PSG-BARÇA: El senyor dels rècords | Esports | EL PAÍS Catalunya\nXavi, el jugador amb més presència en competicions europees (169), retorna la pausa al joc del Barça\nBarcelona 17 ABR 2015 - 08:21\tCEST\nXavi saluda l'afició en l'últim clàssic contra el Madrid al Camp Nou. Alex Caparros Getty Images\nHi ha futbolistes que escriuen la seva història en un llibre a part. Amb el joc conquerit i l'afició rendida semblen saltar a la gespa disposats a assolir registres. El 18 d'agost del 1998, Xavi Hernández (Terrassa, 1980) es va estrenar en un partit oficial amb la samarreta del Barça. En el futbol actual, ningú no ha obert tant les seves vitrines (25 copes, tres amb la selecció espanyola). Ningú no ha disputat tants partits amb el Barça (755). I, des de dimecres, ningú no ha visitat tants camps a Europa. Llegenda entre llegendes, contra el PSG el capità del Barça va sumar el seu partit 169 en competicions europees. En el retrovisor van quedar Maldini (168), Seedorf (161), Zanetti (160) i Raúl (158). Rècords al marge, els partits no oxiden el seu futbol.\nA l'estiu Xavi es va tapar les orelles per no sentir les ofertes suculentes del futbol de Qatar i de la MLS dels Estats Units. Sabia, en qualsevol cas, que la recompensa no pagaria amb minuts al Camp Nou. “Si et quedes, per mi perfecte; però si no et trec, no em toquis les pilotes”, li va advertir Luis Enrique. Així ha succeït. La temporada passada Xavi va participar en el 85% dels minuts disputats pel Barça. En aquest curs, amb l'asturià a la banqueta, el 6 ha vist com la seva participació s'empetitia fins un 40%. No li ha importat. No es recorda cap cara llarga del campió del món ni a l'entrenador ni als companys. Amb 35 anys té clar el seu rol.\nXavi, en dades\nVa debutar amb la samarreta del Barça el 18 d'agost del 1998 contra el Mallorca a la Supercopa d'Espanya.\nSuma 755 partits oficials com a jugador blaugrana.\nAcumula 25 títols en la seva carrera, 22 amb el Barça i tres amb la selecció espanyola (dues Eurocopes i un Mundial).\nDesprés del Mundial del Brasil va anunciar el seu adéu a la Roja.\nAquesta temporada acumula vuit assistències i un gol en els 1.732 minuts que ha disputat.\nEl seu millor registre golejador el va aconseguir l'última temporada de Guardiola com a entrenador del Barça (2011-2012), va fer 14 gols i va repartir 13 passades de gol.\n“Xavi sempre ens aporta grans coses. No és una novetat. És el de sempre”, va elogiar Luis Enrique a l'interior de Terrassa, després de la victòria blaugrana al Parc dels Prínceps. Al migcampista no se li va gastar el guix en l'última passada: suma vuit assistències aquesta temporada. Una cada quatre partits, xifres, fins i tot, superiors a les de la temporada passada (quan la mitjana era de 0,12 passades de gol), però amb estadístiques calcades a l'últim curs de Guardiola a la banqueta del Barça.\nDes que Luis Enrique va agafar les regnes de l’equip, el joc blaugrana ha mudat de pell. De vegades, punxants en atac; d’altres, pacients amb la pilota. I tot i que Xavi es contamina amb el vertigen dels companys (fa un 30% menys de passades que, per exemple, quan Tito Vilanova era el tècnic del Barça), no perd el seu encert: un 93% d'eficàcia. Passa, en qualsevol cas, que quan el tècnic asturià vol retenir la pilota, troba sempre el mateix nom per a respondre la mateixa pregunta: Xavi. Revulsiu amb pausa, el capità ha saltat des de la banqueta en 17 dels 32 partits que ha disputat aquesta temporada.\nAl Barça, quan els enfrontaments se li embogeixen, el cap de Xavi retorna la sensatesa al futbol. Va passar a Vigo (0-1), però la fórmula no va funcionar a Nervión (2-2). No obstant això, la recepta va tornar a tenir èxit al Parc dels Prínceps. Quan Blanc va treure al camp Lucas Moura en lloc de Rabiot, el partit va donar lloc a un remolí que no ajudava els interessos del Barça. Però, atès que el campió del món amb Espanya va agafar el timó, el quadre de Luis Enrique va cuinar el partit que va perdre al Sánchez-Pizjuán.\nEncara que ha passat de jugar el 85% de minuts al 40%, la seva presència resulta determinant\nXavi té un imant amb la pilota i la seva presència funciona d'analgèsic a l'assídua (en aquesta temporada) desesperació de l’equip. Tranquil·litat per a Luis Enrique i també per a Leo Messi. L'argentí descansa en el català. El 6 és una capa de seguretat que protegeix el joc del 10. En els 37 minuts al camp de Xavi contra el PSG, Messi li va cedir la pilota en 12 ocasions, només superat per Busquets (va jugar tot el partit), al qual va passar la pilota 16 vegades.\nLuis Enrique ja no amaga el seu equip de gala; no obstant això, amb Iniesta a la infermeria –té una forta contusió en l'articulació sacroilíaca–, Xavi està disponible per entrar en l'onze contra el València. Dissabte el Barça defensa el lideratge a casa i el present de l'interior no oblida el seu passat. Una mica de Xavi és molt, i té avantatge sobre Rafinha i Sergi Roberto per rellevar Iniesta. Potser són les últimes pinzellades del futbol de Xavi amb la samarreta blaugrana. Nostàlgia anticipada al Camp Nou, que es comença a acomiadar del seu home rècord.


El racisme de cada a dia. Una reflexió de l’estiraBOT – blog gencat\nEl racisme de cada a dia. Una reflexió de l’estiraBOT\n08 octubre 2018 11 juny 2020 Deixa un comentari\nEncara no coneixes l’estiraBOT? Es tracta d’un bot que conversa amb els usuaris que s’hi subscriuen sobre serveis de la Generalitat i notícies i debats d’actualitat. A vegades, el bot t’aconsella sobre hàbits saludables o sobre estalvi domèstic. En altres ocasions, posa sobre la taula realitats incòmodes perquè hi reflexionis.\nEl passat divendres, l’ va abordar el racisme des de la perspectiva d’una de les seves víctimes. Així, els subscriptors van poder escoltar el testimoni d’en Jordi, un noi de 17 anys a qui van negar l’entrada a una discoteca de Sabadell pel seu color de pell.\nPer això, l’estiraBOT et recorda que, tant si ets víctima com testimoni de delictes d’odi i discriminació, ho pots denunciar. Te’n pots informar a http://gen.cat/odidiscriminacio o escrivint un correu electrònic a la bústia mossos.delictes.odi@gencat.cat. Denuncia-ho, hi tens tot el dret!\nSi t’ha interessat aquest contingut, t’agradarà subscriure’t a l’estiraBOT. Cerca @estirabot a l’aplicació Telegram, o entra a https://t.me/estirabot


Un centenar de persones protesten pel tancament del mollet de s'Estanyol\nA la manifestació s'hi adheriren campions representatius de pesca submarina\nMargalida Fuster | 07 desembre 1998\nUnes cent persones, usuaris i veïns del mollet de s'Estanyol de Llucmajor, es varen concentrar ahir sobre les 15.30 hores a la zona portuària per expressar la seva protesta contra la desició del Govern balear de tancar el recinte el proper dia 10 de desembre.\nL'Associació d'Usuaris de l'escar de s'Estanyol va reivindicar la seva protesta aprofitant que ahir es realitzava una prova organitzada pel Centre d'Investigacions Subaquàtiques (CIAS) entre sa Ràpita de Campos i s'Estanyol de Llucmajor que acabava al mollet.\nEls manifestants comptaren amb la col·laboració de tres importants bussejadors: Josep Amengual, Pere Carbonell i Albert March. Aquest darrer no va poder participar a l'acte de protesta però va expressar la seva solidaritat mitjançant un escrit.\nEls campions llegiren un manifest en què donaven suport als usuaris del recinte amb la finalitat d'evitar que es tanqui definitivament el mollet.\nA les pancartes que portaven els manifestants, s'hi podia llegir frases com, «Salvem es mollet», «Es mollet és de tothom» i «s'Estanyol vol es mollet».


Els professionals d’Atenció Primària han convocat més de 6.000 persones a participar en els grups de deshabituació tabàquica des de 2005\n26 maig 2016| <9ªL> Conselleria de Salut\nEls professionals d’Atenció Primària han convocat més de 6.000 persones a participar en els grups de deshabituació tabàquica des de 2005 NNota Informativa\nUna tercera part dels convocats a participar en grups per deixar de fumar va acabar els tallers abandonant el tabac\nLa consellera de Salut, Patricia Gómez, ha visitat les taules informatives instal·lades en el centre de salut Son Rutllan amb motiu dels actes que es duen a terme en la Setmana sense Fum. L’objectiu és desenvolupar accions de conscienciació als fumadors sobre les conseqüències que té el consum de tabac per a la seva salut. Les accions culminaran el proper 31 de maig, Dia Mundial contra el Tabaquisme.\nEn la visita, la consellera ha estat acompanyada per la subdirectora assistencial del Servei de Salut, Rosa Duro, i pel gerent d’Atenció Primària de Mallorca, Miquel Caldentey.\nDurant tota la setmana, els centres de salut d’Atenció Primària de totes les illes han instal·lat taules informatives a l’entrada dels centres de salut per fer cooximetries (que mesuren el nivell de monòxid de carbono a l’aire respirat) i informen de tots els recursos que s’ofereixen des dels centres de salut sobre els tractaments i el circuit que s’ha de seguir en cas que decideixin deixar de fumar. Des d’aquests estands es facilita també material gràfic amb informació diversa sobre la prevenció i el control del tabaquisme.\nLa consellera de Salut ha agraït la labor que realitzen els professionals d’Atenció Primària des dels centres de salut i ha destacat la importància que té aquest nivell assistencial en la lluita contra el tabaquisme. Gómez ha recordat que el consum de tabac és la primera causa evitable de malaltia, invalidesa i mort, i que l’abordatge constitueix un repte sanitari important i de salut pública.\nPatricia Gómez ha explicat que, a més de la destacada labor de prevenció que du a terme la Direcció General de Salut Pública i Participació, “la intervenció que es desenvolupa des de les consultes d’Atenció Primària és fonamental atesa la relació de proximitat i confiança que manté la persona fumadora amb el seu metge o infermera”. Aquest és un factor essencial i els tractaments que s’apliquen, juntament amb els programes d’ajuda que es desenvolupen des dels centres de salut, tenen una efectivitat alta.\nEntre 2005 i 2015, els professionals d’Atenció Primària de les Illes Balears han convocat més de 6.000 persones a participar en els grups de deshabituació tabàquica. Un terç d’aquestes persones va acabar els tallers havent abandonat l’hàbit.\nEls professionals d'Atenció Primària tenen 158.366 persones fumadores registrades (a data 31 de desembre de 2015). El 49,08% d'ells (77.723 pacients) han rebut consell per part del seu metge o infermera almenys una vegada en els últims dos anys. Més d'un 6% van passar d'aquesta fase inicial i van sol·licitar intervencions individuals.\nEntre els anys 2008 i 2011 es convocava una mitjana de 900 persones anuals a participar en aquests programes; la reducció de l’horari els horabaixes en els centres de salut entre 2012 i 2015 va provocar un descens important en el nombre de persones convocades, amb una mitjana de 200 persones per any. Aquest any, amb el nou horari d’horabaixa dels centres de salut, s’espera recuperar els nivells de participació de fa 5 anys.


Una mostra innèdita de Modest Cuixart arriba a Olot - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a Una mostra innèdita de Modest Cuixart arriba a Olot\nAquest desembre es compleixen vint anys de Fons d’Art Galeria d’Olot. Durant tot l’any es celebraran diversos actes per celebrar l’efemèride. El primer de tots ells va començar aquest dissabte: es tracta d’una exposició sobre l’obra de Modest Cuixart, un dels artistes catalans més importants de la postguerra.\nModest Cuixart va ser un dels pintors fundadors del grup Dau al Set, juntament amb Joan Brossa o Antoni Tàpies, entre altres, i un dels artistes catalans més importants de la postguerra. La pintura de Cuixart s’engloba dins la corrent de l’expressionisme pictòric, evolucionant cap a l’art abstracte i posteriorment cap a l’art informal. Una de les seves mostres més recordades a la comarca és Suit Volcans d’Olot, al·legories, que va realitzar en homenatge a la Garrotxa.\nL’obra d’aquest artista s’exposa, fins el 3 de febrer, a Fonsdart Galeria d’Olot, sota el títol ‘Enigmàtic’. Compta amb una vintena d’obres de petit i gran format de diverses èpoques del pintor, i algunes d’elles no s’havien exposat mai. Aquesta mostra és el primer dels actes commemoratius del vintè aniversari d’aquesta sala d’art d’Olot, oberta el desembre de 1991.


muntanya Archives - Pàgina 11 de 48 - Esportistes.cat\nSORTEIG FINALITZAT: Guanya 1 dorsal GRATIS per la MITJA PIRINEU (SALOMON ULTRA PIRINEU 2018)\nConcurs: Guanya una inscripció gratuïta per la cursa de muntanya MITJA PIRINEU que es celebrarà el proper 29 de setembre de 2018 i és la nova modalitat de la Salomon Ultra Pirineu Els organitzadors ens regalen, 1 dorsal per sortejar! Podeu participar per Twitter, Facebook i Instagram: Si voleu participar per TWITTER: 1.- Fes-te follower del nostre compte de twitter @esportistesCAT 2.- Fes un RT del twitter que hem publicat: …\nEsportistes.cat a la Historic Trail Calafell 2018\nHistoric Trail Calafell 2018 El passat 20 de maig de 2018 vam estar presents a la primera edició de la cursa de muntanya Historic Trail Calafell! Com podreu llegir a continuació, es tracta d’una gran cursa en tots i cadascún dels seus aspectes. Ens ha encantat, un gran debut se’ns dubte, immillorable per tractar-se de la primera edició!!! Imagineuv-vos les …\nEsportistes.cat a la Cursa pel Cor de la Fageda 2018\nCursa pel Cor de la Fageda 2018 El passat 19 de maig vam ser presents a la novena edició de la Cursa pel Cor de la Fageda que es celebra a la localitat de Santa Pau i que recorre el Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa. La Cursa està organitzada per l’Ajuntament de Santa Pau, el Club …


Artesaina: Arracades 'Ant' vermelles - 5 EUROS\nArracades 'Ant' vermelles - 5 EUROS\nQuè és? Arracades en colors vermell i platejat.\nDe què està fet? D'ant vermell i metall. El ganxo és de plata de llei.\nPublicat per Aina M. Escalas a 22:04\nEtiquetes de comentaris: ant, Arracades, metall, plata, plata de llei


Els valencians, allunyats dels ‘lobbies’ europeus - El Temps\nEls valencians, allunyats dels ‘lobbies’ europeus\nL’arribada del nou Govern valencià va anar acompanyada d’un interès declarat per l’entrada en l’Euroregió Pirineus Mediterrània, formada per catalans, balears, occitans i nord-catalans. Dos anys després, malgrat les facilitats ofertes per ingressar-hi, els valencians en continuen estant fora. Si bé admeten estar treballant per la incorporació, la Generalitat Valenciana no té cap data prevista ni anuncia cap acció concreta en aquest sentit.\nQuan els actuals dirigents valencians es van instal·lar als despatxos del màxim poder polític, anunciaren l’interès d’unir-se a l’Euroregió Pirineus Mediterrània. La disposició mostrada des del País Valencià era inèdita. Els 13 anys d’existència del lobby només han generat temors en els anteriors Governs valencians. Com totes aquestes associacions, Pirineus Mediterrània es va constituir per treballar en objectius comuns com ara el corredor mediterrani o molts altres propòsits econòmics, socials i empresarials. Amb el PP al capdavant, la Generalitat Valenciana renuncià a formar part d’allò que els suggeria un nou assaig de l’imperialisme català. Amb el nou Govern, el discurs va canviar. A pesar dels contactes i les facilitats brindades, però, res no s’ha fet efectiu. I res no convida a pensar que el País Valencià quedarà integrat en aquesta entitat constituïda avui per Catalunya, les illes Balears i l’actual Occitània, al sud de l’Estat francès.\nL’octubre de 2004 es va formalitzar el naixement de l’Euroregió. Era l’intent de connectar aquells territoris després que, durant els anys anteriors, entitats civils com l’Institut d’Economia i Empresa Ignasi Villalonga hagueren dut a terme treballs en aquesta direcció. Quedava així definit un espai de cooperació transfronterera per defensar interessos conjunts a Europa. Aquells eren temps de bona senda econòmica i de nul·les relacions polítiques entre valencians i catalans. Francisco Camps, president valencià d’aleshores, va preferir apostar pel conegut com a Eix de la Prosperitat. La coincidència de color polític al País Valencià, a les illes Balears i a Madrid animava a aïllar Catalunya de les relacions amb els seus veïns. Aquesta era, també, una manera d’alimentar els resultats electorals. Amb l’aïllament de Catalunya, el PP valencià buscava un bon grapat de vots.\nPerò el fracàs d’aquella aliança va ser total. Tant, que les illes Balears van acabar sumant-se a l’esmentada Euroregió. Jaume Matas, president illenc amb el PP, va seguir les mateixes passes que l’Aragó i dues regions del sud francès: el Llenguadoc-Rosselló i el Migdia Pirineus, que avui formen la unitària Occitània. Ni tan sols l’adhesió d’un territori políticament agermanat va fer reflexionar els dirigents valencians. De fet, no en volien sentir ni parlar, malgrat que el seu Eix de la Prosperitat estiguera condemnat al desastre.\nPosteriorment, hi va haver moltes converses i modificacions. L’Aragó va abandonar la corporació. Andorra, tot i estar convidada a formar-ne part, mai no ho va fer. Res no va canviar, però, al País Valencià. La negativa es va mantenir. Mentrestant, diaris poc sospitosos de catalanisme com Las Provincias reconeixien les virtuts de l’Euroregió i la necessitat que el País Valencià s’hi afegira. L’any 2009, el diari valencià assegurava en un article que “a pesar dels anhels de supremacia política de Catalunya i el conflicte identitari, l’actual conjuntura econòmica obliga al pragmatisme i a la minimització de qualsevol política estèril”. El monstre catalanista continuava en l’imaginari. Però els seus creadors el banalitzaven. L’interès de l’Euroregió per als valencians era prioritària.\nAmb tot, la postura del PP valencià cap a unions d’aquesta mena impossibilitava la incorporació. El canvi polític a la Generalitat Valenciana, però, va modificar també el discurs. El nou Executiu, liderat per Ximo Puig, no va tardar a expressar la seua voluntat d’ingressar en aquest lobby. Dos anys després, no n’hi ha notícies.\nSegons els seus promotors, “l’Euroregió és un projecte polític que naix de la voluntat de construir espais de cooperació entre regions veïnes”. La definició l’emet la Direcció General de Relacions Institucionals i Acció Exterior del Govern Balear. La confluència va adreçada a “consolidar el sud d’Europa en un pol de desenvolupament sostenible basat en la innovació, en l’economia i també en la integració social i cultural dels seus territoris”.\nDaría Terrádez, actual directora de Relacions de la Generalitat Valenciana amb la Unió Europea.\nL’Euroregió es va dotar de capacitat jurídica el 2009, quan es va constituir en Agrupació Europea de Cooperació Territorial (AECT). Aquesta figura li permet optar a subvencions europees i augmentar, encara més, la seua capacitat d’influència. Sense la constitució d’una AECT, les subvencions només es poden assolir a través de l’acció estatal. No cal dir que els Estats no sempre satisfan les necessitats de les seues parts perifèriques. Per això, a Europa, gairebé mig centenar d’aquestes agrupacions transfrontereres estan constituïdes per aconseguir objectius col·lectius. Maria Badia, secretària d’Afers Exteriors de la UE de la Generalitat de Catalunya, explica que “l’Euroregió té la finalitat d’aprofitar els espais de fronteres i assolir permeabilitat de cooperació. És una manera de guanyar tots junts”.\nA hores d’ara, l’Euroregió Pirineus Mediterrània treballa en cinc programes. Un, el del creixement de la competitivitat de les start-ups “a través del desenvolupament de les modalitats d’accés per ajudar-les a créixer”, comenta Badia. La secretària catalana d’Afers Exteriors també detalla la resta dels projectes. L’entitat s’esforça per la innovació i per impulsar polítiques favorables a les empreses. Hi ha una proposta d’educació d’ensenyament superior en l’àmbit de les tecnologies de la informació per al servei de la salut que també està en marxa. Els aspectes esportius i culturals i el paper d’aquests elements en la integració social configuren una altra de les accions de l’AECT. I per últim, hi ha la creació d’espais per a artistes com a llavor per reforçar les futures capacitats professionals i de creació sociourbana. Tal com argumenta Badia, es tracta de prioritzar “la creativitat com a element per millorar els espais socials i urbans”.\nDes de les Illes entenen que “la cooperació territorial és una bona pràctica i contribueix al procés d’identificació dels ciutadans amb les iniciatives promogudes per la Unió Europea”. Alhora, assenyalen també que “serveix de lobby per a les nostres reivindicacions”. L’Euroregió “permet als seus membres tenir més pes i influència a l’hora d’actuar davant les institucions europees”. “Així com les illes Balears hem donat suport a la resta de regions membres en les seves reivindicacions, també hem estat defensats pels altres territoris en les diferents qüestions relacionades amb la insularitat”. Com a exemple, la direcció general d’Acció Exterior de la Conselleria de Presidència del Govern Balear assenyala “la sol·licitud que s’elimine el criteri dels 150 quilòmetres perquè les Balears es puguen beneficiar dels projectes europeus de cooperació transfronterera”. Aquesta condició desapareguda impedia que les euroregions agruparen territoris allunyats a més de 150 quilòmetres de la frontera estatal.\nEl departament insular també dóna importància a la participació en projectes europeus que exigeixen “components de transnacionalitat en els quals han de participar regions d’uns altres països. El fet de comptar amb regions sòcies permanents facilita la recerca d’aliats a l’hora de voler presentar un projecte davant de la UE”.\nAtesos aquests arguments, sobta que els valencians encara no siguen dins. Primer, perquè l’Executiu liderat per Ximo Puig va expressar la voluntat d’adherir-s’hi tot just accedir al Palau de la Generalitat. Segon, perquè les raons per no entrar-hi anteriorment eren exclusivament ideològiques i esquivaven qualsevol argument econòmic basat en la realitat. I tercer, perquè la necessitat que el País Valencià compte amb un altaveu i ajudes d’abast continental és evident. Només cal observar els greuges que pateix el territori en matèria d’infraestructures, de finançament i d’inversió estatal. Uns perjudicis estructurals que es mantenen des de fa dècades. Prescindir de les capacitats d’influència per contrarestar aquesta situació no sembla que s’ajuste a les necessitats dels valencians.\nSegurament, per haver considerat totes aquestes qüestions, Ximo Puig ja va expressar la seua voluntat d’adhesió quan el 2004 es va configurar l’Euroregió. L’actual president valencià era alcalde de Morella, capital dels Ports, càrrec que va ostentar entre el 1995 i 2012. Això, sumat al desig pronunciat d’entrada quan va assolir el màxim càrrec polític valencià, fa encara més estrany i inesperat l’immobilisme.\nSegons Maria Badia, “l’entrada dels valencians beneficiaria perfectament l’Euroregió”. La secretària catalana d’Afers Exteriors reconeix contactes, tot i que “no hi ha converses concretes, fermes ni formals”. A Mallorca també neguen l’existència de cap petició oficial procedent de la Generalitat Valenciana. Durant el primer any de mandat de Ximo Puig, Regina Laguna era directora general de Relacions de la Generalitat Valenciana amb la UE. Va ser destituïda el mes de setembre de l’any passat, i recorda que l’interès del Govern valencià era total. “Així que va arribar Ximo Puig a la presidència, ell mateix em va encomanar a mi, personalment, buscar la manera d’entrar”.\nUn dels entrebancs d’aquesta incorporació era el preu, 350.000 euros. La quantitat a pagar és proporcional a la població del territori. “Tal com estan les arques, aquella despesa era impossible d’assumir”, recorda Laguna. Per això es va valorar una altra manera d’accedir a l’Euroregió. “Em van comentar que podríem estar agregats en una primera fase amb veu però sense vot. D’aquesta manera no pagàvem quota i l’única despesa que tindríem serien els desplaçaments als actes i a les assemblees. Era una proposta fantàstica”. Laguna reconeix no saber-ne res des que ella està fora.\nL’actual directora general de Relacions de la Generalitat Valenciana amb la UE, Daría Terrádez, diu que no té constància d’aquella oferta i resta importància al fet de poder entrar en l’Euroregió de manera gratuïta. “No tenim cap problema a entrar en un lobby pagant si és per defensar els nostres interessos”. De fet, el País Valencià forma part de la Conferència de Regions Perifèriques Marítimes o de l’Assemblea de Governs Regionals i Locals del Mediterrani, entre més consorcis. “No crec que siga qüestió de pagar, sinó de prioritzar la nostra feina i les nostres tasques”. A la pregunta de quines són, concretament, les prioritats valencianes pel que fa a les relacions internacionals, Terrádez respon: “les persones i la millora de la imatge a Europa”.\nPer la seua banda, Regina Laguna vol deixar ben clar l’interès del Govern valencià a entrar en aquest organisme. “Jo vaig arribar el 5 d’agost de 2015 a la direcció general i el segon dia em van posar aquest tema damunt la taula”. L’ex-directora general, que també exerceix d’advocada, periodista i docent universitària, intueix que “el fet que el 2016 fóra un any electoral potser va paralitzar l’adhesió”. O fins i tot, “potser la proposta formal es va enviar entre la meua eixida i l’entrada de la meua substituta i s’ha pogut perdre. Pot ser qualsevol casualitat. Però assegure que no hi ha la mínima falta d’interès”, conclou.\nEl cas, però, és que encara no hi ha resultats. I els actuals titulars del Govern valencià, tot i no descartar accions futures per ingressar en l’Euroregió Pirineus Mediterrània, tampoc referencien cap treball en aquest sentit. De moment, sembla que aquella intenció anunciada de manera flamant i clarivident quedarà, només, en un anunci condicionat per l’emoció de la tornada al Govern després de 20 anys. Malgrat el canvi de discurs, la situació d’aïllament a Europa és idèntica.


Un sondatge de La Vanguardia atorga a ERC la victòria al 14-F\nLa cursa electoral és un frec a frec, tres sondatges, publicats en 48 hores de diferència, donen com a guanyadors a ERC, JxCat i el PSC\nLa cursa electoral del 14-F és un frec a frec. En dos dies, tres sondatges donen victòries electorals a ERC, JxCat i el PSC. Segons el darrer, publicat avui per La Vanguardia, la formació de Pere Aragonès s’imposaria a les urnes amb 37 o 39 escons (actualment en té 32). La segona força al parlament seria JxCat amb 31 diputats, tres menys que no pas ara. Per la part alta de la forquilla, els dos socis de govern assolirien la majoria absoluta —68 diputats— sense la CUP, que es queda amb quatre o cinc representants.\nD’altra banda, el canvi de candidat catapulta el PSC que passa dels 17 escons a 29 o 30, mentre que Ciutadans es desinfla i perd gairebé dos terços dels seus diputats (13). El PP duplica representació (8) i es converteix en cinquena força. Els Comuns, en canvi, s’ensorren fins als 6 o 7 escons. El partit d’extrema dreta irromp al parlament amb 4 escons.\nEls altres dos escenaris\nD’altra banda, un sondatge electoral publicat ahir per Electomanía situa Junts per primera vegada com al guanyador de les eleccions amb 34 escons, tants com en té ara al parlament. ERC, que fins ara anava primer als sondatges, passa a la segona plaça, amb 33 diputats. En canvi, el PSC seria tercera força, amb 28 diputats, bona part dels quals arrabassats a Ciutadans, que passa dels 36 actuals a 13. Els comuns es mantenen com a cinquena força amb 9 escons. El PP esdevé el sisè grup de cambra amb 7 diputats, un més que Vox, que entra al parlament amb 6, i la CUP guanyaria un escó i n’obtindria 5.\nEn canvi, un sondatge d’El Periódico, dóna entre 34 i 35 escons al PSC, ERC se situaria també en segon lloc amb 32-33 diputats, mentre que Junts seria tercera força amb 29 o 30 parlamentaris. El quart lloc l’ocuparia Ciutadans, que passaria a tenir 12-13; i la CUP gairebé doblaria representants en passar de comptar amb 4 a tenir-ne 7-8. Els comuns patirien un lleuger retrocés en passar de 8 a 6-7 representants; el PP recuperaria terreny en passar de 4 diputats a 6-7 i Vox irrompria al parlament amb 5-6 representants.


Mirabell Bed & Breakfast Bergamo Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Giorgio E Guido Paglia N°32, Bergamo Centre, Bergamo, Itàlia, 24122 - Veure al mapa\nBarri Bergamo Centre Bergamo Centre Bergamo Centre Bergamo Centre Bergamo Centre Bergamo Centre Lallio Bergamo Centre Bergamo Centre Bergamo Centre\nEl Mirabell és un bed and breakfast que està situat al centre de Bergamo, a només 350 m de l'estació de tren de Bergamo. Ofereix habitacions modernes amb internet Wi-Fi gratuïta i un esmorzar d'autoservei. Les habitacions disposen de parquet, mobles, TV LCD a la paret i ventilador. La majoria de les habitacions ofereixen bany privat amb assecador i articles de tocador. Cada matí hi haurà productes dolços i salats per esmorzar al menjador compartit. També hi ha una sala d'estar comuna amb sofà. El B&B Mirabell és a 30 minuts a peu de la catedral de Bergamo i a 5 km de l'aeroport d'Orio al Serio. Es pot accedir al centre de Bergamo Alta en telefèric, que és a 10 minuts a peu de l'hotel.\nEl Mirabell Bed & Breakfast no té recepció. Cal que informeu l'establiment de la vostra hora prevista d'arribada amb antelació. Podeu indicar-ho a l'apartat de peticions especials en fer la reserva o posant-vos en contacte amb l'establiment. D'acord amb la legislació italiana vigent, no s'accepten pagaments en efectiu per un import superior a 1.000 EUR.\nTots els tipus de viatgers (677) Parelles (291) Viatgers en solitari (97) Famílies amb infants petits (108) Famílies amb infants grans (39) Grups (146)


La cita "VALENCIANESCH" de 1346 | Club de opinión Jaime I\nLa cita "VALENCIANESCH" de 1346\nAgusti Galbis el Lun, 12/08/2019 - 20:57\nEl 27 de novembre de 2005 en un diari regional, baix el titul "El nacimiento del valencià", s'afegia: "Valencianesch antes que valencià. La primera mención al habla propia de los valencianos ha sido descubierta en un documento jurídico menorquín datado entre 1343 y 1346. La cita es medio siglo anterior a la de Canals que se consideraba la primera". Proseguix afirmant que "Los profesores de la Universitat de València Antoni Ferrando y Miquel Nicolas son quienes han rescatado esta primera denominación de valencianesch en la "Historia de la llengua catalana" que acaban de publicar..."\nEn primer lloc, s'ha de denunciar el erro en l'asignació del "descobriment": En la pagina 174 del "Bolleti de la Societat Arqueològica Lul·liana" de 1984, llegim: "Es tractàs o no d“una exageració, sembla que els illencs podien, en el cas que els haguessen sentit, diferenciar els diferents parlars catalans, com sembla confirmar el fet que el 1346, a Menorca, s'indiqui que una dona nadiva d'Oriola parlava valencianesch." (Archiu del Regne de Mallorca. Proces criminal AH-5337. f 178-276)\nEs curios fer notar, que tampoc havien "descobert" mai la cita de "lingua valentina" de 1335, a pesar de haver segut publicada com a minim tres voltes des de 1908. No de bades, pot vindre al cap el dupte sobre si sera posible que els catalanistes no es lligguen entre ells. O millor: ¿Quantes coses oculten, manipulen, o fan desapareixer, els catalans, i catalanistes que nos han caigut en desgracia, en la finalitat de conseguir els seus objetius? Lo dels catalans podria entendre's. Lo dels catalanistes valencians no s'enten.\nConeguent la penuria dels mijos materials del mon valencianiste, es comprensible no detectar les cites. El mon valencianiste viu i ha vixcut d'ilusio i de sacrificis i poc mes es pot demanar. Al contrari, observant la riquea, a voltes exhuberant dels mijos dels catalanistes, pot ser llicit pensar en una ocultacio deliberada.\nEn segon lloc, es deu resaltar l'importancia de la cita, per quant posa de manifest, l'existencia de caracteristiques unitaries valencianes, en un dels llimits del Regne que es troba mes llunt de la ciutat de Valencia.\nLa concrecio d'eixe llimit pasà per incidencies diverses i no fon en absolut pacific. Oriola, Elig i Guardamar s'incorporaren al Regne de Castella, en virtut del "Tractat d'Almizra" suscrit en 1244 entre Jaume I i Alfons X. En l'any 1296, Jaume II, els pren a la força per al Regne d'Aragó. El 3 de febrer de 1298, Alfonso de la Cerda, comunica als habitants d'Oriola la donacio del territori al rei d'Arago. Les continues bregues per a determinar els llimits dels Regnes, acaba en 1304, dictant-se la "Sentencia de Torroellas". Finalment, els dies 17 i 25 de juny de 1308, Jaume II incorporà oficialment al Regne de Valencia les terres d'Elig, Alacant, Oriola i Guardamar.\nTrenta huit anys passats de l'incorporacio oficial d'Oriola al Regne de Valencia, en Menorca, el parlar dels oriolans, es identificat com "valencianesch".\nChristianesch, i sarrahinesch, per una banda, prohensalesch, castellanesch, valencianesch, cathalanesch... per una atra, son formules arcaiques que fan referencia a la llengua.\nCatalans i catalanistes, identifiquen "catalanesc" en català o llengua catalana. La mostra la tenim en casa. El segon dels texts ¿valencians? seleccionat per els nostres il·lustrissims academics de la AVL, "on es documenta l’ús de la denominació de català o llengua catalana per a referir-se a la llengua pròpia dels valencians", es la Cronica de Ramon Muntaner, catalá naixcut en Peralada (Girona), quan diu que en Oriola, Elig, Alacant, Guadamar, Cartagena i Murcia, "parlen de bell catalanesc del món"\nComprovem, que per la mateixa epoca, el parlar d'Oriola, es identificat com "valencianesch" i com "de bell catalanesc del mon". El primer prové d'un context d'espontaneitat. El segon d'un personage d'un nacionalisme exhacerbat, que aplega a contar en primera persona alguns fets que no va viure.\nEl sufix "esc", representa be propietat, be semblança. "Novelesc" vol dir propi de la novela o que sembla novela. ¿Hi ha algú que es crega, que quan Muntaner va sentir parlar eixe "catalanesc", siguent propi de catalans, estos ya parlaven de forma distinta de quan varen aplegar?.Evidentment, es una solucio destrellatada. Hem d'acordar que, "catalanesc" vol dir, que es sembla a lo que parlen els catalans. Eixa semblança que trenca l'identitat, es reconeguda per el mateix Muntaner quan diferencia la llengua "de cascun lloc de Catalunya" d'aquella "del Regne de Valencia".\nEls menorquins, notaven la diferencia i per aixo parlaven de "valencianesch". Els valencians, ya haviem donat nom propi a eixa llengua. I el nom fon, es i sera el de Llengua Valenciana.\nEs desconcertant que els catalanistes que identifiquen "catalanesc" en català o llengua catalana, no facen l'identificacio de "valencianesc" = valencià o llengua valenciana, encara que siga per coherencia.\nDe juny de 2005 data la publicacio de la "Historia de la llengua catalana" del academic de la "Academia Valenciana de la Llengua", Antoni Ferrando, a on es "rescata" la cita menorquina de "valencianesch". D'abril de 2005, es el DOGV en el qual consta el "Dictamen sobre els principis i criteris per a la defensa de la denominació i l’entitat del valencià" de la AVL. La cita de "valencianesch" de 1346 no forma part de la "Selecció de testimonis on es documenta l’ús de la denominació de valencià o llengua valenciana", escomençant per la del "Valeri Maxim" d'Antoni Canals de 1395. ¿Hi ha algu que es crega que Antoni Ferrando desconeixia el contingut del seu llibre dos mesos abans de que es publicara? Si convenim que es prou increible, lo que es deduiria te un nom: ocultacio. I l'ocultacio es una part del proces de manipulacio. I com es sabut, "Qui furta un ou, furta un bou". Llevem les caracetes a tots els que es dediquen a furtar-nos allo de lo que podem sentir-nos orgullosos, per a donar-los-ho al veïns.


EL POT: de juny 2012\nEtiquetes de comentaris: Escola., Salut., Solidaritat.\nCOMPARTINT A L'ALGUER\nDivendres 1 de juny es va inaugurar al pati del mercat de l'Alguer, l'exposició de "cadàvers exquisits" que s'han elaborat entre els alumnes de l'escola d'Olesa i els del 1ºCircolo Didattico de l'Alguer, les escoles Fertilia, La Pedrera i l'Escola Vella.\nAquest projecte artístic ha estat possible gràcies a la il·lusió i el treball entre aquestes escoles i la d'Olesa, l'assessorament del Centre Experimental de les Arts de Vallgrassa i el suport de l'Obra Cultural de l'Alguer i el Comú de la ciutat.\nEl proper cap de setmana 16 i 17 de juny i dins dels actes de la Setmana Culturals, aquestes mestres alguereses, Natacha Lampis i Alessandra Sanna, ens acompanyaran a Olesa en la inauguració que celebrarem amb els treballs que hem acabat al Pont de l'Arcada.\nPodeu veure la noticia clicant aquest enllaç.\nAl blog col·lectiu es pot seguir el projecte: http://delaltrabandadelmar.blogspot.com.es/\nVISITA AMB ELS ALUMNES A L'ESCOLA VELLA\nEtiquetes de comentaris: Art., Escola., Llocs., Projectes.


Contexto teatral: plataforma per als dramaturgs i dramaturgues d'avui dia - ElisendaGuiu.com\nContexto teatral: plataforma per als dramaturgs i dramaturgues d’avui dia\nDes de fa uns dies figuro al portal Contexto Teatral, dedicat a donar visibilitat a les obres de dramaturgs i dramaturgues d’avui dia. Es tracta d’una iniciativa de Nuevenovenos que, com ells mateixos presenten, vol donar cabuda als professionals que escriuen teatre vinculat a l’aquí i l’ara, als que escriuen teatre des de la investigació en formats, temàtiques, estils i preocupacions del present; en definitiva, un portal de dramatúrgia contemporània. La web, que també té presència a les xarxes socials, es converteix així en una eina molt útil tant per actors i actrius, com directors i d’altres professionals que busquen textos de teatre i una forma fàcil i eficient d’aconseguir-los. També serveix de plataforma de divulgació a dramaturgs i dramaturgues, esdevé un lloc on presentar els nostres treballs i fer-los accessibles als professionals del teatre (companyies, actors, actrius, directors / es, escoles, centres dramàtics, programadors, premsa, editorials, crítics, investigadors …). I, al mateix temps, el web vol ser un nexe d’unió entre els diferents autors i autores del gènere teatral, de diferents llocs i diferents estils, reunits així en un mateix portal. La presentació de la pàgina web és molt clara i intuïtiva, el contingut queda perfectament definit i identificable: presenta autors i autores, amb el seu lloc de procedència i any de naixement, la llista d’obres que han escrit i una mostra de tots aquells textos que volen oferir, contemplant la durada, el número d’actors i d’actrius, si està estrenada o publicada, etc. En definitiva, estem davant d’una iniciativa molt útil per a tots els professionals del sector. Personalment, també vull destacar l’exquisit tracte dels responsables del portal, que fan una feinada impressionant generant una pàgina per a cada autor i cada obra, amb una eficàcia d’agrair. Llarga vida als projectes que s’ho valen. I que els textos teatral no deixin de viatjar!\nLink genèric de Contexto Teatral\nEl meu perfil a Contexto Teatral\n+ info de Nuevenovenos\nBy Elisenda Guiu|2017-10-18T15:03:03+01:00octubre 18th, 2017|Noticies|0 Comentaris


Instal·lacions 1-2020 | Universitat Internacional de Catalunya\nMatèria: Instal·lacions 1\nSra. ARBONA SOCÍAS, Virginia - virginia@uic.es\nDilluns de 12 a 13h, prèvia sol · licitud d'entrevista.\nEl condicionament tèrmic, acústic i lumínic, juntament amb les instal · lacions necessàries per realitzar-lo, formen part dels requeriments bàsics dels edificis.\nDonada la creixent importància i la complexitat que han adquirit les instal · lacions dels edificis en els últims temps, l'arquitecte es veu, cada vegada més, obligat a col · laborar amb diferents especialistes per desenvolupar els projectes.\nPer tant, l'arquitecte, com a projectista i director d'obra, ha de tenir els coneixements bàsics sobre les instal · lacions i les normatives que les regularitzen per poder complir amb la seva funció de coordinador de tot el procés d'edificació.\nInstal · lacions 1 engloba les instal · lacions energètiques, climatització, proveïment i d'evacuació, totes compreses inherents al projecte arquitectònic.\nGestió d'aigües pluvials i residuals\nInstalació de baixa tensió\nInstalacions de telecomunicacions\n16-T 17 22 23 0,1


La Generalitat obrirà un expedient informatiu a Renfe pels incidents a les Glòries | betevé Web\nRedacció btvnotícies dilluns 27 de març, 2017 , 21.59\nRenfe contesta al govern que va alertar de les incidències a través de SMS, una via que l’executiu català no considera adequada\nDesprés que hagi transcendit que durant les obres de Glòries van produir-se dos incidents als túnels de Rodalies, la Generalitat ha anunciat que obrirà un expedient informatiu a Renfe. L'objectiu és aclarir què va passar, avaluar-ne la importància i determinar si es va comunicar de manera correcta. Tot i que en un primer moment, el conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull, ha afirmat que no s'havia informat dels fets al govern català, des de la companyia han replicat que van enviar-los tres missatges de text en què s'explicava la segona de les incidències.\nEn una conferència al fòrum Barcelona Tribuna, Rull ha afirmat que "no és acceptable" que ni Renfe ni Adif hagin informat al govern sobre els dos incidents que es van produir als túnels de Rodalies, els dies 6 i 28 d'abril de l'any passat, com a conseqüència de les obres de la plaça de les Glòries. El conseller ha assegurat que n'han tingut coneixement a través dels mitjans de comunicació. Tot i això, ha enviat un missatge de tranquil·litat als usuaris de Rodalies, als quals ha dit que la circulació dels trens per sota les Glòries és segura.\nPer la seva banda, Renfe ha replicat que sí que va informar la Generalitat del segon fet i ha concretat que ho va fer a través de tres SMS, enviats entre el 28 i el 29 d'abril. Des de l'empresa han detallat que es mantenen diversos canals de comunicació amb el govern, que van optar pels missatges de text perquè consideraven que les afectacions havien estat mínimes i que no van rebre cap resposta de l'executiu català. En concret, han detallat que en el primer, enviat el dia 28 a les 20.28 h, van alertar d'obstacles a la via procedents d'obres externes que obligaven a reduir la velocitat, cosa que va causar retards superiors als 30 minuts. En el segon, enviat mitja hora més tard, s'actualitzaven els retards, que aleshores eren de 15 minuts aproximats. Finalment, ja la matinada del dia 29, informaven que s'havien retirat els obstacles de la via i que la circulació s'havia restablert amb normalitat.\nEn una tercera ronda, el govern ha tornat a respondre la companyia. Afirmen que cada mes reben una seixantena de missatges en què se'ls comuniquen atropellaments o retards i que el circuit per comunicar una incidència que considerin greu no és un SMS d'afectacions rutinàries. En cas que els fets es creguin greus, diuen, la via per comunicar-ho seria parlant directament amb la conselleria, a través de l'òrgan mixt Estat-Generalitat o bé elaborant-ne un informe específic. Ara, l'expedient informatiu haurà d'aclarir, també, si la via amb què es va comunicar va ser l'adequada.\nGeneralitat de Catalunyaobresplaça de les Glòries Catalanes


El Pla Estratègic de Riba-roja detecta un augment de població de fins al 11’29% a les urbanitzacions i un increment de l’ús dels carrils bici i per als vianants – tucomarca.com\nHomeCamp de TúriaEl Pla Estratègic de Riba-roja detecta un augment de població de fins al 11’29% a les urbanitzacions i un increment de l’ús dels carrils bici i per als vianants\n26 juliol, 2021 Redacción Camp de Túria, Infraestructures, La Comarca, Política, Riba-roja, Secció 0\nEl ple municipal aprova l’actualització del Pla Estratègic local\nEl Pla Estratègic de Riba-roja de Túria ha detectat un increment del nombre d’habitants en les diverses àrees residencials des de l’inici de la pandèmia al març del passat any i, al mateix temps, un increment notable en l’ús dels diversos carrils-bici que connecta el nucli urbà i les diverses urbanitzacions existents a través d’un cinturó de circumval·lació exterior.\nEs tracta d’algunes de les conclusions d’aquest pla impulsat per l’Ajuntament de Riba-roja de Túria i redactat per la Universitat de València i que ara ha sigut actualitzat per les conseqüències que ha tingut la pandèmia sobre la vida social, cultural i econòmica del municipi. Aquesta actualització ha sigut aprovada amb els vots de l’equip de govern del PSPV, a més de Compromís, Ciutadans, Esquerra Unida i Podem Riba-roja Pot i l’abstenció de Partit Popular i de Vox.\nEls tècnics han subratllat una incidència de la crisi sanitària en el poblament de Riba-roja de Túria en comparar els habitants entre el mes de març de 2020 i gener d’enguany, amb un increment del 1’03% en total, entre totes dues dates. El nucli urbà reuneix fins al 61% del total d’habitants i la resta en urbanitzacions que han vist augmentar la població en algunes zones.\nD’aquesta manera, en els nuclis poblacionals dels Pous, Masia del Oliveral, Santa Mónica i Clot de Navarrete s’han produït increments de fins al 11’29%, 10’94%, 5’86% i 5’50%, respectivament. Es tracta, segons l’estudi, d’augments dels desplaçaments poblacionals provinents d’àrees urbanes a les segones residències, donada la seua proximitat a València i a l’àrea metropolitana, unit a una millora en els serveis públics municipals.\nAquests nous habitants es traslladen a viure a Riba-roja de Túria “en cerca d’espais a l’aire lliure, una major proximitat a les àrees rurals i naturals i una millora de la qualitat de vida en aquest municipi”. Aquests desplaçaments són una conseqüència del confinament i de les restriccions impulsades pel Govern d’Espanya per a evitar una propagació del coronavirus.\nParal·lelament, el mateix estudi de l’Ajuntament de Riba-roja i de la Universitat de València ha detectat un increment notable en l’ús dels mitjans de transport més ecològic com la bicicleta i, per tant, dels carrils-bici, a més d’un major nombre de vianants en aquestes àrees. La pandèmia ha suposat la introducció de nous hàbits més saludables com passejar, realitzar activitats esportives, rutes de senderisme, ús de bicicletes o a activitats a l’aire lliure.\nA més, s’ha detectat una major conscienciació ciutadana, especialment entre els residents a les urbanitzacions, cap als espais oberts i els entorns urbans, semiurbans i rurals. Es valora, en major mesura, l’estat del viari i el mobiliari urbà, els parcs i els jardins, les instal·lacions esportives o els aparells de gimnàstica instal·lats a l’aire lliure.\nPer a potenciar l’ús dels mitjans de transport alternatius, l’Ajuntament de Riba-roja de Túria completarà l’anell cicle-per als vianants amb dues actuacions que suposaran un benefici i una millora en la mobilitat sostenible i un reforçament de les connexions radials amb València i altres localitats veïnes com Vilamarxant o Benaguasil, mitjançant una via verda a través dels antics raïls del tren.\nEl segon projecte connectarà el Barranc dels Moros amb el parc natural, inclosos l’auditori i els conservatoris de Música i Dansa, a més de les urbanitzacions de la zona nord i centre i una connexió amb Vilamarxant i l’Eliana amb els carrils cicle-per als vianants. El Barranc dels Monges es connectarà també amb el parc natural.\nL’alcalde de Riba-roja de Túria, Robert Raga, ha expressat la importància “de continuar traçant i dissenyant el municipi del futur a través d’aquest pla estratègic amb la participació dels nostres veïns perquè es puguen viure en plena harmonia en conjuminar un creixement sostenible que no permeta gaudir de les excel·lències que ens ofereix el patrimoni que tenim, especialment, el parc fluvial del riu Túria i l’immens valor ecològic de les nostres muntanyes”.\n7 octubre, 2020 Redacción Camp de Túria, Infraestructures, La Comarca, Loriguilla, Oci i Cultura, Secció 0\nPost també disponible en: CastellanoL’Ajuntament de Loriguilla, a través de la regidoria de Montes i Poble Vell, va presentar dissabte passat el mapa de l’antic terme municipal, un projecte que posa sobre paper l’entorn i […]\nPost també disponible en: CastellanoL’equip de govern dóna compte a ple de la liquidació pressupostària L’Ajuntament de Riba-roja de Túria va tancar el pressupost econòmic de l’exercici passat del 2020 amb un superàvit de 1’4 […]


Three-Bedroom Apartment Kastel Stafilic with an Outdoor Swimming Pool 07 Kastela Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Two-Bedroom Apartment Kastel Stafilic with an Outd és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Castell Stafilic. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Two-Bedroom Apartment Kastel Stafilic with an Outd és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, nevera per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina exterior, parc infantil, billar, ping pong que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Two-Bedroom Apartment Kastel Stafilic with an Outd és una elecció inteligents per a viatgers a Castell Stafilic, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nDescompte a Three-Bedroom Apartment Kastel Stafilic with an Outdoor Swimming Pool 07


Del 30 de juny al 30 d’agost del 2020 Caprabo, S. A. realitzarà en totes les seves botigues una promoció identificada amb el següent eslògan: “Descompte de 5€ en totes les teves compres en un cupó”.\nPer cada compra realitzada entre el 30 de juny i el 30 d’agost del 2020 superior a 20€ amb la targeta Club Caprabo, et lliurarem un cupó descompte per valor de 5€ que podràs bescanviar en pròximes compres.\nNo vàlid per a compres realitzades en capraboacasa.\nEl cupó descompte es podrà bescanviar del 30 de juny al 27 de setembre del 2020, amb una compra mínima de 20€ realitzada amb la mateixa targeta Club Caprabo o qualsevol altra targeta del mateix compte client que va activar la promoció.\nEs podran bescanviar en qualsevol botiga amb rètol Caprabo (no vàlid en capraboacasa.com, Andorra, Ràpid ni Aliprox).


Miquel Sorolla: «Ajudem els clients a ser més competitius a escala internacional» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMiquel Sorolla: «Ajudem els clients a ser més competitius a escala internacional»\nEntrevista al responsable d'operacions de l'empresa manresana EPAS Trade\nanna costa | manresa 16.10.2020 | 15:34\nMiquel Sorolla, responsable d'operacions d'EPAS Trade EPAS Trade\nMiquel Sorolla, responsable d'operacions d'EPAS Trade\nL'empresa EPAS Trade, a Manresa, fa serveis de fabricació i contractació per a empreses fabricants de maquinària.\nFabricació de peces a mida segons plànols dels clients, seguint els seus materials, acabats i estàndards de qualitat.\nEl repte és ser un referent en solucions de fabricació mecànica en empreses constructores de maquinària. Quin és el perfil de client de l'empresa?\nTenim diferents perfils, principalment fabricants de maquinària a mida i fabricants de maquinària sèrie. També fabricants de producte, a qui servim peces de recanvi per a les seves línies de producció actuals.\nQuin mercat abracen?\nL'empresa es va constituir l'any passat i el primer posicionament es focalitzava en clients de Catalunya per tal de poder-los ajudar a aconseguir ser més competitius a escala internacional. De totes maneres, tenim activitat en altres països com per exemple Polònia i Mèxic. I estem convençuts que en el futur apareixeran noves propostes de col·laboració atractives per a ambdues parts.\nPrincipalment és un tema de capacitat de producció, que, sumat a un cost ajustat, fa que puguem ajudar els nostres clients i col·laboradors a assolir les seves necessitats. Tot això és possible perquè tenim un ampli ventall de proveïdors. El nostre objectiu és poder gestionar part de la fabricació dels nostres clients per tal que ells puguin focalitzar-se en les seves activitats de valor afegit i innovació.\nLa trajectòria d'EPAS Trade va començar el 2019, però l'empresa compta amb un equip de professionals amb una llarga experiència, oi?\nFa més de 25 anys que som en altres empreses dins l'àmbit de la fabricació de béns equip en diferents sectors. En aquesta primera etapa hem volgut donar a conèixer la nostra nova activitat i oferir els nostres serveis en els diferents sectors industrials del quals som una potència en aquest país. L'evolució els propers anys anirà molt lligada a la competitivitat i les necessitats que els nostres clients actuals i futurs requereixin.\nCom ha afectat EPAS Trade la crisi de la covid?\nEn tots els sentits. Ha estat una etapa molt dura per a tothom, tant en l'àmbit empresarial com en l'àmbit emocional, en veure com algunes empreses han hagut d'aturar l'activitat momentàniament en una situació general en la qual ningú estava preparat. De totes maneres, tot i ser una situació molt complicada, les crisis fan aprendre moltes coses i estem molt contents d'haver pogut donar suport a tots els que ho han necessitat i, també s'han creat altres sinergies amb nous clients.\nDavant de situacions complicades disposen d'ajuts?\nSí, i tant, des d'un primer moment BBVA va creure en el nostre projecte i ens va ajudar amb tot el que vam necessitar. És molt important tenir una entitat al darrere que et doni el suport que puguis requerir en tot moment, incloses les situacions complicades que puguin sorgir ara o en el futur.\nQuins són els reptes de futur d'EPAS Trade?\nEl principal, òbviament, és la consolidació de l'empresa. Tenim clar que hem de buscar l'excel·lència i, per tant, segur que podem seguir millorant quant a qualitat i entregues, així com ajudar a fer créixer el teixit industrial d'aquest país. Tenim un repte molt important en el suport a les noves empreses i les noves tecnologies que es puguin anar creant al voltant.\nLa nostra visió estratègica va lligada a les necessitats dels nostres clients i, per tant, hem d'augmentar el grau d'implicació en tots i cadascun dels reptes que vagin venint en el futur. Segur que això ens demanarà incrementar les nostres competències.


Controls per consum de droga a diversos establiments de Dénia\nEs van inspeccionar deu locals i es van aixecar una vintena d'actes per tenir treballadors irregulars, consumir substància estupefaents i incomplir mesures sanitàries.\nAgents de la Policia Nacional de la localitat de Dénia han portat a terme diversos controls en establiments d'hostaleria i alimentació, inspeccionant deu locals on s'han realitzat més de 20 actes i detingut dos persones per estada irregular.\nDes de la Comissaria de Dénia es va realitzar un dispositiu policial en què es van inspeccionar diferents establiments d'hostaleria i alimentació de la localitat, després de diverses queixes veïnals en què manifestaven que en estes locals s'estava consentint per part dels propietaris el consum de substàncies estupefaents així com diverses irregularitats en qüestions de contractes laborals.\nEls agents van inspeccionar un total de deu locals d'hostaleria i alimentació en què es van aixecar diferents infraccions administratives, entre elles, per tenir treballadors en situació irregular, consum de substàncies estupefaents, incompliment de mesures sanitàries, així com per no complir la legislació tant municipal com de la Generalitat en matèria de llicència dactivitat. Alhora van ser detingudes dos persones per estada irregular al nostre país.\nEl dispositiu també va comptar amb la col·laboració de la Unitat de Guies Canins de la Brigada de Seguretat Ciutadana de la Comissaria Provincial d'Alacant especialistes en detecció de substàncies estupefaents i amb la Policia Local de Dénia, a més, es va requerir el suport d'Inspectors de treball.\nestes inspeccions es duen a terme freqüentment per part de la Policia Nacional amb el suport de la Policia Local, així com amb altres institucions com són Inspecció de Treball o la Unitat Adscrita a la Comunitat Valenciana de la Policia Nacional, perseguint un doble propòsit, per un costat evitar l'explotació laboral de ciutadans estrangers que es troben il·legals al nostre país com el control del trànsit i consum de substàncies estupefaents en locals d'hostaleria, que generen inseguretat i malestar als veïns, així com problemes de seguretat ciutadana.


Gaudí, el geni\nEl quadern didàctic Gaudí, el geni, ens acosta la vida i obra de l'arquitecte català i el modernisme. Una edició realitzada per la Fundació Bromera amb la col·laboració de CatalunyaCaixa.\nL'illa:la història mig en broma\nL'illa: la història mig en broma és la proposta didàctica de l'Associació Cultural Falla Plaça Malva d'Alzira que acompanya en 2012 el llibre infantil de la falla. Es tracta d'una guia lúdica i entretinguda...\nDia Internacional del Llibre Infantil i Juvenil 2011\nEnguany, la Fundació Bromera s'ha sumat a l'homenatge a Enric Valor i per això ha dedicat el quadern didàctic a la literatura tradicional, de la qual l'escriptor de Castalla és un dels exponents valencians més representatius.\nDia Internacional del Llibre Infantil i Juvenil 2010\nEl quadern del Dia Internacional del Llibre de 2010 té un format distint al dels anys anteriors. En aquest quadern trobarem, un elogi a la lectura escrit pel reconegut escriptor Agustín Fernández Paz...


1. Titol del llibre: La profecía 2013\n2. Autor: Francesc Miralles\n3. Editorial: Edicions 62\n4. Any d’edició: 2008\n5. El vaig comprar a la llibreria 22.\n6. Vaig triar aquest llibre perquè només el titol ja em cridava l’atenció, ja que els temes aquests de fi del món, coses mitológiques i aventures m’encanten, i així em vaig decidir i vaig buscar alguns comentaris a l’hora de classe i en moltes pàgines tenia una puntuació molt alta i deien que ho recomanarien.\n7. Valoració de Ariadna Resplandis : “M’ha agradat molt aquest llibre perquè et passes la majoria del llibre preguntant-te que passarà, no pots parar de llegir i des del primer capítol fins a l’últim no saps què passarà i tot són sorpreses.”\nLa valoració no me la vaig mirar gaire perquè com ja he dit el titol va fer una gran part en l’elecció, i ja mirant el resum en vaig tenir prou, però penso que és una valoració molt pobre i no me l’hagués triat per aquesta, però almenys te raó amx aixó de que quan comences no pots parar de llegir perquè vols saber com continua tota l’estona.\n8. Tracta d’un periodista que rep un sobre amb una direcció, en Leo, el protagonista decideix anar-hi a causa de l’intriga. Quan arriba resulta ser un antiquari i li expliquen que li han robat unes cartes, on posava les dates del fí del món. Al final en Leo va decidir anar a recuperar les cartes robades amb l’ajuda de la filla del antiquari que es deia Elsa. Al final descobreixen que les cartes les havia robat en Hanes, el cap d’una secta que volia destruir el món. Hi ha una baralla en la que Elsa acaba matant a Hanes. Després d’aquest incident es muden a Islàndia i allà es mor Elsa per la mala vida que havia suportat.\nM’ha agradat molt el llibre perquè, era molt entretingut i et feia estar atent a la trama i et deixava enganxat durant molt de temps, amb l’ajut del misteri i l’intriga. Les aventures viatjant per Europa buscant les cartes i el final inesperat, la mort de l’Elsa es tot molt interessant.\n9. Recomanació: recomano aquest llibre a totes les persones que els hi agradi les aventures, l’acció, el misteri, l’intriga, i que sàpiguen suportar el final dràmatic. És un llibre que no decepciona.\n« La pista de sorra UN ESTIU AMB L’ANNA »\nEtiquetes: Sergio Rustarazo Bejarano


'La formació d'una marquesa': un conte de fades més una intriga gòtica\nL'obra de Frances Hodgson Burnett demostra que la qualitat i la lucidesa literàries no estan renyides amb el sentimentalisme\nUn moment de la versió televisiva de la novel·la de Frances Hodgson Burnett. ITV\n'La formació d’una marquesa'\n(Viena Edicions, 2021). 264 pàgines. 24 euros.\nLa formació d’una marquesa és una novel·la de Frances Hodgson Burnett (Manchester, 1849 - Nova York, 1924) que, més enllà del títol –propi d’un manual d’instruccions premodern per a joves dames nobles–, té dues parts tan diferents que el lector no sap si l’autora, una dona benestant però anticonvencional, escriptora d’èxit i sufragista, volia jugar, experimentar, provocar, ironitzar o fer una mica de tot a la vegada. La primera part, que dona títol al llibre, funciona com un conte de fades, entranyable i consolador, i alhora com una comèdia social i sentimental d’embolics inofensius i poc dramàtics, mentre que la segona, titulada Els mètodes de Lady Walderhurst, fa un gir sorprenent i, sense perdre la serenitat formal ni l’afabilitat moral ni la gràcia emotiva, s’endinsa en el camp de la intriga psicològica i incorpora un toc d’atmosfera gòtica prou inquietant.\nEn realitat, Hodgson Burnett va concebre la primera part com una narració independent, i la va publicar com a tal l’any 1902, i la segona ja la va escriure com una seqüela. Amb el pas del temps, i veient que, a pesar de les diferències de to, de trama i d’ambient, l'una i l'altra encaixaven d’una manera juganera i ominosa, les va unir i des d’aleshores ja van passar a publicar-se sempre juntes, que és com les ha publicat ara Viena Edicions en una traducció precisa i llisquent de Marta Pera. Senzilla però entretinguda, i més intel·ligent del que pugui semblar, la novel·la fa pensar en una Jane Austen que hagués intentat fer de Henry James –Un altre pas de rosca– o d’Emily Brönte –Cims borrascosos– i li hagués sortit força bé.\nUna dona sola i un vidu ric\nLa protagonista indiscutible de la història és l’Emily Fox-Seton, una dona bondadosa i ingènua de trenta-quatre anys que està sola al món, que viu en una dispesa regentada per una mare i una filla amb qui s’entén de meravella, que és feliç donant molt més del que rep i que irradia amabilitat per tot allà on passa i cap a tothom amb qui es relaciona. La vida de l’Emily fa un tomb quan la conviden a passar una setmana, per feinejar-hi com una criada no oficial, en una casa de camp senyorial on s’hi celebra una festa. L’atracció de la festa és un vidu ric i madur, Lord Walderhurst, cobejat per moltes noies a la caça d’un marit.\nCom és habitual en les novel·les angleses i franceses del XVIII i sobretot del XIX, tot en aquesta primera part gira entorn dels afectes i dels diners, és a dir, dels projectes matrimonials i de les herències, però tot hi gira d’una manera cordial, lluminosa, reconciliada. Som lluny del maquillatge com a pintura de guerra dels personatges de Les amistats perilloses (en la versió Laclos, Hampton i Forman) i som lluny, també, de les batalles campals en què s’embranquen els personatges podrits per l’ambició i la cobdícia de Balzac. A la segona part, en canvi, l’aparició del matrimoni Osborn, procedent de l’Índia, amb el marit que és un parent llunyà i ressentit de Lord Walderhurst, retorça la història i l’enterboleix.\nContada per un narrador d’una omnisciència sense fissures però la mar d’hospitalària, que fa anar els personatges i entreteixeix els fils de la trama com li ve de gust, una gran virtut de La formació d’una marquesa són les frases d’una intel·ligència volgudament discreta, gens emfàtica, que hi ha aquí i allà. L’altra gran virtut és que encarna una lliçó que la postmodernitat ha oblidat: que la qualitat i la lucidesa literàries no estan renyides amb el sentimentalisme, sempre que el sentimentalisme sigui intel·ligent, vagi especiat amb un polsim de sornegueria maliciosa i sigui expressat amb bona prosa.


Komidashi - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nKomidashi (コミ) és el terme complet per referir-se a aquesta regla de compensació en japonès. En xinès s'anomena 貼目, i 덤 en coreà.\nEls valors més habituals que s'utilitzen avui en dia com a komi són 5,5, 6,5, i 7,5. La importància d'utilitzar semi-enters és que el mig punt serveix per resoldre empats en la puntuació. En les partides amb handicap, es pren un komi de 0,5.\n3 Altres formes de komi\nLa importància de compensar Blanc pel fet que comenci Negre no es va tenir en compte fins a mitjans del segle xix. Tot i que no hi ha unanimitat en les dates, sembla que va ser l'any 1852 quan es va començar a introduir la regla del komi. Tot i així, no va ser fins a l'any 1907 quan es va començar a utilitzar en un torneig, amb un valor de 3. La decisió d'introduir el komi com a regla formal en el go no va ser exempta de polèmica entre els jugadors.\nLa tendència general en els últims cent anys ha estat d'incrementar el komi, des de 2 punts fins a 6,5 o 7,5. Aquest increment ha anat lligat al desenvolupament de la teoria darrera l'inici del joc (fuseki). No cal dir que la introducció del komi ha suposat canvis substancials en l'estratègia general dels dos jugadors, que han de recórrer a tàctiques més agressives per tal de mantenir l'avantatge en cada moment.\nJohn Fairbairn, historiador del món del go, ha escrit sobre la història del komi.\nEl valor per al komi es decideix teòricament fent una anàlisi estadística de les partides de professionals i ajustant-lo per tal que les victòries de Blanc i Negre s'aproximin al 50%. Algunes persones afirmen que, basant-se en les partides dels professionals, el valor del komi encara s'hauria de pujar fins a un valor de 8,5 per tal d'equilibrar la partida.\nD'altres anàlisis han intentat establir el valor adequat pel komi des d'un punt de vista teòric, entenent aquest valor com el nombre de punts que pot assegurar Negre amb la primera jugada, però aquesta és una qüestió molt més difícil de valorar objectivament.\nAltres formes de komi[modifica]\nUn altre tipus de compensació per utilitzar en partides amb diferència de nivells entre els contrincants és el komi invers, on Negre juga primer (habitualment sense pedres de handicap sobre el tauler), i a més s'endú punts de compensació. Aquest sistema agrada a alguns jugadors, ja que permet desenvolupar la partida com si fos igualada, però obliga a Blanc a recuperar el desavantatge inicial.\nA més de la possibilitat d'establir un valor fix, es pot seguir el sistema de subhasta de komi: un jugador escull com serà de gran el komi de Blanc, i després els dos jugadors decideixen si jugaran amb Blanc o Negre. També hi ha la possibilitat d'oferir-se a jugar contra Blanc amb un nombre determinat de komi, el que guanyi l'oferta durà Negre.\nSensei's Library: Komi (anglès)\nSensei's Library: Història del Komi (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Komidashi&oldid=25348291»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 1 nov 2020 a les 10:50.


La candidatura de la capital anoienca continua prenent forma\nDimarts, 23 febrer 2021. 13:00. Redacció AnoiaDiari.\n"Un nou repte per a la ciutat i una oportunitat per fer valdre la cultura catalana des d'un punt de vista local". Aquest dimarts al matí es presentava la imatge d'Igualada com a Capital de la Cultura Catalana.\nEl 2022 serà un any en el qual Igualada serà l'epicentre de la cultura catalana. S'impulsarà la cultura des de tots els racons de la ciutat i en totes les seves disciplines: patrimoni arquitectònic, llengua, literatura arts escèniques (teatre i dansa), arts plàstiques (pintura, escultura, fotografia, videocreació), música, audiovisual (cinema i TV), cultura tradicional i popular. El batlle Marc Castells i el regidor de Promoció Cultural Pere Camps donaven a conèixer aquest dimarts més detalls dels esdeveniments que tindran lloc l'any vinent.\nHi haurà un "procés participatiu ciutadà"\nA més de la programació habitual impulsada des del Departament de Promoció Cultural, s'obrirà un procés participatiu ciutadà per elaborar una programació d'actes específica per a Igualada Capital de la Cultura Catalana 2022, en què entitats i empreses culturals igualadines podran presentar projectes culturals que seran valorats pels ciutadans. Així es vol "realçar la cultura creada des de la ciutat amb la finalitat que tots els col·lectius del món cultural s'hi sentin representats".\nL'estudi creatiu Burzon*Comenge ha desenvolupat la imatge de la capitalitat de la cultura. Es tracta d'un logotip format per tres elements que representen les lletres IGD i que enllacen conceptes com història, patrimoni i identitat; ciutat viva i dinàmica, creativa i amb iniciativa, i els ciutadans ambaixadors compromesos amb la ciutat, que són els que integren l'ampli teixit cultural. El logotip ha estat escollit d'entre les propostes presentades per cinc estudis diferents, que van ser convidats a desenvolupar les seves idees.\nL'Organització Capital de la Cultura Catalana té com a objectiu contribuir a ampliar la difusió, l'ús i el prestigi social de la llengua i cultura catalana, incrementar la cohesió cultural dels territoris així com promocionar i projectar el municipi designat, tant a l'interior com a l'exterior. El president de l'Organització Capital de la Cultura Catalana, Xavier Tudela, va notificar la designació a l'alcalde el març de l'any passat. Enguany la capitalitat recau en la ciutat de Tortosa, que aquest passat cap de setmana ha estrenat la seva programació.\nMés de 14.400 persones visiten la Biblioteca de Mont-Àgora el 2020\n24 de febrer 2021.17:25h\nDesitjo el millor i que es pugui desenvolupar amb normalitat aquesta capitalitat de la cultura, ja fa anys que ens ho mereixem!!! dissortadament la ciutadania sembla que haguem oblidat com... Llegir més d’activa i rica era la vida cultural igualadina...\nNomés demanaria molta transparència a l’hora de saber quin cost té això per a la ciutat i quin retorn (apart del purament cultural, que valoro moltíssim) tindrà per als ciutadans i ciutadanes. No sigui que ens passi com a la ”Igualada capital europea de l’esport” de la qual la majoria desconeixem els milions d’euros en viatges i propaganda que s’hi van invertir.\n24 de febrer 2021.10:07h\nNo serà que es fa un procès participatiu perquè des del Departament de Cultura de l’Ajuntament no es té ni idea de què fer? Galeria... Galeria... Galeria... Fum... Fummmmmm\n4 L'organització del Rec.0 destaca la "resposta entusiasta" de públic, que xifra en 100.000 visitants 704 lectures\n7 Obertes les inscripcions per al Prepara't, la Setmana de l'Ocupació d'Igualada 370 lectures\n8 Aquest dissabte Capellades serà la capital de la cultura popular infantil 359 lectures


Dotze guardons en la XVI Diada de la Natació Catalana | Club Natació Terrassa\nDotze guardons en la XVI Diada de la Natació Catalana\n18 mayo, 2017 por Admin\nSarai Gascón, guardonada amb el Trofeu Extraordinari als Valors Humans i Esportius\nEl Club Natació Terrassa va rebre dotze guardons en la XVI Diada de la Natació Catalana que va celebrar-se ahir al vespre al Teatre Principal de Sabadell sota l’organització de la Federació Catalana de Natació (FCN).\nLa nedadora Sarai Gascón va ser guardonada amb un dels premis més rellevants de la vetllada, el Trofeu Extraordinari als Valors Humans i Esportius, que va reconèixer la trajectòria d’una esportista que ja acumula sis medalles paralímpiques en el seu palmarès. Així mateix, quatre waterpolistes del club, Sandra Domene, en el capítol femení, i Oriol Rodríguez, Álvaro Granados i Agustí Pericas, en el masculí, van recollir una Menció Especial pels seus èxits internacionals, juntament amb Paula Leitón, ara al CN Sabadell. Domene i Leitón van ser premiades per les medalles de plata aconseguides al Campionat del Món Juvenil d’Auckland (Nova Zelanda) i al Campionat d’Europa Júnior de La Haia (Holanda), mentre que Rodríguez, Granados i Pericas van veure reconeguda la medalla de bronze assolida en el Campionat d’Europa Júnior d’Alphen (Holanda).\nIgualment, les nedadores màsters Laura Roca, Laura Fernández i Cinta Vilanova van ser premiades pels podis obtinguts al Campionat d’Europa de Londres. Roca va penjar-se l’or en 50 m braça i 200 m lliures +35 i la plata en 100 m lliures +35, Fernández va aconseguir el bronze en 100 i 200 m lliures +25 i Vilanova va assolir el bronze en 200 m lliures +45.\nFinalment, el club va ser reconegut com a tercer en el rànquing de millors clubs catalans de l’any 2016, una classificació elaborada a partir d’un barem en funció de les puntuacions dels clubs en els campionats de Catalunya de totes les disciplines i categories.\nMés d’una seixantena de guardons\nEn el transcurs de la gala, la FCN va lliurar més d’una seixantena de guardons. Entre ells, van destacar l’Escut d’Or que va rebre la nedadora Mireia Belmonte per haver aconseguit per primera vegada a la història de la natació catalana la medalla d’or olímpica, i la Medalla Extraordinària que va atorgar-se al CN Mataró per haver assolit la LEN Trophy per primera vegada amb l’equip sènior femení de waterpolo.\nMillorem la sala de ciclisme indoor!\nEl CN Terrassa participa en el Torneig Internacional de Primavera Ferencvaros de waterpolo júnior


Anglés o britànic? - Levante-EMV\nAnglés o britànic?\n01.07.2016 | 04:15\nEls gentilicis són les paraules que designen els naturals d´un lloc. Però cal anar amb molt de compte a l'hora d'utilitzar-los correctament, perquè les sensibilitats identitàries sempre són molt delicades. Així que, ara que el Brexit ha posat en el punt de mira les illes Britàniques, revisem els seus topònims bàsics i els gentilicis que en deriven.\nEl Regne Unit està constituït per l´illa de Gran Bretanya i per Irlanda del Nord. El gentilici "britànic" els engloba a tots. I la Gran Bretanya, per la seua banda, està conformada per Anglaterra, Escòcia i el País de Gal·les. Cada país té, com és natural, el seu gentilici específic: anglesos, escocesos i gal·lesos. Referim-nos, per tant, a les persones que viuen en cada territori amb el nom que els pertoca.\nPaís de Gal


Nuet: "Em diuen trànsfuga per ocultar el debat polític"\nENTREVISTA AMB EL NÚMERO QUATRE DE LA LLISTA D'ERC AL CONGRÉS\nNuet: «Els llaços han de ser un pont, no una trinxera»\n"Em diuen trànsfuga per ocultar el debat polític"\nLa col·laboració entre els independentistes i els que no ho són és el futur.\nDimecres, 20/03/2019 | Actualitzada 21/03/2019 - 08:07\nJoan Josep Nuet torna al Parlament un dia després d’entregar la seva acta de diputat. L’únic polític no independentista en el judici al procés és saludat amb entusiasme per membres d’ERC, en la llista del qual anirà a les eleccions del 28-A.\nEls comuns volien ser l’alternativa de país a Convergència. ¿Què ha fallat?\nLa gestió de la pluralitat. Avui milers de persones han marxat (dimissions, expulsions, abandonaments...). El partit polític Catalunya en Comú s’ha fet molt petit i només representa una part de l’espai.\n¿Per què ha fet el pas ara? ¿Quant de temps fa que prepara el canvi?\nS’ha anat coent des de la crisi del juny. En aquests 10 mesos hem intentat reconduir el rumb però al final ha sigut impossible. La centralitat de Catalunya en Comú la porta una gent que ja no en va veure amb bons ulls el seu naixement. Molt poques persones governen el projecte: l’ideari el van redactar més de 5.000 persones i el van canviar 62.\n¿Qui li va fer la primera oferta?\nEn la manifestació de Barcelona a favor dels presos vaig compartir pancarta amb el vicepresident Pere Aragonès. Li vaig fer un comentari, em va dir “d’això se’n podria parlar” i en pocs dies vam construir la proposta.\n¿Què respon als que li diuen trànsfuga?\nÉs una paraula que no obeeix a la realitat: no només he deixat la meva acta de diputat al Parlament, sinó que he deixat la direcció dels comuns. Em diuen trànsfuga per ocultar el debat polític sobre el que volen per a Catalunya, perquè no hi hauria acord. Milers de comuns estan d’acord amb la proposta d’unitat republicana que plantejo. Connecto amb una part molt gran de l’espai que considera que la col·laboració entre independentistes i no independentistes és obligada per traçar una ruta democràtica. El que hem fet és el que es farà en els pròxims temps a Catalunya; però avui hi ha gent que no hi està d’acord o no ho veu, però es farà evident quan s’acabi el cicle electoral i hi hagi la sentència del Suprem. La primera resposta a la futura sentència és aquest acord.\n¿Què li han dit en privat Ada Colau i Alberto Garzón?\nAmb Colau no hi parlo des del setembre. Sap perfectament el que pensava i volia fer. Tinc la consciència tranquil·la. Amb Garzón la relació és fluida i està al corrent de tot. Al setembre ja li vaig exposar quin era la deriva dels comuns i la seva perillositat. Ara en campanya cadascú ha de fer el que ha de fer. Entenc que a Madrid no es pot assimilar un acord amb una part de l’independentisme. Però sobretot hem parlat del dia després de les eleccions. Desitjo que Podem i IU no quedin presos del relat de la dreta, conservador i neocentralista.\n¿Com marcarà la sentència del Suprem el futur de Catalunya?\nHem estat nou anys gestionant la sentència de l’Estatut i ara n’estarem 10 gestionant aquesta. Això revolucionarà la política catalana i això s’ha d’abordar sense prejudicis. Independentistes i no independentistes han d’explorar els punts en comú en la defensa democràtica.\n¿ERC i JxCat haurien de demanar perdó per no haver dit tota la veritat als dos milions de persones que van votar l’1-O?\nLa paraula perdó està dins de la terminologia cristiana i no m’agrada expressar-me així. En terminologia política, els independentistes han de reconèixer que va ser un error presentar el seu projecte de forma gairebé miraculosa. Hi ha líders independentistes que, moguts per la bona fe, van dir que el procés seria fàcil i ràpid. I s’ha demostrat que no és així. Quan abans s’assimili i es construeixi un nou full de ruta inclusiu que tingui en compte el 80% de la gent que vol el dret a decidir és millor. L’independentisme està canviant i després del judici canviarà més.\n"Els independentistes han de reconèixer que va ser un error presentar el seu projecte de forma gairebé miraculosa"\nEl 2014 deia que ERC "no té un projecte de país". ¿El té ara?\nHo vaig dir en el context que el full de ruta que buscava la unilateralitat no entenia de forma completa el que era Catalunya. Crec que la consciència ha canviat i que està fent una reconversió sense deixar de ser independentista. La resposta repressiva de l’Estat fa que el debat democràtic floreixi per sobre del debat de sí o no a la independència. La col·laboració entre els independentistes i els que no ho són és el futur. Qui ho critiqui no entén el país ni els pròxims anys. El camí de la república catalana serà llarg i difícil. S’ha de constituir i després ja veurem si la federem, la confederem o la mantenim independent. Possiblement, jo ja hauré canviat, i molts independentistes, també.\n¿De l’1-O surt un mandat democràtic per a la independència?\nNo, no va ser un referèndum però va ser una mobilització històrica que va canviar mentalitats. El seu impacte polític encara no està prou dimensionat. Va ser un acte de sobirania suprem.\nÉs partidari de retirar els llaços. ¿Ha d’evitar l’independentisme qualsevol forma de desobediència?\nEls llaços no són partidistes, però soc partidari de no fomentar la judicialització de la política catalana. I de fer-ne una gestió amb sentit comú. No s’han de convertir els llaços en una nova trinxera. Els llaços han de ser un pont, no una trinxera.\nSi la independència depengués del seu vot, ¿Catalunya seria independent?\nEn aquest moment tothom sap que no soc independentista. Em sento més còmode en una relació federal o confederal. Però he de reconèixer que la independència ha mogut els fonaments del règim del 78. Soc una persona pragmàtica i en cada moment sabré decidir quin és el vot més adequat per trencar el règim del 78, que és el meu objectiu polític principal.\n¿Faria president Pedro Sánchez amb el seu vot?\nDepèn de què hi hagi darrere. Si és el Sánchez que va guanyar les primàries del PSOE parlant de plurinacionalitat amb aquest es pot dialogar.\n¿Vol, com altres candidats de llistes independentistes, anar al Congrés a bloquejar-lo?\nEn absolut. Ni jo ni la meva llista assumeix aquest concepte.\n¿Quanta gent hi ha a Sobiranistes?\nHi ha milers de persones apuntades en un llistat d’adhesió al partit polític.\nTemes: Joan Josep Nuet Catalunya en Comú Ada Colau ERC


El Barça deixa sense efecte la seva disposició de jugar a Miami - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nAixí ho ha acordat la junta directiva al·legant la falta de consens al voltant d'aquesta proposta\n10/12/2018 - 20.22 Actualitzat 10/12/2018 - 23.52\nEl Barça comunica que la junta directiva ha acordat deixar sense efecte la seva disposició a jugar a Miami el partit contra el Girona, després de constatar la falta de consens existent al voltant d'aquesta proposta.\nEn el comunicat explica que el club estava disposat a desplaçar-se a Miami per jugar un partit de Lliga i que acceptava que els beneficis es repartissin entre tots els clubs de Primera i Segona, com es fa amb el repartiment televisiu. Però diu que, mentre no hi hagi un acord entre tots els agents implicats, aquest projecte no prosperarà.\nMés tard, la Lliga de Futbol Professional ha respost el comunicat del Barça tot agraïnt la predisposicó de tots 2 equips per jugar a Miami, en recorda la voluntarietat, i descarta que s'acabi traslladant als Estats Units.\nPer la seva banda el Girona també ha emès el seu comunicat on expressa el seu respecte a la posició del Barça i manifesta la seva continuitat a donar suport a activitats que ajudin a promoure la Lliga més enllà de les fronteres de l'estat espanyol.


llengua | L'esmolet\nLlibres prop del cel\nLa Fira del Llibre d’Ares ha arribat enguany a la 6a edició: sis anys de llibres en un poble de menys de 200 habitants i a 1200 m d’altitud. La fira és com la vila: menuda i magnífica. Amb un grapat d’expositors, una activitat infantil, una taula rodona, una entrega de premis literaris, unes presentacions…\nMai 25, 2019 in Viles i Gents.\nFa uns dies, vam reunir un grapat d’antics masovers del terme de Torredarques per a què ens expliquessin els jocs i comèdies que es representaven als bureos. Vaig xalar de valent tot escoltant el català tan ric que empraven. No vaig poder evitar, però, una certa tristesa perquè sabia que per a la majoria això…\nSetembre 3, 2017 in Arainfo - El Salto Aragón.\nPresentació de “La col·lectivització de Queretes” a Barcelona\nAutors del llibre: Encarnita i Renato Simoni. Pròleg de Julián Casanova. Edició a cura d’Artur Quintana i Carles Terès. Traducció de Carles Terès. Editat per l’Associació Cultural del Matarranya. Col·lecció L’Aladre L’interès que va despertar l’acte de presentació del llibre Queretes. La col·lectivització d’un poble aragonès durant la Guerra Civil…\nAbril 3, 2014 in Traduccions.\nUna conversa a la piscina\nFa calor. Ajaguda a la gandula, la jubilada intenta avançar en la lectura d’un best-seller. Vora seu un matrimoni vigila les evolucions de la filleta. —¡No te acerques al agua! —fa la mare. —No patixques tant, que jo la controlo —la tranquil·litza el marit. És una altra de les parelles que, tot i parlar en…\nAgost 29, 2012 in Articles, Viles i Gents.\nEvolució i «disseny intel·ligent»\nLa Comarca, columna «Viles i gents», 8 de juny de 2012 L’altre dia vaig veure un documental sobre l’avanç, als Estats Units, dels partidaris que s’ensenyi la ideologia del «disseny intel·ligent» —és a dir, que Déu va crear Adam i Eva directament i de manera deliberada— dins l’assignatura de biologia. Aquí a Europa els adeptes…\nJuny 11, 2012 in Articles, Viles i Gents.\nLa Comarca, columna «Viles i Gents», 23 de setembre de 2011 M’he baixat una magnífica entrevista al lingüista i catedràtic Jesús Tuson (València 1939), per a sentir-la amb calma. En plena polèmica pel tema de la immersió —un model d’èxit contrastat—, escoltar-lo ha estat un bàlsam per a les meues oïdes. Manel Fuentes ha fet…\nOctubre 3, 2011 in Articles, Viles i Gents.\nColumna «L’Esmolet», Temps de Franja núm. 108, juliol-agost 2011 No estic parafrasejant l’inefable Mourinho: aquesta pregunta és la que em faig per intentar trobar el motiu del meu sentiment cap a la llengua. Miro al meu voltant i, tret de la «secta» que ens n’ocupem, la gent no perd la son per aquest tema. M’agradaria…\nJuliol 3, 2011 in Articles, L'esmolet.\nRemeis i malalties\n(Temps de Franja núm.104, columna «L’Esmolet», març de 2011) Quan escolto els indignats discursos d’en Jordi (?) Cañas o l’Albert Rivera contra qualsevol mesura a favor del nostre idioma –fins i tot de la tímida i descafeïnada Llei aragonesa!–, penso què seria de nosaltres si, enlloc de llengües, estiguéssim parlant de salut. M’imagino el doctor…\nfebrer 24, 2011 in Articles, L'esmolet.


Ajuntament d'Alzira - L’Ajuntament d’Alzira posa en marxa un protocol davant l’onada de fred\nAlzira, 8 de febrer de 2018.- Davant l'onada de fred que estem patint, l'Ajuntament d'Alzira ha decidit posar en marxa un protocol d'actuació municipal. S'inicia a les 18 hores de hui i durarà fins les 10 hores del dilluns, 12 de febrer.\nEls departaments municipals implicats són: Serveis Socials, Policia Local i Esports, que habilitarà una part del Pavelló Fontana Mogort per a persones que no pernocten a cobert. També es compta amb la col·laboració de Protecció Civil i Creu Roja d'Alzira.\nSi alguna persona té o detecta alguna necessitat, pot posar-se en contacte amb la Policia Local (96.245.52.33), amb el telèfon d'emergències de la Comunitat Valenciana (112), o acudir a l'edifici de la Policia Local del carrer Sant Roc, 12.


Nou portal per al PDI i el PAS — Sala de Premsa - Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)\nEsteu aquí: Inici > Més notícies > Nou portal per al PDI i el PAS\nEl portal incorpora diverses millores que es poden consultar accedint al “Nou portal per al personal”\nNou portal per al PDI i el PAS\nEl Servei de Personal acaba de posar en marxa una versió renovada del portal per al PDI i el PAS adaptada a tot tipus de dispositius mòbils i sistemes operatius.\nEl nou portal per al PDI i el PAS, que substitueix la intranet Espai Personal, presenta un disseny més intuïtiu i recull les propostes que van fer diversos usuaris. El PDI i el PAS hi accedeix a través de la pàgina dedicada al seu propi col·lectiu. A fi de facilitar el seguiment de la informació que es publica o s’actualitza al portal, s’incorpora el servei Subscripció a novetats que permet rebre per correu electrònic les actualitzacions o modificacions incorporades al portal. Aquest seguiment es pot fer també a través de la secció Per seguir l’actualitat, on es visualitza i s’accedeix a les darreres modificacions d’informació.\nPel que fa a l’apartat Informació general, s’ha reestructurat agrupant anteriors continguts i creant-ne de nous que poden ser d’utilitat per a cada col·lectiu. El Racó personal recull els serveis distribuïts per àrees temàtiques en un mateix apartat.\nD’altra banda, s’ha agrupat en una sola secció, anomenada A un click, els recursos i aplicatius que reben, habitualment, més consultes per part del PDI i del PAS, a fi de tenir-los accessibles fàcilment. Alguns exemples són Tempus, la generació del rebut de nòmina, els tiquets PUC al Servei de Personal o la modificació de dades personals.\nAl portal també s’hi accedeix tant des del llistat d’Intranets i webs UPC com des de l’espai comunitat PDI i PAS del web institucional.


LA PANXA DEL BOU: LLADRES, SERENOS, POLICIES, METGES FORENSES I INVESTIGADORS PROFESSIONALS O AFECCIONATS\nLLADRES, SERENOS, POLICIES, METGES FORENSES I INVESTIGADORS PROFESSIONALS O AFECCIONATS\nDurant un temps havia arribat a agafar una certa mania a això que en diuen gènere negre. Les setmanes negres van sorgint com els bolets quan plou i molts escriptors de novel·les normals, tasten el gènere ja que saben que té sortida i està de moda. També els autors i autores novells miren de fer alguna cosa amb morts i misteris. Passa també amb la novel·la històrica, de vegades ambdós gèneres es barregen i així tenim la novel·la de misteri històrica. En tots els gèneres hi ha bo, mediocre, suportable i lamentable però tot passa pel sedàs quan està de moda.\nEls pioners en el gènere, a casa nostra, no se'n van sortir, ja sabem que Pedrolo en va ser un, i que va intentar allò de La cua de palla sense arribar a poder-ne treure una setmanada digna. És clar que la col·lecció acull llibres molt diversos i defugia els esquemes tradicionals en molts casos. Més endavant van sorgir d'altres col·leccions negres com la de La Magrana, on es van publicar títols de Maria Antònia Oliver o Maria Aurèlia Capmany.\nL'esquema tradicional, amb un gran nombre de variants, és aquell d'uns quants sospitosos, pistes diverses, algunes de les quals inútils o falses, i un final inesperat resolt sovint de forma apressada. També és habitual que sorgeixin pel mig fets del passat que s'expliquen amb comptagotes. Em pregunto d'on ens ve, als humans, l'afició, diria que ancestral, per les històries de sang i fetge i les intrigues que les acompanyen. En el temps en què es va començar a publicar La cua de palla el gènere més valorat era allò que en deien realisme social. Aquest gènere ha sabut convergir amb el de misteri i així avui les temàtiques nostrades incideixen en coses com ara la violència de gènere o la corrupció política.\nUna cosa freqüent és comptar amb un personatge que va sortint a cada llibre d'una prevista sèrie policíaca, la seva vida personal en ocasions és també objectiu novel·lístic. De la vida personal de Poirot en sabíem poca cosa però del senyor Brunetti en sabem força més i la seva família i coneguts i saludats se solen implicar en les narracions convencionals de l'autora les quals, pel meu gust, han perdut pistonada i grapa al llarg del temps i n'he llegit alguna d'infumable tot i que a l'escriptora se li atorguin ara honors diversos. Donna Leon ha fet algun intent de defugir el gènere que li ha donat fama i diners però, segons la meva opinió, no se n'ha sortit. Això de què els seus llibres no es tradueixin a l'italià em sembla ben absurd, però, vaja, cadascú té les seves dèries i manies. Allò d'agafa fama i fote't a jeure funciona a tots nivells.\nLa novel·la de misteri o negra o com en vulguem dir també compta amb la diversitat i l'exotisme, durant un temps n'hem tingut de nòrdiques a dojo, de russes, de gregues. O sigui, que geografia i història donen varietat a la criminalitat fictícia. Aquesta diversitat ha provocat turisme afegit, hi ha qui se'n va ben a gust a veure el poble del Montalbano, aquelles illes sueques tan inhòspites o el Baztán de la Redondo. No sé si el darrer llibre de l'amic Lluís Bosch provocarà un passeig pel Besós, estaria molt bé, però certament la literatura actual compta sovint amb això dels itineraris afegits. Fins i tot hi ha qui sembla que hagi fet el llibre pensant en el turisme i hi ha algunes novel·les encarregades per gent de municipis que es volen promocionar.\nUna coneguda que havia estat bona lectora em va confessar fa poc que tan sols llegeix novel·la policíaca, ara, perquè es vol distreure. I és que ens agradi o no haver-ho d'admetre la novel·la negra convencional, distreu. Hi ha un tipus de novel·la negra més inquietant que no distreu gens, en concret no et distreu gens que els dolents se'n surtin, no els trobin o pagui el pato un innocent que no ho pot demostrar, però aquest ja és tot un altre gènere. La novel·la negra i el seu èxit tenen els seus espais televisius, són majoria les sèries amb investigadors, policies, detectius o tafaners diversos, ara amb l'afegitó dels metges que fan autòpsies i del pes de les noves tecnologies en el sector. Fa anys algú es va entretenir en comptar els crims i fets violents que es consumien a través de la tele per part de criatures i jovent, avui em temo que les xifres serien ben escandaloses.\nFeia temps que no llegia novel·les d'aquestes que abans es deien de lladres i serenos. Fa anys el gènere revifava de tant en tant però ara porta una llarga temporada in crescendo. A la meva biblioteca cada dia en tenen més, de llibres d'aquests, i pel cap de setmana en vaig agafar un parell, em volia distreure, també. Molts d'aquests llibres te'ls pots polir en una tarda casolana i ensopida, la veritat, com va ser el cas d'un d'ells, de la Camilla Läckberg, una sueca més. L'altre era un del Lorenzo Silva i aquest ja és tota una altra cosa perquè Silva és un escriptor ambiciós, literàriament parlant, tot i que no defugi les servituds necessàries al gènere i té llibres diversos de temàtiques variades, en concret alguns molt interessants sobre un tema poc conegut encara, les guerres a l'Àfrica colonial espanyola on tants avantpassats i parents d'avantpassats nostres van morir de forma absurda, inútil i cruel.\nAquest que vaig llegir, Los cuerpos extraños, forma part d'una trilogia inspirada en la corrupció política i també compta amb aquella parella de guàrdia civils que es van fent grans amb l'autor i que hem esperat en debades que algun dia s'arreglessin. Seria una llàstima que Silva fos conegut tan sols per aquesta sèrie, en la qual hi ha de tot, no diré que no, però que mai decep malgrat una tendència discursiva que de tant en tant es fa una mica pesadeta. El llibre que fins ara, i tampoc no els he llegit tots, m'ha agradat menys d'ell, precisament ha estat el que va guanyar el Planeta, aquestes coses ja passen. Ja m'he distret una mica, doncs, i puc tornar a d'altres llibres que tinc començats dels quals ja comentaré coses més endavant d'aquests que no tenen per què enganxar. Isabel Clara Simó, que per a mi seria la candidata al Premi d'Honor que seguiria a Xirinacs, en el ram literari, ha tret un nou llibre i ironitzava amb això de l'enganxament literari, fa pocs dies, amb tota la raó.\nPer sort, diversos són els llibres, diverses les persones i diversos els nostres estats d'ànim i les nostres necessitats lectores.\nEtiquetes de comentaris: costums, evocacions, literatura contemporània, novel·la de gènere, novel·la policíaca\npotser el problema és definir-la com a diferent, com a negre, és novel·la, i n'hi ha de bones i de no tant, abans com dius, sen deien policíaques. I que tambè tot són modes, i ara sembla que els hi ha donat a uns quants per aqui. Shakespeare escribia teatre negre?\nFrancesc, els colors no tenen la culpa que se'ls atorguin categories literàries i sembla que les etiquetes funcionen. Negre,no ho sé,però de sang i fetge,segur...\nUn dels millors escriptors de novel·la negra és Benjamin Black pseudònim del gran novel·lista John Banville. És un escriptor de llenguatge extraordinari, tant que de vegades les paraules i la seva forma de treballar-les supera trames i subtrames.\nTinc un record excel·lent de la col·lecció "La cua de palla". En vaig llegir unes quantes totes molt escollides i amb traduccions que sonaven d'allò més bé.\nGlòria, Banville és un cas diferent, això és un altre tipus de novel·la negra i ell ja ha demostrat ser un escriptor 'integral', de tota manera l'èxit assolit amb els seus llibres que podem dir de gènere -tot i que en aquest cas no gosaria fer-ho- pot ser un risc. Era una gran col·lecció.\nJO SOC DE NOVEL-LA "NEGRA",EN DETERMINADES CIRCUNSTANCIES UNA NO ESTA PER ANALISSIS SOCIOLOGICS, NI PER LLEGIR EL GRANT CABRE ,I ENCARA QUE SEMBLI FRIVOL L'EVASIO INTELECTUAL ES UNA TERAPIA MOLT VALIDA.SOC SEGUIDORA DE MONTALVANO,PERO EL SEU AUTOR JA NO PUBLICA,AVANS HU ERA DE CARVALLO,I TOTS DOS EM SEMBLANT UNS "PAIOS",DIGNES DE SER PERSONATGES DE QUALSEVOL GRAN NOVEL-LA.\nOliva, hi ha un moment per a cada llibre, sobre Cabré, no tot m'agrada, tampoc, ni tan sols en moments eteris.


Freddy Thielemans - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n← François-Xavier de Donnea - Yvan Mayeur →\n← Hervé Brouhon - François-Xavier de Donnea →\n11 de setembre de 1944 (73 anys)\nFreddy Thielemans (Laken, 11 de setembre de 1944) és l'actual alcalde de Brussel·les i membre del partit socialista belga.\nEs va graduar en ciències empresarials i va impartir llengües germàniques en diverses escoles secundàries de Brussel·les. Es va afiliar al partit socialista i l'any 1983 va esdevenir cap de gabinet de l'alcalde de Brussel·les Hervé Brouhon. L'any 1988 fou escollit regidor i l'any 1994, després de la dimissió forçada de Michel Demaret, va exercir breument com a alcalde.\nEntre 1995 i 1999 va ser diputat del Parlament de Regió de Brussel·les-Capital. El juny de 1999 va ser escollit al Parlament Europeu i el 2001 va tornar a l'alcaldia de Brussel·les. És membre declarat de la francmaçoneria.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Freddy Thielemans\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Freddy_Thielemans&oldid=19675770»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 feb 2018 a les 21:41.