David Seymour | Bloc de toies.com\ndilluns, 14 Novembre 2011 by Mario\nAmb el fotògraf d’avui acabarem de conèixer la terna més important de fotoperiodistes que van documentar la nostra guerra civil. Quan vaig conèixer la seva obra, juntament amb Robert Capa i Gerda Taro, a propòsit de l’exposició de la ‘Maleta mexicana’, em vaig adonar que estava davant d’un impressionant fotògraf i no una mena de comparsa de la gran parella mediàtica Capa-Taro.\nProbablement m’atreviria a afirmar que la seva obra feta a Espanya és la millor de entre les que ens van deixar Capa i Taro. La seva és una fotografia estèticament molt més cuidada i delicada i amb un intens text visual. Un fotògraf que ens deixa una obra extraordinària i que se’m començava a fer tard per presentar-vos-el. Amics, avui ens visita: 82. David Seymour\nNeix com David Robert Szymin un 20 de novembre de 1911 a Varsòvia, en aquell temps formant part de Rússia. El seu pare era un destacat editor de llibres en jiddisch i hebreu, i tenia una llibreria que era un lloc de trobada de la classe intel·lectual jueva a Varsòvia. Durant la Primera Guerra Mundial (1914-1918) la família va fugir a Minsk i després a Odessa abans de tornar a Varsòvia el 1919.\nLector apassionat, talentós pianista, i lingüista precoç, Seymour acabava el batxillerat al 1929 i després va estudiar tecnologia d’impressió a la Staatliche Akademie für Künste und Graphische Buchgewerbe de Leipzig. Tornava a casa després de graduar-se al 1931, però davant l’empitjorament del clima econòmic i polític a Polònia va decidir continuar la seva educació a París. Es va matricular a la Sorbona al 1932 per estudiar física i química.\nPreocupat pels pocs recursos de la seva família, al 1933 Seymour va demanar treball a David Rappaport, un amic de la família que regentava una agència de fotografia amb seu a París. Encara amb poques nocions de fotografia, Seymour va ser un bon aprenent. Aviat les seves fotografies, en gran part de les gents de classe obrera, van començar a aparèixer en diverses revistes de París.\nVa començar a signar com ‘Chim’, una versió abreujada de ‘Szymin’ que era més fàcil de pronunciar. Al 1934, va entrar a formar part de ‘Regards‘, un setmanari de tendència esquerrana que va ser pioner en la fotografia humanista a França. Durant aquests primers anys a París va fer amistat amb Robert Capa i Henri Cartier-Bresson, dos joves fotògrafs, políticament progressistes. Va cobrir importants esdeveniments polítics per les principals revistes com Life, a partir de la Guerra Civil espanyola.\nTot el que necessites és una mica de sort i força suficient per prémer el disparador…\nDavid Seymour ha estat un dels pocs fotògrafs que ha combinat el seu profund humanisme i la capacitat per despertar la consciència del públic. Exquisidament culte i dominador de fins a vuit idiomes, Seymour ha combinat l’habilitat tècnica, el formidable intel·lecte, i la intensa empatia per explicar històries fotogràficament. Viatger incansable, Seymour ha utilitzat la seva càmera com a instrument per a combatre la injustícia, el malestar i la violència que va afectar Europa, i més tard, l’Orient Mitjà. Va ser un dels fotògrafs més actius durant la Guerra Civil espanyola i va cobrir el conflicte de Suez al 1956, però probablement els seus documents més memorables els va obtenir a la rereguarda de les guerres, on ens ha deixat extraordinàries imatges. Imatges en les que Seymour captura no només un document històric sinó que ho fa evocant valors humans universals.\nSeymour va arribar a París des de la seva Polònia natal al 1932. Mentre estudiava ciències a la Sorbona, va trobar treball a una petita agència de fotografia d’un amic de la família, RAP. Tot i que no tenia cap formació fotogràfica formal, havia estudiat fotografia moderna i arts gràfiques durant els seus estudis a Leipzig, i amb una càmera que li van deixar, va produir ràpidament fotografies que van ser publicades. A diferència de molts emigrants, Seymour es va adaptar ràpidament a la vida a París. Li va escriure a la seva novia a Varsòvia al 1933, ‘Estic assegut en una gran taula amb una bola del món, al meu nou apartament …. Estic coneixent París. Hi començo a formar part …. Faig de periodista, o millor dit, de foto-reporter.’ Es va anar allunyant de la comunitat polonesa i va anar fent nous amics fotògrafs, especialment amb Henri Cartier-Bresson i André Friedmann (que més tard seria conegut com Robert Capa), els tres compartirien per un temps un apartament amb el quarto de bany convertit en cambra fosca .\nChim va arribar a París enmig de gran tensió nacional i internacional. França estava dividida políticament i Hitler havia assumit recentment la cancelleria d’Alemanya. Però això també va resultar ser un moment propici per entrar en el fotoperiodisme. Innovadores revistes il·lustrades proliferaven al París de principis i mitjans del 30’s, fet que generava una gran demanda d’imatges d’actualitat. Regards, el setmanari on Chim havia començat a treballar al 1934, estava en perfecta sintonia amb la seva visió política progressista. Dirigida per intel·lectuals d’esquerra, Regards va defensar el Front Popular, una aliança política de sindicalistes, socialistes i comunistes que van guanyar les eleccions generals de maig de 1936.\nChim ràpidament es va aficionar a captar amb la seva càmera les nombroses manifestacions de masses que eren habituals en aquells dies de la política francesa a l’etapa del Front Popular. Dalt a la línia inferior a la dreta podem veure una manifestació contra la guerra a Saint Cloud, prop de París, l’agost de 1936, un esdeveniment que era la resposta arran l’ocupació de Hitler de la Renània al març i l’esclat de la Guerra Civil Espanyola al juliol. Chim captura en una sola imatge diferents manifestants, el sentit de la multitud carregada d’emocions, i per l’enquadrament l’escena amb els cartells gegants, la causa de la manifestació. La composició guanya tota la seva potència amb el ritme format pels punys alçats dels manifestants i els missatges escrits a les pancartes, com ‘War is insanity’ (la guerra és una bogeria). Dalt podem veure alguna de les fotografies fetes a intel·lectuals, com la de l’ escriptor francès Henri Barbusse, pacifista i comunista, i una de les figures més actives a les campanyes d’intel·lectuals d’esquerra francesos en contra del feixisme o Romain Rolland, conegut escriptor, pacifista i antifeixista, guanyador del Premi Nobel al 1915.\nLa Guerra Civil a Espanya\nChim va ser enviat per Regards per informar sobre la Guerra Civil espanyola poc després del seu esclat el juliol del 1936. Les seves fotografies de les batalles i, sobretot de la vida darrere de les línies va fonamentar la seva reputació com un gran reporter gràfic. Va fotografiar als republicans derrotats que fugien a França i després cobria el viatge del primer vaixell que va portar els emigrants espanyols a Mèxic.\nLa Guerra Civil espanyola ràpidament va assolir una dimensió internacional, les forces feixistes de Franco van ser suportades per l’Alemanya nazi i la Itàlia feixista, mentre que els republicans, mal entrenats i pitjor equipats, rebien el tímid suport de la Unió Soviètica reforçat per una brigada internacional de simpatitzants que donaven suport al govern republicà. La Guerra Civil espanyola va ser el primer conflicte a ser àmpliament fotografiat per a un gran públic que consumia els setmanaris i diaris amb informació gràfica. És el naixement de la fotografia de guerra moderna. Un cos de fotògrafs professionals equipats amb petites càmeres eren capaços de fer fotografies de tots els aspectes de la guerra, incloent primers plans de batalles, i en el cas de Seymour, el seu treball va ser publicat immediatament en els diaris i revistes de tot el món.\nChim va ser un dels primers fotògrafs en entrar en escena, i va passar gran part dels trenta mesos que va estar a Espanya a captar les imatges de la guerra. Va cobrir les primeres batalles amb les republicans, però aviat va girar la seva atenció cap a la situació dels civils a la rereguarda i les manifestacions de suport de la gent a les forces republicanes. Les Brigades Internacionals les van formar més de 30.000 voluntaris de tot el món, i es van organitzar en cinc grans grups, un d’ells, el batalló Ernst Thaelmann, format per alemanys, el podem veure al grup de fotografies de dalt. També hi podem veure la fotografia de Picasso amb el Guernica. A finals de maig del 1937, Chim va col·laborar amb Henri Cartier-Bresson en un número especial de ‘Regards’ dedicat a la Fira Mundial de París. Chim va fer aquest retrat de Pablo Picasso davant de Guernica poc després que la pintura es donés a conèixer al pavelló espanyol de la fira.\nLes guerres i Chim\nFins i tot en els països no bel·ligerants, la guerra civil espanyola va mobilitzar a l’opinió pública fins un punt que poques guerres anteriors havien assolit. Els mitjans de comunicació moderns, el cinema i la fotografia, juntament amb els noticiaris i les revistes, van contribuir en gran mesura a que s’estengués aquest primer conflicte entre feixisme i comunisme com l’inici per la lluita per la dominació mundial.\nUna dona alleta al seu fill enmig d’una multitud mentre escolta un discurs polític prop de Badajoz. (David Seymour, ‘Chim’.)\nNombrosos fotògrafs com Robert Capa, Heri Cartier-Bresson o Gerta Taro van venir a Espanya amb la finalitat de suportar al govern republicà en la seva campanya propagandística contra les tropes rebels de Franco. Les seves fotografies es van publicar a França en revistes de gran difusió dirigides a treballadors com ara Vu i Regards, però també van aparèixer a la nord-americana Life.\n‘Atac amb granades‘ de David Seymour, com la fotografia de Capa del soldat republicà que acaba de rebre un tret, va ser una de les primeres fotografies en informar en directe sobre la mort en el camp de batalla. Tal i com s’intueix a la fotografia, Chim, com li deien els seus amics, va estar present durant l’atac, va ser part de la maquinaria de guerra. Les taques, el gra gruixut fruit de l’ampliació, els marges tallats aparentment a l’atzar, son eines del llenguatge fotogràfic que confirmen el caràcter testimonial de la imatge. Mostren clarament la tensió patida pels soldats, el perill, la brutalitat de la guerra. Aquí no és possible fugir de la violència, no hi ha escapatòria a la mort.\nLa guerra no va deixar en pau a Seymour. Durant la Segona Guerra Mundial va treballar de corresponsal per l’exercit americà i després fotografià per l’Unesco el destí d’una Europa arrasada per la guerra. I també a la guerra va trobar el seu final.\nFont: Iconos de la Fotografia-El Siglo XX-Ed Electa, pàg 66\nChim no estava massa interessat en informar de les batalles, però ho va fer quan les circumstàncies ho exigien. Això és el que va fer especialment abans de l’arribada a Espanya de dos dels seus col·legues fotògrafs de Regards, que ràpidament se’n van anar al front a captar les imatges que la revista requeria, Capa, un dels seus millors amics i la seva companya Gerda Taro. La fotografia de Chim capta l’estranya combinació de continuïtat i ruptura, característic del tipus de vida que es viu als pobles que pateixen el front de la guerra. Els seus reportatges a les ciutats de Barcelona i Madrid i al País Basc son el més interessant d’aquest període. Un d’aquests assaigs, ‘Barcelona, A City at War‘, es va publicar a la revista Life al novembre del 1938.\nAmb la inevitable victòria de Franco a finals del 1938, gairebé mig milió de soldats republicans i de ciutadans van començar un llarg exili a través dels Pirineus cap la frontera francesa. Chim va acompanyar als refugiats a través del pas del Pertús i va fer diverses fotografies al febrer del 1939 dels soldats de l’Exèrcit Republicà, a qui els francesos els hi van confiscar les armes al creuar la frontera amb França.\nEls francesos no estaven preparats per a l’arribada massiva de refugiats espanyols i es van anar creant camps improvisats al llarg de les platges de la Mediterrània. El govern republicà, a l’exili, va tractar d’organitzar l’exili de molts dels refugiats a Mèxic i Amèrica del Sud. El setmanari francès Match va assignar a Chim perquè cobrís el viatge al maig del 1939 a bord del vaixell SS Sinaia, el primer en portar els refugiats a Mèxic.\nSeymour va anar de Mèxic a Nova York, arribant just després del començament de la Segona Guerra Mundial. Aprofitant-se de les avantatges que el govern americà donava als estrangers per obrir empreses, es va associar amb l’alemany Leo Cohn per obrir el que aviat es va convertir en un prestigiós negoci de revelat fotogràfic (Leco) a Nova York. Molts fotògrafs notables que havien abandonat Europa, com André Kertész, utilitza Leco com la seva cambra fosca.\nChim va ser reclutat per l’exèrcit americà el 1942. Mentre feia el seu servei militar a Camp Ritchie, Maryland, es va convertir en ciutadà naturalitzat dels Estats Units. Per por de represàlies dels nazis contra la seva família a la Polònia ocupada, va adoptar un nou nom anglosaxó, David Robert Seymour. Entre 1942 i 1945, Chim va servir en reconeixement fotogràfic i interpretació a l’exèrcit nord-americà. Va treballar a Anglaterra, França i, finalment, a l’Alemanya ocupada, guanyant diverses promocions i una estrella de bronze. Al 1947, Chim, Capa i Cartier-Bresson van fer realitat el seu desig de formar un nou tipus d’agència fotogràfica. Juntament amb el fotògraf anglès George Rodger, van fundar Magnum Photos, una cooperativa internacional de fotografia amb independència editorial.\nUna de les virtuts de Magnum era la de les personalitats complementaries dels seus fundadors. David Chim Seymour era el soci més reservat, exigent i, segons la descripció que Henri Cartier-Bresson fa d’ell: ‘delicat’. Era més reflexiu que colorit. Tranquil i culte, no tenia afan de gestos dramàtics, no va fer-se la seva reputació com un valent a la guerra, ni com artista. Al contrari de André Friedmann, qui va canviar el seu nom pel de Robert Capa com a forma de desenvolupar el seu romàntic atractiu, David Szymin va canviar el seu a Seymour per raons totalment pràctiques, al viatjar per Europa amb l’exercit nord-americà durant la segona guerra mundial, intentava protegir als seus pares de les represalies alemanyes en cas de ser capturat. En canvi, Chim, com el coneixia tot el món, va ser el vincle de Magnum amb els inicis del fotoperiodisme. Mentre Capa impulsava les idees i liderava l’espectacle, Chim era probablement el seu soci més important a l’empresa, el reposat pensador al darrera de l’escena. Assegurà a la incipient Magnum amb el seu raonament intel·lectual, el pragmatisme i talent per planejar estratègies i, junt a Capa, va ser autor de la seva pròpia visió organitzativa. Chris Boot.\nAl 1948 Chim va acceptar l’encàrrec de fer fotografies per a un llibre de l’UNICEF destinat a mostrar les horribles condicions dels nens a l’Europa de la postguerra i la tasca realitzada per l’agència de les Nacions Unides per millorar la seva situació. Per Chim era un projecte perfecte. A ell sempre li havia agradat estar amb nens i li va encantar fotografiar-los. Com pacifista convençut, sabia que la millor manera de parlar de la destrucció sense sentit de la guerra era mitjançant el patiment d’aquestes víctimes innocents.\nDurant més de tres mesos Chim va viatjar al seu país natal, Polònia i a Hongria, Àustria, Itàlia i Grècia. No hi ha millors sèries que demostrin l’empatia i el sentit humanitari profundament arrelat, i les fotografies que va produir són profundament commovedores i àmpliament considerades com un dels seus millors treballs. Van ser només 47 de les prop de 5.000 fotografies que va prendre Chim les que apareixen en el llibre ‘UNICEF book Children of Europe (1949)‘.\nDalt a la dreta podem veure a Terezka, una pertorbadora fotografia d’una nena a Varsòvia i que representa el terror i la violència a la que es van sotmetre els nen en aquella Europa que es va tornar boja. Terezka va créixer en un camp de concentració alemany. Chim la va fotografiar en una llar per a nens amb trastorns mentals a Varsòvia. Quan se’ls va demanar que dibuixessin una foto de ‘casa seva’, l’únic que va aconseguir dibuixar va ser ratlles caòtiques a la pissarra. Tot i que fa una pausa per mirar a la càmera, la seva mirada es pertorbadora. Durant aquest viatge a Polònia, Chim es va assabentar dels detalls de la mort dels seus pares durant la guerra. Van ser assassinats el 1942 en un gueto creat pels nazis a Otwock, una ciutat turística a les afores de Varsòvia, on la família Szymin hi havia tingut una casa d’estiueig. No és difícil imaginar-se a Chim visitant la seva ciutat natal per primera vegada des de la guerra que reconegués a Terezka com una ànima bessona.\nLa intimitat de moltes de de les fotografies de Chim dels nens és conseqüència en part de ser fetes a la seva altura. Aquestes imatges que omplen el fotograma ofereixen no únicament retrats de primer pla sinó que també pretenen suggerir la gran quantitat de nens afectats per la guerra. La imatge de Terezka va ser impresa en dues pàgines a les pàgines centrals del llibre de l’UNICEF.\nA més de cobrir les necessitats immediates, UNICEF també va tractar de reparar la bretxa educativa resultat de no poder assistir a l’escola durant la guerra. Chim va ser capaç de captar meravelloses imatges, com les de dalt, amb la impressió de que havien estat fetes després d’interessar-se per cada situació particular. Per a Chim era com fer fotografies als seus nous amics.\nA partir de 1949, Chim va començar a viatjar a Itàlia. Tot i que encara viatjava constantment i que sovint estava a París per assistir a les reunions de Magnum, Roma es va convertir en casa seva fins a la seva mort. Amics de Chim reconeixien que, encara que sempre va ser generós i estava sovint de bon humor, també passava etapes de tristor, especialment quan s’enfrontava amb les seqüeles de la guerra i l’Holocaust. Henri Cartier-Bresson el va descriure com un home que ‘va portar el pes del món sobre les seves espatlles.’\nItàlia, però, oferia una via d’escapament a Chim. Va intentar reconfortar-se amb les antigues costums i tradicions d’Itàlia, especialment les relacionades amb la religió, i el renovat optimisme de la dècada dels 50’s, quan Itàlia es va convertir en un refugi per a les celebritats. Bon gourmet i amant del bon vestir, Chim apreciava els restaurants de Roma i la bona roba de marca. John Morris, director executiu de l’agència Magnum Photos, va recordar anys després, “els millors dies de Chim els va passar a Roma. Era l’amo d’aquesta ciutat.“\nExposició organitzada pel Museu Nacional d’Art de Catalunya en coproducció amb l’ICP de Nova York / Comissària: Cynthia Young, conservadora adjunta de l’ICP\nEl 1939, davant l’avenç implacable del feixisme, Robert Capa abandona el seu estudi fotogràfic de París i fuig als Estats Units. El seu col·laborador, Tchiki Weiss, salva 3 capses amb 4.500 negatius d’imatges fets durant la Guerra Civil pel mateix Capa, Chim (David Seymour) i Gerda Taro, els grans mestres del fotoperiodisme de guerra. És la coneguda com a Maleta Mexicana. Desapareguda durant dècades, va ser localitzada a Mèxic i ara, gràcies a la tenacitat de l’ICP per recuperar-la i fer públic el seu contingut, el MNAC presenta part d’aquest valuós material fotogràfic per primer cop a Espanya. Rodets de negatius que ens mostren la seqüència original de la foto publicada i ens revelen escenes inèdites, alhora que la tècnica magistral dels 3 fotògrafs. Testimoni gràfi c excepcional de la vida al front o a les trinxeres, dels estralls dels bombardejos sobre la població civil o del drama als camps de refugiats, la Maleta Mexicana és un mirall de la nostra història.\nEl Museu Nacional d’Art de Catalunya, en coproducció amb l’International Center of Photography de Nova York (ICP), presenta per primera vegada a Espanya les fotografies fetes per Robert Capa, Gerda Taro i David Seymour Chim en la Guerra Civil espanyola. El rastre s’havia perdut des de 1939 i va ser recuperada el 2007. “Aquestes extraordinàries imatges, moltes d’elles inèdites, conformen el que s’ha anomenat la Maleta Mexicana i són sens dubte el més important conjunt de negatius recuperats del segle XX“, assenyala el museu en un comunicat.\nRobert Capa va abandonar París al 1939, abans que els alemanys ocupessin la ciutat. En el seu estudi va deixar un valuós material, entre el qual hi havia tres caixes que contenien 126 rodets fotogràfics amb 4.500 instantànies fetes durant la Guerra Civil espanyola, entre maig de 1936 i març de 1939, per ell mateix, per Gerda Taro i per David Seymour ‘Chim’ , així com una petita quantitat de fotografies realitzades per Fred Stein a la capital francesa.\nTchiki Weiss, també fotògraf i col·laborador de Capa i de Chim, va viatjar amb bicicleta de París a Bordeus, amb les caixes de negatius en la seva motxilla. El seu propòsit era enviar-los a Mèxic en vaixell.\nAquest material es va donar per perdut fins que va reaparèixer en aquest país el 1995. El 2007 els negatius van arribar al ICP de Nova York, on s’han exposat al públic entre setembre de 2010 i gener de 2011. El MNAC, que ja va mostrar alguns dels documents de la Maleta Mexicana en el marc de les exposicions Això és la guerra. Robert Capa en acció i Gerda Taro organitzades pel Museu a l’estiu de 2009, presenta ara per primera vegada a Espanya l’exposició que revela el contingut de la maleta. Aquesta exposició es podrà veure també a Bilbao i a Madrid.\nEl redescobriment dels negatius de la Guerra Civil espanyola de Capa, Chim i Taro es presenta en unes 70 fotografies-de les quals 50 són còpies d’època, a més de contactes ampliats moderns d’algunes sèries completes, així com documents que permeten contextualitzar les imatges i ens revelen l’impacte que van tenir en el moment de ser publicades. Les fotografies i els documents que conformen l’exposició s’agrupen en 32 àmbits i permeten seguir els passos dels tres fotògrafs per l’Espanya en guerra. Les instantànies de la Maleta Mexicana mostren manifestacions i desfilades, bombardejos, ferits als hospitals i cossos en la dipòsit de cadàvers a l’espera de ser identificats. Centenars de drames humans, però també la vida que continua en les ciutats en guerra i en la rereguarda. Presten atenció a moments íntims i també a esdeveniments històrics, com el II Congrés Internacional per a la Defensa de la Cultura, celebrat a València.\nEntre els negatius apareguts es troben retrats fins ara desconeguts de personatges com Federico García Lorca, Dolores Ibárruri La Pasionaria, Rafael Alberti, André Malraux o Ernest Hemingway. També hi ha imatges de batalles decisives com les de Terol, Segre i Brunete, del front de Catalunya i de la resistència de Madrid. Els negatius permeten contemplar les sèries completes a què pertanyen algunes fotografies publicades en el seu moment per prestigioses revistes com Life, Regards o Picture Post, que els van dedicar multitud de pàgines i d’elogis, convertint-les en imatges icòniques de la Guerra Civil.\nGràcies als negatius que ara han aparegut poden ser llegides en l’ordre en què van ser preses. Tot aquest material aporta molta informació sobre moments crucials del conflicte i els seus protagonistes, al mateix temps que revela la manera de treballar dels tres fotògrafs, pioners del fotoperiodisme. L’estudi d’aquestes imatges ha permès així confirmar o reatribuir les autories d’algunes de les fotografies. “Robert Capa, Gerda Taro i David Seymour Chim van establir les bases del fotoperiodisme modern a l’apostar per una nova manera de mirar i de treballar, submergits en l’acció, compromesos“. Per als tres amics, que havien coincidit a París exiliats dels seus països, Espanya va ser el baptisme de foc. Per Gerda Taro, el principi i el final. Taro, una de les primeres dones fotoperiodistes de la història, va morir atropellada per un tanc a Brunete. Robert Capa va continuar cobrint un llarg rosari de conflictes fins que el 1954 va trobar la mort a Indoxina, en trepitjar una mina. També David Seymour Chim, que en finalitzar la guerra va poder documentar el viatge a Mèxic en vaixell d’un grup d’exiliats espanyols, va trobar la mort en un camp de batalla. Va ser metrallat a Suez, el 10 de novembre de 1956.\nA Seymour li agradava la composició d’imatges de gran força, fins i tot dels esdeveniments fugaços. Sempre que era possible, es preparava acuradament per cobrir una història, llegint tot el que podia dels fets que anava a fotografiar, tant conceptualment com pictoricament, deixant molt poc a l’atzar, a diferència de Robert Capa.\nBen preparat en matemàtiques, ciències i tecnologia d’impressió moderna, Seymour va dominar ràpidament els aspectes tècnics del medi. A més del seu instint per a la composició dedica especial atenció a la il·luminació i la profunditat de camp. Moltes de les seves imatges són nítides des del primer pla fins el fons, proporcionant una gran quantitat d’informació i indicant el context d’una escena. Seymour freqüentment incorpora cartells, pancartes o anuncis en les seves imatges que feien com de títols interns. També tenia obsessió per mostrar els detalls a les seves escenes.\nGairebé totes les fotografies de Seymour es concentren en les persones. De tant en tant els seus subjectes miren a la càmera, però preferia disparar a la gent absorta en el que estaven fent. La simpatia i l’autenticitat que s’irradien a partir de les seves fotografies es deriven del seu avançat mètode de treball. En lloc de tractar de ser invisible, es guanyava la confiança d’aquells que fotografiava, i els animava a actuar amb naturalitat al voltant de la càmera. Seymour entenia el seu treball com un esforç de col·laboració entre ell i el subjecte. Va fer servir tant la Leica com la Rolleiflex. La petita i revolucionaria Leica era ideal per treballar amb rapidesa. Va optar únicament per la Rolleiflex quan va disposar de més temps per composar les seves imatges, com en la sèrie sobre els nens a la post-guerra a Europa.\nDes de Roma, Chim va concentrar la seva atenció cada vegada més cap a la Mediterrània. Viatjava amb freqüència a Grècia, i a partir de 1951, va visitar Israel gairebé cada any per documentar l’aparició del nou Estat jueu, que havia estat establert al 1948. L’atracció per Israel va ser gairebé instintiva. La cultura amb la que havia crescut a Polònia va ser destruïda durant la Segona Guerra Mundial. Els seus pares, parents i amics havien estat assassinats o havien fugit. Israel, per contra, oferia l’esperança. Com Seymour va escriure a la seva germana: “Va ser com tornar a casa una altra vegada. Era com trobar els signes vitals i d’identitat de la meva vida, que havia intentat buscar en els munts de runa i cendres a les ruïnes de Varsòvia.” Israel en molts aspectes encarna la idea de Chim d’una utopia política, la vida comunitària, una fusió de nacionalitats, l’esperit pioner, i l’idealisme fervent, tot en nom de reparar una injustícia històrica greu.\nEl reportatge sobre la Crisi de Suez del 1956 de la revista Newsweek va ser el seu darrer treball. La crisi va ser provocada per la nacionalització d’Egipte del Canal de Suez. En resposta, França i Gran Bretanya van recolzar una invasió israeliana del Sinaí. Chim estava a Grècia quan va esclatar el conflicte. Tot i que no havia estat corresponsal de guerra des de la seva època a Espanya, estava decidit a arribar a Egipte per cobrir les hostilitats. Amics seus el van tractar de dissuadir-lo, però Chim va argumentar que Magnum havia de cobrir els esdeveniments i que ell era l’únic fotògraf disponible a l’agència. El seu vincle emocional amb Israel, probablement també el va impulsar a participar.\nChim es dirigia a Port Said, Egipte, el 7 de novembre, just el dia en què es va acordar un armistici. En companyia d’altres periodistes, Chim va passar els dies següents fent fotografies de la destrucció i el caos de la ciutat. El 10 de novembre, Chim i Jean Roy, un intrèpid fotògraf de París Match, van conduir 50 milles al sud de Port Said per fotografiar un intercanvi de presoners. Jean Roy va conduir el seu jeep passant les línies anglo-franceses cap a les línies egípcies. Una metralladora egípcia va disparar contra el jeep i va caure al Canal. Tots dos Chim i Roy van morir.\nAvui us deixo un bon grapat de vídeos, gairebé sempre relacionant Seymour amb Capa i Taro:\n[vimeo http://vimeo.com/27041834 w=525&h=325]\nÉs especialment interessant aquest darrer vídeo, on es poden veure les diferencies en la fotografia de Capa, Cartier-Bresson i Chim:\nEn quant a les galeries, comencem l’oficial de ‘Magnum’, aquí podeu ordenar les seves fotografies i fer-vos una composició seqüencial de la seva obra:\nI continuem amb el web oficial del ‘International Center of Photography‘:\nAcabem amb el web especial que ‘El Periódico‘ ha fet a propòsit dels ‘Nens de la Maleta Mexicana‘\nFonts: Hi ha molt poca informació de Chim a la web, tret d’un parell de webs i de totes aquelles que es fan ressò de l’exposició de la Maleta Mexicana. L’estructura de l’article d’avui ha estat feta gràcies a la gran informació que es troba al web de la National Gallery of Art: http://www.nga.gov/feature/chim/index.shtm\nCal considerar a David Seymour com un dels més grans fotoperiodistes del segle passat. Chim ens presenta la seva obra com un document extraordinari de l’època però la seva sensibilitat ens permet apreciar no només el valor estètic de les seves composicions sinó el profund text visual darrera de cada una de les seves imatges. La seva és una fotografia més rica i complexa si la comparem amb els grans fotògrafs de l’època, Cartier-Bresson, on l’estètica del moment decisiu ho era tot i la de Capa, amb composicions més agressives. El llegat de Chim és una col·lecció exquisida de petites obres d’art, de meravellosos documents que representen l’humanitat, sensibilitat, reflexió i intel·lectualitat d’un dels més grans fotoperiodistes de tots els temps. Ell també va voler estar massa prop de l’escena per poder interactuar al el medi, l’única manera de captar l’essència del seu missatge.\nBé amics, espero que hagueu gaudit d’aquest formidable fotògraf i us encoratjo una vegada més a que visiteu l’exposició de ‘La Maleta Mexicana’, ara a Barcelona però d’aquí no res a Madrid i Bilbao.\nEtiquetes : David Seymour, parlem de fotografia\n← Disc de la setmana: Vijay Iyer Trio “Historicity”\nDe Cape Town al Sud de Namibia →\n3 thoughts on “David Seymour”\nnati on Dimarts, 22 Novembre 2011 a les 16:10 said:\nFotografía inteligente , humanista y conmovedora la de Seymour .\nGracias por el trabajo, Mario.\nEnhorabuena por la mención en el MNAC.\nFelipe on Dimarts, 22 Novembre 2011 a les 19:05 said:\nLa semana pasada caí por casualidad, en el cine, en el Documental de Trisha Ziff, “La Maleta Mejicana”, que se está exhibiendo ahora en cines. El Documental es muy desordenado y llega a ser irritante, porque mezcla la historia de Capa, Taro y Seymour, con la de la guerra civil, con la de la búsqueda actual de fosas comunes, con la vida actual de los hijos y nietos de los exhiliados, etc… Al final, uno tiene que concentrarse mucho para enterarse de los avatares de la maleta y del significado y contenido de la misma.\nCiertamente, coincido con Mario en que la obra de Chim es la más interesante del trío Capa-Taro-Seymour. De todos modos, es inevitable, cuando se considera la obra de ubno de ellos, referirse a la obra de los otros dos. En realidad, parece, por ejemplo, como si a Capa no le importase en absoluto la fotografía: le importaba, exclusivamente, la realidad que estaba retratando. Capa me parece, simplemente, un correo de transmisión, alguien que acercaba los acontecimientos lejanos a un espectador determinado. Quizá por ello, nunca revelaba sus fotos.\nGerda Taro, a mi entender, va en la misma línea que Capa, aunque quizá hace más incidencia en el soldado, el civil o la persona individual en general, en el sufrimiento cotidiano que provoca una guerra.\nEn cambio, Chim parece cuidar los mensajes que quiere transmitir en cada fotografía. Capta guerras y personas, pero parece querer decirnos algo, y no sólo acercarnos unos acontecimientos lejanos. En fin, no sé, me parece que es el único de los tres que capta el carácter “sobrehumano” (que también lo tiene) de la guerra, sin descuidar el carácter humano.\nFinalmente, hay una cuestión que me fascina en este trío. Se trata por supuesto, del hecho de que los tres murieran ejerciendo su profesión y su arte. Creo que este hecho tiene muchos significados. Por un lado, nos muestra un arte (la fotografía) consolidado lo suficiente como para ser un proyect ode vida posible en la sociedad. También, en los casos individuales, estamos ante tres personas cuya personalidad, cuya vida y cuyos valores giraban en torno a la fotografía (aunque, seguro, los tres no la entendieran igual), hasta el punto de que la valoraban más que a la propia seguridad. Si esto es, o no, un precio excesivo a pagar, (precio que no quiso pagar Burri, por ejemplo), es una decisión de cada uno; pero se trata, quizá, de la única decisión verdaderamente libre que podemos tomar.\nJAZZ de New Orleans a la Fusion - V -


Videos Mariàpolis 2013\nVideos en format MTS comprimits en ZIP\nAVÍS: Si intenteu descarregar-los i us dóna error, és molt probable que l'arxiu en concret encara estigui pujant al servidor. Torneu-ho a intentar més tard.\nSobre la Càtedra de Pensament Cristià 2012\nCreado: Miércoles, 04 Julio 2012 17:15\nPATI PALAU, 1-5 · 25700 LA SEU D’URGELL\nTel. 973 35 00 54 · Fax 973 35 22 30\nD e l e g a c i ó d e M i t j a n s d e C o m u n i c a c i ó\nVICENÇ VILLATORO I EL P. LLUÍS DUCH CREEN EXPECTACIÓ EN LA CÀTEDRA DE PENSAMENT CRISTIÀ QUE SE CELEBRA EL PROPER DIVENDRES 6 DE JULIOL\nMés de 120 inscrits en aquesta 9ena jornada de reflexió organitzada pel Bisbat d’Urgell a Sant Julià de Lòria\nLa Càtedra de Pensament Cristià proposa aquest proper divendres 6 de juliol una reflexió sobre com afrontar la pluralitat i sobre la necessitat d’enfortir els llaços i els valors que ens uneixen per edificar, conjuntament, un món millor. Han estat convidats a parlar-ne dues persones de gran prestigi intel·lectual: el P. Lluís Duch, monjo de Montserrat i doctor en antropologia, guardonat amb la Creu de Sant Jordi l’any 2011, i el periodista i escriptor Vicenç Villatoro, director de l’Institut Ramon Llull de Barcelona. Coordinarà la jornada i la clourà amb la seva ponència, el filòsof i teòleg Francesc Torralba, autor de nombrosos llibres i president del Consell Assessor per a la Diversitat Religiosa de la Generalitat de Catalunya.\nLa jornada de treball s’iniciarà a les 10:30 del matí, presidida per Mons. Joan-Enric Vives, Arquebisbe d’Urgell i Copríncep d’Andorra, que en farà la inauguració en un acte al que es preveu l’assistència de diverses autoritats del Principat i de les comarques de l’Alt Urgell, Cerdanya i Pallars Sobirà.\nA hores d’ara ja hi ha 120 persones inscrites, del Principat d’Andorra, de diverses comarques pirinenques veïnes al Principat i que formen part de la diòcesi d’Urgell, i també de Barcelona. El gruix dels assistents està format per mestres i professors de religió, estudiants i formadors en filosofia, membres dels consells de pastoral de diverses parròquies. Enguany també s’ha inscrit un grup molt nombrós de públic sense vinculacions amb el món eclesial. El nombre d’inscrits és molt important i supera les darreres edicions d’una cita molt consolidada en l’àmbit educatiu.\nSota el títol “Afrontar la diversitat: do i tasca”, la Càtedra de Pensament Cristià pretén enguany aprofundir sobre les possibilitats de compartir un mateix espai persones i cultures, properes a la religió o no, sense renunciar a les nostres arrels i fonaments. Els cristians, com ens recorda el Dr. Francesc Torralba estem cridats a dialogar amb el món i a cercar les llavors de veritat que hi ha en cada persona i en cada cultura. La diversitat és un do de Déu, però aprendre a viure en la diversitat és una tasca: les societat europees han deixat de ser entorns homogenis, per esdevenir àmbits plurals en tots els sentits.\nCurrículum dels autors\nPer a conéixer millor els ponents, entrevistes i obra:\nAquí teniu el programa en format PDF per a que pugueu fer el seguiment dels continguts.\nNotícia de l'anterior edició de la Càtedra de Pensament Cristià


La dieta infantil: la lluita contra la obesitat infantil – Blocdepares\nLa dieta infantil: la lluita contra la obesitat infantil\nTdah als quaranta!!!!!!\n6 / juny / 2011\nAvui us proposem un article del suplement ES de la Vanguàrdia del dissabte 21 de maig i que tracta sobre com fer una dieta infantil que eviti el sobrepes i la obesitat en els nostres infants.\nL’article facilita l’abc del que hauríen de menjar i de l’exercici que hauríen de fer els nostres infants per evitar una de les “malalties” més preocupants per la Organització Mundial de la Salut, ja que durant les darreres decàdes s’ha manifestat un creixement important de la obesitat infantil, molt marcat per la “deixadesa” en els menus de casa degut entre altres factors al fet que els pares treballen i queda poc temps per preparar i fer menjars elaborats!!!\nCreiem que és un tema molt important i que mereix una lectura de l’article!!!!!\nSi voleu llegir, cliqueu dieta infantil\nÉs important dedicar uns minutets a la cuina!!!!


Més de 1.500 escolars vibren a València amb l'espectacle «La guerra de Troia» - Levante-EMV\nla Caixa i l'Institut Valencià de cultura porten al Teatre Rialto un muntatge realitzat expresament per a al públic infantil i juvenil\nlevante-emv 07.05.2019 | 12:57\nAl voltant de 1.500 escolars van assistir ahir el Teatre Rialto de València a l'espectacle teatral «La guerra de Troia», una producció pròpia que pretén acostar la mitologia al públic infantil i juvenil des d'una òptica didàctica i amena. Els mites acosten al públic a les emocions humanes bàsiques de tots els temps; històries que són el reflex de gran nombre de valors essencials –i, per tant, plenament vigents– de la nostra cultura.\nOrganitzat per 'la Caixa', estos espectacles tenen per objectiu acostar les arts al públic infantil i juvenil, mitjançant unes produccions especialment dissenyades per als escolars. Un àmbit d'actuació que des de fa anys impulsa l'entitat a través de les diverses iniciatives pedagògiques que organitza per tota la geografia espanyola. Durant 2019, "la Caixa" durà a terme per tota la regió un cicle dirigit a escolars en un total de 12 representacions de tres espectacles diferents, en col·laboració amb el Institut Valencià de Cultura de la Generalitat Valenciana (IVC), complint així el seu objectiu d'introduir continguts educatius en els teatres.\nLa Guerra de Troia ens remet a fa milers d'anys, en un lloc remot del Mediterrani, quan les dues nacions més poderoses que existien en la Terra es van enfrontar en un conflicte terrible: la guerra de Troia. Amb la mitologia es pot entendre i gaudir més i millor de les arts de tots els temps; i alhora, dóna motiu a debatre temes sempre d'actualitat com desgraciadament ho són la guerra o les lluites pel poder. En definitiva, la mitologia és un excel·lent pretext per a parlar de nosaltres i del món que ens envolta. Paris i Helena, Príam i Agamèmnon, Héctor i Aquil·les, Ulisses... L'amor, el poder, l'ambició, la glòria, l'honor... Amb la direcció de Jordi Colominas, l'espectacle combina narració, marionetes i audiovisual d'animació per a resumir aquesta història universal.


L'IPC avançat cau al setembre fins al 3%, vuit desenes menys que a l'agost | Consumer\nL’IPC avançat cau al setembre fins al 3%, vuit desenes menys que a l’agost\nEs tracta de la xifra més baixa des de maig de 2005\nL’Índex de Preus al Consum Harmonitzat (IPCA) va baixar al setembre fins al 3% interanual, vuit desenes menys que a l’agost, segons l’indicador avançat dau a conèixer avui per l’Institut Nacional d’Estadística (INE).\nAquest indicador proporciona un avanç de com van evolucionar els preus a Espanya durant setembre i serveix a l’Oficina d’Estadística de la UE, Eurostat, per incorporar-ho al càlcul de l’índex d’inflació al territori comunitari.\nLa dada presentada per l’INE és set desenes inferior a l’IPC nacional d’agost i suposa la xifra més baixa des de maig de 2005, quan es va registrar un resultat similar.\nL’indicador avançat es calcula utilitzant el mateix procediment que l’empleat per a l’IPCA, però utilitzant diversos mètodes de modelització estadística per estimar la informació de la qual encara no es disposa al moment de la seva publicació.\nLa informació que proporciona aquest indicador és solament orientativa, per la qual cosa no ha de coincidir necessàriament amb la dada definitiva de l’IPC de setembre que es coneixerà el proper 11 d’octubre.


T TI 1 Col·laborador/a 39 Visites Bústia de suggeriments\ntitarro, al JOC Joc de matances, descrit per Joan Castelló Guasch a Diario de Ibiza (6-VII-1975), i recollit al seu llibre Greix vermei i altres escrits (Institut d’Estudis Eivissencs, Eivissa, 1988). Un jugador es posa una capçana d’un forc d’alls enmig de les espatlles; damunt la capçana, una gerra vella, ben fermada, i per damunt la gerra un abrigall gros que l’embolica tot. És el titarro, que de grapes, encotrinat d’aquella manera, grunyint grunyint, va donant voltes. Un altre jugador, també emmariol·lat amb un caputxó i una pell de moltó, li va darrere, amb un garrot a la mà, com si l’encalçàs. Els dos tenen una conversa o una porfèdia, molt llarga, que fa riure molt la gent. Pareix que s’enfadin molt. I acaba amb una garrotada a la gerra, fent-la a trossos. El titarro cau mort i la gent riu que riu... L’escriptor acaba dient: “Sempre he anat darrere de sebre lo que es deien es titarro i es que l’encalçava. Però ja fa tant de temps, que no sé si avui hi ha qui se’n recordi...”. [JGT]


El Barça va jugar 21 partits al Camp Nou malgrat que un informe advertia de “risc” per a l’aficionat\nLa seguretat de l’estadi blaugrana\nEl resultat de la inspecció, presentat el 2019, alertava la directiva de Bartomeu sobre patologies que suposaven “risc per a l’usuari” del Camp Nou El resultat de la inspecció, presentat l’any 2019, alertava la junta de Bartomeu sobre patologies que suposaven “risc de seguretat per als usuaris” de l’estadi\nEl Barça va jugar 21 partits alCamp Nou malgrat que un informe advertia de “risc” per a l’aficionat\n14/10/2021 07:00 Actualizado a 14/10/2021 07:01\nUn informe encarregat pel FC Barcelona lliurat a la junta directiva de Josep Maria Bartomeu al juliol del 2019 destacava, entre les moltes conclusions, l’existència d’un total de 127 patologies al Camp Nou que requerien una “actuació immediata”, 44 de les quals perquè implicaven “un risc de seguretat per als usuaris de l’estadi”.\nLa inspecció, supervisada per Nikken, companyia responsable de la remodelació integral de l’estadi en el marc de l’ Espai Barça, i duta a terme per enginyers d’estructures de la companyia Arup de manera “visual”, es va dur a terme durant el primer semestre de l’any 2018 dividint l’estadi per quadrants, i va donar com a resultat les 127 patologies esmentades, més 190 que aconsellaven una intervenció “alta” (actuar en un termini de 6 mesos) i 14 observacions que havien de ser abordades en un període no superior a 12 mesos. La Vanguardia ha tingut accés al document, que cita com a referència un exhaustiu estudi elaborat per l’empresa BAC l’any 2014 que ja apuntava patologies, “i s’ha trobat la repetició d’aquestes patologies en tots els casos”.\nA l’informe d’ Arup també es recomanava sanejar “amb caràcter d’urgència” qualsevol “element de l’edifici que presenti peces o fragments susceptibles de despreniment i caiguda sobre zones on puguin circular o haver-hi persones”.\nLa junta directiva de Josep Maria Bartomeu va anar integrant per sistema totes les patologies que patia l’estadi, obsolet, ja que va ser inaugurat el 1957, en el projecte global de l’ Espai Barça. Tot i això, veient que l’execució es va anar endarrerint a causa de diverses circumstàncies (sobretot per la lentitud dels tràmits amb l’Ajuntament de la ciutat), va decidir licitar a banda les obres que requerien una acció més urgent. Finalment l’empresa a qui es va adjudicar la reparació d’aquestes patologies va ser Sorigué, la primavera del 2020, gairebé un any després de la presentació de l’informe d’ Arup. De fet, l’execució definitiva va ser signada i per tant duta a terme quan la junta de Bartomeu ja havia dimitit, amb Carles Tusquets presidint la junta gestora. Tusquets va aprovar el pagament de 1.100.000 euros quan es va trobar al vestíbul interior previ a l’entrada de l’estadi una runa despresa de l’estructura. Com que es van trobar la licitació feta per part de la junta anterior les obres es van fer amb celeritat. L’objectiu: celebrar les eleccions sense posar en perill la integritat física dels socis cridats a les urnes. Del desembre del 2020 són les declaracions de Tusquets a RAC1: “Hi ha zones que estan caient, literalment. Hi ha una part de l’estructura de l’estadi que està caient. En alguna porta d’entrada a l’estadi han caigut trossos del sostre. Cal fer obres de manera urgent”.\nEntre la presentació de l’informe d’ Arup, el juliol del 2019, i les obres dutes a terme, la tardor del 2020, es van jugar un total de 21 partits amb públic al Camp Nou, l’últim el Barça-Reial Societat del 7 de març del 2020, just abans de la irrupció de la pandèmia. D’entre aquells partits destaca la celebració del clàssic contra el Reial Madrid, el 18 de desembre del 2019.\nSegons fonts de la directiva anterior responsables de l’ Espai Barça i de totes les seves derivades, la junta no va tenir mai la sensació que l’informe tingués un to d’alarma i neguen categòricament que en cap moment es posés en risc la seguretat dels aficionats. Prova d’això, asseguren, és que no es va denunciar mai ni es va comptabilitzar cap incident relacionat amb això. Aquestes mateixes fonts afegeixen que la directiva sí que va atendre els informes, com demostra la contractació d’una empresa per solucionar-los.\nLa directiva de Joan Laporta va fer, pocs mesos després de ser proclamada, una inversió d’1,8 milions d’euros per reparar “119 patologies que afectaven l’estabilitat d’un element estructural” i que requerien una intervenció urgent, com també 490 patologies més que, “sense presentar un risc a curt termini en el comportament de l’estructura, sí que podien representar riscos per als usuaris per la caiguda de runa o carbonatació”. La inversió incloïa 351 patologies més, resoltes per mitjà de feines de manteniment. Segons ha pogut saber aquest diari, la junta actual ha reservat 20 milions d’euros més per a futures actuacions de caràcter preventiu.\nEl Camp Nou, per la seva edat, pateix patologies associades al pas del temps. Una d’aquestes patologies és l’esmentada carbonatació. De fet, a l’informe d’ Arup es feia referència a la “carbonatació generalitzada” d’alguna estructura de l’estadi “més enllà del recobriment”, per la qual cosa “ha començat fa anys el procés de corrosió de les armadures”. En aquest cas també aconsellaven “una intervenció urgent”.\nUn altre dels problemes derivats de l’envelliment és la presència d’amiant, un material comú en la construcció d’edificis les dècades dels anys cinquanta i seixanta. De fet, quan es va dur a terme la demolició del Miniestadi ja es va tenir en compte. L’amiant localitzat al Camp Nou haurà de ser retirat abans d’emprendre les obres de la remodelació. El club ha contractat uns consultors especialitzats amb aquest objectiu.


Valencia Basket visita l'exigent pista del Casademont Zaragoza\nValencia Basket visita la pista del Casademont Zaragoza en trobada corresponent a la jornada 4 de la Liga Endesa (dissabte 2, 20:45h, Príncipe Felipe, Movistar Deportes) en un partit que estarà carregat de retrobaments i camins creuats i que suposarà la primera vegada que l'equip taronja s'enfronte en partit oficial al qual havia sigut el seu entrenador les tres campanyes anteriors, Jaume Ponsarnau. Els homes de Joan Peñarroya tractaran d'allargar la seua bona dinàmica en esta pista (ha guanyat en les seues últimes sis visites) per a intentar equilibrar el seu balanç en la Liga Endesa en una vesprada en la qual Bojan Dubljevic saltarà a la pista a deu punts de distància de superar a Rafa Martínez i convertir-se en el màxim anotador del Valencia Basket en la acb. El tècnic taronja recupera per a este partit al cubà Jasiel Rivero, que s'estrenarà amb Valencia Basket en compromís oficial, i comptarà amb huit jugadors de la primera plantilla disponibles per a este partit, amb Labeyrie en el grup malgrat que s'ha perdut algunes sessions d'entrenament d'esta setmana. Els joves de l'equip de LEB Plata Ferrando, Jiménez, Bressan i Bellver completaran la convocatòria a causa de les baixes confirmades de Sam Van Rossom, Mike Tobey, Klemen Prepelic, i Xabi López-Arostegui. Valencia Basket ocupa l'onzena posició de la Liga Endesa amb un balanç de 1-2.\nEl Casademont Zaragoza va començar la Liga Endesa amb dos triomfs davant Baxi Manresa i en la pista del Surne Bilbao Basket i voldrà en esta quarta jornada reposar-se de la derrota que va patir el dissabte passat en el Príncipe Felipe davant l'Hereda San Pablo Burgos per 54-75. El conjunt aragonés es va trobar en pretemporada amb les lesions de llarga duració de Santi Yusta i Omar Cook, que ha cobert amb les arribades d'Adam Waczynski i Kenan Sipahi. Encara que l'aler polonés o Jamel McLean arrosseguen molèsties, el Casademont Zaragoza espera comptar amb la seua plantilla al complet per a afrontar l’encontre de demà.\nEl tècnic taronja assenyalava en la prèvia del partit que “anem a un camp dels complicats, davant un rival que els últims anys està fent molt bé les coses i que ha canviat des de la figura del seu nou entrenador com a bastants membres de la plantilla. Un dia en què pot ser la primera vegada que vegem un pavelló pràcticament a la totalitat, la qual cosa és una molt bona notícia. I davant un rival que té dues victòries, que és cert que en el seu últim partit no van estar bé però els dos anteriors van jugar molt bon bàsquet, com acostumen a fer els equips de Jaume. Nosaltres tractarem de competir i allargar més minuts els nostres bons moments del que hem fet en estes tres primeres jornades”.\nSense Tobey però torna Rivero\nDe cara a este partit l'equip taronja mantindrà la baixa del pivot Mike Tobey, que estarà unes setmanes absent de les pistes per una osteítis en el pubis, però recupera a l'interior cubà Jasiel Rivero, que es va perdre els cinc primers partits oficials de la temporada per una lesió muscular en el recte anterior de la seua cama esquerra però que ja està recuperat, entrenant amb la resta dels seus companys i podria tindre alguns minuts sobre la pista del Principe Felipe. Sobre l'ala-pivot cubà, l'entrenador Peñarroya deia que “hui divendres és la primera vegada que farà la totalitat de l'entrenament, encara no havia completat cap al 100%, però està bé i segur que ens ajudarà”.\nEls altres tres jugadors lesionats es mantenen com a baixa per a l’encontre davant els saragossans: Xabi López-Arostegui (que va ser intervingut per a solucionar els problemes derivats de la lesió de turmell esquerre que va patir este estiu durant la seua participació amb la selecció espanyola en els Jocs Olímpics), l'escorta Klemen Prepelic (amb un fort esquinç en el turmell esquerre) i el base Sam Van Rossom (lesió en la musculatura isquiotibial de la cama dreta).\nDubljevic, a tir per a convertir-se en el màxim anotador taronja en acb\nEl capità de Valencia Basket Bojan Dubljevic arriba a este encontre a 10 punts de distància dels 3.692 punts que ara mateix convertixen a Rafa Martínez en el màxim anotador del Valencia Basket en la Liga Endesa, per la qual cosa si el montenegrí arriba almenys a esta xifra en l’encontre del dissabte s'ajudarà a pujar a la primera plaça d'esta classificació històrica. Dubljevic ja és el líder històric de Valencia Basket en la acb en valoració, rebots i rebots ofensius, a més de ser el màxim anotador i rebotejador històric del Club en el global de totes les competicions.\nUn partit de retrobaments i camins creuats\nSerà la primera vegada que Valencia Basket es retrobe en partit oficial amb Jaume Ponsarnau després que este estiu abandonara el Club després de cinc temporades (les dues primeres com a assistent i les tres següents com a primer entrenador) i després de convertir-se en el segon tècnic amb més partits dirigits de la història de l'entitat amb 201 encontres en el primer seient de la banqueta taronja. Però el trànsit en tots dos sentits de l'autovia Mudèjar ha sigut bastant fluid en les últimes temporades. Sam Van Rossom va jugar tres temporades en l'equip aragonés entre 2010 i 2013, mentre que Jaime Pradilla es va formar en les categories inferiors del quadre aragonés, va debutar com a professional amb els rogets i va participar en dues temporades en l'elit amb el Casademont Zaragoza abans d'incorporar-se al nostre Club en l'estiu de 2020. Estarà absent per lesió demà el base Omar Cook, que va jugar a València en la temporada 2010-11, però no faltaran a la cita Rodrigo San Miguel (dues temporades de taronja entre 2011 i 2013) i l'islandés Tryggvi Hlinason que va jugar a Valencia Basket en la campanya 2017-18.\nBons precedents recents en el Príncipe Felipe\nL’encontre del dissabte serà la tretzena ocasió en la qual Valencia Basket visite la pista del Tecnyconta Zaragoza, amb uns precedents bastant equilibrats fins al moment amb quatre triomfs locals i huit victòries de l'equip taronja. No obstant això, Valencia Basket s'ha emportat el triomf en les seues últimes sis visites a Saragossa: 69-77 en la temporada 2014-15, 75-78 en la campanya 2015-16, 68-80 en el curs 2016-17, 74-97 en la campanya 2017-18, 89-91 en la campanya 2018-19 i 76-85 en l'últim precedent, el de la temporada 2020-21, amb 18 punts de Klemen Prepelic i 17 de Derrick Williams. L'última vegada en la qual l'equip saragossà va traure el triomf en la seua pista va ser en la temporada 2013-14, quan l'equip aragonés es va imposar per un marcador de 95-89 amb 18 punts de Rudez i Shermadini i 16 de Sanikidze, deixant sense premi els 23 punts i 34 de valoració de Pau Ribas.\nJa existix un precedent d'enfrontament entre estos dos equips de l'actual temporada, el que els va mesurar en el primer amistós dels taronja a Terol el passat 27 d'agost i que va acabar amb victòria del Valencia Basket per 73-88 amb 20 punts de Bojan Dubljevic i 11 punts de Stan Okoye com a màxims anotadors de cadascun dels equips.\nCanvis en la plantilla rogeta\nEl Casademont Zaragoza ha hagut de fer canvis en la seua plantilla a causa de les lesions de llarga duració que van esdevindre durant la pretemporada. A principis de setembre a Santi Yusta li va ser diagnosticada una lesió aguda del menisc intern del genoll esquerre i el seu espai en la plantilla rogeta el va cobrir l'aler polonés Adam Waczynski, que en els tres primers partits s'ha convertit en un dels millors anotadors del quadre saragossà amb 10,7 punts i 2,3 rebots per a 11,7 de valoració. Uns dies després es va confirmar que el base Omar Cook s'anava a perdre tres mesos de competició per un esquinç de genoll dret amb trencament parcial de lligament i el seu espai en la plantilla el va ocupar el base turc Kenan Sipahi, que des de la banqueta està aportant 2 punts, 3 rebots i 1,7 assistències per trobada.\nControlar les pèrdues davant un rival de mans ràpides\nPer a intentar mantindre oberta la seua bona dinàmica a Saragossa, l'equip taronja haurà de cuidar millor la pilota (és l'equip que més pilotes perd amb 20,3 possessions malgastades per trobada) davant un oponent que és el segon que més pilotes recupera (10,7 robatoris per partit dels aragonesos, amb Matt Mobley liderant la Liga Endesa en recuperacions amb 2,3 per xoc). A més haurà de buscar la seua versió defensiva dels dos primers partits i la primera meitat del tercer per a tractar de contindre la capacitat ofensiva d'un Casademont Zaragoza que és el quart equip que més punts fica (84) i el tercer millor en percentatge d'encert en triples (40%). L'equip taronja és la sisena millor defensa (77,3 punts encaixats), el millor del torneig en assistències (19,7) i en percentatge d'encert des del tir lliure (92,9%), el quart en rebots (37) i el segon millor en rebot ofensiu (13,3).\nEl conjunt roget ha trobat en Matt Mobley (13 punts amb 2,7 triples anotats per partit amb un 50% d'eficàcia, 2 rebots i 4,3 assistències per a 15,7 de valoració) al seu referent ofensiu en este inici encapçalant un quintet tipus amb Rodrigo San Miguel (5 punts, 3,3 rebots i 4,3 assistències) al comandament de les operacions i Stan Okoye (10 punts i 3,3 rebots) completant el joc exterior. Per dins, la parella titular habitual la formen el belga Hans Vanwijn (9,3 punts i 3,7 rebots) i l’extaronja Tryggvi Hlinason (5,3 punts i 5,3 rebots per a 10 de valoració). Des de la banqueta destaca l'aportació de Dino Radoncic per a ser el segon jugador més valorat (10 punts i 3 rebots per a 13 crèdits per encontre), la del citat Waczynski i la del pivot Jamel McLean (8,3 punts i 4 rebots). Del bloc nacional destaca l'augment de protagonisme del base Javi García (6,7 punts i 1,3 assistències), amb un rol menys significatiu per a Font (3,7 punts) i Ramon Vilà.\nÀRBITRES: Benjamín Jiménez - Esperanza Mendoza - Raúl Zamorano


Uns 460 actes en 135 municipis per contribuir a la recerca en càncer - Diari de Girona\nMés de 400 divulgadors fan sessions a joves d'entre 12 i 18 anys per donar a conèixer la malaltia\na.c. 05.12.2018 | 00:07\nUns 460 actes en 135 municipis per contribuir a la recerca en càncer Diari de Girona\nGirona se sumarà un any més a la causa de La Marató, contribuirà a finançar la recerca oncològica, amb uns 460 actes populars previstos en 123 municipis. Quines, obres de teatre, curses, sessions de playback o pedalades solidàries són algunes de les activitats previstes per recollir fons per a l'edició d'enguany, que se celebrarà el diumenge 16. Només l'any passat, un milió de persones van participar en algun dels 3.307 actes organitzats per a l'ocasió arreu de Catalunya, 524 a les comarques gironines.\nUn dels actes més emblemàtics a la demarcació és la Marató Urbana per la Marató a Girona, que organitzen el mateix dia 16 el Club Atletisme Girona, els Bombers de Girona i l'Ajuntament. Els atletes i bombers, en modalitat de relleus, correran una marató en un circuit urbà, amb l'objectiu que la ciutadania els acompanyi en una part del recorregut i faci el seu donatiu. La primera edició, va explicar un dels organitzadors, Xavier Avellana, va ser el 2007 -un any que la cita també anava dedicada al càncer- i des de llavors s'han recaptat uns 31.000 euros.\nUna altra de les vies amb què la ciutadania contribueix a la causa és fent divulgació sobre la malaltia. L'any passat, els centres educatius van acollir 5.300 sessions divulgatives que van arribar a 225.000 joves d'entre 12 i 18 anys. «Aquests actes són la llavor de La Marató», va explicar el director de la Fundació La Marató de TV3, Lluís Bernabé.\nLa doctora Raquel Tulleuda, una de les 400 divulgadores de La Marató , té previst fer una trentena de sessions, amb què arribarà a uns 750 joves, repetint així l'experiència de l'any passat, el primer en què va col·laborar amb la iniciativa de TV3 i Catalunya Ràdio.\n«L'edició anava dedicada a les malalties infeccioses, jo quan era jove vaig patir una malària molt forta i vaig pensar que, com a metgessa, també podia fer la meva contribució», va explicar ahir. «La receptivitat dels joves és bestial i pots aprofitar per explicar què és el càncer, què és la investigació... i això permet no només encendre l'espurna de la solidaritat, sinó també donar informació general sobre la malaltia i sobretot, fer medicina preventiva. En el meu cas, sóc ginecòloga i per tant, també és una bona excusa per parlar de l'ús del preservatiu per prevenir el virus del papil·loma», va subratllar.\nElisenda Escriche, la dona que ha superat un càncer de mama i que s'ha convertit en la imatge gràfica de La Marató, va fer una crida a contribuir als actes, perquè «és una jornada en la que participa tota la societat i que acaba revertint en el seu benefici».\n«Per a l'afectat és un dia que la seva situació es fa visible, i ho agraeix». Comarques\nMés d'un milió d'euros per a la recerca gironina. Comarques\nLa jutge deixa en llibertat provisional el jove de 19 anys acusat d´una violació a Lloret


El Club Natació Castellfollit us desitja un Bon Nadal i Feliç 2017 : 2015\nJA A LA VENDA EL NOU CALENDARI DEL CLUB NATACIÓ CASTELLFOLLIT 2016\nBenvolgudes famílies, amics, sòcis/es, nedadors/es, ja tenim a la disposició el calendari del Club Natació Castellfollit 2016. Un calendari d'un equip campió, que podràs tenir a la teva habitació, al menjador, a la nevera de la cuina, per saber quin dia passem i no oblidar-nos de les dates més importants!\nSi voleu adquiri-lo us podeu adreçar a les oficines del club o bé contactar amb nosaltres d'una manera o una altra. El preu del calendari és de 5euros. Tot seguit podeu visualitzar una fotografia d'aquest.\nPublicat per Agusti Navarro Hidalgo a 19:02\nBRILLANT PARTICIPACIÓ D'EN GENÍS GRAU A CATANIA (ITALIA)\nEl nedador del C.N.Castellfollit Genís Grau, formant part de la selecció espanyola de triatló, va aconseguir després d'una gran actuació, el 3er. lloc en els Mediterranean Games i el 6è de la Copa d'Europa a Catània (Italia).\nPublicat per Agusti Navarro Hidalgo a 13:24\nBRILLANT PARTICIPACIÓ D'EN GENÍS GRAU A CATANIA (I...


Acreditació econòmica per matricular-se com a becari/ària condicional al curs 2018-2019 - UAB Barcelona\n11.07.2018 - L'AGAUR obre la convocatòria per sol·licitar l'acreditació de caràcter econòmic, necessària per formalitzar la matrícula com a becari o becària condicional el curs 2018-2019, el 5 de juliol. El termini per fer-ho finalitzarà el 15 d'octubre.\nProcediment MATRC: Acreditació de caràcter econòmic a l’efecte exclusiu de formalitzar la matrícula sense el pagament previ dels preus públics dels serveis acadèmics per al curs 2018-2019.\nÉs a dir, en cas d’obtenir una acreditació positiva l’estudiant es podrà matricular amb la condició de becari/ària condicional, si compleix la resta de condicions que estableix la seva universitat.\nProcediment EQUITAT: Acreditació d'un tram de renda familiar, per una banda, i de la beca EQUITAT per a la minoració dels preus públics dels crèdits ordinaris per al curs 2018-2019, per l'altra. Això implica que aquest procediment tindrà dos resultats; l'acreditació del tram de renda familiar, de caràcter informatiu, i la beca Equitat, que implica la minoració del preu públic dels crèdits matriculats per primera vegada, si s'escau.


Els periodistes conviden l'alcalde de Manresa a passar comptes en un debat obert | Col·legi de Periodistes de Catalunya\nInici / Actualitat / Els periodistes conviden l'alcalde de Manresa a passar comptes en un debat obert\nLa Demarcació de la Catalunya Central i els mitjans de comunicació locals organitzen avui, a les 8 del vespre, el primer acte públic conjunt de balanç del mandat de Valentí Junyent amb el nom de "L'alcalde passa comptes".\nL'alcalde de Manresa durant l'acte inaugural de la seu de Manresa\nL'alcalde de Manresa, Valentí Junyent, farà balanç del seu mandat polític avui, a les 8 del vespre, a la seu de la Demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes en un acte obert al públic. Junyent ha acceptat la proposta plantejada per la demarcació del Col·legi de participar en un debat amb els directors dels mitjans de comunicació locals durant el qual tindrà l'oportunitat de rendir comptes de la feina feta i respondre les preguntes dels periodistes i de la ciutadania.\nCada mitjà de comunicació ha recollit preguntes de la ciutadania que es plantejaran durant el debat. Els correus electrònics són: web@regio7,cat, informatius@els40.com, manresainfo@manresainfocat, elsetmanari@tlbgrup.com i elpou@elpou.cat. Junyent serà interpel·lat per Marc Marcè, director de Regió 7; Pilar Goñi, directora del Grup Taelus; Pere Fontanals, director de Manresainfo.cat; Sergi Vázquez, director de TLB Grup; i Jaume Puig, president de l'Associació Cultural El Pou de la Gallina.\nRepetir l'acte cada dos anys\nEl president de la Demarcació Catalunya Central, Gonçal Mazcuñán, ha explicat que la intenció de l'entitat que representa és poder convocar un debat similar cada dos anys i no només fer-ho a Manresa, sinó a totes les capitals de comarca de la demarcació (Bages, Berguedà, Solsonès, Anoia, Osona i Cerdanya) com fa l'alcalde de Barcelona a la seu del Col·legi de Periodistes de Catalunya.


ArtFutura premia els videojocs realitzats en el Màster en Creació de Videojocs | UPF - BSM\nArtFutura premia els videojocs realitzats en el Màster en Creació de Videojocs\nDiumenge 26 d\_'octubre, va tenir lloc, a la Sala Maria Aurèlia Campmany del Mercat de les Flors de Barcelona, l\_'entrega dels premis ArtFutura 2008. (Foto de Santi Fort)\nEn la categoria de creació de videojocs, van guanyar el Premi LABoral ArtFutura els creadors del videojoc Invasion of the Granny Snatchers, un equip d\_'alumnes del Màster en Creació de Videojocs (MCV) que dirigeixen Daniel Sánchez Crespo i Josep Blat, professors del Departament de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions (DTIC) de la UPF i que està integrat per Tomás Ariznavarreta, Jordi Cidoncha, Rick Seligmann, Benet Carrasco, Roman Montes i David Orejuela.\nEl segon lloc va ser per a Magical Gloves, un videojoc desenvolupat igualment a l\_'IDEC, que va ser presentat com a projecte independent per Jordi Ramon Puig, creatiu de videojocs provinent del MCV, i que va aconseguir el premi al millor disseny.\nEn videojoc Number6, va aconseguir el premi als millors gràfics i una menció a la millor tecnologia. L\_'equip del Number6 està constituït per alumnes del Màster de l\_'IDEC-UPF que també van participar en el desenvolupament de Magical Gloves.\nA més, en aquesta edició d\_'ArtFutura, han estat finalistes dos videojocs més: ChickenBall i Acheron, ambdós creats en el si del Màster de Creació en Videojocs de l\_'IDEC-UPF.\nCal destacar que ja en l\_'edició anterior d\_'ArtFutura, el videojoc Galaxy Scraper, una creació d\_'alumnes del Màster en Creació de Videojocs de la UPF van guanyar el premi al millor videojoc. El passat febrer, aquest mateix treball va ser guardonat en la desena edició de l\_'Annual Independent Games Festival, celebrada als EUA. Era la primera vegada que un joc realitzat a l\_'estat espanyol aconseguia un guardó considerat com els òscars dels videojocs independents.\nEl Màster en Creació de Videojocs s\_'adreça a llicenciats en Belles Arts o Comunicació Audiovisual (branca Disseny) i a llicenciats o Enginyers Superiors en Informàtica o Electrònica (branca Programació). També està adreçat a persones interessades en la creació i producció de videojocs, inclosos professionals d\_'altres àmbits que vulguin ampliar els seus coneixements en un dels camps que més activitat genera a l\_'actualitat en el panorama de la creació multimèdia.\nDes de gener de 1990, ArtFutura, el festival de Cultura i Creativitat Digital de referència a l\_'Estat, s\_'endinsa en els projectes i les idees més importants que sorgeixen en el panorama internacional pel que fa als nous mitjans audioviduals, el disseny interactiu, els videojocs i l\_'animació digital.


El Sabadell ja és tercer\nREDACCIÓ Alcoi 13/12/2010 02:06\n651x366 Carreras, tècnic del Sabadell / MANEL ESCRIBÀ Carreras, tècnic del Sabadell / MANEL ESCRIBÀ\nL'equip de Lluís Carreras no només va a l'alça en futbol i joc sinó també a la classificació. L'equip arlequinat s'està especialitzant en guanyar a terrenys impossibles: fa quinze dies a Ontinyent i ahir a Alcoi. Precisament el triomf del Sabadell contra l'Alcoià fa que els catalans ocupin ara la tercera plaça de la lliga, a dos punts del liderat.\nDesprés d'un inici de partit marcat pel respecte dels dos equips i molt protagonisme de la pilota aturada com a recurs ofensiu, el Sabadell va començar a manar al joc i a crear perill per les bandes. Abans del gol visitant, Hiroshi podria haver avançat als arlequinats en una acció cara a cara amb el porter. Qui no va fallar va ser Puigdollers, a un minut per la finalització del primer temps. El jugador català va rematar de cap al segon pal una precisa centrada i la va bombejar creuada lluny de l'abast del porter.\nAl segon temps el ritme el va seguir imposant el Sabadell, però aquest es va anar rebaixant d'intensitat cap al final. El conjunt local va tenir la seva millor ocasió cap al final, però De Navas va estar providencial davant un remat de Fabiani. Amb aquest resultat el Sabadell ja fa sis setmanes que no perd.


El sol que no crema: de maig 2016\nSUITE PUIGDEVALL (i 3): REFLEXIÓ DEONTOLÒGICA\nLa crítica literària que es fa als mitjans periodístics no és ben bé un ofici, sinó més aviat una afició. Hi deu haver molt poca gent que en visqui, que ho tingui com a ocupació principal: encara que escriguis una ressenya setmanal, i penso que és minoria la gent que ho fa, val més que tinguis una altra feina per guanyar-te alguna cosa semblant a un sou decent. Jo diria que escrius ressenyes per gust, perquè t'agrada llegir. Abans de la crisi de la premsa a causa de la irrupció dels mitjans globals i digitalitzats, podia ser una manera de fer-se un sobresou, però em fa l'efecte que això ja és història. No dic que no hi hagi meritoris i grimpadors que s'hi dediquin per obrir-se pas, però em fa l'efecte que és una espècie en extinció perquè l'hàbitat literari s'està escarransint fins a l'extrem.\nMalgrat aquest canvi, associat a la crisi dels mitjans en paper, encara sovintegen els exabruptes dedicats a la corrupció dels crítics, un veritable clàssic del gènere. L'any passat, la insigne poeta a qui no queda més remei que defensar en nom de la llibertat d'expressió, però pels versos de la qual no posaria la mà al foc ni sota la més perversa de les coaccions, va tornar a insistir sobre el malvat poder de la crítica en una carta oberta involuntàriament còmica, no sense compadir-se dels últims mohicans de la decència: "Sé que hi ha crítics que voldrien llegir i no adular, però acabarien perdent la feina, ja que segons quines editorials o autors no es poden tocar". No és que, de tant en tant, no hi hagi hagut algun cas d'aquests (el de l'expulsió d'Ignacio Echevarría d'El País, tot i que ja una mica antic, és emblemàtic), però, vaja, es poden llegir crítiques diguem-ne negatives d'autors consagrats o "poderosos" amb una certa normalitat. Una altra cosa és que algú tingui ganes que parlin bé d'ell i vegi que la cosa no arriba i s'imagini perverses conspiracions.\nPerò les cleques segueixen caient al clatell dels crítics. Fa un parell de mesos, va ser Empar Moliner qui, de manera discreta i sense escarafalls excessius, es va queixar d'una crítica que li havia fet Marina Espasa. Moliner, múrria, agraïa el comentari d'Espasa però en qüestionava l'ètica: una escriptora amb novetat als prestatges com Espasa no hauria de fer crítiques. Deixant de banda el fet que molta de la millor crítica que s'ha fet al llarg de la història l'han fet escriptors, l'argument de Moliner grinyola per tot arreu. Espasa és una bona lectora i si pel fet d'haver publicat un parell de novel·les, que és improbable que l'hagin fet rica, ha de deixar de publicar ressenyes, tots hi sortirem perdent, inclosa la butxaca d'ella.\nL'enrabiadeta de Moliner em va recordar un article ja una mica antic de Javier Marías en què proposava una sèrie de regles per fer crítica de llibres com Déu mana i que començaven, precisament, per l'argument emprat contra Espasa: "Un novelista no debería hacer nunca crítica de novela, ni un poeta de poesía, sobre todo de las de sus compatriotas" La intenció de l'article és bona. Marías hi fa servir arguments de tota mena: n'hi ha de raonables, d'obvis i d'exagerats, que de fet impedirien que gairebé ningú pogués escriure sobre llibres, sobretot en societats literàries petites com la nostra. D'altra banda, el mateix Marías reconeix sobre les regles que estableix: "Lo más probable es que yo mismo haya incumplido algunas, pero eso no sería óbice para propugnarlas. Como siempre en estos casos, esas reglas se formulan más como prohibiciones que como obligaciones, esto es: por la vía negativa" No cal que ho digui: fa poc s'ha sabut que ell, Pérez-Reverte, Almudena Grandes i altres escriptors han posat en marxa un web literari dirigit i "alimentat" per ells on apareixeran crítiques. També dels seus llibres, em pregunto?\nHe engegat aquest preàmbul per introduir les reflexions que em vaig fer quan em van proposar ressenyar Els convidats de pedra de Ponç Puigdevall. Es tractava de ressenyar el crític de referència del "Quadern" d'El País, on sortiria la ressenya. A més, l'any 2000, Puigdevall havia escrit una ressenya elogiosa del meu assaig sobre Ausiàs March al mateix "Quadern" (quan jo encara no hi escrivia). Sóc el primer que arrufo el nas i desconfio quan un suplement inclou la crítica d'una novetat d'un dels autors que hi escriu o que publica en el mateix diari. Som malpensats de mena i tendim a pensar que l'ensabonada està garantida. Segons el catecisme crític de Marías, aquesta ressenya devia estar fora de lloc. Vaig dubtar i vaig rumiar-ho: no s'hauria de parlar d'un crític de la casa? Seria tan injust com parlar-ne bé simplement per compromís i no perquè el llibre no s'ho valgués. Poc després em van encarregar també la ressenya de l'última novel·la de Puigdevall, el "temible" crític de novel·les (l'última víctima, Víctor Amela, autor d'una suposada novel·la en català digna d'un premi molt ben dotat). Vaig llegir els dos llibres seguits i les ressenyes van sortir amb poques setmanes de distància.\nConclusions. Procuro no ressenyar llibres que no valen la pena (o que m'ensumo que no la valen), d'acord amb l'assenyat criteri expressat per Auden a The Dyer's Hand: "Lo único sensato que puede hacer un crítico es omitir toda mención de las obras que considera malas, mientras realiza una vigorosa campaña a favor de aquellas que considera buenas, especialmente si han sido ignoradas o subestimadas por el público" (cito segons la traducció La mano del teñidor, de Mirko Lauer i Abelardo Oquendo, publicada el 1973 a Barral Editores). He desestimat ressenyes després d'haver llegit mig llibre, i probablement no tornaria a fer el que ha fet Puigdevall amb Amela, un tipus de ressenya que, desobeint Auden, alguna vegada vaig escriure (amb víctimes com Maria de la Pau Janer i Paulo Coelho). Torno a donar-li la raó a Auden: "Atacar los libros malos no sólo es una pérdida de tiempo, sino también un peligro para el carácter. Si un libro me parece realmente malo, entonces el único interés que puedo tener para escribir acerca de él es la exhibición de mi inteligencia, mi ingenio y malicia. Es imposible que alguien reseñe un mal libro sin pavonearse".\nEn tots dos llibres de Puigdevall he trobat una gran intel·ligència, i és indubtable que es tracta d'obres que tenen tots els números per passar desapercebudes, sobretot Els convidats de pedra, com el mateix Puigdevall remarca al pròleg: una col·lecció de ressenyes d'una colla d'escriptors rars, oblidats o mal llegits té un públic escàs. I Puigdevall té el seu públic i també alguns fidels glossadors (com ara Vicenç Pagès, que ressenya tots els seus llibres, fins i tot quan, ehem, una de les narracions li és dedicada: Marías, ataca!), però també és cert que els penjaments que li dediquen alguns són considerables: Héctor López Bofill el va titllar d'"escòria" i algú que no firma (i que, erròniament, segons em confirma ell mateix, el digital tribuna.cat va atribuir a Vicent Usó amb la seva foto; ja ho han esmenat) s'hi va referir com a "sinistre personatge". I he llegit coses molt més bèsties suposadament escrites per amics o coneguts seus que, sorpresa, han estat esborrades d'Internet. A mi em resulta ben indiferent que Puigdevall donés suport a la constitució de Ciutadans. Puc estar d'acord o no (més aviat no) amb el que defensa aquest partit, però la discrepància política no m'afecta en absolut per valorar l'obra literària de Puigdevall, com sí que els passa al tal López i a altres nacionalistes. No crec que a Ciutadans hi hagi més fatxes que a Junts pel Sí, però en tot cas no he vist mai que els criteris literaris de Puigdevall estiguin determinats pel seu pensament polític, que expressa convenientment en articles d'opinió.\nEn fi, acabo aquesta disquisició metodològica. Puigdevall, a qui no conec personalment, em va escriure per agrair-me les dues ressenyes (i això que la segona no era precisament entusiasta, perquè D'incògnit em va deixar un regust a novel·la no plenament aconseguida; de fet, potser és precisament el "Quadern" d'El País un dels mitjans on menys s'ensabona Puigdevall, perquè la ressenya que va fer Jordi Gràcia de L'atzar favorable no era tampoc ditiràmbica: no devem ser tan venuts, doncs). Per cert, Puigdevall em va explicar en un dels missatges que el text de la contracoberta d'Era un secret no l'havia escrit ell, com jo insinuava en una de les ressenyes, cosa que demostra que Vallcorba va ser més puigdevallià que ell mateix.\nEtiquetes de comentaris: La tècnica de la catalanitat, Literatura catalana contemporània, Puigdevall


Festa del Centre de Normalització Lingüística l'Alt Penedès i Garraf per celebrar els 20 anys\nS'organitzaran jocs i activitats al carrer, per a tots els públics, diumenge al matí. Dimecres tindrà lloc un acte literari al Museu del Ferrocarril, que també compleix un vintenni\nEl Centre de Normalització Lingüística (CNL) de l'Alt Penedès i el Garraf continua celebrant el 20è aniversari. Per això, prepara per diumenge que ve, 21 de novembre, una festa a la plaça de les Neus de Vilanova i la Geltrú. S'hi organitzaran activitats lúdiques al voltant de la llengua i la cultura catalanes, com jocs de paraules o un dictat-concurs, i també tallers de castells i música tradicional. A banda, aquest dimecres, 17 de novembre, se celebrarà un acte conjunt amb el Museu del Ferrocarril, que també compleix 20 anys.\nCelebració a VNG\nL'actor vilanoví Dafnis Balduz conduirà diumenge la Festa dels 20 anys, l'acte principal de l'aniversari del CNL de l'Alt Penedès i el Garraf. Durant tot el matí, de les 11 a les 14 h, tothom qui vulgui podrà participar en diverses activitats, com per exemple el concurs-dictat Dicta-me-la-hi, inspirat en el programa de TV3 El gran dictat, en què caldrà escriure paraules dictades en blocs, que augmentaran cada vegada la dificultat. Els concursants que cometin alguna falta s'eliminaran, fins a arribar a proclamar els guanyadors.\nAixí mateix, es podrà prendre part en altres activitats i jocs relacionats amb la llengua, com laberints, sopes de lletres, encreuats o jeroglífics. Aquesta és una proposta de l'empresa Tracamanya, que ja l'ha portada en moltes poblacions de Catalunya. A més a més, qui vulgui podrà fer-se una fotografia (individualment, en parelles o en grups) i penjar-la en un mural, on també es podrà escriure una frase relacionada amb la festa o amb la llengua catalana.\nLa Festa dels 20 anys organitzarà també el "Voluntariat exprés", per mostrar de forma real què són les parelles lingüístiques. Així, es formaran parelles entre persones que es trobin a la plaça de les Neus i d'altres que ja participen en el programa Voluntariat per la llengua. Hi haurà un espai específic per a les trobades, amb taules i cadires per fer un cafè mentre conversen.\nD'altra banda, els Bordegassos de Vilanova organitzaran un taller de castells i hi haurà la intervenció d'un grup de música tradicional. En l'organització de la Festa hi han col·laborat l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, el Consell Comarcal del Garraf, Cafès Novell, l'Agrupació Excursionista Talaia, els Bordegassos de Vilanova i Canal Blau TV.\nPel que fa a l'acte conjunt, aquest dimecres, del CNL de l'Alt Penedès i el Garraf i el Museu del Ferrocarril, serà a les 19 h. L'escriptora Teresa Costa-Gramunt exposarà Un viatge per la poesia de Joan Maragall, una conferència que servirà per commemorar els 150 anys del naixement del poeta. L'acte tindrà lloc a la seu del Museu del Ferrocarril (plaça d'Eduard Maristany, s/n).\nFora de Vilanova i la Geltrú s'impulsen altres activitats per celebrar els 20 anys del CNL. Fins al dia 28 de novembre, la capella de Sant Joan de Vilafranca del Penedès acull l'exposició 20 anys junts pel català. Es tracta d'una mostra de les tasques que duu a terme el Consorci per a la Normalització Lingüística, en general, i el CNL de l'Alt Penedès i el Garraf, en concret.\nFinalment, el dijous 25 de novembre a les 16 h, el doctor en psicologia i professor de psicobiologia de la Universitat de València i president de Tallers per la llengua, Ferran Suay, presentarà el llibre Sortir de l'armari lingüístic (Angle Editorial), del qual és coautor, en una xerrada que tindrà lloc a la sala polivalent de la Masia Can Puig, de Sant Pere de Ribes.


Sense el seu exprés consentiment - mitjançant l'activació de les cookies - www.citrusandlife.com no enllaçarà a les galetes les dades memoritzades amb les seves dades personals proporcionades en el moment del registre o la compra.\n- Galetes de tercers: La web de www.citrusandlife.com pot utilitzar serveis de tercers que recopilaran informació amb fins estadístics, d'ús del Site per part de l'usuari i per a la prestació d'altres serveis relacionats amb l'activitat del lloc web i altres serveis de Internet.\nEn particular, aquest lloc web utilitza Google Analytics, un servei analític de web prestat per Google, Inc. amb domicili als Estats Units amb seu central a 1600 Amphitheatre Parkway, Mountain View, Califòrnia 94043. Per a la prestació d'aquests serveis, s'utilitzen galetes que recopilen la informació, inclosa l'adreça IP de l'usuari, que serà transmesa, tractada i emmagatzemada per Google en els termes fixats en la web Google.com. Incloent la possible transmissió d'aquesta informació a tercers per raons d'exigència legal o quan aquests tercers processin la informació per compte de Google.\nL'Usuari accepta expressament, per la utilització d'aquest Site, el tractament de la informació recollida en la forma i amb les finalitats anteriorment esmentats. I així mateix reconeix conèixer la possibilitat de rebutjar el tractament d'aquestes dades o informació rebutjant l'ús de cookies mitjançant la selecció de la configuració apropiada a tal fi en el seu navegador. Si bé aquesta opció de bloqueig de cookies al seu navegador pot no permetre-li l'ús ple de totes les funcionalitats del lloc web.\nSi té dubtes sobre aquesta política de cookies pot contactar amb nosaltres des de la secció de contacte.


"Biergarten Barcelona 2020" Festa de la Cervesa (Barcelona). Activitats Barcelona\n"Biergarten Barcelona 2020" Festa de la Cervesa (Barcelona)\nDates: del 18/9/2020 al 27/9/2020\n25 de setembre de 18:00 h a 24:00 h Cal fer reserves al web\n26 de setembre de 12:00 h a 00:00 h\n27 de setembre de 12:00 h a 21:00 h\nLa 7? edició de la Festa de la Cervesa s´adapta per arantir totes les mesures de seguretat que la situació actual requereix\nAforament limitat, reserva anticipada online i servei a taula amb sistemes QR són algunes de les novetats d´aquesta edició per gaudir amb tranquil?litat e la cultura de la cervesa.\nCervesa i gastronomia es combinaran amb tallers, concursos, música en directe i diversió per a adults i també nens en una gran terrassa a l´aire lliure, amb totes les mesures de seguretat que la situació actual requereix i amb aforament limitat. L´entrada a la Festa de la Cervesa és, un cop més, gratuïta per a residents a Catalunya.\nEls assistents podran triar entre més de 15 varietats de cervesa diferents i especialitats alemanyes de menjar: frankfurts, bratwurst, pikanwrust, amanida Kartoffel, bretzels... A més, tindran l´oportunitat departicipar en diversos concursos. No hi faltaran tampoc actuacions musicals en directe.\nConèixer els secrets de la cultura cerveseraLa San Miguel Biergarten segueix apostant per difondre l´essència de la cultura que envolta la cervesa.\nAmb aquest objectiu, s´impartiran diversos tallers per aprendre a servir cervesa i es proposaranmaridatges. A més, els assistents es podran acostar al racó Cervesers inquiets, on podran tastar les\nespecialitats més selectes de San Miguel.\nAv Francesc Ferrer Guàrdiael Poble-sec


La Marató de TV3 farà una campanya de sensibilització sobre el càncer\nLa Marató de TV3 i Catalunya Ràdio farà una campanya de sensibilització sobre el càncer amb més de 5.300 sessions divulgatives en instituts, centres cívics i biblioteques de Catalunya fins a la celebració de la marató el 16 de desembre.\n'La Marató' de TV3 recapta més de 7 milions d'euros contra les malalties infeccioses\nLa Marató de TV3 dedica aquest diumenge la seva 26 edició a les malalties infeccioses\nEn roda de premsa, el director de la Fundació La Marató de TV3, Lluís Bernabé, ha assegurat que amb aquestes sessions "al voltant de 225.000 joves s'acostaran" a la realitat mèdica i humana del càncer, ha informat aquest dimecres la fundació en un comunicat .\nEn aquestes sessions es projectarà un vídeo divulgatiu que combina el testimoni de persones que tenen càncer amb l'explicació de l'oncòloga i investigadora Joana Vidal, i el documental inclou la cançó inèdita de Blaumut, 'Partícules'.\nBernabé també ha remarcat la implicació de més d'un milió de persones a les 3.500 activitats populars que entitats i col·lectius organitzaran per sensibilitzar i recaptar fons per investigar el càncer.\nLa vicepresidenta de la CCMA i del patronat de la Fundació La Marató de TV3, Núria Llorach, ha remacado que La Marató és la "aliança perfecta" entre la societat i uns mitjans de comunicació públics per buscar millorar el benestar i la salut dels ciutadans .\nEl director de Recerca de l'Institut Català d'Oncologia (ICO), Ramon Salazar, ha recordat que el càncer representa la primera causa de mort entre els homes i la segona entre les dones, i es calcula que, al llarg de la vida, tindran un de cada dos homes i una de cada tres dones.


Godella homenatja a Dolors Escamilla – RiberaTV\nL’Alcaldessa de Godella, Eva Sanchis, es mostra molt satisfeta de la celebració d’aquest acte. “Lola és un exemple per a totes les dones. Un exemple de lluita, superació i constància. A vegades cal trencar els tòpics per a arribar pel cap alt alt. Això és el que ens ha ensenyat. I ens es m’ocorre millor manera que rendir-li aquest homenatge en un moment en el qual les dones som més visibles que mai”, va concloure la primera edil.\nGodella homenatja a Dolors Escamilla added by Ribera Televisió on 3 març, 2020


BASES I CONCURS DE RELATS D’HISTÒRIES VOLUNTÀRIES DE CREU ROJA A GIRONA 1. Descripció i fonament 1.1 El I concurs de relats d’històries voluntàries de Creu Roja a Girona es realitza amb motiu de la diada de Sant Jordi, que com tots sabem, es una diada dedicada a la prosa i a la literatura en general. Es important conèixer les diferents experiències que viuenUniversalitat els voluntaris, com a funció humanitaria i com expressió personal. 2. Objectius L’objectiu principal d’aquest concurs es donar a conèixer la creativitat dels voluntaris, motivant la seva participació i fomentant l’us de l’escriptura com a medi deUnitat comunicació i expressió personal. 3. TemaVoluntariat 3.1 El tema d’aquest concurs es escriure una anècdota o experiència, ja sigui real o fictícia, relacionada amb qualsevol dels àmbits d’intervenció de Creu Roja. S’han de reflectir algun dels 7 principis de la institució (humanitat, imparcialitat, neutralitat, independència, voluntariat, unitat i universalitat) ambientat en una activitat d’emergència, amb gent gran, joventut, immigrants, una guàrdia, unaIndependència patrulla “sense sostre”….etc. L’estil es lliure, tant pot ser escrita en prosa, en forma de diari personal o inclús en vers. 4. Difusió Es farà difusió del concurs a través de:Neutralitat 4.1 Cartells penjats a les instal·lacions de Creu Roja Girona. On podreu demanar les bases i el full d’inscripció. 4.2 Correu electrònic de tots els voluntaris, així com comunicació per sms. 4.3 Al grup voluntariat i socors de Facebook i al Mundo Cruzroja.Imparcialitat 4.4 A través dels responsables d’àrea o coordinadors de l’assamblea local. 5. ParticipantsHumanitat 5.1 Hi podran participar tots/es els/les voluntaris/àries de Creu Roja a Girona. 5.2 Els participants podran presentar un màxim d’un relat. 1 Bases I concurs de relats de Creu Roja a Girona 2.\n6. Obres Els relats que es presentin al concurs, han de ser originals fets per l’autor. L’organització es reserva el dret de retirar del concurs relats que no compleixin les bases d’aquest concurs. 7. Característiques i format dels relats 7.1 Els relats han de tenir una extensió d’entre 3 págines com a mínim i 5 com aUniversalitat máxim amb DINA-4 per una sola cara. 7.2 Es poden presentar escrits a mà o a ordinador, en aquest cas amb lletra Arial de 12 punts.. 7.3 En el cas de que siguin entregats en mà, han d’anar dins d’un sobre que indici enUnitat el dors “I Concurs de Relats de Creu Roja a Girona”. 7.4 Els relats han d’anar acompanyats d’un pseudonim. El nom original i les dades personals s’inclourà amb un archiu adjunt anomenat “plica” en el cas d’enviar-ho per e-Voluntariat mail, o d’un sobre petit, tancat a part. Per tal de no descubrir qui es l’autor/a fins que no s’hagin llegit tots.Independència 8. Termini de presentació Els relats es poden presentar desde l’1 fins el 31 de març de 2013. 9. InscripcióNeutralitat 9.1 Els participants hauran de dirigir-se al departament de voluntariat de Creu Roja a Girona, personalment o trucant al telèfon 972.22.22.22, per correu electrònic a voluntariat.girona@creuroja.org o si voleu a socors.girona@creuroja.orgImparcialitat 9.2 Per formalitzar la inscripció al concurs, s’haurà d’omplir el formulari corresponent. 10. JuratHumanitat El jurat del concurs estarà format per el coordinador provincial, els referents de socors i emergències i el departament de voluntariat de Creu Roja Girona. 2 Bases I concurs de relats de Creu Roja a Girona 3.\n11. Criteris d’avaluació i selecció Els relats presentats seran avaluats segons els següents criteris: 11.1. Adequació del relat a la temàtica del concurs. . 11.2. Originalitat del relat. El premi no pot quedar desert. 12. Veredicte El veredicte del jurat es farà públic durant la botifarrada nocturna a la Font del Ferro elUniversalitat dia 27 d’Abril. Es lliurarà el premi i l’autor/a galardonat farà lectura del seu relat. 13. Premi El premi serà d’una entrada per el centre ludicotermal MAGMA, a més de la difusió del relat al butlletí de Creu Roja.Unitat 14. Propietat dels relatsVoluntariat 15.1 Els relats presentats al concurs seran propietat de Creu Roja a Girona 15.2 Pel fet de presentar-se al concurs, l’autor/a cedeix a Creu Roja a Girona els drets per a l’ús cultural i l’ús institucional dels relats presentats. .Independència Girona, 28 de febrer del 2013NeutralitatImparcialitatHumanitat 3 Bases I concurs de relats de Creu Roja a Girona Recommended


L'Informatiu - El Ple aprova una modificació de crèdit de més de 250.000 euros vinculada al Pla de Xoc contra la Covid-19\nEl Ple aprova una modificació de crèdit de més de 250.000 euros vinculada al Pla de Xoc contra la Covid-19\nEl Ple del mes de juny ha aprovat per unanimitat un expedient de modificació de crèdit extraordinari per valor de 254.480,01 euros relacionat amb el Pla de Xoc per pal·liar els efectes de la Covid-19 que va aprovar l'Ajuntament. Tot i la unanimitat, el grup municipal Republicà ha criticat que han variat partides respecte al Pla aprovat, sense que s'hagi comunicat als grups municipals.\nEl tinent d'alcaldia de l'àrea de Presidència i Serveis Generals, Adelino Macías, ha explicat que amb aquesta modificació segona es tancaven els canvis del pressupost que calia fer per complir amb el Pla de xoc aprovat per unanimitat al mes de maig.\nEl regidor del grup municipal Republicà, Pol Altayó, ha criticat que aquesta modificació de crèdits variava partides de les originals del Pla de Xoc aprovat per unanimitat i que no s'havia comunicat. Altayó ha afirmat que el Pla de Xoc contemplava aquelles partides que es creaven o s'augmentaven però també aquelles que no es tocaven.\nEn l'àmbit econòmic, el Ple ha aprovat una modificació de crèdit de 22.041,75 euros i un expedient de reconeixement de crèdit de 8.039,63 euros amb els vots favorables de SPEC i PSC i l'abstenció del Republicà i Cs.\nPer unanimitat, el Ple ha aprovat la modificació 2 del Pla estratègic de subvencions derivat de la situació de la Covid-19. Les partides de beques menjador s'amplien en 42.000 euros i es destinaran 147.000 euros per al proper curs, també s'amplia la dotació de les beques menjador d'escoles bressol municipals en 10.000 euros que suposa una inversió de 52.000 euros en total. El pla de subvencions també incrementa la partida per a ajuts d'urgència social, en aquest cas en 38.000 euros i hi dedica en total 180.000 euros. També s'ha decidit augmentar la dotació per a ajuts a l'escola bressol municipal amb 20.000 euros més, quedant la partida amb 78.000 euros.\nL’ordenança fiscal núm. 26, reguladora de la taxa per la utilització dels serveis i de les instal·lacions esportives municipals, ha estat derogada pel Plenari. Aquesta decisió ve motivada pels canvis provocats per la Covid-19 en els serveis prestats en compliment de la nova normativa, segons ha explicat el tinent d'alcaldia de Presidència i Serveis Generals, Adelino Macías.\nEn aquest punt, el portaveu de Cs, Kevin Romero, s'ha mostrat preocupat per si els preus públics no estan relacionats amb la qualitat dels serveis i dels equipaments i fa que els usuaris optin per altres espais privats.\nEl punt va ser aprovat pels grups municipals de SPEC, Republicà i PSC i l'abstenció de Cs.\nEn l'àmbit de territori i desenvolupament local, s'ha aprovat el Text Refós de la Modificació puntual de Pla General Municipal d’ordenació per a l’ajustament dels sistemes locals viari i espais lliures de protecció CLAU A1a I DO al carrer de Blanquers del Polígon Industrial Santiga amb l'única abstenció de Cs i el vot favorable de SPEC, Republicà i PSC.\nLa Corporació aprova per unanimitat 5 proposicions\nTots els grups municipals han aprovat cinc proposicions en la sessió plenària de juny. El Ple demana preservar i fer efectiva la conciliació laboral i la reducció de la bretxa salarial en la situació provocada per la crisi de la covid-19. Per això reclama de la Generalitat un pla específic i urgent, amb accions i mesures concretes i reals de conciliació. Per la seva part, l’Ajuntament de Santa Perpetua de Mogoda continuarà participant activament en sensibilitzar, informar, promoure i incentivar a les empreses el teletreball en totes les tasques que ho permetin, com a opció satisfactòria per a les dues parts i per adaptar-se a la “nova normalitat”. A més de valorar altres opcions de conciliació laboral: com l’adaptació de l’horari, reducció de jornada, permís retribuït. El Consistori també demanarà a la Generalitat la coordinació per tal d’habilitar un telèfon d’assessorament i informació per empreses i treballadors per tal d’assegurar que cap treballador hagi de renunciar a la feina per la manca de mesures i polítiques públiques de conciliació.\nEl Ple s'ha adherit a l’acord del Comitè Executiu de la Federació de Municipis de Catalunya de 8 de juny de 2020, en el que sol·licita més recursos econòmics pels Ajuntament als governs de Catalunya i d’Espanya per fer front a l’actual situació econòmica i social.\nL'Ajuntament també ha aprovat una proposició que té per objectiu garantir la igualtat d’oportunitats en l’educació i pal·liar l’emergència educativa generada per la Covid-19. Per això es demana al Departament d’Educació l’elaboració d’un pla de lluita contra la bretxa digital, garantint que tot l’alumnat disposi de dispositius digitals i connectivitat més enllà del període d’estat d’alarma sanitària, també un Pla Especial d’Acompanyament a l’Escolaritat que permeti un seguiment individualitzat de l’alumnat amb més dificultats i/o d’entorns sòcio-econòmicament més desfavorits i pugui servir de palanca d’impuls per assolir l’èxit educatiu i personal. L'Ajuntament demana que la Generalitat garanteixi els recursos necessaris per allargar les beques menjadors a tots els infants durant el període d’estiu i fins que comenci el curs escolar 2020/21 i que doti una partida pressupostària extraordinària per garantir el finançament de les activitats de lleure i educatives durant el període estival. També s'insta a la Generalitat a incloure noves partides pressupostàries per incrementar l’aplicació del decret d’escola inclusiva i a crear una comissió de treball del curs escolar 2020-21 amb el món local per tal d'assegurar que tot l'alumnat podrà tornar a les aules amb garanties sanitàries tant per a l'alumnat com per al professorat. I per últim, insta al Departament d’Educació a augmentar els recursos econòmics a l’escola pública i crear programes compensatoris per a infants que han tingut una evolució educativa inferior i que necessitin acompanyament emocional.\nLa quarta proposició aprovada al ple de juny és demanar a la Generalitat de Catalunya que aixequi la suspensió de la presentació de sol·licituds dels ajuts per contribuir a minimitzar l’impacte econòmic i social de la COVID19 en els lloguers d’habitatge habitual i, en cas que la dotació pressupostària inicial d’aquests ajuts no fos suficient, una vegada tramitats i valorats tots ells, es complementi amb recursos propis de la Generalitat de Catalunya..\nI amb la cinquena proposició l'Ajuntament insta la Generalitat, tal i com reclama el Síndic de Greuges, a donar continuïtat al pagament de les prestacions de renda garantida de ciutadania (RGC) i que s'ajornin les possibles suspensions i extincions de la prestació mentre duri l’estat d’alarma, fins que no es normalitzi el funcionament dels serveis afectats i es reobrin les oficines d’atenció presencial. També s'insta a l’actualització de l’Indicador de renda de suficiència per ampliar l’abast de la RGC i resta de prestacions i adequar-les al cost de la vida. Es reclama una revisió de les sol·licituds denegades i que s'expliquin els motius, agilitar el temps de resolució dels expedients i estudiar que la RGC tingui un complement per habitatge. També s'insta a crear una Comissió que estudi si cal modificar la Llei de la RGC per adaptar-la a l’Ingrés Mínim Vital, amb l’objectiu d’ampliar l’univers de persones que puguin accedir a aquest dret i fer-la compatible a les rendes del treball o persones sense residència legal però veïnes de Catalunya des de fa molt temps. S'insta la Generalitat a augmentar la dotació econòmica de la RGC per poder arribar a més col·lectius i major nombre de persones i a reclamar-ne la gestió amb l’objectiu que la ciutadania tingui una finestreta única.\nFoto: El Ple es va celebrar de forma telemàtica / L'Informatiu