tipologies: “Hem de rehabilitar més que construir habitatges nous”. Troba més interessant el que està passant dins de la Mina, millorant els blocs deis seixanta, que no fer habitatges de nova planta.\nLa ciutat de Terrassa ha tingut un creixement descontrolat durant uns anys. Per delimitar la línia entre ciutat i bosc. Solà Morales va dissenyar un pla parcial on una sèrie de blocs funcionaven com a frontera i final del casc urbà. L’estudi Flores Prats és autor d’un d’aquests blocs. Eva Prats i Ricardo Flores fan una aposta per la complexitat. No hi ha volums purs sinó angles i trencalls que fan que cada pis sigui diferent. "Volíem ajudar a crear una comunitat i no només fer pisos. Els espais comuns són importants i també ho és que des de cada pis sempre tinguis la resta del conjunt present".El treball del bloc en conjunt es veu en el formigó de l’exterior de la façana. Un altre aspecte important era un canvi d’escales gradual. Els pisos s’estenen a una part “pública” de terrasses amb finestres que donen als espais comuns. S’hi poden vigilar als nens com jugen o veure el veí que pren el sol. Estructuren els pisos a partir d’un moble cuina i “moble” bany. La resta són espais oberts que ajuden a evitar la sensació d’espais constrenyits.


Ens veiem al Fòrum EEBE | CIM UPC\nEns veiem al Fòrum EEBE\nEl CIM UPC comptarà amb un estand a la 2a edició del Fòrum EEBE, un esdeveniment que tindrà lloc a la facultat de l'Escola d’Enginyeria Barcelona Est, la qual acull a més de 3500 estudiants de 7 graus, 3 màsters i 4 programes de doctorat. Per això, creiem que aquesta serà una gran oportunitat per a presentar els últims avenços que hem realitzat en el camp de la tecnologia d’impressió 3D amb les màquines dissenyades i desenvolupades per BCN3D Technologies, així com expressar la nostra missió institucional de connectar el teixit industrial amb el teixit educatiu.\nL’esdeveniment l’organitza un equip format per estudiants de l’Escola d’Enginyeria Barcelona Est i té com a objectiu apropar els estudiants al mercat laboral i viceversa, creant un pont entre el món acadèmic i el professional. Així, per a les empreses es presenta com una plataforma per a promocionar-se a partir d’estands, conferències, entrevistes i workshops, però d’altra banda, es proporciona als estudiants la possibilitat de mirar pel seu futur, ja que podran trobar programes de pràctiques, projectes de final de carrera i, fins i tot, l’oportunitat d’incorporar-se al món laboral.\nDes del nostre estand, els representants del CIM UPC presentarem el nostre programa formatiu, tant els nostres màsters com els cursos en disseny 3D. A més, portarem amb nosaltres un exemplar de la BCN3D Sigma, la nostra impressora 3D insígnia, per tal d’exemplificar l’ampli ventall de possibilitats i oportunitats revolucionàries que aquesta branca de la fabricació additiva pot oferir al món industrial. No només això, sinó que també sortejarem CADA DIA una plaça pels nostres cursos de disseny 3D entre tots els visitants del nostre espai.\nAquesta nova edició del Fòrum EEBE tindrà lloc els dies 18 i 19 d'abril al mateix edifici de l’Escola d’Enginyeria Barcelona Est (Campus Diagonal Besòs, Edifici A (EEBE), Av. Eduard Maristany, 16, 08019 Barcelona)


Errors més comuns en la declaració de la renta |Grup Gestió\nEls errors més comuns a la declaració de la renda\nPàgina inicial|Els errors més comuns a la declaració de la renda\nL’esborrany de la declaració de la Renda pot ésser una eina molt àgil i eficaç per a certs contribuents, tot i que no deixa de tenir certes deficiències o incorreccions que hem d’esmenar i/o corregir.\nMalgrat que es tracta d’una informació generada des de l’Administració Tributaria, és el contribuent l’únic responsable de donar validesa al contingut de la mateixa, per la qual cosa qualsevol contingència que pugui sorgir en un futur, l’haurem d’afrontar, a més dels interessos de demora i les sancions que es derivin de la mateixa.\nMencionem alguns dels errors més freqüents que contenen els esborranys de la renda:\nNo aplicar la deducció per lloguer de l’habitatge habitual.\nNo aplicar la deducció per adquisició de l’habitatge habitual.\nNo desgravar les quotes dels col·legis professionals i/o sindicats.\nErrors en la informació relativa al estat civil, data de naixement, grau de minusvàlua.\nNo incloure els fills nascuts durant l’any al que correspon la declaració.\nNo incloure subvencions o ajudes públiques com per exemple, el Pla Pive, de renovació de vehicles.\nNo deduir la quota d’autònoms en els rendiments de treball.\nNo incloure les donacions.\nNo incloure els guanys patrimonials.\nNo revisar les deduccions autonòmiques.\nSegons el sindicat de tècnics del Ministeri d’Hisenda, un de cada tres esborranys conté errors o omissions que impedeixen al contribuent beneficiar-se de les reduccions i deduccions fiscals que li pertanyen.\nPer tant, és molt important comprovar l’esborrany abans de validar-lo i en cas de dubte, assessorar-se per un professional especialitzat per a no cometre una infracció i ser sancionat.\nRecordem que la campanya per presentar la declaració de Renda acaba el pròxim 30 de juny.\ngestiogirona\t2016-06-27T11:37:08+00:00\t12 abril 2016|Fiscal|0 Comentaris


COVID-19: L’Observatori del Joc detecta un augment de l’ús de videojocs entre menors durant el confinament\n24 abril 2020Conselleria de Transició Energètica i Sectors Productius\nCOVID-19: L’Observatori del Joc detecta un augment de l’ús de videojocs entre menors durant el confinament NNota Informativa\n\_ Es recomana una vigilància especial per evitar perills d’addicció i es farà un seguiment especial durant les properes setmanes\n\_ Es mantindran actius els serveis d’atenció en comportaments addictius\nLa Direcció General de Comerç va presidir aquesta setmana una reunió amb l’Observatori del Joc (OJO), on es va detectar un augment de l’ús de videojocs entre els menors i joves durant el període de confinament obligatori.\nTot i que encara no es disposa de xifres concretes, l’Observatori del Joc ha detectat un increment de les consultes rebudes durant l’Estat d’Alarma i de la situació de tancament en què es troba el col·lectiu més jove.\nDavant aquesta situació, des de l’OJO es recomana una vigilància especial en l’ús dels videojocs per part d’infants i joves, ja que s’han convertit en una preferència d’oci durant aquestes darreres setmanes. En aquest sentit, es recorda que l’ús excessiu d’aquests jocs en línia pot derivar en comportaments addictius que poden afectar greument tant els menors com el seu entorn familiar.\nA més, l’OJO alerta que moltes modalitats de videojocs no inclouen missatges que identifiquin o adverteixin de continguts perillosos, com ara opcions de pagament amagades dins jocs gratuïts, continguts no permesos per a certes edats o interaccions socials amb menors d’edat i adults anònims.\nPer aquest motiu, durant les properes setmanes l’OJO identificarà i avaluarà aquelles modalitats de videojocs i jocs en línia que no disposin de descripcions suficients per a un control parental efectiu, i també per conèixer quins continguts es posen a disposició de l’usuari. Alhora, es farà un seguiment dels efectes que el confinament ha tingut sobre addiccions associades a la xarxa.\nL’Observatori del Joc l’integren el Servei de Joc de la Direcció de Comerç, Pla d’Addiccions i Drogodependències de les Illes Balears (PADIB), Oficina d’Universitat Saludable i Sostenible (UIB) i la Direcció General d’Innovació amb la Fundació Bit.\nAmb l’objectiu de prevenir aquests comportaments addictius o poder actuar en cas de detecció d’us abusiu es recorda a les famílies que es mantenen actius i en ple funcionament els punts d’atenció telefònica habituals durant el període de confinament, a fi de poder atendre a aquelles persones afectades que ho necessitin.\nServeis d’atenció a comportaments addictius:\n– Unitats de conductes addictives (UCA), IBSALUT\nLes unitats de conductes addictives (UCA) són centres ambulatoris que atenen de manera integral les persones que presenten problemes d’addicció a substàncies diverses (alcohol, cànnabis, cocaïna, heroïna, etc.) i/o conductes addictives (ludopatia, noves tecnologies, compres compulsives, etc.), i també les seves famílies.\n– Projecte Home Balears\nProjecte Home Balears treballa per a la prevenció i el tractament de qualsevol addicció a substàncies, tecnologies, doctrines i conductes.\n– Associació Juguesca\n615 758 728 (telèfon i WhatsApp)\nCentre dedicat a l’estudi, prevenció i tractament del joc patològic, amb l’objectiu de donar resposta assistencial als afectats per aquesta problemàtica i/o als seus familiars.