El brot de listeriosi detectat a diversos països de la UE no ha afectat de moment a Andorra - FÒRUM.ad\nEl 20/07/18 19:26\nEl Ministeri de Salut ha estat informat, a través de la xarxa Internacional d’autoritats d’innocuïtat dels aliments (INFOSAN), de la FAO-OMS de l’existència d’un brot multinacional de listeriosi, relacionat amb productes vegetals congelats, que està afectant diversos països de la Unió Europea, així com a altres països extracomunitaris. Les autoritats sanitàries europees, no han notificat que hi hagi productes afectats que hagin estat destinats a centres de distribució o centres comercials d’Andorra. El Ministeri de Salut, com a mesura de precaució, alerta d’aquest brot atesa la gran varietat de productes i marques comercials afectades, així com també el fet que la ciutadania els hagi pogut adquirir en altres indrets, i la possibilitat que aquests productes afectats estiguin presents en algunes llars andorranes.\nEs tracta d’un brot de Listeria monocytogenes que, segons ha informat l’Agència Europea de la Seguretat Alimentària (EFSA), es va detectar després d’haver-se diagnosticat diversos casos de persones afectades en diferents països de la UE. En concret inicialment es van poder correlacionar diferents casos de persones afectades de listeriosi a Àustria, Dinamarca, Finlàndia i el Regne Unit.\nL’origen del brot, s’ha associat al consum de blat de moro congelat produït en una planta de vegetals congelats de l’empresa Greenyard, situada a Hongria. Però s’estima que es podrien haver contaminant altres aliments tractats en aquesta planta, entre el 13 d’agost del 2016 i el 20 de juny del 2018.\nEls productes d’aquesta fàbrica de congelats es comercialitzaven arreu de la Unió Europea i són també exportats fora del territori comunitari, destinant-se a altres centres productors d’aliments congelats, fet aquest que ha contribuït que hi hagi un risc de contaminació d’una gran diversitat d’aliments congelats de marques comercials diverses, així com marques blanques de grans superfícies comercials presents arreu del territori comunitari i extracomunitari.\nLa xarxa d’alertes RASFF de la Unió Europea, no ha notificat que la distribució dels productes afectats hagi arribat a Andorra. De tota manera, des de Salut, atenent les conseqüències que pot comportar una infecció per aquest bacteri, ja s’ha notificat a tots els centres mèdics nacionals de l’existència d’aquest brot a la Unió Europea, a fi que si es sospités d’algun possible cas d’afectació, es pugui procedir convenientment.\nEl Ministeri està en permanent contacte amb aquestes xarxes d’alerta sanitària internacional, seguint de prop l’evolució d’aquest brot de listeriosi, a fi d’emprendre aquelles mesures complementàries que donat el cas es puguin estimar necessàries.\nQue és la listeriosi?\nLa listeriosi és una malaltia rara que pot cursar de forma greu causada quan es pateix una infecció deguda a la Listeria monocytogenes, un bacteri molt resistent al medi exterior habitualment present al sòl, l’aigua, els vegetals i en un gran nombre de reservoris animals, des dels quals es pot transmetre a l’home. La seva temperatura òptima de creixement se situa entre els 30 i els 37 ºC, tot i que és sensible a la calor i es destrueix quan se sotmet a tractaments tèrmics elevats.\nEn canvi, aquest microorganisme, contràriament a la majoria dels bacteris, es pot continuar desenvolupant a baixes, i fins i tot molt baixes temperatures, fet que facilita la seva presència en els entorns domèstics a l’interior de frigorífics i congeladors.\nLa contaminació humana es produeix bàsicament per via alimentària i sovint s’associa al consum de productes d’origen animal que no s’han sotmès a tractaments tèrmics (productes lactis a base de llet crua i productes de la xarcuteria principalment), vegetals crus i productes de la pesca.\nTot i ser poc freqüents, existeixen altres vies de transmissió de la malaltia, com ara la contaminació del fetus durant l’embaràs o bé del nounat en el moment del part.\nDesprés d’un període d’incubació que pot oscil·lar entre uns quants dies i vàries setmanes o fins i tot mesos (de mitjana entre els 10 i els 28 dies en funció de les formes clíniques), la malaltia es manifesta amb diversos símptomes com poden ser febre moderada, acompanyada de mal de cap i en algunes ocasions de trastorns digestius (nàusees, diarrea i vòmits). En alguns casos es poden produir complicacions neurològiques (meningitis, encefalitis) que poden cursar de forma greu, arribant fins i tot a comprometre el pronòstic vital de la persona infectada.\nTambé existeix la figura del portador asimptomàtic (persones infectades que no presenten símptomes). En el cas particular de les dones embarassades es pot transmetre el bacteri al fetus podent-se desencadenar conseqüències greus, com ara l’avortament, un part prematur o altres.\nCom es pot prevenir la infecció?\nTot i que es tracta d’una malaltia greu, aquesta es pot prevenir fàcilment si es respecten i s’apliquen un seguit de regles bàsiques d’higiene personal, en particular el rentat de les mans en el moment en que es volen preparar els aliments, així com mantenir en bon estat de neteja els estris, utensilis i equipaments emprats durant la preparació i conservació dels aliments.\nTambé és important procedir a netejar acuradament els aliments, en particular aquells que es puguin consumir crus (fruita, verdura, productes de la pesca, etc.) i sotmetre els aliments d’origen animal o els vegetals que es consumeixen cuinats a tractaments tèrmics que assegurin la destrucció del bacteri (per exemple cuinar les verdures durant almenys 30 minuts a com a mínim 60ºC).\nEn termes generals, es recomana que les dones embarassades i les persones que puguin se vulnerables a contraure una infecció (persones immunodeprimides) evitin el consum de productes de xarcuteria, així com també el de productes de la pesca que es consumeixen crus i el consum d’aquells productes lactis que estiguin elaborats a base de llet crua (llet que no s’ha sotmès prèviament a un tractament tèrmic de pasteurització).\nNotícia Anterior: La Seu aprova habilitar una passarel·la d’accés al Segre\nSegüent Notícia: Finalitza la 6a edició de l’Art Camp amb l’obertura de l’exposició de les obres dels artistes


Juan Guaidó, president encarregat de Veneçuela, va visitar ahir Espanya, on va ser rebut per la ministra d’Exteriors, Arancha González Laya, i enmig d’una tempesta polític entre Govern i oposició per la trobada del ministre de Transports, José Luis Ábalos, amb la vicepresidenta del Govern de Maduro, Delcy Rodríguez, que té prohibit trepitjar territori europeu. “Lamentablement, l’oposició conservadora en aquest país utilitza Veneçuela contra el Govern”, va recalcar el president Pedro Sánchez, que també va defensar que Ábalos es va reunir amb la número dos de Maduro per “evitar una crisi diplomàtica”. Mentrestant, el titular de Transports responia a l’oposició, que demanava la seua dimissió, que “he vingut per quedar-me i no em fa fora ningú”. A més, també va assenyalar que el responsable d’Interior, Fernado Grande-Marlaska, el va informar de l’arribada de Rodríguez i li va demanar que “procurés” que no baixés de l’avió.\nPer la seua part, González Laya, que va rebre Guaidó a la Casa de les Amèriques i no al ministeri com és habitual, li va transmetre que compta “amb el ple suport d’Espanya com a president encarregat de Veneçuela” i que contribuirà “amb tots els mitjans perquè el país celebri eleccions amb garanties democràtiques”. Abans de la ministra, Guaidó es va veure amb el president del PP, Pablo Casado, i amb el secretari de relacions internacionals del PSOE, Héctor Gómez.\nLa ministra va rebre Guaidó a la Casa de l’Amèriques i no al ministeri, com és habitual\nPer la seua part, l’alcalde de Madrid, José Luis Martínez-Almeida i la presidenta de la comunitat, Isabel Díaz-Ayuso, li van fer entrega de les claus d’or de la ciutat i de la medalla internacional de la comunitat. Tot seguit Guaidó es va dirigir a la Puerta del Sol, on milers de veneçolans establerts a Madrid es van concentrar per mostrar-li el seu suport i als quals Guaidó va dir que farà “tot el que sigui necessari per afrontar la dictadura” i recuperar la llibertat.


Notícies :: L'acord destacat :: Una illa fluvial conservada al riu Ter\nDilluns 24\tFebrer 2014 - 12:38\n- Entitat promotora: Centre d'Estudis dels Rius Mediterranis - Museu del Ter (CERM)\n- Nom de l’acord: Acord de l'Illa del Sorral o de Gallifa\n- Superfície: 7,04 hectàrees\n- Municipi: Masies de Voltregà\n- Any de l’acord: 2010, elevat a públic el 2013\n- Tipus d'acord: de cessió d'un dret real d'aprofitament parcial\n- Durada de l'acord: 30 anys\nEl passat 17 de desembre de 2013, el Centre d’Estudis dels Rius Mediterranis – Museu del ter va signar amb Ramon Saborit un acord de custòdia de cessió d’un dret real d’aprofitament parcial amb finalitat de conservació de la finca del Sorral, situada a la riba dreta del riu Ter a les Masies de Voltregà (Osona). Aquest tipus d’acord, d’alta seguretat jurídica, és un dels primers signats a Catalunya. El dret real d’aprofitament parcial amb finalitat de conservació és per a 30 anys, renovable, i queda inscrit al registre de la propietat. Afecta a 7,04 ha de les 26,7 ha totals de la finca del Sorral. Aquest nou acord renova i aferma l’acord de custòdia de la finca, amb la família Saborit, signat el 2010.\nAmb la signatura d'aquest acord davant de notari s'eleva a públic el compromís ja existent i es millora la seguretat jurídica del compromís entre les parts. Al seu torn, amb la inscripció d'aquest al registre de la propietat es dóna caràcter oficial a l'acord i el deixa a disposició del coneixement general.\nL'Illa del Sorral és un exemple vigent de l'activitat geomorfològica dels rius mediterranis i amb hàbitats de gran potencial ecològic. Les illes fluvials, al ser espais poc accessibles, mantenen un bon estat de conservació. Això facilita que hi habitin moltes espècies animals, sobretot ocells, que hi poden trobar refugi per criar.\nConcretament a l'Illa del Sorral acull ambients variats i valuosos: boscos de ribera amb verns, salzes blancs i freixes de fulla gran, basses temporals i diversos braços de riu. També hi ha fauna en abundància: barb de muntanya, bagra, tòtil, bernat pescaire, martinet de nit, martinet blanc, blauet, corb marí gros, rat penat d’aigua, talpó roig i, fins i tot, alguna llúdriga.\nÉs un bon exemple de la biodiversitat i la dinàmica natural dels rius.\nGràcies a l'acord firmat el 2010 s'hi realitza una gestió sostenible del bosc de ribera, millorant l'estructura d'una salzeda ja existent, eliminant una plantació de pollancres, fent un control de les espècies invasives i recuperant les espècies de ribera autòctones.\nEl nou acord firmat, permetrà continuar els treballs de conservació i restauració d’aquest espai fluvial de gran valor natural, que posseeix diversos braços de riu, basses temporals, vegetació de ribera i fauna destacable.\nAquestes actuacions estan incloses en el projecte Riberes del Ter, que impulsa acords i actuacions de millora de les ribes del riu Ter als municipis de Sant Vicenç de Torelló, Torelló, les Masies de Voltregà, Manlleu i Vic a través d'un acord de custòdia marc amb el Centre d’Estudis dels Rius Mediterranis – Museu del Ter.\nGràcies a l'acord signat s'hi s'està recuperant el bosc de ribera, la flora autòctona de l'espai i millorant els hàbitats per la fauna. Addicionalment, en el marc del projecte Riberes del Ter, s'hi realitzen activitats, tallers i visites guiades. També s'han dissenyat diversos itineraris naturalístics que dónen a conèixer el valor d'aquest espai.\nEn paral·lel el CERM realitza accions de seguiment de l'estat ecològic, gràcies als quals es pot avaluar i quantificar la millora ecològica de l'espai.\nImatges > Centre d'Estudis dels Rius Mediterranis - Museu del Ter\nMés, sobre...: illa fluvial , riu ter , museu del ter , cerm , conservacio , custòdia fluvial , viulaterra , acord destacat


Eleccions 2011. La satisfacció del treball ben fet. – Compromís per Benicarló\nPublicat el 23 maig 2011 en Comarcal, General, Local\nBé, ara sí que sí. Ara ja el poble ha parlat i ha decidit renovar per una legislatura més la majoria absoluta del PP: a pesar d’haver obtingut menys vots que fa 4 anys (un 6% menys), i per capritxos de la controvertida Llei d’Hondt, han aconseguit 13 regidors, un més.\nD’altra banda, el PSOE ha perdut un regidor, passant de 7 a 6 (i sofrint també una davallada amb més de 300 vots menys).\nPer la nostra banda a nivell local hem augmentat els nostres vots en més d’un 5% respecte a l’anterior legislatura, i això dins del context d’unes eleccions on han hagut menys votants que fa 4 anys és una dada molt positiva. De fet, som l’únic partit amb representació a l’ajuntament que hem augmentat el número de votants, el que ens fa estar molt contents i satisfets per la feina ben feta.\nL’única pega és que aquest augment de vots no s’ha vist reflexat en l’obtenció d’un tercer regidor. Per tant ens hem quedat en els 2 regidors que ja teniem.\nDe manera que després d’una dura i complicada legislatura i d’unes eleccions un poc estranyes degut a l’efecte del 15M i dels indignats, ens podem donar per satisfets en els resultats obtinguts. Vore que tant el PP com el PSOE perden votants i en canvi nosaltres pugem, és per a estar més que contents.\nContents sobre tot amb la feina feta durant els dies de campanya ( i de pre-campanya), amb el treball de carrer, amb els mitings i actes públics com la presentació de la candidatura. I agraïts amb la gent que ha conformat la llista i els suplents, amb la gent que ens ha donat ànims durant estos dies i sobre tot agraits als 1169 benicarlandos i benicarlandes que ens han donat el seu vot.\nPer la nostra banda poc més queda per a dir, només que donar l’enhorabona al Partit Popular i a Marcelino Domingo, de nou alcalde de Benicarló. L’enhorabona també al PSOE i Xaro Miralles pels resultats obtinguts i la feina feta durant la campanya. I no oblidem el treball encomiable d’Esquerra, EU i FyV per intentar fer un Benicarló millor per a tots. Gràcies a tots ells.\nA partir de hui mateix dia 23 de Maig ens posem a treballar a tope, no només amb els nostres 2 regidors, Ricardo Mascarell i Joan Manuel Ferrer, que seran el cap visible de la nostra formació a l’ajuntament, sino amb tots els afiliats i simpatitzants del BLOC per Benicarló, per fer d’aquesta legislatura que ara comença el millor treball possible per al poble de Benicarló.\nD’altra banda, a nivell autonòmic la nostra COALICIO COMPROMÍS s’ha convertit en la tercera força política a les Corts Valencianes. Amb més d’un 7% (i vora 180.000 vots) han aconseguit 6 escons, 1 per Alacant, 4 per València i 1 per Castelló. Assenyalar que la nostra candidata comarcal, Marta Escudero s’ha quedat a només 270 vots d’entrar a les Corts. Una vertadera llàstima ja que havia fet un molt bon treball de campanya però al mateix temps un orgull per a la Coalició haver comptat amb ella a les llistes. Igualment agrair als vora 1000 votants que Compromís ha obtingut a Benicarló.\nLa Coalició Compromís ha obtingut al total del País Valencià 345 regidors, front als 277 de fa 4 anys. Aconsegueix també un escó a la Diputació de València i manté el que ja tenia a la de Castelló, al temps que trenca el bipartidisme a l’ajuntament de València en obtindre tres regidors, al de Castelló passa d’un a dos. A Vinaròs han passat d’un a 2 regidos i a Alcalà de Xivert i La Jana han aconseguit entrar a la corporació municipal. A Vila-real n’obté 3 i la clau de la gobernabilitat, com també amb els 4 regidors de Sagunt, els 5 de Sueca, Oliva o Alcoi, o els 2 de Xeraco o la Font de la Figuera, i governarà en pobles com Tavernes, Muro, Xeresa o Betxí.\nPer tant, de nou, gràcies a tots per fer del BLOC i de COMPROMÍS una força valenciana i progressista vissible tant a Benicarló com a tot el territori Valencià.\nPodeu consultar totes les dades de les eleccions a la web de la Generalitat Valenciana: ELECCIONS2011\nArxivat en: Comarcal, General, Local\n← Final de campanya… punt i seguit.\nL’executiva nacional del BLOC crea una comissió de pactes municipals per supervisar tots els acords i dóna màxima prioritat a fer governs progressistes i valencianistes →


Paraules des de Solsona: 8 de març, «tasques» i pensions\nEl passat divendres, 8 de març, la manifestació de les dones i força homes va ser aclaparadora. Hi havia els típics cartells de sempre. Un, molt colpidor, el portava un senyor a la part del darrere de la seva camiseta: «vinc a protestar jo perquè la meva filla ja no pot venir».\nEn un altre sentit, una noia joveneta, a la meva vora, sostenia un cartronot amb una agulla de fer mitja i deia: som més fortes que un nokia!». Sí, les dones han estat resistents a moltes injustícies, desigualtats, humiliacions, menyspreus... i a la feina, han estat professionals, tot i tenir cura de la família. I han tingut cura de la família tot i ser bones professionals.\nI a més a més de la família, també han tingut cura de llar. Que vol dir començar a endreçar i netejar pel cap d’amunt i, temps just d’arribar al cap d’avall que tot ja torna a estar pollós i a tornar-hi. Moltes generacions de dones ben justet han pogut dormir set horetes. Sense comptar les interrupcions: la canalla sol fer pipí a mitja nit, sovint estan malalts, solen tenir pors, a vegades hi ha avis... A tot això, s’hi ha d’afegir que si en una llar hi ha, pel cap baix, unes quatre boques afamades que mengen, com a mínim, tres cops al dia, vol dir que, en un any, seran més de mil àpats preparats. Vaja, el que vindria a ser, en hores, un curs d’anglès bàsic accelerat amb màster. Perquè a fer el menjar s’hi ha de sumar anar a comprar-lo, arrossegar-lo fins a casa, endreçar-lo... Total, dues mil hores més.\nLa setmana passada també va arribar carregada d’articles sobre les dones. Em va cridar l’atenció aquest titular: «el 88,2% de les persones que deixen la feina remunerada per dedicar-se a tasques de la llar són dones, les pensions de les quals són després un 35% inferiors a les dels homes»\nEn diu «tasques», el periodista home. Però cal ser curós. Quin dels 11’8 homes canviaria les seves vuit hores de feina per llevar-se abans que ningú, preparar esmorzars i donar-los a la canalla, portar-los a l’escola, anar a comprar i arribar a casa amb una bossa a cada mà amb un pes no permès per llei, endreçar tota la llar, escombrar, drap de la pols, baieta, un extra de vidres que un altre dia pot ser l’alicatat del lavabo, recollir canalla, berenars, extraescolars, deures, dutxes, sopars... Comptant que no hi hagi gos!\nAfortunadament, ja hi ha molts homes que comparteixen aquestes feines amb les seves parelles. I ja s’hauria d’haver eradicat el típic «ajuden». Però les injustícies encara són flagrants. I, a sobre, la societat les penalitza amb unes pensions molt inferiors.\nI és que ja es fa imprescindible començar a remunerar aquestes feines per, a la llarga, obtenir-ne com a mínim, una pensió digna. Tant si les fa un home com una dona.\nPublicat per Mad Griff a 2:46


13 ratolins i rates amb més qualitat - Escala 2019\nActualitzat: 29/08/2014 18:46:25\nEls ratolins i les rates han donat a la gent molts problemes. Aquests petits rosegadors no només destrueixen una part significativa de la collita dels camperols, espatllen coses i edificis, sinó que també difonen malalties mortals als humans. I si les persones anteriors havien de lluitar amb l'ajuda de trampes o verí, a continuació, avui es resolen els esglaons moderns. I que no actuïn a l'instant, però les plagues en plena força deixaran un habitatge incòmode. La majoria dels dispositius actuen sobre la psique dels rosegadors amb l'ajuda d'ones ultrasòniques o electromagnètiques. Per posar el dispositiu en posició requereix una font actual. Sovint, la connexió es fa a la xarxa elèctrica nacional, però hi ha models que poden funcionar a partir de fonts d’electricitat autònomes, com ara una bateria de cotxe. En escollir un repelidor, els experts recomanen prestar atenció a diversos paràmetres.\nCriteris per a la selecció d'escarregadors de rates i ratolins\nRadi d’acció Una de les característiques més importants d’un defensor electrònic és la gamma. Els models ultrasònics es consideren els més potents, produeixen ones acústiques que espanten la plaga en una àrea de fins a 1.000 metres quadrats. m. Però les parets es converteixen en un obstacle insuperable per seguir estenent. Una gamma modesta d’acció es fa als emissors electromagnètics (fins a 200 m2), però, a causa d’un extens cablejat elèctric, formen un camp magnètic uniforme en el qual tant els rosegadors com els insectes se senten incòmodes.\nLa freqüència del senyal. El deteriorament de la salut dels rosegadors està directament relacionat amb la força de la pressió sonora. El rang òptim és de 110-130 dB. Com més feble sigui l'impacte, més llargues restaran les plagues a l'interior.\nFont d’energia Triar un repelidor per a un magatzem remot o soterrani, és millor donar preferència als dispositius amb possibilitat d’alimentació autònoma. Deixeu que la intensitat del senyal i el radi disminueixin lleugerament, però no heu d’instal·lar un generador de gasos ni posar un cable elèctric llarg pel carrer.\nSeguretat i comoditat. Treballar en una zona residencial des del repel·lidor requereix tranquil·litat i inofensiu per als humans. Alguns models amb inclusió a llarg termini empitjoren la salut dels residents. També hauràs de cuidar les mascotes, ja que la majoria dels aparells fan que els hàmsters i els conills d'Índies estiguin inquiets.\nLa nostra revisió inclou els millors repelents per a insectes i rogue. En seleccionar els sol·licitants, es van tenir en compte els criteris següents:\ntipus de radiació;\nressenyes de consumidors.\nComparació dels escàners ultrasònics i electromagnètics\nTipus de repel·lent\n+ seguretat per als humans\n+ treball continuat a llarg termini\n+ preu assequible\n+ llarg abast\n- el senyal no passa per obstacles\n- Mobles entapissats, cartró, teixits que redueixen l’eficàcia de l’exposició\n+ les ones magnètiques passen per les parets i el terra\n+ forma una àmplia àrea de cobertura\n+ llança plagues de nínxols i buits\n- forta dependència de l’eficiència en el cablejat de ramificació\n- impossibilitat del treball autònom\nQualificació de repel·lent de rosegadors superior\nEl millor repelent ultrasònic de rosegadors (només rosegadors) 1 Grad A-1000 PRO + 5 290 ₽\n4 "ElectroCot" 1 300 ₽\n5 Typhoon OG.01 1 880 ₽\nEls millors rosegadors, insectes i animals repelentors d'ultrasons 1 Weitech WK-0600 5 990 ₽\nEls millors escarabats electromagnètics de ratolins i rates 1 EMR-21 1 100 ₽\n4 Digital 570 ₽\nEl millor repelent ultrasònic de rosegadors (només rosegadors)\nLa manera més senzilla és recollir un repelent ultrasònic per a rosegadors com ratolins, rates i lunars. S'hi sintonitza una certa freqüència de radiació, mentre que altres membres del món animal no responen al senyal. Aquí hi ha alguns dispositius eficaços per protegir els rosegadors.\nEs poden trobar molts comentaris complementaris als fòrums temàtics sobre les propietats del repel·lent Grad A-1000 PRO +. Molts usuaris l’anomenen un autèntic defensor de la persona de rosegadors i altres petites criatures vives. El dispositiu té totes les característiques de la qualificació del guanyador. Prengui com a mínim el rang de temperatures (-35 ... + 75 ° C), en què té por en ratolins i rates. Per tant, és possible instal·lar un repelidor no només a la casa, sinó també a cellers, coberts i garatges.\nPerò el principal avantatge del dispositiu és un gran radi d’acció (fins a 1000 m2). El fabricant ha proporcionat la capacitat d’ajustar el producte en funció de l’impacte desitjat. Per treballar, el repeller requereix una xarxa elèctrica de la llar, encara que amb l'ajut de terminals es pot connectar a la bateria del cotxe.\nquatre modes de treball;\ntreballa amb calor i gelada;\nfunciona des d'una xarxa o des de l’acumulador.\nA la segona posició del nostre rànquing es troba el dispositiu domèstic Chiston-2 PRO. Els experts van apreciar molt la funció especial de la radiació parcial (les ones s'envien per lots), la qual cosa fa que el treball sigui especialment eficaç. Només a la gamma del model és inferior al líder (500 metres quadrats. M). Val la pena assenyalar l'innocència de la radiació per al cos humà, ja que el rang de freqüències és (20 ... 70 kHz). Fins i tot un repel·lent d’animals de companyia no molestarà, llevat dels rosegadors.\nEl senyal es propaga amb un angle de 360 graus, de manera que no és possible col·locar-se en convidats no desitjats. Els usuaris observen la fiabilitat del dispositiu, la capacitat d’ús en un ampli rang de temperatures (-20 ... + 50 ° C). El repel·lidor de rogue només s'alimenta de la xarxa domèstica de 220 V.\nelevat poder de supressió de l’activitat dels rosegadors;\nangle de radiació de 360 graus;\nrang de freqüència segur.\nUna bona opció per tractar els rosegadors a la casa serà el repelent de Tornado 400. L’emissor d'ultrasons té prou energia per afectar els ratolins i les rates en un radi de 400 metres quadrats. En aquest component, el model és inferior als líders de la qualificació, però el fabricant ha proporcionat la funció de canvi automàtic de la freqüència de radiació. Això es fa perquè els rosegadors no desenvolupin addicció. El repel·lent de rosegadors és absolutament inofensiu per als humans i, en el procés de treball, no emet soroll.\nEls usuaris observen l’eficàcia del muntatge repel·lent, de gran abast i de gran qualitat. El dispositiu pesa només 0,5 kg, té dimensions globals compactes. Malauradament, el fabricant no ha proporcionat la possibilitat d’utilitzar una font d’alimentació autònoma (bateria).\ncommutació automàtica de freqüència.\nnomés es menja a partir d'una xarxa de 220 V;\nrang d'ajustos estret (2 ... 10 kHz).\nAl repelidor "ElectroCot" es van utilitzar dues fonts d’influència en els rosegadors alhora. El generador emet senyals de so i ultrasons en constant canvi. A més de l'atac acústic, el dispositiu també envia llum. Aquest tractament complex permet netejar la superfície de 200 metres quadrats. m. El fabricant ha proporcionat dos modes de funcionament. A la nit, podeu iniciar el treball del repel·lidor al màxim, i durant el dia n'hi ha prou amb activar només l'ecografia per no afectar a les persones que operen a la zona.\nEls avantatges dels experts i usuaris del dispositiu inclouen l’autonomia de treball (a partir d’una bateria de 12 V), que permet espantar els rosegadors de la xarxa elèctrica. Però sovint la gent està molesta amb un dispositiu de treball.\npetit radi d’acció.\nEn tot tipus de locals podeu instal·lar el repel·lent Typhoon OG.01. El seu radi d’acció està limitat a 220 metres quadrats. m, per tant, el fabricant recomana fer servir diversos dispositius simultàniament a les cases o als magatzems. A causa del senyal radiat en el rang de longituds d’ona de 19 ... 70 kHz, el model espatlla eficaçment tota la composició d’espècies dels rosegadors. Els usuaris marquen la sortida dels ratolins i les rates de 2 a 4 dies després de la inclusió del repel·lent. El fabricant ha proporcionat la possibilitat de muntar el dispositiu a la paret o al sostre. A diferència dels líders de la qualificació, el rang de temperatura (-15 ... + 45 ° С) sembla una mica més modest.\nEls experts assenyalen un pes petit (0,4 kg) i una compacitat d’un escarlat de rosegadors. Està alimentat per una xarxa domèstica que consumeix només 9 watts d’electricitat. Els desavantatges inclouen un cable curt.\nel senyal no penetra a les habitacions adjacents.\nEls millors rosegadors, insectes i animals repelentors d'ultrasons\nSovint, no només els rosegadors, sinó també els insectes o els gossos de carrer sol·liciten un lloc sota el sol al costat d'una persona. En aquest cas, és millor triar models universals. Funcionen en una gamma més àmplia de freqüències, provocant pànic al món animal circumdant. Els experts van assenyalar alguns productes.\nEl repelent Weitech WK-0600 té la funcionalitat més àmplia. Els experts observen una carcassa metàl·lica robusta, que no pot ser danyada per petits animals. Gràcies a 9 modes, és possible ajustar clarament el dispositiu per a un tipus específic de plagues. Poden ser ratolins i rates, lunars o paneroles. L’eficiència d’impacte s’aconsegueix mitjançant l’ús de dos emissors. L’algorisme únic de senyals alterns evita l’addicció a les plagues i el nivell de pressió sonora (116 dB) és suficient per exposar-lo en un radi de 325 metres quadrats m\nEls usuaris estan satisfets amb l’alta eficiència del repel·lent, la presència d’un gran nombre de configuracions, el control de volum. Les plagues surten de les instal·lacions després de 3 dies d'exposició, i s'observa una extinció completa en dues setmanes.\nA un preu assequible s'ofereix als propietaris i agricultors repel·lidors domèstics per ultrasons EcoSniper LS-927M. Per universalitat, pràcticament no és inferior al líder de la qualificació. L’eficàcia de l’espatllat s’explica per l’alta pressió sonora (135 dB) que no suporta les plagues. En aquest cas, el dispositiu consumeix només 1,5 W d’electricitat. Un cicle pot ser de 3 a 5 setmanes i el radi màxim d’impacte és de 540 metres quadrats. m. Els experts van elogiar la qualitat de la construcció, així com el canvi periòdic de l'amplitud del senyal. Els animals no es poden acostumar a l'exposició constant i sortir de l'habitació.\nPer treballar amb un repel·lent de rosegadors es requereix una xarxa elèctrica de 220 V, de manera que en els magatzems o cellers remots serà difícil utilitzar-lo.\nalta pressió sonora;\nl’eficiència disminueix amb un gran nombre d’obstacles.\nL'aspecte elegant i la mida compacta fan del repelent ultrasònic "Mangust" SD-042 el millor model per a locals residencials. El dispositiu està connectat directament a la presa de corrent (220 V), protegint fins a 100 metres quadrats. m. El canvi constant en la freqüència d'ones electromagnètiques ultra-baixes, així com dos tipus d'acció ultrasònica, no permeten que els animals s'acostin a les noves condicions de vida. En un termini de 2 a 4 setmanes, les plagues deixen una casa. Quan canvieu el tipus de radiació canvia el color de l’indicador.\nEls experts van donar al dispositiu una tercera línia de classificació per a una combinació d’elegància, accessibilitat i eficiència. Però, en termes d’interval, perd els líders. Els usuaris han notat la formació de sorolls quan escolten la ràdio a la banda AM.\nlleugeresa (0,2 kg) i compacitat;\ndiferents tipus de radiació.\nEl repel·lent xinès REXANT 71-0009 permet lluitar amb la més àmplia gamma de plagues. És adequat per a la protecció de l'habitatge dels rosegadors, així com de les formigues i les arnes. Un dispositiu ultrasònic petit i barat és capaç de protegir un objecte de fins a 60 metres quadrats. m. Per a un radi reduït del dispositiu no es pot pujar més alt en la nostra qualificació. La freqüència de la radiació es pot ajustar de manera que les plagues no tinguin temps per adaptar-se a les noves condicions. El dispositiu és absolutament inofensiu per a la salut humana, ni tan sols molesta a les mascotes (conillets d'índies, hàmsters).\nEls usuaris estan satisfets amb el baix preu del repel·lidor i la seva efectivitat. Els desavantatges són els fracassos espontanis. Per tant, el treball del repel·lent dels rosegadors ha de ser monitoritzat periòdicament.\ninofensiu per als humans i les mascotes;\najust de la freqüència de radiació.\nhi ha un mal funcionament.\nEls millors escarabats electromagnètics de ratolins i rates\nEn els edificis on hi ha una extensa xarxa elèctrica, seria millor recórrer a repel·lents electromagnètics. Després d’haver inserit el dispositiu a l’endoll, es formen impulsos al llarg de la línia principal. Els insectes i els rosegadors deixen nínxols a les parets o sota el terra, no només al costat del dispositiu de treball, sinó també a les habitacions adjacents. Els experts van agradar l’eficàcia dels models següents.\nEl principal avantatge del repelent electromagnètic xinès EMR-21 és la qualitat i l'eficiència. Supera els competidors en un radi d’acció (230 m2), que, combinat amb fiabilitat, fa que el dispositiu sigui el guanyador de la qualificació. El dispositiu protegeix les zones residencials de diferents plagues, començant per rosegadors i acabant amb les paneroles. Quan estigui engegat a la xarxa domèstica, es formen impulsos que es propaguen al llarg del cablejat. Irrita les plagues, obligant-los a abandonar la zona d'acció. Al mateix temps, el repelidor es veu compacte i elegant.\nEl repeller té un indicador de llum que us permet determinar l'estat del dispositiu. Per als éssers humans, la radiació electromagnètica no provoca molèsties, però per a alguns animals domèstics (hàmsters, conills d'índies) el senyal serà molest.\nLa combinació òptima de propietats de rendiment i preu està disponible al repelent Riddex Plus. Aquest equilibri va permetre que el dispositiu es popularitzés al mercat intern. El model es distingeix per la seva fiabilitat, el farciment està ocult en una caixa de plàstic resistent als cops. El producte no té por de la humitat alta (fins al 90%), ni les caigudes de temperatura (-30 ... + 45 ° С) o caigudes. El repel·lent perd el guanyador de la qualificació només en el radi d’acció (80 ... 200 m2).\nDurant el funcionament, la radiació electromagnètica no interfereix amb els senyals de televisió o de ràdio, podeu utilitzar fàcilment Internet mòbil o rebre el senyal mitjançant Wi-Fi. Els rosegadors surten de l'habitació després de 2-4 setmanes i els insectes després de 4-6 setmanes d'exposició.\nseguretat per als humans;\nprotegeix dèbilment contra insectes.\nDurant més d'una dècada, el repelidor domèstic Hawk-200 ha estat al servei de la gent. Però l’eficàcia del dispositiu pot ser l’enveja de molts competidors més moderns. El model de xips és la capacitat d’emetre més de 200 combinacions d’ones electromagnètiques. Les plagues no poden suportar aquests efectes al cos i deixar l’habitació incòmoda durant 1-2 setmanes. La cobertura efectiva es troba dins dels límits estàndard (fins a 200 m2). El desenvolupament domèstic no té por ni les altes temperatures (+ 80 ° C) ni les baixes (-40 ° C), cosa que amplia l’abast.\nEls usuaris observen que, en les condicions d’una habitació on no hi hagi roba tova, roba o mobiliari amb tapisseria, les plagues abandonen ràpidament la zona incòmoda. La presència de qualsevol matèria redueix l'eficàcia.\nllarga vida útil (més de 10 anys);\npes petit (0,15 kg).\nEl repelidor electromagnètic més pressupostari del nostre rànquing va ser el dispositiu digital xinès. Al mateix temps, el model es distingeix per la universalitat de la seva aplicació, protegint l'habitatge humà de rosegadors i insectes. Els experts destaquen la simpatia ambiental del producte, la radiació és absolutament inofensiva per al cos humà. Només els animals de companyia no estaran molt contents de la proximitat amb el dispositiu inclòs. Repeller està equipat amb un convertidor especial, que elimina el canvi de freqüència a la xarxa elèctrica de 50 a 60 Hz. Això és especialment important per als residents provincials de Rússia.\nEl repeller dels rosegadors no va permetre que el baix consum del radiador arribés als tres primers. El rang màxim és de només 80 metres quadrats. Això és suficient per a un apartament, però per a una casa o un magatzem, també hauràs de comprar un assistent.\nprotegeix contra una àmplia gamma de plagues;\nresistència a les talls d’energia.


Portugal traurà Andorra de la llista de paradisos fiscals\nPortugal retirarà Andorra de la llista de països no cooperants\nEl primer ministre lusità fa el requeriment a l’Agència Tributària perquè deixi de considerar el Principat un paradís fiscal\nPortugal ha engegat la maquinària per treure Andorra de la llista de paradisos fiscals. Així ho va anunciar ahir el primer ministre portuguès, António Costa, durant la visita oficial del cap de Govern, Toni Martí. Costa va explicar que ja ha fet el requeriment a l’Autoritat Tributària del país per demanar que retiri el Principat de la llista d’estats amb un règim fiscal desfavorable. El líder de l’executiu va recordar que Portugal és un dels països que té la llista negra més llarga i en aquest sentit va celebrar que el govern portuguès hagi fet “el pas previ per sortir-ne”.\n#9 antonio machado\nGustava de ver os comentarios,se os portugueses tivessen dito o contrario.\nGatfer va dir..Potser teniem l etiqueta de paradis fiscal, xro hi ha molts països que el nivell de corrupció és enorme... Entre ells Espanya, Portugal... Per què hem de dependre tant de les avaluacions dels altres?? Per què no podem ser un país autosuficient?? Per què els governants què estàn ara mateix al poder estàn creant d Andorra un pseudo-país cada cop més a la mercé d'Europa??\nPerquè som petits ! Així de clar ! No tenim una economia estable perquè depenem a 100% dels nostres veïns. El nostre PIB no pot ésser gestionat únicament per nosaltres. I com que no tenim Banc Central, utilitzem l'Euro amb un acord amb Europa. Dependrem sempre del bon plaer d'Europa.\nPotser teniem l etiqueta de paradis fiscal, xro hi ha molts països que el nivell de corrupció és enorme... Entre ells Espanya, Portugal... Per què hem de dependre tant de les avaluacions dels altres?? Per què no podem ser un país autosuficient?? Per què els governants què estàn ara mateix al poder estàn creant d Andorra un pseudo-país cada cop més a la mercé d'Europa??\nNo és pot demanar més va dir..No tinc res en contra de portugal però com diu el comentari anterior és un pais ple de corrupció i arruïnat, en lloc de anar a busca suport amb països que poden fer bona ombra aneu a busca on no podeu treure res de bo ,sols tenim que veure com exemple que tan portugal com anglaterra van colonitzat molt per àsia , posaré com exemple que kong kong part colonitzada per els anglesos era i és la perla de Asia, macau colonitzada per els portuguesos és el prostíbul de asia ple de casinos operats per unes de les màfies més perilloses que existeixen i ple de merda per els carrer, perquè no aneu a busca on podeu treure algo de bo amb vanguardia i coneixements i us declineu per cuxitrills,és poder per no donar més de si? Aneu a busca a economies fortes que saben com moures i no amb països llatins que tots pecan del mateix patro\nUfff...! es nota que tens molts amics portuguesos....!\nanys de adoctrinament a televisio prensa asociacions de llepasubvens...ten com consecuencia comentaris molt molt molt desagradables....\nGrimaldi va dir..Portugal és un dels països amb més corrupció de la UE, els qui són ells per etiquetar?\nI qui ets tu per afirmar el que dius, ets Portugues??? Potser t' hauries de rentar la boca amb sabó.\n#3 No és pot demanar més\nNo tinc res en contra de portugal però com diu el comentari anterior és un pais ple de corrupció i arruïnat, en lloc de anar a busca suport amb països que poden fer bona ombra aneu a busca on no podeu treure res de bo ,sols tenim que veure com exemple que tan portugal com anglaterra van colonitzat molt per àsia , posaré com exemple que kong kong part colonitzada per els anglesos era i és la perla de Asia, macau colonitzada per els portuguesos és el prostíbul de asia ple de casinos operats per unes de les màfies més perilloses que existeixen i ple de merda per els carrer, perquè no aneu a busca on podeu treure algo de bo amb vanguardia i coneixements i us declineu per cuxitrills,és poder per no donar més de si? Aneu a busca a economies fortes que saben com moures i no amb països llatins que tots pecan del mateix patro\nPer fi podré dormir tranquil!!!\nPortugal és un dels països amb més corrupció de la UE, els qui són ells per etiquetar?


Informació de l'àmbit odontològic\nResum d'Història de l'odontologia catalana\nJosep Maria Ustrell i Torrent*\n* Professor titular de la Universitat de Barcelona i Acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya\nA la història de l'odontologia catalana podem destacar tres moments importants que li donen unes característiques pròpies. El primer d'ells coincideix amb l'origen català, el segon l'emmarcaríem en els segles xiv i xv, i finalment, el tercer a l'època moderna.\nMentre Europa entra en la decadència que representa l'Edat Mitjana, el poble àrab es difon amb gran força. Quan la península fou envaïda, la medicina espanyola va entrar en una època de gran esplendor. Els àrabs i els jueus fundaren acadèmies de medicina en diverses ciutats i van aconseguir que la medicina espanyola es fes famosa per tot l'Occident. En canvi, la cirurgia, amb la pràctica odontològica, quedà relegada a segon terme. Aquest pràctica no s'ensenyava pas a les acadèmies i només es podia aprendre dels qui exercien de dentistes. A Catalunya, la medicina es veié afavorida per les traduccions dels textos àrabs, les primeres de les quals daten del segle x i foren fetes en el Monestir de Ripoll. Aquests eren els únics focus de cultura i, a la vegada, servien d'hospitals, i els monjos eren els qui tenien cura de la infermeria. Del segle ix al xiii va durar el poder dels àrabs i l'esplendor de la seva medicina i cirurgia, i en ella l'odontologia.\nParal·lelament ens trobem amb la medicina popular, que es basava en la superstició, la màgia i la bruixeria, i el metge tornà a ser el “bruixot” coneixedor de les oracions que allunyaven els dimonis, culpables de les malalties. També tenien la creença que aquests penetraven en el cos, prenent forma de cuc, causants de les malalties generals i les dentals. La medicina popular guaria les odontàlgies amb mitjans químics, mecànics i de bruixeria, tenint en compte que els signes celestials els hi fossin favorables.\nAltrament, aquest procediments empírics sembla que podien tenir el seu fonament, i algun d'ells, amb el temps, s'ha pogut demostrar, fins i tot, científicament. A la revista de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, número 1 de l'any 1987, l'acadèmic doctor Buscarons Úbeda, escrivia sobre Algunes pràctiques empíriques en la higiene i en la medicina, i deia: “de nou, un millor coneixement científic d'un procés dóna el reconeixement a un altre adquirit empíricament”, referint-se a un procés de combustió de la fusta que produeix productes amb propietat analgèsica dental”, i finalitza dient “no es pot oblidar que la investigació farmacèutica actual continua essent preferentment empírica, tot i que aplica una tecnologia avançada”.\nEls monjos varen intentar destruir el paganisme, l'adoració al maligne i la superstició a les forces naturals, inculcant la devoció als sants i màrtirs, les relíquies dels quals se'ls atribuïen propietats curatives, com a Santa Apol·lònia, en el cas de la patologia bucal. Els que més es dedicaren a la medicina foren els Benedictins, usaven pomades, bàlsams i begudes guaridores, junt amb plantes medicinals, que ells mateixos cultivaven. En els monestirs també hi havia banys, i els ajudants, que no eren monjos, feien algun tractament de medicina i d'odontologia.\nD'altra banda, i degut a l'expansió demogràfica, es construeixen noves poblacions i creixen les existents, apareixent noves professions, i d'entre elles la del “dentista”, la qual era exercida per ambulants. Aquests nous professionals, en un principi, eren ajudants de banys en els monestirs o mestres de banys en els establiments públics de les ciutats. La seva funció consistia en conservar l'ordre, tallar el cabell, la barba i les ungles; també practicaven la cirurgia menor i extreien sang; aplicaven sangoneres, curaven ferides, aturaven hemorràgies, reduïen fractures i feien extraccions dentaries.\nDe la professió de mestre de banys sorgí la de barber, que tenia les mateixes atribucions, però amb el privilegi de poder exercir fora de l'establiment, tot i que aquestes pràctiques no sortiran de la tutela de l'església fins el segle xi, amb l'Escola de Salern.\nEl primer en adquirir cert prestigi va ser l'italià Roger de Salern, en el segle xii, que en la seva obra Practica Chirurgia, es nota una clara influència àrab i jueva. Posteriorment destacaran els també italians Roland de Parma, en el segle xiii, i Teodoric de Cèrvia, en el segle xiv. En les seves respectives obres de cirurgia, es defineixen partidaris de fer extraccions dentaries només com a últim recurs, aconsellen la fumigació i la cauterització, i tracten especialment sobre fractures i luxacions de la mandíbula.\nEl metge anglès nacionalitzat a França, Bernard Gordon, en el segle xiii, va escriure el tractat Lilium Medicinae que va tenir una gran difusió. Sobre odontologia descriu unes causes externes i unes internes. De les primeres cita la mala higiene, i de les segones els humors que baixen des del cervell; adverteix de l'ús indiscriminat dels opiacis i aconsella afluixar la dent abans de fer-ne l'extracció. Un segle després, Henri de Mondeville, de la Provença, escriu la seva Chirurgia on, en el llibre I, fa una descripció de la llengua i les dents. Però el cirurgià de més prestigi d'aquest mateix segle xiv és Guy de Chauliac, de Montpeller, que va editar la seva obra Chirurgia Vel Inventarium in parte chirurgicale medicinae per primera vegada a Avinyó el 1363, i fins tres segles després va ser llibre de text per a molts cirurgians, fent-se edicions fins el segle xvii. L'inventari o col·lectori està dividit en set llibres. En el quart escriu sobre les aftes, en el cinquè explica els símptomes de les fractures de mandíbula i el sisè el dedica a les malalties que no són úlceres, com les que afecten la llengua i les dents.\nA Catalunya hem de destacar a Arnau de Vilanova, galenista que deu la seva fama a les obres científiques i mèdiques, reeditades fins a finals del segle xvi, que es basaven, com tota la medicina medieval, en la teoria dels símbols, els humors, les propietats i els elements universals on, a més, es reflecteixen inquietuds teològiques. En el Breviarium practicae explica que el dolor de les dents prové alguna vegada del vici del cervell a causa dels humors freds que, destil·lats del cap, baixen pels nervis i produeixen un dolor sord amb pesantor de cap, inflor i pal·lidesa de la cara, o dels humors calents que produeixen dolor agut i punxant, amb rubor de la cara. En De ornatum mulierum i De decoratione, s'extreuen prescripcions per blanquejar les dents, enfortir les genives i acolorir-les. En el Regimen Sanitatis ad Regem Aragonum aconsella, per a conservar les dents, netejar-les dues vegades al mes amb vi en el qual hagi bullit arrel de farigola. En resum, l'obra d'Arnau de Vilanova tracta dels problemes higiènics i dentals, basant-se en els conceptes hipocràtics, i representa, en definitiva, la via mèdica de l'odontologia.\nPerò hi havia una altra via, no mèdica, que en el segle xiv havia de tenir, en general, un reconeixement social molt pobre. S'actuava de forma ambulant i no eren necessaris cap tipus d'estudis. Per altra banda, en aquesta època conflueixen la cirurgia, la barberia i la dentisteria, tot i que aquesta última acabarà tenint un reconeixement especial. Els professionals dentistes, a casa nostra, van rebre el nom de “Caxalers”. Com explica Josep Rahola, aquesta titulació està inscrita en el llibre de fogatges de la Barcelona medieval. En el corresponent a l'any 1357 hi figura la inscripció d'un d'ells; hi diu: “item un caxaler”.\nQuins estudis tenien?. En realitat no hi havia uns estudis reglamentats, ni tant sols unes lliçons teòriques; els coneixements per a l'exercici de la professió els adquirien mitjançant l'ensenyament donat pels qui la practicaven. Però no era suficient aquest aprenentatge, ja que per exercir necessitaven un permís especial del rei, Pere III el Cerimoniós, que era el títol de “Mestre caxaler”, pel qual havien de passar un examen de capacitació professional. Aquest títol els hi permetia actuar a les ciutats del domini reial.\nLes seves actuacions professionals consistien en netejar les dents, guarir el dolor i fer extraccions, per bé que podien ser compartides amb les sagnies i la barberia, encara que pel nom que se'ls hi donà, sembla que eren les dents les que tenien la preferència.\nSimó Virgili és el primer d'aquests mestres caxalers del que tenim informació. Vivia a Barcelona en una casa del Portal de la Torra de Sant Vicenç, les despeses de la qual eren pagades pels Jurats de Barcelona, a proposta del rei. Professionalment no se li coneix cap més activitat fora de la seva exclusiva i va ser, per la seva situació social i per la confiança que li demostrà la Casa Reial, l'aristocràcia de l'especialitat. Mort l'any 1375, Bartomeu Pérez ocupa el càrrec vacant, i la consideració que va tenir el seu predecessor, fou per ell.\nAquesta titulació va durar només un segle ja que, en morir Martí l'Humà, sota els usos, costums i prerrogatives de la dinastia dels Trastàmares, els caxalers es van veure privats dels prestigi que tenien i així va finalitzar un període singular en la història de l'odontologia.\nLa tercera època que podem destacar, s'inicia en el segle xviii. Els sagnadors, es a dir, aquells cirurgians menors o d'un examen, representen el primer esglaó d'uns professionals que des de l'empirisme, intenten tenir uns estudis i uns reglaments per aconseguir diferenciar-se del comerç ambulant. Aquest segle constitueix una època que podem qualificar de renaixença de l'odontologia, ressorgiment que serà conseqüència, en part, de l'avenç que experimenta la cirurgia en el nostre país, amb la incorporació de cirurgians estrangers que troben aquí unes condicions òptimes per al seu treball. La recuperació de l'odontologia és paral·lela a la que assoleix la cirurgia, i la influència europea és l'inductor més rellevant després de dècades d'aïllament científic. Aquesta influència s'obre pas gràcies a la presència de nombrosos professionals, especialment francesos però també italians, que o bé estan al servei dels monarques o bé arriben a Barcelona per estudiar en el Reial Col·legi de Cirurgia.\nDues raons podrien explicar aquest fenomen: d'una banda, durant la Guerra de Successió els exèrcits de Felip V eren en bona part francesos, i entre els seus integrants s'hi ha de comptar els cirurgians, i d'altra, l'existència d'un mercat de treball diferent, especialment al servei de la nova organització militar.\nEntre els noms que veurem, uns són cèlebres cirurgians, que en aquell moment s'ocupen de l'odontologia, d'altres són cirurgians menors dedicats també a l'atenció dels pacients amb afeccions bucals, i finalment hi ha els pròpiament dentistes pel fet que només reben els malalts de la boca i les dents, a qui apliquen tractaments extraccionistes, malgrat que també ofereixen preparacions de la farmacopea i la substitució, mitjançant pròtesis, de les múltiples dents perdudes.\nGuiseppe Angelo Fonzi, nascut a Orsogna el 1768, després d'estudiar a Paris s'instal·là a Barcelona on aportà millores a l'aplicació de les dents de porcellana, en dotar-les d'un pern de platí individual que soldava a les bases, a diferència de les dentadures parcials o totals de Dubois de Chêmant que eren d'una sola peça; i també se li deu la primera aplicació del cautxú en fer-lo servir per recobrir la cara alveolar de les bases metàl·liques, amb la finalitat d'encoixinar i farcir els defectes. Morí a Barcelona el 1840, precisament l'any en el que a EE.UU. es donava a conèixer el descobriment de la vulcanització d'aquest material i la seva aplicació per a bases de les dentadures.\nEl més representatiu dels francesos, és Jean Baptiste Gariot, nascut a Sante Machoul el 1761, exercí a Barcelona i també a València i a Madrid. El seu llegat va ser el llibre Traité des maladies de la bouche i la invenció d'un articulador frontissa per a la confecció de les pròtesis.\nDe l'estudi de l'època del Reial Col·legi de Cirurgia podem observar com aquell desig de millora que demostrava la professió s'anava complint, ja que cada nova reglamentació per els sagnadors, se'ls exigia una millor preparació, tant teòrica com pràctica. Així veiem que l'any 1761 eren examinats de tot allò que havien après al costat d'un altre professional, a més d'uns temes teòrics, i finalitzant aquesta època, veiem com l'any 1827 se'ls exigien tres anys d'estudis, amb una part teòrica bastant completa, que havien d'estudiar al tractats de cirurgia.\nA partir d'aquell moment apareixerà una dualitat de conceptes: Estomatologia / Odontologia. Veiem que la professió dental va per dues vies paral·leles, els metges i cirurgians amb antecedents d'exercici i estudis, i els sagnadors amb antecedents d'empirisme.\nDes de 1843, metges i cirurgians continuaren la seva tasca, fent d'aquesta professió una “especialitat” de la seva carrera, en la qual sobresurten metges catalans. Com exemple a Josep Oriol Aloy, que l'any 1835 s'anunciava com a Metge Cirurgià Dentista.\nPer als sagnadors va ser necessari el canvi de nom en el seu títol, perquè es veiés com augmentaven de nivell els seus estudis. Així veiem el Cirurgià pràctic en l'art de guarir, l'any 1843, i el Flebotomià ministrant, l'any 1846. Fins aquest moment els professionals havien de tenir un ensenyament teòric important, però que no concordava amb la realitat de la seva pràctica, ja que es limitava a les extraccions i els curetatges.\nA partir d'aquest moment es comencen a notar uns canvis importants que s'inicien amb els Practicants, els quals prenen el relleu l'any 1857. Es van organitzar els seus estudis i si bé és de suposar que la llei pretenia millorar l'aprenentatge, aquest seguirà sent preferentment pràctic.\nAmb els practicants entrem en una nova etapa, la de l'ensenyança en els hospitals. Aquesta és una època en que la professió es denominava “Odontotècnia”, nom que com es veurà més endavant, anirà inclòs en el projecte d'Escola per Barcelona.\nSobre el fet hospitalari en tenim les primeres referències a l'Hospital de la Santa Creu, on hi tenien plaça dos metges que destacarien per la seva aportació a l'Odontologia, Torent i Marsillach. L'any 1871 Marsillach publicà la primera edició del Vademecum del practicante, que anava dirigit entre altres, al practicants dels hospitals. Aquest llibre era molt complert en tot allò que els hi era necessari pel seu exercici, i dedica sis capítols a la patologia bucal. Ja a finals del segle xix, la classe mèdica donava un bon exemple d'allò que podia ser l'ensenyança, teòrica y pràctica, de la professió. El Govern, anys més tard, els donaria la raó en la seva iniciativa, amb el Reial Decret de 6 de setembre de 1866, mitjançant el qual estableix aquesta docència a les clíniques dels hospitals.\nUn altre fet important és el dels inicis en la utilització de productes anestèsics. Es considera un pioner a Josep Meifrén Alfares qui, l'any 1869, va introduir l'òxid nitrós en l'odontologia. Tot i així, Simó Bruguera Ribas havia fet diversos manuscrits per a la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona, on va tractar sobre l'èter i el cloroform, en front dels quals manté una actitud prudent.\nJa no serà fins l'any 1875 quan s'intenti una veritable regulació dels estudis, amb la creació del títol de Cirurgià dentista. Aquest correspon a una carrera especial que incloïa els coneixements necessaris per a l'exercici odontològic. A instàncies del Ministre de Foment, per Reial Ordre de 4 de juliol, s'estableix un programa exclusiu per a la boca, i fa també obligatori, per a qui exerceixi l'especialitat, tenir el títol al cap de dos anys de la seva publicació. I com que els medis econòmics de que disposava el Govern eren mínims, el Ministeri donà validesa acadèmica als estudis privats, sempre i quan els aspirants s'examinessin a la Universitat.\nEra una llei molt bona però va tenir els seus detractors, pel fet de tenir caràcter exclusiu i deixar sense legalitat als practicants i als metges. Ambdós col·lectius consideraven que això era passar per alt uns drets adquirits. Per tal motiu, els practicants van fer un congrés per demanar la derogació del decret, i els metges van protestar per mitjà del seu màxim representant, el doctor Simó Bruguera Martí, que va ser el fundador de l'Institut Estomatològic de Barcelona. Malgrat tot, aquesta titulació va tirar endavant i molts dels practicants van completar els estudis i homologar la titulació.\nUn fet remarcable del moment és que la dona aconsegueix la seva incorporació legal a la professió. Això passava l'any 1883, i aquest fet l'hem d'emmarcar en la gran revolució en els camps de la indústria, el comerç, l'economia, la política i la cultura, fets que portaran la dona a les fàbriques, als tallers i a la Universitat.\nAnys després hi haurà un segon intent de regulació dels estudis i aquesta vegada serà el decisiu. Tot just canviar de segle es crea el títol d'Odontòleg. I en aquest interval comença la preocupació per a la creació d'una escola d'estudis propis. Els professionals, que anaven aconseguint les seves aspiracions, demanaven la reforma, ja que als cirurgians dentistes no se'ls exigia cap tipus d'estudi previ, donant-se el cas en el que hi havia qui no sabia llegir ni escriure. És molt a finals del segle, el 1895, quan gràcies a la iniciativa del “Círculo Odontológico de Cataluña”, es demana al Govern central, la instauració d'una Escola d'Odontologia, a través de la Diputació provincial. S'aprovà un projecte, un pressupost de vuit mil pessetes i el nom d'Escola d'Odontotècnia de Barcelona.\nEl “Círculo Odontológico de Cataluña” era una societat científica que arribaria atenir el grau de capdavantera de les associacions odontològiques. Es podia considerar que representava un Col·legi professional, ja que hi estaven afiliats la majoria de dentistes i la seva autoritat es feia notar arreu. A més de defensar els seus interessos gremials, desenvolupà també una intensa activitat científica.\nPer segona vegada, aquesta associació, presidida per Pere Carol Martí, cirurgià dentista que encapçalà la majoria d'iniciatives professionals, l'any 1900 intentà la creació d'una escola. Tampoc aquesta vegada arribaria a reeixí, potser degut a que estàvem en portes d'un gran canvi. L'any 1901 neix l'Odontologia, com estudi regulat per la Universitat.\nHem canviat de segle, hem canviat d'estudis i de titulació. Per fi Madrid va tenir la seva escola, la única durant molts anys. Catalunya va haver d'arraconar el seu desig i esperar-ne setanta-un, per veure el decret de creació de la seva, i esperar a més, els cinc anys que es va invertir en fer-la, i això, segons sembla, es degué a dos problemes fonamentals, l'econòmic i el de la ubicació.\nAquest seria un petit desglossament del seu procés de fundació.\n- 1966, un Decret del 14 de juliol creava la nostra Escola, però ja portava un nou qualificatiu, Escola d'Estomatologia. En aquells moments era rector de la Universitat el doctor Francisco García-Valdecasas, el qual jugà un paper molt important, facilitant al màxim les coses, sobretot per aconseguir el pressupost necessari.\n- 1967, es busca un local apropiat. Essent degà el doctor Sánchez Lucas, la càtedra d'Histologia i Anatomia patològica, cedeix el Museu Ferrer i Cajigal per a la seva instal·lació, passant els seus elements al soterrani de la Facultat. Aquesta ubicació, però, era provisional. El mes de novembre es constitueix la comissió promotora, que estava formada per el professor Domingo Ruano Gil, representant del Claustre, com a president; el doctor Joan Carol Montfort, en representació de la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona, i el doctor Antoni Nadal Valldaura, com a secretari.\n- 1968, s'estudien els diferents projectes i pressupostos, essent acceptat un de quatre milions de pessetes per a la contracta d'obres.\n- 1969, el Ministeri aprova el projecte i el passa a la secció de contractació.\n- 1970, essent rector de la Universitat el doctor Fabià Estapé, el Ministeri d'Educació i Ciència convoca subhasta d'obres, amb un termini d'execució de tres mesos. Les obres es comencen el juliol. S'amplia la comissió promotora amb representants de la professió. I el mes de desembre es signa la comanda del material a la casa comercial Siemens, que va vendre les cadires dentals a preu de cost i que van ser pagades amb fons propis de la Universitat de Barcelona.\n- 1971, el 20 de gener es nomenat director de l'Escola el professor Ruano, a proposta del Claustre de la Facultat de Medicina. S'encarregà la secretaria al doctor Nadal i la comissió promotora proposà el nom dels professors encarregats del primer curs.\nAmb això s'inicia l'activitat docent, que es va fer amb un professorat interí fins a 1977.\nL'any 1986 es clou una etapa més, amb la creació de la nova titulació d'Odontologia, similar a la que regí des de 1901 a 1948, amb algunes diferències, i amb la creació de la Facultat per a aquests estudis, amb la característica de ser de nova implantació en la nostra Universitat. Això comporta dos fets importants, el de tenir, per primera vegada, una Facultat pròpia i el d'equiparar-se a la titulació que hi ha a la comunitat europea. Ens hem obert a un futur professional que haurà d'anar trobant el seu camí per tal de no formar només grans tècnics sinó veritables professionals de les ciències de la salut.\n- Carol J. Del empirismo medieval a la especialidad médica. Bol Inf Col Odont Estomatol 1958;II(12):17-31\n- Carol J. Un siglo de odontología barcelonesa. Anales de Medicina 1962;(3):532-549\n- Rahola J. Facetes històriques de la professió odontològica en el principat de Catalunya, acabant-se i acabada l'edat mitjana. But Inf 1983;176:55-63\n- Ustrell JM. Simó Virgili. Un dentista català del segle xiv. Ann Med (Barc) 1988;74:160-161\n- Ustrell JM. Influència de la cirurgia europea en l'odontologia catalana del segle xviii. Gimbernat 2000;XXXIV(**):73-78\n- Ustrell JM. Història de l'odontologia. Edicions Universitat de Barcelona. 2000\n- Vogé A. De, Zimmermann G. Dizionario degli istituti di perfezione. Edizioni Paoline 1978;5:1126-1134.\nÚltima actualització o validació:14.06.2005


Vuit8ena: Ser creient avui?\nPublicat per rits a 12:53\nRits has escrit un apunt genial, sincer i crec que amb molt d'encert....jo respecto totes les creences i fins tot les creences de qui no en té cap, tens molta raó ...hi ha un munt de gent que diu que no és religiós o que no creu i va en la recerca d'altres religions...aleshores en què quedem? jo sobretot crec en les persones , en les persones que ajuden els altres, en la solidaritat, en l'esforç diari se ser coherent i en l'honestedat, tant m'és si són hindús, catòliques, atees o agnòstiques...Endavant rits!\n7 de novembre de 2010, a les 13:21\nExemplifiques una gran part de la població creient, que n'hi ha molta encara que no ho diuen, però que no està d'acord amb el que fa l'Església ni amb el que signifiquen moltes coses. Sempre defensaré que l'ésser humà cregui en alguna cosa, i creure en Déu no és res dolent ni que s'hagi d'estigmatitzar, encara que estiguem al segle XXI. Per temps que passi mai serà una cosa criticable. Però quan parlem de l'Església no és que diguem que van uns quants anys tard i que els costa adaptar-se, és que s'han quedat a l'edat mitjana, i això és vergonyós. Això sí, adaptant-se a les comoditats d'avui dia, amb els vidres blindats del papamòbil. Però volen que la mentalitat sigui com quan tenien el control absolut i la paraula del bisbe, o del clergat en general, era llei i ningú no podia contradir-la. I ja no és així. Hi ha altres prioritats, hi ha altres necessitats. La gent necessita creure igual que llavors, però no poden viure sotmesos a una por i a un càstig diví quan estem totalment sotmesos a molts càstigs molt terrenals. Fer cas a moltes coses que promulga l'Església és anar en contra de la realitat, caure en l'absurd. I la gent ja no traga. Naturalment, amb la informació que hi ha avui dia, la gent ja no consent qualsevol prohibició.\nSi bé puc entendre la necessitat de creure, perquè jo la tinc, encara que en altres coses, no puc entendre que es faci cas a l'Església, hi ha tantes evidències de que tot és paper mullat... T'aplaudeixo per aquest escrit, i sobretot per dubtar. Em sembla que el més fàcil no és callar, per què te n'has d'amagar. La teva postura és encara més sensata que la dels que, com jo, no creiem ni en una cosa ni en altra. D'alguna manera és com creure cegament en la independència, però tenir molt clar que cap dels partits polítics no està triant la via més correcta i detectar-me tots els errors. Si els nostres líders ens cridessin a les armes i a la violència contra el poble opressor, veuríem que les coses ja no es fan així, oi? Doncs el mateix amb l'Església. Tu pots creure en Déu i mirar de portar la seva paraula on sigui, però no et sents representada pel que uns mamarratxos diuen. No és criticable. Al contrari, totalment al contrari.\nSi Jesucrist aixequés el cap... em sembla que se'n tornaria ràpidament al forat, d'un infart de miocardi mínim.\n7 de novembre de 2010, a les 13:35\nUn bon escrit, rits! Com que tinc dos comentaris davant meu que diuen la majoria de les coses que jo voldria dir, em quedaré amb un "estic d'acord amb vosaltres", amb tu, rits i amb ells. Creure's en possessió de la veritat absoluta i no ser capaç de revisar els coses, per a mi ja és una actitud que no m'aporta res...\n7 de novembre de 2010, a les 14:16\nConec una persona que es cristia de base i treballa com a tal a umna petita parroquia un cop li comentava, els fastuops i riquesses del la jerarquia catolica, i ell em va dir que calia passar de tot aixo, que ell era cristia perque Jesus era Amor, i el creia que si el amor fos el eix deles relacions humanes tot seria perfecte i bonic.\n7 de novembre de 2010, a les 14:27\nEntenc i respecto els creients de bona fe, jo en vaig ser una. Però no estic d'acord en una de les coses que dius: l'ateïsme no porta al desassossec espiritual com expliques. El desassossec el porta el tipus de societat on vivim i, majoritàriament, les persones que s'apropen a les religions "estranyes" són persones que creuen, en el que sigui, tant li fa. La gent a la que li calen crosses per viure semre creuran en alguna cosa. Amb tot el respecte. Els que fem una opció per l'ateïsme solem tenir poca necessitat d'aquestes crosses. Afirmar el contrari és saber-ne ben poc i no és just. No som el diable, ni ànimes en pena, ni gent que no té moral, ni gent que no sap viure l'alegria de l'amor al proïsme. O sigui que em sembla fantàstic que expressis la teva religiositat, però compte, els ateus som una altra cosa.\nNo voldria semblar dura, però reconec que m'ha molestat una mica la teva definició, la veritat. Una abraçada cordial.\n7 de novembre de 2010, a les 16:06\nRits, has fet un escrit molt interessant. No comparteixo tot el que dius, però ho has exposat amb respecte i sensibilitat. L'ésser humà ha tingut sempre, i sempre tindrà, set de transcendència. Jo, com a creient, continuo buscant i el camí no està exempt de dubtes, limitacions i de les malifetes que un va fent. No obstant la fe m'ajuda i, la veritat, em sento còmode dins de l'Església Catòlica. Algunes coses canviaran. Altres, sincerament, crec que no poden canviar, però continuaré estimant sempre l'Església. L'estructura d'aquesta potser és massa complicada, però tot ho és en aquest món i gràcies a ella també es poden fer moltes coses. Trobo que, per exemple, als musulmans, els hi falta la figura d'algú equivalent al Papa, que mantingui una certa unitat per damunt dels diversos accents que tota religió té.\nTens raó, Jesús va pujar a Jerusalem en burro, però a l'hora de la veritat no van creure en Ell i el van assassinar (amb la complicitat de l'Estat i les autoritats). Què passaria avui si tornés? Probablement el mateix. Inclús els seus deixebles a l'hora de la veritat el van abandonar. No va ser fins que van rebre el do de l'Esperit Sant que van perdre la por. Però en ells, Crist va fundar la seva església. I el Papa, el successor de Pere és el seu cap visible.\nAra bé tot l'anterior, es podria substituir per allò que va dir Sant Agustí "estima i fes el que vulguis". Una abraçada, Rits.\n7 de novembre de 2010, a les 16:58\nUn apunt molt interessant i també tots els comentaris que t'han posat.\n7 de novembre de 2010, a les 18:43\nM'agradat molt rits el enfoque que has donat al apunt.. Cada vegada l'Esglesia s'allunya mes dels seus..\nEstá massa capficada en el passat i amb les mans molt agafades a les riquesses. Quan Jesus va entrar a Jerusalem i es va congregar amb els seus apostols i gent creient es va comportar com una persona mes segons l'evangeli diu d'ell : "als petits em vaig fer petit.. als grans amb vaig gran als pobres vaig ser pobre... "\nJo crec amb persones com va ser Vicente Ferrer,amb els missioners que estan donant la seva vida per paisos en guerres, ells son reals i crec en que ser crsitia es més que tenir un titul nominal perque t'han batejat.. es mes que tenir creences es ser consecuent amb el que creus..\nNo soc atea , ni agnóstica, i tinc fortes conviccions cristianes pero no crec en el que es l'Esglesia ni accepto les seves contradiccions..per això estic d'acord en tú\nEs inevitable parlar de religiositat o espiritualitat arran de la visita Papal. Sota el meu punt de vista, crec que l'Església catòlica s'ha allunyat massa dels seus feligresos, la qual cosa ha propiciat que busquem en altres bandes allò que no se'ns dóna a casa nostra, d'aquí vé l'augment de l'interés per altres religions (orientals bàsicament).\nEl que jo diria és que hi ha una busqueda de la pau interior, de l'equilibri, i del estar bé amb un mateix. Si ens ho dona una religió llunyana o les tèniques d'autoconeixement i coach, tant se val.\n7 de novembre de 2010, a les 19:59\nSEr creient ha de passar per el Papa?\n7 de novembre de 2010, a les 20:17\nLa veritat és que ho has bordat, tant de bo ells fessin tant bé la feina. L'únic que he vist de bo en el resum és el temple que arquitectònicament és una passada. Cal anar a veure'l\nBen bé que és difícil tocar aquest tema i ser curosa com tu has fet.\nJo no sóc creient, i tot allò que es relacioni amb l’Església no m’acaba d’interessar. Ara bé, no podem negar que la nostra cultura és cristiana, tal com té els seus orígens a l’Antiga Grècia.\nLa meva àvia sempre em diu el mateix: “jo crec en Déu, però no en l’Església”. Crec que molta gent ho creu així. I segurament els seus motius siguin sobrats.\n8 de novembre de 2010, a les 9:40\nAmb el respecte total i absolut per tot el que has escrit, i sense entrar en el fons de l’article, volia tan sols fer una petita puntualització a una de les teves frases, allí on dius “I més, si no combregues amb moltes de les coses de l’Església, aquesta que es fa escriure en majúscula”\nEscrivim “església” en minúscula quan parlem dels edificis, dels temples: (L’església de sant Joan és dos carrers més avall) i ho fem amb majúscula quan parlem de les persones, dels creients: totes (Càritas, entitat de l’Església, gestiona el nou menjador social de Reus)\nVull dir que aquesta Església amb majúscula no és pas per parlar del Sant Pare o dels cardenals, no és cap signe “de superioritat”, ni fa referència a cap jerarquia, és per parlar de totes les persones creients, fins la més petita... Així doncs, no és pas “Església oficial” i “església de creients”... en absolut, d’Església només n’hi ha una, on hi som tots els creients.\nO sigui, “l'Església es reuneix a l’església els diumenges”, “com que jo sóc Església, vaig dimarts i dimecres a l’església on faig catequesi”, “en aquest poble hi ha una petita església romànica”. Ja està, només era això :-)\n8 de novembre de 2010, a les 12:42\nGràcies a tots per comentar. Sé que era un post difícil i polèmic, i segurament no vaig encertar en algunes paraules, suposo que per dubtes i qüestionaments propis. Agraeixo molt els vostres comentaris sincers.\nGràcies ELFREELANG, estic d’acord amb tu, també crec en les persones i en els seus actes, no importa com siguin ni en què creguin o no. una part de l’escrit em preguntava perquè tanta gent buscava en allò llunya creences o pau interior o com li vulguis dir, conceptes que també es troben a la fe cristiana. Se’m fa curiós buscar fora allò que tens a prop, i la resposta en surt en forma de crítica a l’església actual. Puc tenir raó o no, simplement és el que penso ara, potser d’aquí dos dies pensi diferent.\nXeXu, crec que ara mateix dir que ets creient és molt difícil, i sobretot entre les persones joves. No està de “moda” o no s’entén i la imatge que es desprèn és de joves molt conservadors. Simplement perquè són els que es fan veure. I tb com és alguna cosa que et qüestionen per tot arreu, també te la qüestiones o fins i tot negues, simplement perquè la majoria no és creient.\nLa meva manera de “creure” és molt particular i se’m fa molt difícil exemplificar-ho. Crec que no tinc ni ganes d’explicar-ho al blog, perquè crec que no s’entendria. El que si que et puc dir és que la meva fe em porta a creure en les persones, en donar-les oportunitats, a creure que poden millorar, a sorprendre’m, a pensar que encara hi ha coses per les que es poden lluitar (i segurament molta gent també creurà en les persones i en tots aquests valors sense ser creients).\nEstic d’acord que l’església està molt ancorada en el passat i té una mentalitat molt conservadora, però tant com a l’edat mitjana i sotmetre la gent a la idea d’un Déu castigador..... vaja, no crec que ningú ho vegi així. Crec que l’encuirassament de l’església en segons quins temes socials és per la por del control i per aferrar-se a idees caduques, i que sincerament no entenc perquè es creu així. Segurament perquè tenen molta por al canvi.\nI que moltes coses son pecat, potser si que hi ha qui s’ho pugui creure. Però sovint penso que això del pecat és més aviat és quan no es viu en pau amb un mateix, quan no es fa el que creus que has de fer. Quan no vius plenament (i ja veus que no té res a veure amb els pecats tradicionals).\nEm sorprèn gratament la comparació amb l’independentisme i els polítics i què faria la gent. Sincerament, no sé què passaria, potser és aquesta la raó que sempre m’ha fet anar amb cura en això de la independència i no poder-la afirmar rotundament que la vull.\nDestruiria el temple, com ja va fer!\nGràcies CARME, estic d’acord amb això que és molt difícil això de revisar, i encara més difícil admetre equivocacions o que les coses canvien. Aquest cap de setmana es va demostrar, van ser incapaços de donar senyal d’obertura al món. I és molt trist.\nSTRIPER, estic d’acord amb la definició d’aquesta amiga teva, ara, això de cristià de base em comença a fer una mica de mal, i mira que m’ho diuen de vegades, però no crec que sigui ni millor ni pitjor, sóc cristiana igual.\n8 de novembre de 2010, a les 17:40\nCLÍDICE, com et vaig dir ahir, em sap greu si les meves paraules et molestessin, no eren gens la meva intenció, vaig intentar ser curosa i no és gens fàcil, el blog no et deixa espai per explicar-te amb immediatesa. No crec que sigui millor o pitjor ser creient com ateu, com agnòstic, com budista,... el què vulguis. Per mi l’important és estar en pau amb un mateix i ser coherent amb el que es pensa i ni se m’ha passat mai pel cap això que els ateus sigueu el diable o gent sense moral o sense nord. Com et vaig dir al teu blog, en tinc molts, la majoria, d’amics ateus i t’asseguro que m’ensenyen moltíssim dia rera dia, i si no mira el post de l’11 d’octubre.\nEstic d’acord amb tu que el desassossec el comporta el tipus de societat en el que vivim i entristeix.\nPerò les teves paraules també em porten a entendre que els que creiem és perquè necessitem crosses? Que necessitem recolzar-nos en una fe perquè som febles i que per això som creients? Sincerament, em puc sentir molt feble per un munt de coses, d’autoexigències, qüestionaments o mancances, però si cada dia intento esforçar-me en millorar no és gràcies només a la meva fe. O potser si, ara ja no ho sé, però no em sembla ni millor ni pitjor que no fer-ho. Crec que tots tenim les nostres febleses, els nostres defectes i hem d’anar avançant. No sé qui és dura aquí, però si més no una mica prepotent sona o de creure’s millor.\nSegurament no en sé d’ateisme, però t’asseguro que el respecto i molt i estaré encantada d’aprendre’n i més quan és fruit d’una reflexió personal. I no sé a quina definició et refereixes, la de canviar esperit sant per amor? No dic que només sigui amor les enteses per esperit sant, al contrari hi ha moltes formes d’expressió d’amor.\nHola JOSEP LLUÍS, benvingut a casa! Moltes gràcies per comentar. Agraeixo molt les teves paraules, és un tema difícil i més per parlar-ne en un blog, on no pots mantenir una conversa immediata, quan explicar-te o les paraules poden portar a confusió. Per exemple, entenc el que dius de tenir set de transcendència, però potser hi haurà qui ho entengui i es pensi que vol dir ser important. És una paraula molt pròpia del catolicisme, i un dels problemes que hi veig, precisament és de llenguatge, potser ara és menys ric, però hi ha termes que no s’entenen. I hi estic d’acord, tots en tenim, tots ens qüestionem el perquè de tot plegat i alleuja saber que tothom té dubtes, qüestionaments.\nEspero que sigui cert que algunes coses canviaran, però tb és cert que d’altres no. I aquí és el meu neguit. Jo em trobo còmode a la parròquia on sóc, al moviment que serveixo, però no em sento còmode havent de rectificar, donar explicacions davant qüestionaments que fa la institució i que jo mateixa no em puc creure. Al negar-se a evolucionar.\nEstic d’acord que cal una estructura, però l’estructura se’ns menja i ens fa perdre el nord (és una frase molt pròpia del mijac quan no trobem relleus) i el poder, com a tot arreu, corromp. Cada cop hi ha menys fidels per tant, perquè mantenir tantes parròquies? Cada cop hi ha menys capellans? Perquè multiplicar esforços i fer tres misses en un cap de setmana si potser es pot ajuntar tothom en una i sentir-se més recollit? O perquè hi ha pocs joves que volen anar al seminari? I és així, doncs sempre que vaig visitar el bisbe ens recordava lo de buscar vocacions.... Per mi, la resposta és clara. Potser no és certa, però mentre hi hagi el vot de celibat, joves que podrien tenir vocació no en tindran. En conec un, es casa al març (a aquest, el bisbe tres vegades li va parlar de les vocacions i al final li va tenir que respondre malament, el va incomodar moltíssim).\nEstic completament d’acord amb tu, si Jesús tornés, ningú de l’Església el creuria, perquè proposaria una església molt diferent a l’actual. Almenys a mi m’ho sembla.\nI si, estimar és el que importa.\n8 de novembre de 2010, a les 17:41\nKWEILAN, gràcies. Si que tots els comentaris són interessants. M’han fet pensar-hi força.\nLISEBE, m’alegren les teves paraules. És cert que hi ha molta gent que treballa en nom de l’església i ho fan de valent. Apart de les riqueses o del poder, el que més em preocupa és l’allunyament de la realitat, l’ostracisme en no adapatar-se, en veure els problemes socials actuals des d’una mentalitat oberta, receptiva.\nARIADNA, moltes gràcies i benvinguda!!! Justament el teu comentari reflexa el que volia dir en relació amb les altres religions. Potser estic equivocada i no és així, però cada vegada veig més similituds en les diferents religions (i tb diferències) i intento buscar una raó perquè aquestes són més acceptades socialment que les que culturalment són orígen de la nostra civilització.\nI si, l’important és estar en pau amb un mateix.\nGURMET, no esclar que no.\nGARBI24, si que és bonic si, això si crec que han dit que per veure’l haurem de passar per caixa!\nCompletament d’acord, SÀNSET, som mediterranis!!!! No creure en l’església i creure és un pèl difícil, en tot cas estaria bé plantejar-se que volem una altra església.\nASSUMPTA, esperava i volia el teu comentari, saber què en penses. Sé que en aquests temes, de vegades, ens costa posar-nos d’acord i això que les dues estem al mateix “bàndol”. Però crec que és la riquesa que tenim.\nI tens raó, tots som Església. Potser és que tendeixo a posar les majúscules quan és alguna cosa com important, que es dóna d’importància com podria ser les altes esferes eclesials i la minúscula en les coses d’anar a peu. Per mi les més importants, de fet. Si fins i tot signo en minúscula!\nI si, som Església, però sovint no ens tenen en compte. Sobretot als laics.\nI bé, potser l’Església s’hauria de trobar els diumenges, però jo fa temps que no vaig a missa. No sempre trobo l’espiritualitat els diumenges.\n8 de novembre de 2010, a les 17:42\nHavia de tornar per veure què havies dit al respecte. Sé que és un tema espinós, però aplaudeixo i aplaudiré sempre la teva valentia per mostrar-te tal com ets. No crec que t'hagis d'avergonyir, i la gent que t'importa segur que ja ha entès el que penses sobre aquest tema. Hi ha molta més gent de la que sembla que és creient. I molts fins i tot no saben què són. El que sempre defensaré és que tu puguis fer uns de la teva fe de la manera que vulguis, no de la manera que et dicta una gent en la que no creus, justament perquè et volen fer creure d'una manera que no és la teva.\nJo lamento que els defensors de l'Església es sentin ofesos o ferits per l'opinió de la gent que no combrega, és inevitable. Posar exemples no faria més que empitjorar les coses, però em sembla que tots ens hem de poder entendre. Si jo dic que no crec en l'Església no ha de ser greu perquè només és la meva opinió. Però potser és comprensible, ja que a mi també em deixen perplex els que creuen en el creacionisme.\nI va, que ho deixo, només volia felicitar-te i dir-te valenta un cop més. Fes ús de la teva fe. No defalleixis i segueix creient a la teva manera. Segur que això t'ajuda, i això és el més important.\n10 de novembre de 2010, a les 1:39\nXEXU, van ser uns dies moguts a la catosfera. És un tema polèmic, però que cal parlar. I sempre amb respecte per a tothom, si es perden les formes. I ningú es pot creure amb veritats absolutes, tots podem canviar d'opinions.\nNo sóc ni valenta ni m'avergonyeixo, però es fa difícil nedar contracorrent. Sobretot si és contracorrent en els dos sentits.\nVaig estar apunt de recomentar el teu post, però no ho vaig fer.\nEntenc el que dius que no entens qui s'ofen perquè no pensen com ells. Però moltes vegades qui s'irrita tb és perquè no s'escolta, no pensa el que diu ni es qüestiona. Ara es porta anar contra l'Església i poca gent ho fa havent pensat, raonat els seus motius. Qui està en contra o a favor des de la reflexió, sempre arribarà a entendre's.\nLo del creacionisme,.... ais.... vols dir que molta gent s'ho creu encara tal i com tu penses que s'ho creuen? o és la idea que s'ha venut? Hi ha molts conceptes que ja no es poden entendre com abans, s'han d'anar d'adaptar a tots els coneixements que la ciència ens aporta, sortosament. Podria donar lloc a diàlegs d'hores i hores i hores\n12 de novembre de 2010, a les 18:08\nEvidenment és un tema molt personal, i crec que hi ha tantes visions com persones hi ha al món. Tu saps quina és la meva opinió, i jo no tinc la necesitat de tenir cap religió, i crec que visc sense cap mancança en aquest sentit (o això em sembla a mi!), peró espero haver-me mostrat sempre molt respectuosa amb les creences dels altres, i en particular amb les teves. Peró si és ben cert que l'Esglèsia actual ha quedat molt retrassada en temes molt bàsics , i crec que això està fent que la gent s'allunyi d'ella.\n17 de novembre de 2010, a les 20:06


Pàgines: 1 ... 5 6 7 8 9 \nFòrum General / Re:Al follapavas lo echan de todas partes\n« Darrer missatge per fte el Abril 24, 2021, 11:56:04 am »\n« Darrer missatge per Fga el Abril 22, 2021, 01:14:46 pm »\nNoticias / Tret de sortida a la festa major de Montgat amb protagonisme ‘sanitari’\n« Darrer missatge per Admin el Abril 21, 2021, 09:27:56 am »\nNoticias / Aquest Sant Jordi, trobar dracs a Montgat té premi\n« Darrer missatge per Admin el Abril 19, 2021, 08:24:25 am »\nL’Àrea de Promoció Econòmica de l’Ajuntament de Montgat, l’Associació de Comerciants i el Mercat de Montgat han preparat una Campanya per Sant Jordi amb l’objectiu de promoure el comerç local i donar a conèixer els establiments que hi ha al poble.\nMés de 45 comerços de Montgat amagaran als aparadors dracs de Sant Jordi i animen tothom a buscar-los per optar a diversos premis. En concret, es farà un sorteig per guanyar 100 euros en vals per al Mercat de Montgat i 100 euros en vals per als comerços iassociats a l’ACISM. Per participar al concurs, els veïns i veïnes hauran d’anar a comprar als comerços, on trobaran un tríptic de la campanya que té diverses caselles amb el nom dels comerços participants. Hi hauran d’apuntar com a mínim 20 dels dracs amagats que hagin trobat i, juntament amb les dades de contacte, dipositar el tríptic en unes urnes situades en diversos punts del poble de Montgat.\nNoticias / Silvia Domínguez: “Las deportistas no estamos protegidas ante la maternidad”\n« Darrer missatge per Admin el Abril 16, 2021, 08:43:15 am »\nNoticias / Montgat inicia els tràmits per regular el preu dels lloguers\n« Darrer missatge per Admin el Abril 09, 2021, 08:40:41 am »\n« Darrer missatge per Paco el Abril 08, 2021, 10:42:37 am »\nNoticias / Tot a punt per la Festa Major de Sant Jordi!\n« Darrer missatge per Admin el Abril 08, 2021, 08:32:09 am »\nNoticias / Montgat estrena un hotel d’insectes\n« Darrer missatge per Admin el Abril 07, 2021, 12:50:44 pm »\nNoticias / Arcadi Oliveres, la coherència d’un mestre que volia canviar el món\n« Darrer missatge per Admin el Abril 07, 2021, 09:33:36 am »


Escola d'Enologia Jaume Ciurana: El Microscopi 2014, el vi que cura\nEl Microscopi 2014, el vi que cura\nIrene Alemany, enòloga i propietària de Sot Lefriec, elabora aquest vi per segon any consecutiu per recaptar fons per adquirir càmeres fotogràfiques pels microscopis de l’Institut Oncològic de l’Hospital Universitari Vall d'Hebrón\nLes vendes de la primera anyada del vi, nascut després de superar un càncer de mama, es van destinar a l’adquisició d’un microscopi pel mateix centre\nPerseverar és de valents. Sota aquest lema acaba de sortir al mercat la segona anyada d’El Microscopi, la 2014, un vi solidari els beneficis del qual aniran destinats a l’adquisició de càmeres fotogràfiques pels microscopis de l’Institut Oncològic de l’Hospital Universitari Vall d’Hebrón, eines indispensables per realitzar un seguiment exhaustiu de la investigació. El 100% dels beneficis de la venda del vi hi aniran destinats.\nAquesta iniciativa va néixer l’any 2014 quan Irene Alemany, enòloga i propietària del celler Sot Lefriec, finalitzava les seves últimes sessions de quimioteràpia per lluitar contra un càncer de mama. En agraïment a l’equip mèdic del Programa de Càncer de Mama de l’Hospital Univesitari Vall d'Hebrón i l’Institut Oncològic Baselga i conscient de la urgència del centre per adquirir un microscopi pel progrés en la investigació i el tractament de la malaltia, va decidir fer el que millor sap: elaborar vi.\nAixí va néixer la primera anyada d’El Microscopi, obrint camí a totes les que li seguiran en la lluita contra la malaltia. Un vi negre de terroir procedent de viticultura sostenible que, amb la honestedat, naturalitat i transparència que el caracteritzen, pretén alegrar llars, cartes de vi i col·laborar amb la cura d’una malaltia que, de forma directa o indirecta, afecta a tots.\nEl preu del Microscopi és de 9€.


Saps com és d’important aturar-te i respirar? – Escola Pia de Sarrià\n•8 abril, 2019\nSaps com és d’important aturar-te i respirar?\nA Educació infantil aprofitem els magnífics espais de natura dels quals disposem a l’escola per oferir als nostres infants alguns moments per poder practicar la respiració conscient, petites visualitzacions i practicar mindfulness.\nL’educació s’ha centrat tradicionalment en el desenvolupament cognititu. Avui sabem que, sense deixar de banda aquest aspecte, a l’escola cal treballar altres dimensions que preparin els alumnes a viure de manera plena en una societat cada vegada més complexa i que alhora els ajudi a assumir la responsabilitat de construir un entorn millor.\nCreiem que, com a persones, ens cal aprendre a aturar-nos, a reflexionar i pensar sobre el sentit del que fem, fent-nos conscients de nosaltres mateixos, de les nostres possibilitats i així gestionar millor la pròpia vida. És per això que a la nostra escola, des de fa uns anys, treballem amb profunditat i implicació tres dimensions: interior, social i emocional.\nDiàriament practiquem en moments específics: el silenci, la relaxació, la respiració conscient, visualitzacions diversos…\nPrevious PostMaking models inspired by Joan MiróNext PostRecomanacions de lectura


Ciutat TOTS __LEON__ ARMUNIA BOÑAR CARBAJAL DE LA LEGUA CARRIZO CARROCERA CHOZAS DE ABAJO CIMANES DEL TEJAR CUADROS CUBILLAS DE RUEDA FERRAL DEL BERNESGA GARRAFE DE TORIO GRULLEROS HOSPITAL DE ORBIGO LA BAÑEZA LA ROBLA LA VIRGEN DEL CAMINO LEON MANSILLA DE LAS MULAS MONTEJOS DEL CAMINO NAVATEJERA ONZONILLA PUEBLA DE LILLO QUINTANA DEL CASTILLO RIOSECO DE TAPIA SAN ANDRÉS DEL RABANEDO SAN MIGUEL DEL CAMINO SANTA COLOMBA DE CURUEÑO SANTA ELENA DE JAMUZ SANTA MARIA DEL PARAMO SANTIBÁÑEZ DE RUEDA SARIEGOS TORNEROS TROBAJO DEL CAMINO TROBAJO DEL CERECEDO VALDEFRESNO VALDEPIELAGO VALDEVIMBRE VALENCIA DE DON JUAN VEGA DE INFANZONES VEGACERVERA VILLACEDRÉ VILLADANGOS DEL PARAMO VILLAOBISPO DE LAS REGUERAS VILLAQUILAMBRE VILLARRODRIGO DE LAS REGUERAS VIRGEN DEL CAMINO SANTIBAÑEZ DE ORDAS. __ASTURIAS__ LUANCO\nTOTS __LEON__ ARMUNIA BOÑAR CARBAJAL DE LA LEGUA CARRIZO CARROCERA CHOZAS DE ABAJO CIMANES DEL TEJAR CUADROS CUBILLAS DE RUEDA FERRAL DEL BERNESGA GARRAFE DE TORIO GRULLEROS HOSPITAL DE ORBIGO LA BAÑEZA LA ROBLA LA VIRGEN DEL CAMINO LEON MANSILLA DE LAS MULAS MONTEJOS DEL CAMINO NAVATEJERA ONZONILLA PUEBLA DE LILLO QUINTANA DEL CASTILLO RIOSECO DE TAPIA SAN ANDRÉS DEL RABANEDO SAN MIGUEL DEL CAMINO SANTA COLOMBA DE CURUEÑO SANTA ELENA DE JAMUZ SANTA MARIA DEL PARAMO SANTIBÁÑEZ DE RUEDA SARIEGOS TORNEROS TROBAJO DEL CAMINO TROBAJO DEL CERECEDO VALDEFRESNO VALDEPIELAGO VALDEVIMBRE VALENCIA DE DON JUAN VEGA DE INFANZONES VEGACERVERA VILLACEDRÉ VILLADANGOS DEL PARAMO VILLAOBISPO DE LAS REGUERAS VILLAQUILAMBRE VILLARRODRIGO DE LAS REGUERAS VIRGEN DEL CAMINO SANTIBAÑEZ DE ORDAS. __ASTURIAS__ LUANCO\nParcel.la - Valdefresno (Las Lomas)\nPis - Leon (El Ejido)\nParcel.la - Leon (Eras de Renueva)\nXalet - Carbajal de la Legua (Carbajal)\nPAG 1/27 - TOTAL 324 Propietats\nXalet - Villaquilambre (Villaobispo) , Superfície Construïda 250m2, 3 Habitacions, 3 Banys.\nApartament - Leon (San Mamés) , Superfície Construïda 75m2, 2 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nLloguer 2.850 €/mes\nLocal comercial - Leon (Centro) , Superfície Construïda 275m2, 2 Banys.\nXalet - Leon (Monteleon) , Superfície Construïda 359m2, 720m2, 5 Habitacions, 3 Banys, piscina,...\nApartament - Leon (Centro Histórico) , Superfície Construïda 80m2, 1 Habitació , 1 Banys, Ascensor.\nPis - Villaquilambre (Ayuntamiento) , Superfície Construïda 91m2, 2m2, 3 Habitacions, 1 Banys.\nÀtic - Leon (La Chantría) , Superfície Construïda 101m2, 3 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nApartament - Leon (La Lastra) , Superfície Construïda 80m2, 2 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, piscina,...\nPis - Leon (Centro) , Superfície Construïda 172m2, 4 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nApartament - Leon (Centro) , Superfície Construïda 62m2, 2 Habitacions, 1 Banys, Ascensor, Urbanització.\nXalet - Valdepielago , Superfície Construïda 270m2, 800m2, 5 Habitacions, 1 Banys.


• Decàleg amb recomanacions per a usar un llenguatge igualitari • Emmarcat en la setmana del 8 de març\nTags: L’Oficina de Promoció i Ús del Valencià, Muro\nL’Oficina de Promoció i Ús del Valencià i el Departament de Serveis Socials de l’Ajuntament de Muro ha posat en marxa la campanya ‘Valencià per la Igualtat’. Es tracta d’un decàleg amb recomanacions per a usar un llenguatge igualitari, especialment en el llenguatge administratiu.\nLa llengua que utilitzem és reflex de la nostra societat i transmet valors, per tant si fem un ús inclusiu del llenguatge podem influir també en el canvi a una visió no sexista de la societat, a la qual hem d’aspirar.\nLa campanya s’inclou també com a part del Pla d’Igualtat que l’Ajuntament va posar en marxa i, a més, amb aquesta campanya especialment adaptada al llenguatge administratiu, l’Ajuntament de Muro vol que s’use en els seus escrits un llenguatge senzill, clar, entenedor i inclusiu perquè volem una administració moderna, eficaç, pròxima als seus conciutadans i igualitària. Tot açò emmarcat en la setmana del 8 de març, amb la intenció de plantar la llavor que faça créixer una societat millor.


War Horse (Cavall de guerra)\nWar Horse (Cavall de batalla), pel·lícula del 2011, basada en la novel·la de Michael Morpurgo.\nFotografia de Janurz Kaminski\nDurada: 146 min.\nL’Albert veu néixer un poltre en un lloc d’Anglaterra. Més tard el seu pare el comprarà en una subhasta i l’Albert serà el seu ensinistrador. Entre ells naixerà una entranyable amistat que, momentàniament es trenca en haver de vendre el seu pare el cavall Joey, a causa de la ruïna econòmica de la família.\nAixò passa alhora que esclata la Gran Guerra, la Primera Guerra Mundial. Aquest fet els separa definitivament. Al llarg de la contesa ambdós passaran per múltiples peripècies. El cavall Joey tindrà una gran influència en les vides dels que entren en contacte amb ell. Tot el que s’esdevé a les trinxeres els portarà a retrobar-se de nou i, junts tornen a casa.\nUna gran història d’amistat entre el jove Albert i el seu cavall Joey. El mític director Steven Spielberg torna amb una narració majestuosa i plena d’emoció. Colpeix l’espectador amb la relació entranyable entre els dos protagonistes. D’altra banda les imatges són espectaculars, amb grans efectes especials. Tracta molt bé l’ambient històric de la Gran Guerra, com l’horror de la guerra de trinxeres, amb les seves misèries, la duresa i el gran sofriment de tots els soldats, tant alemanys com aliats.\nHistòria humana, crua i sentimental, amb les grandeses i misèries de l’ésser humà, com la companyonia, la solidaritat, el valor però, també la covardia i la crueltat, que els temps de guerra treuen especialment a la llum.\nHistòria, en fi emocionant, que algunes mentalitats podrien veure una mica cursi, però que en definitiva, agrada a l’espectador. Una altra gran obra de Steven Spielberg.


LA PANXA DEL BOU: RITA AZEVEDO GOMES I EL CINEMA PORTUGUÉS, ENCARA TAN POC CONEGUT\nRITA AZEVEDO GOMES I EL CINEMA PORTUGUÉS, ENCARA TAN POC CONEGUT\nAhir em vaig escapar a la filmoteca per tal de veure una pel·lícula de la directora portuguesa Rita Azevedo Gomes. Azevedo porta més de vint-i-cinc anys fent cinema però és una gran desconeguda a casa nostra on crec que aquesta és la primera pel·lícula seva que podem veure i, encara, de forma única i circumstancial, tot i que pot ser que en algun reduït cercle de cinèfils n'hagin vist alguna cosa més. A vingança d'una mulher tancava el cicle dedicat a la relació entre cinema i psicoanálisis d'aquest any, un cicle que porta el poètic títol de Fantasmagories del desig.\nPortugal, tan a prop i tan lluny, ens és encara molt desconegut per aquests verals. Ens és força desconeguda la seva literatura i també el seu teatre o el seu cinema. Però el portuguès és en realitat una llengua molt propera i per això i per què es tracta en aquest cas d'un cinema amarat de morositats i pauses, la versió original es podia seguir molt bé sense haver d'anar llegint els subtítols. La pel·lícula la van presentar Mercè Coll, i Blanca García, qui va explicar la trajectòria de la directora i la situació actual del seu cinema, el qual sembla que finalment ha entrat més o menys en l'òrbita dels festivals, així que no m'estranyaria que d'aquí uns anys Azevedo obtingués un reconeixement més generós.\nCom que no havia vist res més de la directora m'he de refiar de les referències que puc trobar per la xarxa, segons les quals A vingança d'una mulher és, a banda de ser la darrera d'Azevedo, la millor pel·lícula que ha dirigit fins ara. La història està treta d'una de les narracions de Les diaboliques, del singular Barbey d'Aurevilly. Azevedo ja feia anys que tenia aquest relat al cap però es va trobar amb dificultats per a traslladar-lo a la pantalla segons les seves pròpies idees, les quals comportaven fer-ho en un estudi i amb mitjans adients. La història podria semblar-nos delirant si no entrem en el joc de màscares que ens proposa i no ens endinsem en aquesta visió romàntica de la venjança, al més pur estil de les obres del XVIII, en una mena d'anacronisme que no defuig lectures més actuals sobre la situació de la dona o a l'entorn dels mites ancestrals sobre l'honor i el llinatge.\nLa pel·lícula, i ens van explicar que de fet tota l'obra de la directora, juga amb una teatralitat evident i intencionada, acompanyada d'un so extraordinari a càrrec de Joaquim Pinto, col·laborador habitual d'Azevedo. També es compta amb narrador, amb una veu en off, i precisament la gràcia del conjunt rau en aquest virtuosisme que pot semblar artificial, exagerat, pictòric, amb un preponderància dels colors càlids, sobretot dels vermells. És una d'aquestes pel·lícules que has d'anar a veure mentalitzat a gaudir d'alguna cosa diferent, que ens remet inevitablement al mestre Oliveira però també a Bergman i a d'altres mites del passat.\nA vingança d'uma mulher és una pel·lícula on tots els detalls compten, el vestuari, per exemple, o el tractament dels personatges per part de la directora, que defuig els primers plans en tot moment i fa que no ens mirin mai de forma directa. Les mirades dels protagonistes es perden en una buidor inaccessible, en la seva solitud, el seu avorriment o el seu odi, en el cas d'aquesta dona inquietant i fatalment condemnada a una mort lenta i assumida. Tota una experiència, vaja.\nPublicat per Júlia a 10:21\nEtiquetes de comentaris: A vingança d'uma mulher, cinema portuguès, Filmoteca, Jules Barbey d'Aurevilly, psicoanàlisis, Rita Azevedo Gomes\nEn general, diria que vivim d'esquenes a Portugal. Tant que, si preguntéssim, no en dirien ni tòpics. Com a molt, que canten fados i miren tristos l'horitzó de l'Atlàntic. Reconec que no en sé res de Rita Azevedo Gomes. Fins ara, és clar.\nJo tampoc fins fa quatre dies, Enric, de fet vaig anar a la filmo perquè això de dona i portuguesa em va cridar l'atenció, tota una descoberta tot i que aquest cine tan 'esteticista'no és del meu preferit, però,vaja, s'ha de veure. Per això ho he posat al blog, per donar-li 'publicitat', la presentadora és d'una revista que es diu Lumière i va dir que penjarien un llarg pdf sobre Azevedo, quan hi sigui el lincaré.