Messi, Ronaldo i Iniesta, aspirants a la Pilota d'Or - Qué!\nMessi, Ronaldo i Iniesta, aspirants a la Pilota d'Or\nL'argentí Leo Messi, el portuguès Cristiano Ronaldo i l'espanyol Andrés Iniesta encapçalen la llista de candidats a la Pilota d'Or 2015 de la FIFA i la publicació francesa 'France Football ', anunciada aquest matí.\nIniesta és l'únic espanyol d'entre els 23 jugadors seleccionats per experts de la Comissió de Futbol i un grup d'especialistes de la revista francesa, i comparteix possibilitats al FC Barcelona amb Messi, Javier Mascherano, Neymar, Ivan Rakitic i Luis Suárez.\nEl Barça (6) guanya en nombre de futbolistes a Reial Madrid (5) , que, a més de Cristiano Ronaldo, també compta entre els nominats amb el gal·lès Gareth Bale, el francès Karim Benzema, l'alemany Toni Kroos i el colombià James Rodríguez.\nEn aquesta edició, el Bayern de Munic compta amb Manuel Neuer, Thomas Müller, Arturo Vidal, Arjen Robben i Robert Lewandowski.\nEn el període contemplat, del 22 de novembre de 2014 a l'20 de novembre, el xilè Vidal entra també com a candidat per la Juventus, el seu exequip, mentre que el belga Kevin de Bruyne ho fa pel VfL Wolfsburg i el Manchester City, conjunt aquest últim en el qual estan representats l'argentí Sergio Agüero i l'ivorià Yaya Touré.\nL'Arsenal s'inclou en el llistat a través del xilè Alexis Sánchez, el París Saint-Germain (PSG) a través del suec Zlatan Ibrahimovic, el Juventus gràcies al francès Paul Pogba i el Chelsea pel belga Eden Hazard. < / p>\nEntre els deu aspirants al premi de millor entrenador de futbol en 2015 apareixen els espanyols Pep Guardiola (Bayern Munic), Luis Enrique (FC Barcelona) i Unai Emery (Sevilla ).\nL'extècnic del Reial Madrid Carlo Ancelotti i els del PSG (Laurent Blanc), del Chelsea (José Mourinho), de l'Atlètic de Madrid (Diego Simeone), de l'Arsenal (Arsène Wenger ), del Juventus (Massimiliano Allegri) i de la selecció de Xile (Jorge Sampaoli) aspiraran igualment a fer-se amb el trofeu.\nLa decisió final està en mans dels capitans i entrenadors de les seleccions masculines i de representants dels mitjans internacionals elegits per "France Football", i es coneixerà l'11 de gener en una gala a Zuric (Suïssa).\nEl termini de votació comença el proper 26 d'octubre i finalitza el 20 de novembre.\nArtículo anteriorVídeo: Demana matrimoni a l'àrbitra en ple partit\nArtículo siguienteImpiden adoptar a una pareja gay porque su casa es “muy adulta”


FORD KUGA: ALTA TECNOLOGIA\n"Creix en alçada i s'encotilla en amplada però reserva 46 litres més de capacitat al maleter. Ajusta consums, avança més silenciosament i guanya en suavitat de funcionament tot i arrossegar més tara"\nLa segona generació del Kuga és més habitable i fa servir, per primer cop, la tecnologia EcoBoost. Creix en alçada i s’encotilla en amplada però reserva 46 litres més de capacitat al maleter. Ajusta consums, avança més silenciosament i guanya en suavitat de funcionament tot i arrossegar més tara. A nosaltres ens agrada perquè arriba molt ben equipat, proporciona un bon comportament i fa goig.\nEl Kuga es renova només quatre anys després de la seva estrena a partir de criteris d’eficiència i tecnologia. És la punta de llança d’una nova estratègia de Ford que, en el competit segment dels SUV, ja pensa en l’EcoSport per a competir amb el Nissan Juke i l’Opel Mokka. Es fabrica a la planta valenciana d’Almussafes en exclusiva per a tot Europa i sota el paraigua de cotxe global. Canvia en estampa i dimensions per acostar-se a competidors com el Qashqai 2 o el Mazda CX-5, però només està disponible amb cinc places. Estrena nou frontal amb un engraellat més aerodinàmic, entrades d’aire de generoses dimensions i grups òptics amb sistema diürn de tecnologia LED. Més estret però més alt i llarg, guanya 46 litres de capacitat al maleter tot i preservar un interior més habitable amb respatllers posteriors reclinables i més espai respecte del sostre. El compartiment per a l’equipatge queda ara en 456 litres que, plegant els seients posteriors, pot arribar a tenir 1.653 litres.\nEls puristes consideraran que ha perdut un xic del seu caràcter original però el Kuga contemporani és més confortable i silenciós que el que va aparèixer el 2008. Ha fet dieta en amplada per créixer en llargada 8 cm. i aixecar subtilment un sostre que, en la nostra unitat de proves, duia vidre panoràmic practicable. A l’interior, l’habitacle guanya enters en acabats, qualitat de materials i ergonomia. Al davantal hi predominen les tonalitats fosques i la profusió de botoneria fa que indicadors i palanques t’embolcallin. Trobar la posició idònia davant del volant és qüestió de segons perquè hi ha infinitat de reglatges. Sense llacunes, doncs, en l’apartat confort i amb tot l’imprescindible a l’abast, la informació que ens arriba resulta completíssima. Al centre, per darrera d’un volant exquisidament ergonòmic, una pantalla anuncia consums, velocitat i autonomia. L’equipament tecnològic ratlla l’excel•lència amb ESP, sis airbags (entre els quals el de genoll) ordinador de viatge i programador de velocitat.\nClimatitzador, connexió automàtica de llums i eixugavidres, connexions Bluetooth i USB formen part de la dotació així com les llandes d’aliatge lleuger i els antiboira. L’acabat «Titanium» pot afegir fars de xenó si els abonem al marge, sistema d’ajut a l’estacionament, mecanisme de manteniment automàtic de carril i de mitigació d’hipotètiques bolcades. La nostra unitat duia també automatisme per obrir o tancar la porta del maleter a distància (que estalvia d’haver d’accionar la porta amb les mans quan les portes plenes de paquets i s’activa passant el peu per sota la cua del vehicle). Com a la resta de models de la marca, Ford ha suprimit el tap de combustible independent per afavorir el sentit pràctic. La tapadora fa les funcions i és impossible de perdre-la.\nPopularitzat entre la clientel•la per ser un dels SUV més dinàmics i divertits, el nou Kuga conserva la mateixa fermesa de xassis del seu predecessor i el tacte àgil i precís del guiatge. Guanya pes. Entre 35 i 40 quilos que passen prou desapercebuts gràcies a la incorporació de l’electrònica. El Kuga de Ford s’ofereix amb motor de gasolina EcoBoost 1.6 de 150 CV, amb tracció al davant o integral de 182 CV però nosaltres hem dut el dièsel que se situa en el topall de la gamma: el Duratorq TDCi de dos litres d’origen PSA amb 163 CV i canvi automàtic de sis velocitats PowerShift que declara mitjanes oficials rebaixades un 10% (d’uns 6 litres/100 Km) i emissions de CO2 de 154g/km. Per passar tot aquest potencial al terra, la unitat provada duia el nou sistema de tracció total intel•ligent que substitueix l’anterior Haldex, amb embragatge multidisc. Sobre el paper actua de forma més immediata però la veritat és que durant els dies que l’hem dut no li hem notat diferències significatives. S’ocupa de repartir la força motriu a les rodes en funció de les necessitats de tracció i, amb l’ajut del Control de Parell que el fabricant va desenvolupar pel Focus RS, frena lleugerament la roda que queda a l’interior de la curba, si fa falta, per fer més efectiva la traçada.\nMunta unes suspensions més aviat fermes però no pas incòmodes que li proporcionen un grau d’estabilitat poc freqüent entre els seus competidors. I com a complement hi trobem una direcció amb molt poques voltes entre topalls que segueix amb fidelitat mil•limètrica la trajectòria que marquem des del volant. El Kuga frena amb contundència davant qualsevol requeriment. Els de Ford l’han equipat amb l’‘Active City Stop’ que actua automàticament quan detecta algun obstacle. A nosaltres, aquest giny ens ha semblat massa intrusiu. En canvi aplaudim l’Emergency Assistance-Help SOS que fa servir el localitzador GPS i el telèfon mòbil que hem emparellat amb el cotxe per avisar a l’operador 112 d’emergències en cas d’accident.\nEl comportament del nostre protagonista s’assembla força al d’un turisme convencional perquè la carrosseria pràcticament no gronxa i el sistema elèctric de la direcció genera molta confiança. Els camins més trencats no són precisament el seu millor escenari. No porta protecció específica als baixos ni reductora però supera bona part de les dificultats sense esforç i el conductor rep permanentment informació monitoritzada del repartiment de força entre els eixos. El canvi pot dur-se d’una forma més directe si fem servir el petit botó que hi ha a l’esquerra del pom per pujar o baixar marxes. No és tan efectiu com les leves que hi ha en els volants de la majoria dels seqüencials del mercat però fa el fet si volem intervenir, per exemple, abans d’afrontar un avançament.\nEn el capítol de la seguretat el nou model ha obtingut la màxima puntuació EuroNCAP de protecció dels ocupants de la història entre els SUV de tamany mitjà.\n*Petjada solvent i capacitat dinàmica\n*Ductilitat i maneig del canvi automàtic\n*Avís de proximitat de vehicle precedent i City Stop massa intrusius\nMotor: Davanter transversal. 4 cilin. en línia. 1.997 c.c .163 CV. gasoil. Tracció: Integral de repartiment variable Canvi: Automàtic 6 vel. Frens: Discs/discs Vel. màx :196 Km/h Accel 0 a 100 Km/h: 10,4 s. Consum mitjà: 6,2 litres PREU: 33.400 euros


Xammar i Gaziel | El Blog d'Agustí Pons\nEn efecte, tal com diu el títol de l’exposició inaugurada al Palau Robert, Eugeni Xammar va ser el periodista català que ens va explicar el món. N’hi ha hagut d’altres, de periodistes catalans, escampats pel món o per l’Europa del segle XX. Per exemple, Josep Pla en els anys anteriors a la guerra civil –encara que després continués amb els seus viatges, però ja no com a corresponsal; o Carles Sentís, en els anys de la postguerra. Xammar va viure molts més anys fora que dins del nostre país; primer, perquè així ho exigia la feina de corresponsal; després, perquè es va exiliar. Més ben dit, perquè ja no va tornar. Això li va donar una mirada diferent de l’habitual perquè tot i que no va deixar de participar en determinades batalles de l’interior –sobre l’ofici de periodista, la revista Destino o Serra d’Or— va saber de seguida quines eren les coses essencials que estaven en joc; i, en general, en va copsar el seu autèntic abast. Primer exemple: el viatge que ell i Josep Pla van fer a Moscou l’any 1926, en plena febrada bolxevic. Xammar no va picar l’ham. Ara sembla que aquesta havia de ser la posició de qualsevol periodista o escriptor que no tingués els ulls a l’esquena però ja sabem que això no va anar així. Xammar, a més, no va perdre el sentit de l’humor. Acompanyat d’Andreu Nin, visita el Museu Lenin “on es conserva, molt ben conservat per cert, en un pot de vidre, el cervell de Lenin, molt semblant per fora a qualsevol cervell de vedella exposat damunt el marbre d’una carnisseria”. Segon exemple: les cròniques sobre l’ocupació per part de l’exèrcit francès de la conca del Ruhr durant l’hivern i la primavera del 1923. Per obligar a pagar les indemnitzacions de guerra acordades a Versalles, els militars francesos entren als pobles del Ruhr i detenen i empresonen alcaldes elegits democràticament. Xammar de seguida s’adona que aquest comportament està creant un caldo de cultiu favorable al nacionalisme totalitari. La grandesa de l’ofici de periodista és aquesta: a partir d’una escena saber endevinar com anirà la resta de la pel•lícula. Xammar i Pla només fallen en un punt. He tornat a llegir detingudament l’entrevista que li fan a Adolf Hitler, el 1923, després del fracassat cop de Munich. Al meu entendre, si aquesta entrevista no va ser posteriorment reivindicada ni per Pla ni per Xammar és perquè no es van adonar de l’autèntica naturalesa del personatge. Estaven davant d’un monstre i el van prendre per un pallasso. (L’entrevista es titula “Adolf Hitler o la ximpleria desencadenada”).\nS’ha escrit molt sobre les relacions entre Josep Pla i Eugeni Xammar. Menys coneguda és la relació entre Xammar i Gaziel, potser perquè aquesta relació no va existir o va ser mínima. En les cartes creuades que Pla i Xammar van publicar a La Veu de Catalunya l’any 1924, Gaziel no queda bé. I en un esborrany d’article contra Joan Maragall, enviat per Xammar a Pla el 1927, es parla sempre de Godó-Gaziel. Xammar, com en un moment donat J.V.Foix i la majoria d’escriptors catalans dels anys vint i trenta, combat La Vanguardia per dos motius: perquè està escrita en castellà i perquè els Godó no són catalanistes sinó dinàstics. Xammar arriba a escriure: “Cal crear una premsa catalana amb cara i ulls, enfocar el problema des del punt de vista comercial, provocar que aquesta premsa engoleixi, si és possible, les millors intel•ligències de Catalunya. És d’interès primari tan fonamental que la grandesa patriòtica de l’empresa justifica tots els sacrificis humans”.\nTambé Gaziel, com tots els grans periodistes, sap captar la gravetat històrica de determinats moments de l’actualitat periodística. Només cal llegir, per exemple, els seus articles sobre el 6 d’octubre o sobre les vacil•lacions de Gil Robles enfront de la II República. Són d’una lucidesa insuperable. S’hi endevina la tragèdia, en forma de guerra civil, que finalment arribarà. Gaziel, però, no formava part del moviment catalanista. Se’l mirava des de fora. Era una mirada extremadament crítica. I per això van comptar amb el beneplàcit dels Godó. Per raons diferents, oposades, també els amos de La Vanguardia eren molt crítics amb la II República i la Generalitat de Catalunya. Xammar, en canvi, viu el moviment catalanista des de dins; se’n sent partícip.\nLa guerra civil ho canvia tot. Gaziel és defenestrat pels uns i pels altres i és des de l’exili interior més desolat que escriu les pàgines més dures i més clarividents sobre Catalunya i Espanya. Ell, que havia mirat amb un cert aire de superioritat el moviment catalanista, acaba per ser-ne el representant més lúcid. I no és casualitat que sigui Josep Benet, el gran manaia dels resistencialisme cultural de la postguerra, el qui prologui l’edició de les Obres Completes que la Selecta publica el 1970. Amb aquest pròleg Gaziel queda reintegrat a la “comunitat catalana” per dir-ho en una expressió usada per Xammar. I la seva Història de La Vanguardias serà publicada per les Edicions Catalanes de París, dirigides per Josep Benet i sufragades per Jordi Pujol, aquell que, pocs anys abans, havia encapçalat una exitosa campanya contra el director de La Vanguardia, el diari tan criticat per Xammar.\nAquestes reflexions són fruit d’una visita a l’exposició Eugeni Xammar, el periodista que ens va explicar el món que aquests dies es pot veure al Palau Robert de Barcelona. El periodista i historiador Joan Safont n’ha estat el comissari. Es tracta d’una petita gran exposició absolutament recomanable.


Cap Vermell - 75 aniversari del CE Escolar (1946-2021) / Jaume Faba Sancho\n75 aniversari del CE Escolar (1946-2021) / Jaume Faba Sancho\nD'una nissaga familiar de l'Escolar\nJaume va néixer a Capdepera el 16 d'abril de 1987, fill de Carlos Faba i Maria Antonia Sancho.\nEl seu avi matern va formar part de la directiva a l'inici de la segona etapa del club, amb la presidència de Sebastián Pascual. Carlos, el seu pare, a part d'entrenar porters, ser delegat d'equips, ser segon entrenador del primer equip, va ser durant 16 temporades el porter titular del primer equip de l'Escolar. Paulí, el seu germà, va ser jugador de la pedrera fins a arribar al primer equip.\nJaume va començar a jugar als cinc anys, les temporades 1992-93 i la 93-94, en la categoria de prebenjamins, sent Guillermo Danus Ferrer i Marga Servera els seus entrenadors /\n94-95 i 95- 96- Benjamí amb Bernat Palmer, Jeroni Adrover i Fernando Martínez els seus entrenadors\n96-97 i 97-98 -Aleví amb Jerónimo Adrover /\n98-99 i 99-00- Infantils amb Juan Trinidad i José Antonio Vadó /\n00-01 i 01-02 Cadets amb Bernat Palmer /\n02-03, 03-04, 04-05- Juvenil, les dues primeres temporades amb Jeroni Adrover van ascendir a preferent juvenil; l'última, de juvenil amb Juan Gaya, deixà l'equip per a anar a estudiar a Vic (Barcelona); acabà amb el Santa Eulàlia de Rupier (Catalunya).\nJaume va estar convocat amb les seleccions de Balears en categoria aleví fins a juvenil. Els tres primers anys d'amateur els jugà amb el santa Eulàlia de Rupier (Catalunya), categoria 1a Regional Catalana.\nDel 2009 al 2020, primer equip del C.D. Escolar /\n09-10- Amb Marià Ramón d'entrenador, ascens a primera regional preferent /\n10-11- Preferent amb Mariano Ramón /\n11-12, 12-13, 13-14- En preferent, amb Xisco Home /\n13-14,14-15- Coordinador i jugador de l'Escolar /\n15-16- Primera regional, amb Isma Venera i Ángel Domínguez /\n16-17- Temporada descens a segona regional. Va començar Toni Rubio d'entrenador; després Biel Torres; com que faltaven entrenadors, li van proposar acabar la temporada com a jugador i entrenador /\n17-18- Segona regional amb Pedro Alejandro d'entrenador; van acabar la temporada Jeroni Adrover i Carlos Faba en la banqueta /\n18-19- Segona regional amb Jeroni Adrover i Carlos Faba /\n19-20- Segona Regional, equip entrenat per Isma Venera /\n20-21-Jaume decideix canviar d'aires i fitxa amb l’Artà de primera regional.\nParticipà en els campionats d'Espanya de seleccions autonòmiques els següents anys: 2016 en Sanxenxo, 2017 Múrcia, 2018 Sant Sebastià, 2019 Cadis.\nSan Francisco Beach Soccer Palma\n2018-2019- Subcampions de la copa d'Espanya i de la supercopa, classificació directa per l’Eurowinners lliga Europea.\nFoto en fitxar per l’Artà, al costat d'Enrique (entrenador), pare de Sergi Darder, avui jugador de l'Espanyol


Llíria presenta la programació del Dia Internacional de la Dona - Noticias CAMP DE TURIA\nLa regidoria municipal d’Igualtat de l’Ajuntament de Llíria ha presentat el calendari d’actes per a la commemoració del 8 de març, que ofereix una àmplia varietat d’esdeveniments, que es duran a terme durant tot el mes.\nEl dia 11 de març a les 18.00 hores, es farà lliurament de la 6a edició del Premi Grattia Maximilla, que reconeixerà com la primera vaga de dones documentada en la Comunitat Valenciana, la mobilització de la Fàbrica de Ríos del 2 de juny de 1943.\nL’Ajuntament també ha organitzat una concentració, per al dia 8 de març, en la Plaça de l’Ajuntament. En aquest acte, on es limitarà l’assistència a una representació institucional d’entitats per a garantir la seguretat i complir amb les mesures sanitàries, es procedirà a la lectura d’un manifest per a reivindicar el paper de la dona treballadora.\nUn altre dels esdeveniments protagonistes del mes de març serà el Preolímpic d’Handbol Femení, que tindrà lloc en el Pavelló del Pla de l’Arc entre els dies 19 i 21 de març, on la selecció espanyola es jugarà el seu bitllet als JJOO de Tòquio 2021 enfront de Suècia, l’Argentina i el Senegal.\nLa programació també oferirà a la ciutadania múltiples esdeveniments culturals al llarg de tot el mes. Llíria Jove realitzarà una exposició en l’Espai Jove per a denunciar la violència contra les dones, així com diverses activitats virtuals a través de les seues xarxes socials. També es realitzaran cursos formatius, com la Màster-Class que impartirà Virginia Martínez sobre ‘Direcció d’Orquestra’ el dia 27 de març en la Banda Primitiva.


Per a la pàgina www.mastertent.com i els seus corresponents subdominis, utilitzem cookies, sol·licitant l'autorització a l'usuari quan la llei o els reglaments aplicables ho preveuen, així agilitzem la navegació i personalitzem la informació dirigida a l'usuari. També utilitzem sistemes similars per a recopilar informació sobre els usuaris, com per exemple, la direcció IP, tipus de navegador i sistema operatiu utilitzat i(o pàgines web visitades , per a finalitats estadístiques o de seguretat\nl'informem que si decideix desactivar o rebutjar les cookies, algunes parts de la pàgina www.mastertent.com i dels seus corresponents subdominis, podran no ser accessibles o funcionar de manera incorrecte\nPer tant, per un ús fàcil i complert d'aquesta pàgina web, seria oportú que l'usuari configures el seu navegador per a que accepti la recepció de les cookies. Les cookies no són perjudicials per al seu ordinador, tablet o smartphone. Les cookies generades per la pàgina www.mastertent.com, no es conserva informació d'identificació personal, sinó només informació xifrada.\nEl lloc web www.mastertent.com i els corresponents subdominis, utilitzen les següents cookies:\nAquestes cookies s'utilitzen per a socis de la pàgina www.mastertent.com, per proposar els nostres missatges publicitaris quan es vistent altres pàgines, mostrant, per exemple, els últims productes que ha vist al lloc web. Aquestes cookies també poden utilitzar-se per mostrar productes que podrien interessar-li als que ja ha vist prèviament. L'ús d'aquestes cookies no implica el tractament de dades personals, però poden permetre la connexió al navegador instal·lat al seu ordinador o en altres dispositius utilitzats davant la navegació.\n_hjid, Hotjar, rendiment, mantenir-se actiu: 1 anys. Aquesta cookie s’estableix quan el client per primer cop a la pàgina amb la seqüència d’ordres de Hotjar. S'utilitza per persistir l'identificador d'usuari aleatori, exclusiu del lloc al navegador. D’aquesta manera, s’assegura que el comportament en visites posteriors al mateix lloc s’atribuirà al mateix ID d’usuari.


"Art Source", "Science of Synthesis" i "Cinahl Complete". Nous recursos electrònics al CRAI de la Universitat de Barcelona | Centre de Recursos per a l'Aprenentatge i la Investigació - CRAI UB\nInici >> Node >> "Art Source", "Science of Synthesis" i "Cinahl Complete". Nous recursos electrònics al CRAI de la Universitat de Barcelona\nEl CRAI de la Universitat de Barcelona us ofereix dues noves bases de dades en format electrònic: Art Source i Science of Synthesis, i també ha actualitzat la base de dades Cinahl que passa a ser Cinahl Complete.\nArt Source inclou la base dades Art Abstracts que indexa des de 1984 els articles apareguts en més de 400 revistes d’arreu del món, i dóna accés al resum des de 1994. S’hi incorporen més de 750 títols a text complet. Podeu accedir a aquesta base de dades des del Catàleg o bé des de l'eina ReCercador.\nScience of Synthesis és una base de dades sobre metodologia sintètica en el camp de la química orgànica i organometàl·lica amb informació des de 1800 fins l’actualitat. Inclou l’obra completa “Houben-Weyl series” (1909-2003) i proporciona el text complet dels mètodes sintètics juntament amb el procediment experimental corresponent. Accessible des del Catàleg i també des de l'eina ReCercador.\nD'altra banda, Cinahl with Full Text, base de dades d'infermeria i ciències de la salut, es converteix en Cinahl Complete que incorpora per a vosaltres una millora que permet visualitzar l'impacte d'articles específics.\nCinahl Complete conté articles a text complet publicats en revistes especialitzades d'infermeria en llengua anglesa, les publicacions de l'American Nurses Association (ANA) i de la National League for Nursing (NLN), i revistes de 17 disciplines relacionades. Inclou articles de revistes, monografies, tesis, ponències i comunicacions. Consulteu-la des del Catàleg o des de l'eina ReCercador.


Detingut per abusar de dos menors a Faura | Valencia Extra\nEl presumpte autor les aguaitava per sorpresa en llocs foscos en les festes de la localitat\nL’Equip de Policia Judicial de la Guàrdia Civil de Puçol ha desenvolupat l’operació “PERIFÈRIES” duta a terme per a esclarir possibles abusos sexuals a menors.\nEl passat 19 d’agost de 2017 l’Equip de Policia Judicial de Puçol va tenir coneixement, a través d’una denúncia on s’indicava que una persona podria haver atemptat contra la integritat sexual de dos menors en la localitat de Faura.\nImmediatament, s’inicie l’operació “PERIFÈRIES”, per part dels agents de la Guàrdia Civil, a fi de poder localitzar, identificar i detenir a l’autor d’aquests fets delictius.\nEs van realitzar les perquisicions pertinents, atenent els testimoniatges de les dues víctimes menors, ambdues coincidien en el relat dels fets arribant a la conclusió que es podria tractar del mateix autor.\nAquesta operació s’ha saldat amb la detenció d’un home de 37 anys i de nacionalitat espanyola per la seua implicació en els delictes d’agressió sexual a una menor de 16 anys i abús sexual en grau de temptativa a una altra menor de 16 anys d’edat. Ambdues menors es trobaven celebrant els festejos de la localitat de Faura.\nEs va realitzar un registre domiciliari pels guàrdies civils, on es van trobar gran quantitat de material pornogràfic amb contingut sexual explícit on apareixen menors, entre ells cinc-cents CD’s i DVD’s i cintes de vídeo VHS. Les diligències instruïdes han sigut lliurades en el Jutjat de 1ª Instància i Instrucció nº 4 de Sagunt.


Museu d'Història de Barcelona | Patrimoni Cultural. Generalitat de Catalunya\nMuseu d'Història de Barcelona 6.000 anys d’història\nSaló del Tinell on es creu que Cristòfor Colom va ser rebut pels Reis Catòlics. Mark.thurman92 / Wikimedia Commons. CC BY-SA 3.0\nFaçana de la Casa Padellàs, seu central del MUHBA. JosepBC / Wikimedia Commons. CC BY-SA 3.0\nEstudiar, conservar i divulgar la història de la ciutat; el Museu d’Història de Barcelona (MUHBA) articula un discurs explicatiu sobre la ciutat a través d’un extens fons i de diversos espais patrimonials extraordinaris. El museu recull la cultura material que explica el passat i el present i això es tradueix en una col·lecció rica i heterogènia que no para de créixer. El MUHBA és un mirall de les múltiples cares de la ciutat: un important nucli històric, una ciutat nova modernista i un conjunt divers d’antigues viles i de barris de nova creació.\nEl conjunt monumental de la plaça del Rei és el nucli fundacional del Museu d’Història de Barcelona des que es va crear l’any 1943. Al subsòl de la Casa Padellàs s’hi pot veure una part important de l'antiga Barcino; la visita permet passejar pels carrers de la Barcelona romana, atansar-se a la muralla de l’època, entrar en una tintoreria del segle II dC, veure els vestigis de la primera comunitat cristiana de la ciutat, etc. El conjunt es completa amb importants edificis medievals com el Palau Reial Major i el Saló del Tinell. Però a més d’aquests espais emblemàtics, la seu central del MUHBA conté l’exposició permanent, amb peces sobre l’antic règim municipal, els gremis i confraries barcelonines, la indústria de les indianes, la imatgeria popular i festiva de la ciutat, la Barcelona vuitcentista i la reforma urbana.\nAmb els anys, aquest nucli històric s’ha ampliat considerablement i actualment recull fins a 15 espais patrimonials repartits per la ciutat. En destaquen el Temple d’August, la Via Sepulcral Romana, el Call, el Park Güell, Santa Caterina, el Turó de la Rovira o la Fabra i Coats, entre altres.\nNo et perdis l’extensa oferta del Museu d’Història de Barcelona per conèixer el passat i el present de la ciutat: itineraris, visites guiades, cursos i seminaris, exposicions i activitats didàctiques pensades per al públic escolar.\nPasseig virtual per la Casa del Guarda\nEl MUHBA a Visitmuseum


| #TuNoEtsDeSolsona si …\n#TuNoEtsDeSolsona si …\n#TuNoEtsDeSolsona si no saps des de quin balcó es va proclamar la Primera República Espanyola a Solsona\nPosted on 24 Days Ago by Michael Spivak\nTu no ets de Solsona si no saps des de quin balcó es va proclamar la Primera República Espanyola a Solsona.\nT’ho posaré fàcil, la Primera República Espanyola es va proclamar l’11 de febrer de 1873, i a Solsona es va proclamar des del balcó de la casa on vivia Pere Fabra Coma, que va ser alcalde de la ciutat des de l’1 de gener de 1861 fins l’1 de gener 1863.\n#TuNoEtsDeSolsona si no saps on era ca la Xinxarrella\nPosted on Octubre 10 by Michael Spivak\nA Solsona una Xinxarrella és el nom que es fa servir per denominar a la mallerenga petita, però també era el nom d’una casa del nucli antic que es va enderrocar per a millorar la connexió entre una plaça i un carrer.\nTu no ets de Solsona si no saps on era ca la Xinxarrella. Si no ho saps pots buscar-la al web amb els noms de les cases de la vella Solsona (clica aquí).\n#TuNoEtsDeSolsona si no saps on és el seu port de mar\nPosted on Octubre 3 by Michael Spivak\nDe la mateixa manera que va passar a Cervera, sembla que a Solsona també li van dir que li atorgarien el que demanés en mostra d’agraïment per la seva fidelitat a algun rei, i com que va demanar un port de mar li van posar una universitat.\nLa universitat de Solsona la van treure per portar-la a Cervera, i amb els anys els Solsonins van construir un gran vaixell dins del nucli antic a l’espera de qui hi arribés l’aigua del mar. El vaixell està abandonat i Solsona ja torna a tenir un tastet d’universitat.\n#TuNoEtsDeSolsona si no saps on és aquesta llinda del 1746\nPosted on Setembre 27 by Michael Spivak\nTu no ets de Solsona si no saps on és aquesta llinda del 1746.\nLes inicials AT de la porta són les inicials dels actuals propietaris, però la casa encara se la coneix pel nom de la casa pairal d’on era originari l’antic propietari.\n#TuNoEtsDeSolsona si no saps què és el Roc de la Mare de Déu\nPosted on Setembre 23 by Michael Spivak\nTu no ets de Solsona si no saps què és el Roc de la Mare de Déu.\nNo pregunto on és, perquè en aquest moment està en un magatzem esperant un destí definitiu desprès d’haver passat un procés de restauració.\n#TuNoEtsDeSolsona si no jugues al joc de les 7 diferències del portal de Llobera\nPosted on Agost 20 by Michael Spivak\nTu no ets de Solsona si no jugues a aquest joc de les 7 diferències, una mica especial:\nSi d’entre aquestes dues imatges només pots escollir 7 diferències, amb quines 7 diferències et quedaries?\nDe diferències en hi ha moltes, la gràcia del joc consisteix en quina selecció es fa per quedar-se només amb les 7 més destacades, sorprenents o que et vingui de gust escollir.\n#TuNoEtsDeSolsona si no saps on és la casa amb flors de pedra, fusta i ferro\nPosted on Agost 17 by Michael Spivak\nTu no ets de Solsona si no saps on és la casa amb flors i motius vegetals esculpits en pedra i fusta, i forjats en ferro.\nÉs una casa de l’any 1915 atribuïda a l’arquitecte Isidre Puig Boada i construïda pel mestre d’obra solsoní Pere Mosella.\n#TuNoEtsDeSolsona si no saps perquè hi ha cares a les cases de la vella Solsona\nPosted on Agost 13 by Michael Spivak\nTu no ets de Solsona si no saps que són les cares invertides que hi ha a totes les façanes de les cases de la vella Solsona murallada.\nHigini Peix i Cirera en el “El vell costumari de Solsona. Llegendes i rondalles“, relaciona els cares invertides de les façanes amb una evocació al déu Janus (Ianus), protector de les llars i guardià de les entrades de les cases.\n#TuNoEtsDeSolsona si no saps quina es la fotografia més antiga de Solsona\nPosted on Agost 8 by Michael Spivak\nTu no ets de Solsona si no saps quina és la fotografia més antiga que es conserva de Solsona.\nLa primera fotografia que es conserva de Solsona és una de les nou fotografies que hi ha en aquesta imatge, sabeu quina és?\nUs serà molt fàcil saber-ho si vareu anar a l’exposició “Aguaitant Solsona. Memòria gràfica de la ciutat fins al 1927” al Museu Diocesà i Comarcal de Solsona, i que es va fer des del mes de setembre del 2019 fins al mes de febrer del 2020.\n#TuNoEtsDeSolsona … entrevistat al Celsona\nPosted on Agost 7 by Michael Spivak\nM’arriba un missatge de l’Aleix Orrit del Celsona preguntant-me si em podia fer una entrevista, li dic que sí. M’envia unes preguntes per correu electrònic sobre la meva activitat en aquest bloc (TuNoEtsDeSolsona), contesto les preguntes i ja les tenim publicades en el Celsona número 1190 del 7 d’agost del 2020.


La figura del CIO ha estat el tema principal de la jornada on també s’han tractat els nous riscos de la ciberseguretat a l’empresa.\nDesprés de l’èxit de la primera trobada, el Cercle de Directors TIC ha organitzat una segona jornada per debatre sobre el nou rol del CIO a l’empresa i dels nous riscos de ciberseguretat als que s’enfronten.\nL’acte ha començat amb una conferència a càrrec de Ramón Palacio, enginyer de telecomunicacions, director de l’Observatori de Ciberseguretat a l’IDES (Institut d’Estudis de la Seguretat) i professor associat de la Universitat Pompeu Fabra.\nAvui dia la societat s’ha digitalitzat no només pel que fa a l’accés a la informació (pàgines web) sinó que les relacions personals, la relació amb l’administració pública, la infraestructura de la ciutat i la mobilitat també s’han tornat digitals. Ens trobem davant d’un repte, el repte que representa que la tecnologia està canviant les estructures socials.\nPalacio ha posat sobre la taula la problemàtica que apareix amb la societat digitalitzada: la ciberseguretat. Els atacs digitals afecten empreses i particulars a tots els nivells ja sigui amb danys o indisponiblitat dels sistemes, danys econòmics directes com podrien ser l’extorsió, el robatori o frau, continguts abusius o intrusió i pèrdua de privacitat.\nL’any 2015 la Generalitat de Catalunya va rebre 216.000 atacs dels quals 11.500 van resultar incidents. Aquesta xifra és 15 vegades més alta que la de l’any 2013. Amb aquesta reflexió Palacios ha acabat la ponència assegurant que cal una cultura de seguretat digital no només al govern sinó també a les organitzacions i les persones.\nA continuació Jordi Serra, expert en ciberseguretat, Doctor Enginyer Informàtic per la Universitat Oberta de Catalunya, màster en Tècniques Avançades d’Automatització de Processos i Enginyer en Informàtica per la Universitat Autònoma de Barcelona ha confirmat els riscos de la ciberseguretat que Ramón Palacio havia exposat.\nEl concepte “Internet of the Things” avui en dia ho engloba tot: rentadores, televisors, neveres, termòstats, rellotges, càmeres de vigilància i fins tot bombetes o cotxes. Per a Serra això significa que tot allò que està connectat és susceptible de ser atacat.\nMitjançant exemples d’atacs informàtics i problemes de ciberatacs coneguts mundialment com el de la Central Nuclear d’Iran o del ciberatac més gran dels últims deu anys de DDoS l’expert en ciberseguretat ha explicat els riscos que l’IoT comporta.\nAmb la seva conferència Jordi Serra ha volgut conscienciar als CIOs i IT managers que cal invertir en protecció cibernètica, cal ser curosos a l’hora de fer copies de seguretat i cal tenir un pla de continuació de negoci.\nSerra ha afirmat que si fins fa uns anys el “negoci” més rentable del món era la droga, avui en dia el cibercrim li fa la competència esdevenint el delicte més lucratiu que hi ha.\nUn cop acabades les explicacions de Serra, ponents i assistents han tingut uns minuts per conversar i intercanviar idees i opinions.\nDesprés del networking, la jornada ha continuat amb una taula rodona per debatre el rol del CIO, moderada per Ramón Palacio amb David López, soci i director de Fhios Smart Knowledge, col·laborador acadèmic del Departament de Direcció General i Estratègia d’ESADE Business & Law School i doctor (PhD) en Estratègia Digital; Joan Puigdemont, CIO de Noel Alimentaria S.A.U.; Hartmann Estruch, director de sistemes d’informació de la Corporació Sanitària Parc Taulí i Francesc Matas, IT Manager de Transnatur.\nDavid López, soci i director de Fhios Smart Knowledge: “Digitalitzar-se es tracta d’una estratègia empresarial, és obligatori fer-ho”.\nLópez divideix la transformació digital en quatre eixos: l’experiència del client, els processos operacionals, les persones i col·laboradors i el model de negoci. Durant la seva ponència ha definit al CIO com al líder i facilitador del negoci digital mitjançant el qual les empreses han de ser capaces de millorar l’experiència amb el client i saber-s’hi relacionar i comunicar.\nJoan Puigdemont, CIO de Noel Alimentaria S.A.U.: “El CIO ha de liderar la transformació digital, ha d’entendre el negoci i l’estat de les TIC a la companyia. Transformar una empresa tradicional i familiar no és fàcil”.\nNoel Alimentaria fa quatre anys que va començar el procés de transformació digital. Puigdemont ha explicat que el més complicat d’aquesta digitalització és gestionar l’impacte al personal. L’automatització de processos i d’altres canvis que s’han realitzat a l’empresa en els últims anys han afectat als treballadors generant desconfiança i inquietuds. És per això que Puigdemont afirma que el CIO ha de pensar més en les persones i en el negoci que en el hardware. Tot i això, destaca que el més important per assolir l’èxit en la transformació digital és tenir un bon equip de TIC i escollir uns bons socis tecnològics.\nHartmann Estruch, director de sistemes d’informació de la Corporació Sanitària Parc Taulí: “El CIO ha d’actuar diferent, ha de saber quines són les necessitats dels pacients, metges i infermeres que treballen als hospitals”.\nHartmann Estruch és director de sistemes d’un hospital que té unes 4.000 persones treballant i es realitzen 3.000 consultes externes i 500 urgències diàries. Segons el seu punt de vista, el sector sanitari ha pujat tard al tren de les noves tecnologies i tot just s’estan començant els processos de digitalització. No obstant, té molt clar que el CIO ha de qüestionar i participar al negoci tirant endavant les iniciatives tecnològiques i innovadores necessàries.\nHartmann afirma que la societat avança cap a una medicina personalitzada i que el CIO ha de treballar amb un equip 100% digital perquè els pacients digitals seran una realitat en breu.\nFrancesc Matas, IT Manager de Transnatur: “Per mi el CIO és la persona que porta la innovació a l’empresa, algú que veu la innovació com a quelcom principal”.\nPer a Francesc Matas és més important que el CIO sigui innovador que no pas informàtic. En la seva ponència ha explicat com en la seva trajectòria com a director d’informàtica s’ha trobat en casos molt diversos i ha exemplificat com les empreses utilitzen la digitalització com una oportunitat o del contrari els suposa una amenaça. A través d’exemples com els de Uber, Bla Bla Car o Glovo, Matas ha volgut mostrar com la transformació digital comença a formar part del nostre dia a dia.\nDesprés de la taula rodona s’ha organitzat una visita guiada al IoT Solutions World Congress on visitants i ponents han gaudit d’una visita guiada pel banc de proves de l’exposició.\nMembres del Cercle de Directors TIC al Testbed d’IOTSWC\nA continuació, un vídeo dels moments compartits:\nCercle Directors TICCiberseguretatIoTReunió CercleRol del CIOTesbeds\ngener 4, 2017 at 10:01 am\n[…] ja vam veure en la darrera jornada organitzada pel Cercle dins l’IOTSWC, el paper del CIO serà molt rellevant els propers anys, per això formacions com aquestes poden […]


RE-presentació de les Lletres – Martí Obiols Galí\nRE-presentació de les Lletres\n6 febrer 2013 Publicat a ETSAV\nBreument, ja que tots tenim feina (jo no tinc més temps per escriure, ni vosaltres per llegir), comentar la sessió dels TAPs.\nA: Sala polivalent i Escola de Música a Valldoreix. Enguany en Parcerisas ens ha sorprès amb una imatge inicial dels Sex Pistols (Con una pistola en cada mano!), enlloc de la seva típica imatge inicial. Aquest grup anglès de punk de referència dels 70, que només van treure un àlbum. El seu tema més popular (segons Spotify) God save the Queen. També ens ha ensenyat imatges del Carles Santos a la inauguració de l’edifici Coderch de la Vella ETSAB. Gran pianista català, i artista. I finalment ha acabat amb Vertumnus de G. Arcimboldo. Aquesta darrera referència no sé si és per l’emperador Rudolf II del Sacre Imperi Romanogermànic (imperialisme?? Està molt monàrquic) , o l’horticultura (a Valldoreix n’hi ha molta, no?)… suposo que no serà pels seus atributs visuals (digues-me insensible, però Arcimboldo mai m’ha agradat). A sí, també ha dit que faria una Sala polivalent i Escola de música (imperial?) a Valldoreix. Algú potser es preguntarà perquè he parlat tant de coses no arquitectòniques (no ho sé). Però li heu de preguntar al Jordi, jo només transmeto el què m’ha transmès a mi. Potser ha cregut que aquestes referències són més importants que el seu Taller, o potser ha pensat que del seu TAP que no hace falta decir nada más.\nB: Centre d’Art a la ciutat d’Olot. Tot i que el tema no és especialment innovador (quants centres d’art s’han fet als tallers? Potser només els artistes ens entenen…), és un tema divertit. I les pre-existències i entorn són interessants. M’ha recordat força al TAP E de les adobaries de Vic. I d’aquell taller en van sortir bones propostes. Però ara els professors no són els mateixos. Haig de dir que m’ha semblat interessant. Ja veurem els resultats d’aquí 4 mesos. La seva presentació ha seguit l’esquema de sempre, i també ha usat la diapositiva final, com sempre\nC: Restaurar Can Monmany de Valldoreix. Seguint amb el seu típic esquema de repetir tema durant el mateix curs, ens tornen a presentar Can Monmany. Això sí, ha incidit de forma molt especial, en la estructura organitzativa, i objectius de taller. I com que repetia, ha passat de forma molt ràpida les imatges de la masia i entorn, total, eren repetides, ja les vau veure el quadrimestre passat. Una anècdota relacionada amb el TAP C, que fan l’entrega final amb A3 (cosa que està molt bé perquè mai hi ha cues per imprimir!, ull a la dada). Fa anys, a la Vella ETSAB hi havia un mític i reconegut professor que feia entregar als seus estudiants sempre en A3. Un dia, un aventurat li preguntà “Per què A3?” (com podia ser entregar en un format no gegant?!? Per Déu, que som arquitectes!). I el prestigiós arquitecte i professors va respondre de forma inesperada “perquè corregeixo als matins al llit i més gran de A3 és un conyàs”. No crec que en Perxas ho faci al llit, però m’hi ha fet pensar.\nD: Bloc hospitalari a l’Hospital del Mar de Barcelona. Innovació als tallers! Un programa inaudit als TAPs! Està molt bé intentar abordar la extremíssima complexitat programàtica dels hospitals (i començar fent un ambulatori?), fa temps que havia sentit algú dir-ho. Està bé que s’hagin atrevit a fer-ho. Diria, però, que en tot Catalunya només hi ha un parell de despatxos que facin hospitals (i els fan tots!). Tinc ganes de veure els resultats, ja que el Taller D mai havia agafat programes que necessitessin tant de rigor com aquest. Sort!\nE1 i E2: Replanteig (urbà, tipològic) i buscar projectes viables a Sant Cugat (Realment costa posar-hi títol curt!). La veritat és que m’ha agradat i no veure les presentacions. M’ha agradat veure com tots dos tallers van per la mateixa línia, més o menys (1 ho fa de forma més tradicionalment arquitectònica, 2 ho fa de forma més innovadora i atrevida), però no m’ha agradat que facin coses tant similars sense ajuntar-se. Jo, per sort o desgràcia, conec bé el tema, i sé les diferències. Però també crec que no té massa sentit que estiguin separats per fer coses tant similars… és estrany. En qualsevol cas crec que ambdós són molt interessants i, al meu parer, dels més interessants (jo faria el 2!… si fes TAP) Cal dir que la presentació del E2 ha estat, amb perdó del A i C, la més curiosa de totes….\nF: Revisar EuroLille. El projecte de gran escala, o trans-escalar com diuen ells, a Lille. Projecte interessant, tipus Koolhaas. És curiós veure com passen d’un projecte al Pirineu Català de cert gra petit al gran projecte llunyà de Lille (França). Massa contrast entre tardor i primavera? Ja diuen que la primavera sang altera! Però de ben segur que el TAP F continuarà amb la seva bona línia habitual.\nG: Conjunt Residencial en un Recinte Conventual. Aquest TAP tant mongil (no monegal, aquest és de la tele) ens posa damunt la taula un tema totalment allunya de la crisi del sector: fer un monestir o convent (perdoneu la meva mala cultura cristiana). Realment m’ha sorprès no veure la Tourette, com pot ser? Si és el monestir de l’arquitectura per antonomàsia! (de debò, us recomano molt passar-hi una nit). Malgrat que ignoro quants anys fa que no es construeix un convent, em sembla el TAP G més interessant que han presentat fins ara. Però també em planteja que estant acabant les possibilitats d’unitats habitacionals agregables… Durant la seva presentació se m’ha acudit (hi és verídic) que a la propera poden proposar fer una presó. Seria interessant, veure com l’arquitectura es converteix en un instrument represó em sembla innovador!\nMés enllà dels temes de cada taller, no té preu veure COM el presenten! És genial veure professors que ens diuen “heu de saber presentar en públic, al PFC se’t menjaran” mentre alguns són incapaços de cenyir-se al temps (ho hauria de dir: que algun és capaç de fer-ho!), o es passen el 80% del temps amb una sola diapositiva inicial… Vaja, realment crec que els Erasmus, si són perspicaços, no els cal saber català per saber a quin taller s’han d’apuntar i quin no (el problema és que si són perspicaços potser fugen d’algun!). Aprofito que parlo de posades en escena per retre homenatge a la presentació de lletra més sorprenent que he vist mai: la darrera (i aquella sí que ho va ser!)del Pere Riera, un video. Ells no van dir res més.\nI, finalment, dir que en aquesta edició, per més broma que hagi pogut fer, m’ha agradat la presentació. Crec que hi ha bons i millors Tallers. I potser ha estat per la re-estructuració interna de la secció de projectes (o almenys dels professors joves de projectes!), o potser la sessió de Festa dels TAPs, o potser les retallades que se’ns tiren a sobre… o potser tot plegat! Sigui com sigui, és de les ocasions en què he sortit amb millor gust de boca de la sessió.\nEl més calent és al PFC\nEl problema de la UPC és…


Apartaments TIVOLI - Platja den Bossa - Eivissa, d’Espanya\nApartaments TIVOLI Platja den Bossa Eivissa > d Espanya\nEls Apartaments TIVOLI, són nous i els preferits dels amants del sol i els fanàtics de la diversió, situats en el centre de Platja d’en Bossa a només 100m de la platja més extensa d’Eivissa i a 2 km de la ciutat d’Eivissa.\nEls apartaments es troben en una zona envoltada de restaurants, bars i entreteniments, com el club Bora Bora (obert durant el dia a la mateixa platja) i la mundialment coneguda discoteca Space.\nA més de gaudir de les instal•lacions del nostre complex, podrà realitzar tot tipus d’activitats: esports nàutics a la platja, turisme cultural d’Eivissa, excursions en vaixell a les platges idíl•liques de Formentera, llogar un cotxe i així descobrir els seus pobles i les cales que es troben per tota la costa de l’illa d’Eivissa.\nEls Apartaments TIVOLI consten de 102 apartaments, tots ells equipats amb aire condicionat, televisió via satèl•lit amb canals musicals, mini nevera i bany complet.\nLa majoria compte amb kitchenette, i terrassa amb una meravellosa vista i brisa marina.\nInstal•lacions: el Snack-bar està just a les 2 piscines: una gran per adults i una més petita per nens, envoltades de preciosos jardins. Disposa també d’un restaurant amb bufet internacional i billars i taula de ping-pong.\nServeis: servei de recepció les 24h amb canvi de divises, lloguer de vehicles i caixes de seguretat.\nTV via satèl•lit\nPreu per nit des de € 31,47\nC/ Pedro Matutes Noguera s/n - Eivissa - Platja den Bossa, d’Espanya\n(+34) 971 30 71 12, (+34) 971 30 19 59\nIbiza 4 all, Apartaments TIVOLI - Platja den Bossa - Eivissa, d’Espanya.


3er Congrés de la ràdio a Catalunya. Maig 2006\nLa celebració dels diferents congressos, és a dir, la recerca continuada d'un punt de trobada per a discutir i posar en evidència la problemàtica comuna i específica dels diferents actors, té un gran valor en sí mateix. No podem oblidar que el model radiofònic que al llarg dels anys s'ha anat configurant ha estat de caràcter fortament competitiu, la qual cosa ha generat tensions, sobretot en aquells moments en què alguns dels operadors han percebut que no disposen dels mateixos instruments i facilitats per a poder desenvolupar la seva activitat. Malgrat aquest punt de partida, una visió més a llarg termini de tots els implicats, a la qual cal afegir la voluntat de diàleg, ha permès superar totes les dificultats i ha fet possible un caminar plegats en aquells aspectes comuns a tots.\nLa voluntat sostinguda de consens per part dels diferents actors del sector radiofònic ha trobat sempre en les conclusions dels congressos el seu punt de màxima expressió. Val a dir que tots els acords han estat marcats per la coherència al llarg de les tres edicions celebrades. Per tant, en aquesta introducció volem fer una remarca especial en els temes fonamentals que s'han reiterat en totes les trobades. També pensem que és interessant per al lector assenyalar com han evolucionat el pensament i les propostes congressuals i que, curiosament, es poden observar poques contradiccions en les diferents edicions, ja que els canvis de posició han estat mínims. Podríem dir que el corpus teòric elaborat pels centenars d'assistents al llarg dels anys ha respost més a la voluntat d'establir bases fermes de funcionament que no pas a qüestions d'estratègia conjuntural. Això diu molt a favor de tots i totes i ha permès consolidar els congressos com el punt de trobada interanual obligat per al sector radiofònic català.\nLes claus d'aquest èxit les hauríem de trobar en l'establiment d'una bona praxi de funcionament per part del comitè organitzador, expressada tant en el disseny del programa com en els encàrrecs als redactors de les ponències i de les conclusions, que han estat sempre un exemple de pràctica consensuada entre tots els membres que l'integren i que representen els diferents sectors.


Escletxes d'aprenentatge cooperatiu | Pam a Pam\nDurant la nostra trajectòria formativa, a l’escola i a l’institut com a mínim, els termes “cooperativa” o “formes alternatives d’economia” no apareixen enlloc (o, almenys, als currículums que em van impartir a mi). La voràgine capitalista, és clar, també s’ha instaurat en l’àmbit educatiu i trobar discursos o explicacions que surtin d’allò ja establert és, si més no, complicat. Ens ensenyen a obeir, sí, però no només a casa o als centres educatius, sinó amb tot i per tot: després d’estudiar has de cercar una feina i aquesta serà el teu trampolí a la teva integració a la societat. Una feina que, a més, has d’assumir que serà dirigida per una altra persona que et dirà què has de fer, quan ho has de fer i com ho has de fer mentre amb una mà s’aferra a l’acomiadament o al cessament pels motius que vulgui, que per qualque cosa és el cap o la cap de l’empresa on has anat a parar. A banda de les implicacions que pugui tenir, has de ser una persona agraïda i donar gràcies que puguis tenir una feina (“que les coses estan molt malament”) i no pots queixar-te. La maquinària capitalista de fer persones porugues, acrítiques i sotmeses funciona a la perfecció. Amb el que no compta el sistema, però, és amb les escletxes.\nUna d’aquestes escletxes és l’autogestió del coneixement. Així com ens ajuntem per fer compres col·lectives, per organitzar festes de barri o per coordinar una campanya, també ens podem organitzar per compartir i estendre el coneixement que tenim entre totes i tots. En el cas del barri on visc, Sants, el coneixement autogestionat en l’àmbit del cooperativisme ha anat de la mà de la cooperativa La Ciutat Invisible, la qual porta més de 10 anys fent recerca sobre la història de les cooperatives obreres. Aquesta recerca i investigació ha fet brollar una informació molt important no només per a la història del barri, sinó per a la de tota la ciutat de Barcelona. Gràcies a llibres com Les cooperatives obreres de Sants o Un barri fet a cops de cooperació, hem pogut conèixer la realitat cooperativa de Sants o Poblenou (enguany també veurà la llum un nou volum referit a la Barceloneta) i ens podem adonar del potencial i immensitat d’aquestes propostes polítiques, socials, culturals i en definitiva, vitals, que es van desenvolupar amb molta força des de finals del segle XIX fins a l’arribada de la dictadura franquista, la qual va arrassar, espoliar i destruir el llegat d’aquestes organitzacions.\nEl fet de poder compartir coneixements és imprescindible per construir alternatives en el camp socioeconòmic i per això és important que aquests coneixements arribin al màxim de gent possible. A més, que aquests coneixements siguin compartits des d’espais autogestionats i horitzontals fan que el rerefons del curs sigui precisament la cultura autogestionària i horitzontal defugint, així, d’una formació vertical i jeràrquica, on qui té la darrera paraula és la persona formadora i on l’alumnat escolta, memoritza i se’n va a casa amb un certificat però amb molts pocs coneixements reals i pràctics. En el cas del curs sobre cooperativisme i economia social que començarà el 3 de febrer a l’espai veïnal de Can Batlló, els objectius són clars: socialitzar els coneixements per entendre la realitat de l’economia cooperativa, social i solidària, donar elements per afrontar solidàriament les necessitats econòmiques i socials dels projectes i la presentació de projectes cooperatius com a instruments idonis per conjugar la viabilitat econòmica, la incidència política i la transformació social. A banda, no és una casualitat que s’hagi triat un espai com Can Batlló, amb un potencial immens de transformació i on la llavor cooperativa de ben segur que començarà a donar fruits ben aviat. Aquest és el segon curs que s’obre al públic i apareix amb una ampliació respecte a l’anterior, amb sessions més pràctiques on aprendre com detectar les necessitats dels projectes, com constituir col·lectivament una cooperativa i la seva viabilitat socioeconòmica.\nAmb cursos com aquest s’obre un món de possibilitats per a les persones i projectes interessats en transformar la realitat i començar a engegar projectes cooperatius i de l’economia social i solidària. Col·lectivament som persones més fortes i compartint experiències i coneixements només podem avançar cap a unes relacions laborals, socioeconòmiques i culturals més justes i equitatives, sense oblidar mai el nostre passat i el llegat històric que ens van deixar les cooperatives obreres, malgrat ho haguem hagut d’aprendre de grans. Ara, de fet, tenim l’oportunitat de donar una volta a tot allò que ens ficaren al cap a l’escola i a l’institut i dir que mai més soles, sinó amb el convenciment col·lectiu d’estar fent alguna cosa grossa: transformar les nostres realitats perquè la cooperació sigui la base dels nostres projectes i, així, caminar per un canvi de paradigma real i factible que faci que les nostres vides mereixin la pena ser viscudes en tots els àmbits.


És molt còmode per a vosaltres, els i les mestres, que vingui un educador extern a l’escola i s’ocupi dels tallers d’educació ambiental. De totes maneres, hem de reconéixer que una activitat puntual, tot i que arriba als alumnes i té el seu efecte pedagògic, mai és tant efectiva com la presència constant d’uns valors que impregnin totes les accions d’un curs, o de tota una trajectòria escolar.\nEls de Rocamare sempre hem treballat de bracet amb vosaltres, els que ens coneixeu ja ho sabeu. I ara us proposem de fer-ho encara més a fons: volem ajudar-vos a dissenyar i programar el vostre pla d’educació ambiental dins el vostre projecte educatiu de centre. També, si ho preferiu, podem fer tallers concrets amb vosaltres que després pogueu replicar amb els alumnes. Què voleu aprendre? Que voleu ensenyar?\nAmbientalitzar el curriculum\nEl PEC o Projecte Educatiu de Centre, així com el currículum pedagògic, haurien d’estar en constant revisió. Si és el cas del vostre centre, i voleu que us donem un cop de mà per a mirar-nos-el des del punt de vista de l’educació ambiental, estem a la vostra disposició. Podem organitzar una o vàries sessions de treball amb el claustre o amb l’equip directiu, tinguent sempre present que qui n’ha de treure profit finalment són els alumnes. Voleu que us acompanyem?\n4 febrer, 2015 | Educació ambiental, Formació ambiental, Pensament ecològic, TALLER, Tallers per a escoles, Tallers per a instituts


Josep-Lluís Carod-Rovira - Enraonar amb el diable | NacióDigital\n«Confio, espero i desitjo que sigui cert, que hi hagi catalans que s’hagin trobat amb russos, nord-americans, andorrans i súbdits del Vaticà, entre molts altres, inclòs el sursum corda, si molt convé»\nper Josep-Lluís Carod-Rovira, 23 de març de 2022 a les 20:00 |\nÉs cosa sabuda que els estats tenen el monopoli -i la justificació- de la violència. I no sols d’aquesta, sinó també del relat públic de la realitat, del que ocorre i del que no, de la bondat o de la maldat de les accions, dels gestos i de les paraules. I també dels contactes i de les relacions. Com recordava un periodista espanyol en un programa espanyol d’una televisió espanyola en espanyol: “Sí, és cert, tots els presidents del govern espanyol han parlat amb els seus homòlegs de Rússia, inclòs Putin i els seus representants. Però és que no es pot comparar ni oblidar que Espanya és un estat i Catalunya, no”.\nDe fet, ni que en ens vingués de gust, si una cosa no podem oblidar és que Espanya és un estat i Catalunya, no. Tots els governs espanyols han tingut ambaixada a Rússia i el mateix J. A. Samaranch en va ser ambaixador. I primer amb l'URSS, a partir de 1963 quan es van anar reprenent també relacions diplomàtiques entre l’Espanya franquista i l’estat soviètic, i després amb Rússia, les ambaixades s’han mantingut.\nEls estats també parlen amb les organitzacions armades clandestines existents a l’interior del seu territori, com el Regne Unit ho va fer amb l’IRA i de Suárez ençà tots els governs espanyols ho van continuar fent amb ETA. En tant que estats, ells en tenien també el monopoli legitimador de la paraula, el que ells feien era normal, fos a Noruega, a Algèria, a França o a Suïssa. I, fins i tot, apel·laven sovint al sentit comú i de responsabilitat per tal de justificar-ho, però criminalitzaven qualsevol altre actor que fes el mateix que ells feien amb tota impunitat: reunir-se i parlar.\nSé de què parlo perquè ho vaig patir quan vaig sentir-me un cop i un altre que “aquestes coses només les poden fer els estats”. Fins i tot el màxim representant d’un grup parlamentari autoanomenat “nacionalista” m’etzibà: “Vostè qui s’ha pensat que és?”, una manera de recordar-me que no representava cap estat. Bé prou que ho sabia...\nEn plena guerra d’independència d’Algèria, els representants de la República francesa i del Front d’Alliberament Nacional d’Algèria (FLN) es reunien per parlar, mentre uns i altres es mataven a Algèria i a França. Fins i tot, ara mateix, des del sofà de casa podem veure com russos i ucraïnesos, malgrat els drames quotidians a Ucraïna i als dos territoris que se’n separaren, s’asseuen i parlen, mentre les bombes de la guerra sonen com a perversa música de fons, incessantment.\nParlant, la gent s’entén. I si no s'entén, s’escolta. I si no s’escolta, almenys no fa una cosa pitjor. Tenir relacions diplomàtiques amb altres estats no implica identificar-se amb el règim polític que hi sigui vigent, ni amb les seves accions, ni els seus lideratges. Que se sàpiga, el Regne d’Espanya no ha tancat la seva ambaixada a Rússia, ni n’ha retirat l’ambaixador, ni els altres membres de la legació a Moscou, ni n’ha expulsat els diplomàtics russos d’Espanya.\nI això no vol dir que s’identifiqui amb els procediments de Putin, el seu discurs i la seva deriva tsarista-estalinista. Parlant del camarada Stalin, a qui sembla que per aquests verals encara hi ha qui enyora, el 23 d’agost de 1939 va fer possible el pacte germano-soviètic amb l’Alemanya de Hitler, conegut com a pacte Mólotov-Ribbentrop, els respectius ministres d’Exteriors, pel qual Hitler i Stalin es comprometien a no agredir-se, pacte que va deixar amb el cul enlaire i sense arguments de defensa els comunistes d’arreu del món, catalans inclosos.\nQue qui ha estat cap de l’Estat espanyol durant quatre dècades visqui ara com ha viscut sempre (com un rei) als Emirats Àrabs Units, amb un xeic titular sospitós d’assassinats selectius, on s’aplica la pena de mort, on la democràcia és del tot absent i on el rei espanyol la fa petar al costat d’un traficant d’armes perseguit per la “justícia” espanyola, amb escortes pagats entre tots, això es veu que ho hem de veure com a normal, perquè és qüestió d’estat.\nAixí les coses, que hi hagi catalans que aspirin que el seu país tingui estat i que, per aconseguir-ho, es reuneixin i enraonin amb representants oficials, oficiosos o propers a governs de diferents indrets del món, és també del tot normal. Ho han fet, ho fan i ho faran els representants polítics de totes les nacions immerses en un procés d’emancipació nacional com se suposava -se suposa, encara?- que és el procés independentista català.\nVista la desproporció de mitjans entre Espanya i nosaltres, la fragilitat de conviccions, la mediocritat política, la manca de coneixements històrics i l’absència de sentit d’estat de no pocs dels nostres dirigents, no és gens estrany que passi el que passa i que sentim el que sentim. Ramon Torrella, arquebisbe de Tarragona entre 1983 i 1997, afirmà, amb relació a possibles trobades amb l’organització armada basca, que per posar fi a la violència “calia enraonar fins i tot amb el diable”.\nAra hem vist afirmacions de criminalització i ridiculització d’hipotètiques trobades entre catalans i russos, amb el rerefons de la independència catalana, sense recordar que, el 1925, F. Macià, fundador d’un partit que es diu ERC, va fer el mateix, anant ell personalment a Moscou en recerca de suport. Si l’afirmació no és certa, es tracta, simplement, de pura intoxicació. Però, si és veritat, denunciar-ho públicament i, a més, responent a un periodista de la ultradreta nacionalista espanyola, legitimant-ne el mitjà, llavors ja no és intoxicació, sinó simple delació.\nConfio, espero i desitjo que sigui cert, que hi hagi catalans que s’hagin trobat amb russos, nord-americans, andorrans i súbdits del Vaticà, entre molts altres, inclòs el sursum corda, si molt convé. I me’n sentiria ben satisfet si, amb la mateixa convicció amb què ho hagin fet, tinguessin la fermesa i l’aplom de desmentir-ho públicament, de forma rotunda i solemne, com els diplomàtics més professionals del món mundial. Un dia, n’estic segur, ens deixarem de romanços i començarem a fer política si, de debò, això “nostre” va de bon de veres, que diuen cap a llevant. I jo que ho pugui veure!\nEns calen més Carods\nPer Xavier M T el 24 de març de 2022 a les 21:16\nFantàstic l'article!!! Amb els politics actuals no anirem enlloc. Vergonya, Esquerra!\nPer Cavernario el 24 de març de 2022 a les 15:43\nÉs clar, el mateix és 'parlar' amb un assassí per intentar que no ens assassini, a 'parlar' amb l'assassí perquè mati el meu veí: és el mateix, l'única cosa important és 'parlar'. No perdo l'esperança que algun dia us adoneu que no tot s'hi val, o que no tot és justificable: és clar si s'ha fet acord als meus ideals si, altrament seria feixisme, masclisme, xenòfog... poseu-li el adjectiu que vulgueu.\nte puedes reunir con quien quieras\nPer Silvestre el 24 de març de 2022 a les 10:24\nPero reunirte con personajes rusos para conspirar en contra de tu país es traición. Suerte que ni los rusos ni nadie les tomó en serio (vaya panda de frikis pensarían).


josep: de maig 2010\nPanoràmica. 1 de Maig del 2010.\nLa Fernsehturm. Agost del 2008.\nLa famosa Fernsehturm, amb més de 360 metres d´alçada, orgull de l´Alemanya comunista. Encara avui és l´edifici més alt d´Alemanya i el segon més alt d´Europa. Agost del 2008.\nRestes de l´època comunista. Agost del 2008.\nEl Monument a l´Holocaust. Agost del 2008.\na dilluns, de maig 24, 2010 Cap comentari:\nLa vida segueix al final del laberint. Agost del 2008.\nEl caos del laberint. Agost del 2008.\nUna de les entrades al monument. Agost del 2008.\nSilenci. Només s´escolta el soroll de les pròpies passes i la pluja, en mig del gris formigó. No està pas malament per reflexionar sobre la bogeria humana. Agost del 2008.\nNens i nenes jugant pel mig del laberint de blocs de formigó. Agost del 2008.\na dimecres, de maig 19, 2010 Cap comentari:\nEstació de tren de Dresden. Agost del 2008.\nEntorn de l´estació central de Dresden. Agost del 2008.\na dissabte, de maig 15, 2010 Cap comentari:\nPreparant un espectacle al "Zwinger". Agost del 2008.\nEl "Zwinger". Agost del 2008.\na dijous, de maig 13, 2010 Cap comentari:\nEscala del "Zwinger". Agost del 2008.\nPart superior del "Zwinger". Agost del 2008.\na dimarts, de maig 11, 2010 Cap comentari:\nEl "Zwinger" de Dresden. Agost del 2008.\na dilluns, de maig 10, 2010 Cap comentari:\nEscala del "Zwinger" amb l´Ester i l´Anna jugant a princeses. Agost del 2008.\nL´anomenat "Zwinger". Agost del 2008.\na dissabte, de maig 08, 2010 Cap comentari:\nRacó de Dresden. Agost del 2008.\na divendres, de maig 07, 2010 Cap comentari:\na dijous, de maig 06, 2010 Cap comentari:\na dimarts, de maig 04, 2010 Cap comentari:\na dilluns, de maig 03, 2010 Cap comentari:\nDetall d´una façana de la Plaça Major d´ Àger, a la Noguera. 1 de Maig del 2010. Foto feta amb iPhone.\nMACBA, Abril del 2004.\na dissabte, de maig 01, 2010 Cap comentari:


Cops de Ploma: Rèquiem\nUll de cuc 3 de juny de 2010 a les 10:30\n...i així ens hem quedat, sense terra promesa, amb crits i un capitalisme ferotge que ens fa ballar al seu so, sense saber com aturar-ho, sense saber si les llàgrimes i la sang són necessàries o no dins d'aquest racó brut...\nòscar 3 de juny de 2010 a les 11:18\nI farcit, cada cop més, de llàgrimes i sang sense cap senyal que faci intuir que pot ser diferent.\nF.Puigcarbó 3 de juny de 2010 a les 11:29\nfa temps vaig escriure aquest poema. Aixó és la terra promesa.\nJoan 3 de juny de 2010 a les 18:35\nULL DE CUC, les llàgrimes i la sang no poden ser mai, mai, mai, necessàries. De cap manera. Quina tristor que ens genera a tots aquesta història, oi?\nPer cert, t'hauries de revisar el pseudònim. No vull dir-te cuc, que sembla despectiu, ull fa de mal combinar, i cuca ... no ho sé, no em convenç gaire. M'ho posses molt difícil!\nPerò vaja, no cal que em facis gaire cas. Gràcies per passar.\nÒSCAR, ostres, sí. El pitjor no és el que passa, que Déu ni dó, sinó que no sembla que hagi de millorar gens ni mica.\nFRANCESC! Gràcies per passar i regalar-nos els teus versos. Pols, plors, por // racó brut ple de llàgrimes i sang. Sense un mot repetit i la mateixa idea. I ja m'agradaria coincidir amb altres sensacions, la veritat. Ara m'he sonat a enterrament, d'aquells on te n'alegres de coincidir amb algú però les circumstàncies són d'allò més desagradables ...\nAnònim 4 de juny de 2010 a les 17:17\nI la comunitat internacional gira la cara per a evitar de veure-ho. En quina mena de món vivim?!\nsànset i utnoa 7 de juny de 2010 a les 8:27\nMentre la sang sigui dels altres, ells aniran fent. Senbla que no se n'adoni que així, d'amics precisament, no en faran.\nJoan 7 de juny de 2010 a les 10:03\nALBERT, la comunitat internacional està més preocupada pels negocis amb aquesta gent que per les vides humanes. Trista i colpidora realitat.\nSÀNSET, la sang dels altres acaba sent l'aliment de l'odi. I l'odi porta més sang, de vegades pròpia. I sant tornem-hi.\nAi, Israel, què poc n'has après de la teva historia.


Desena edició Premis EmprenedorXXI\nUn any més, s’obre la convocatòria dels Premis EmprenedorXXI que organitza Caixa Capital Risc en col·laboració amb el Ministeri d’Indústria, Energia i Turisme, a través d’Enisa. Una edició que, a més, aquest any està d’aniversari, ja que compleix la seva primera dècada. Després de deu anys de trajectòria, els Premis EmprenedorXXI s’han convertit en un referent en el món emprenedor.\nEls Premis EmprenedorXXI busquen identificar, reconèixer i acompanyar les empreses amb més potencial de creixement a Espanya, tractant així de donar un impuls a les millors start-ups. Des de la seva creació el 2007, hi han participat un total de 4.665 empreses i s’han destinat 3.600.000 euros a premis i accions d’acompanyament.\nSeguint amb els requisits de les edicions anteriors, els Premis EmprenedorXXI estan dirigits a empreses de 0 a 3 anys d’activitat, amb un alt component d’innovació i un elevat potencial de creixement.\nA nivell de premis, hi ha dos guardons diferents: premi a la millor empresa de la teva comunitat (a nivell autonòmic) i premi a la millor empresa del teu sector (a nivell estatal). Addicionalment, es pot optar als premis accèssits a la innovació i a l’impacte social. En total, es repartiran més de 400.000 euros en premis.\nPerò aquesta desena edició ve acompanyada de novetats. Les principals són:\nReconeixement a trajectòries d’èxit: entre els antics guanyadors, el Jurat reconeixerà anualment una empresa per la seva trajectòria d’èxit.\nPrograma d’acompanyament personalitzat: es reforçaran les accions d’acompanyament amb una oferta més àmplia i diversificada d’activitats, adaptada a les diferents necessitats de les empreses.\nEl termini d’entrega de candidatures està actiu des d’avui fins al 30 de maig. De juny a agost es valoraran les candidatures, i durant els mesos de setembre i octubre se celebraran els actes d’entrega dels premis autonòmics. Finalment, serà al novembre quan es revelaran els guanyadors de la fase estatal.\nPer a més informació, pots consultar el web http://www.emprendedorxxi.es/ca/.\nCaixa Capital Risc / emprenedoria / emprenedors / innovació / innovació / Premi EmprenedorXXI / premis / start-ups


26 octubre 2020 19:58\nEl Govern ha homenatjat amb un vídeo al Llevant de Mallorca en el primer aniversari de la 'torrentada' que va deixar 13 víctimes mortals i importants danys materials.\nSegons ha indicat la Conselleria de Presidència, el curtmetratge ha comptat amb la col·laboració de mitjans de comunicació i fotògrafs professionals i particulars que han cedit les seves imatges.\n«Fa un any, l'aigua es va emportar tant que encara ens costa creure. Però ara sabem que, quan tot s'enfonsa, les persones vénen a aixecar-nos», diu el vídeo, en el qual han participat veïnats dels municipis afectats, en el seu discurs final. El curt és un missatge «d'agraïment als voluntaris que varen ajudar en la reconstrucció de la zona assolada».\nEl Govern ha assenyalat que ja ha abonat la pràctica totalitat de les ajudes sol·licitades per les víctimes de les inundacions, que han suposat més de 37 milions d'euros. Així mateix, Mallorca recordarà aquest dimecres les greus inundacions que va sofrir el Llevant de l'Illa el 9 d'octubre de 2018, en el primer aniversari de la tragèdia.\nCal recordar que les inundacions varen ser causades per una tempesta amb intenses pluges que va tenir lloc a l'horabaixa del 9 d'octubre de 2018. Aquest fenomen va abastar uns 232 km² dels municipis mallorquins de Sant Llorenç, Artà, Son Servera, Manacor i Capdepera, amb una població afectada d'unes 35.000 persones. La localitat més perjudicada va ser Sant Llorenç des Cardassar, un municipi d'uns 8.000 habitants. La cerca de víctimes va durar dies i es van mobilitzar milers de voluntaris civils.\nFa un any, l?aigua se?n va endur tant que encara ens costa de creure. Però ara sabem que, quan tot s?enfonsa, les persones venen a aixecar-nos.\nFeu clic aquí per veure, sencer, el nostre petit i sentit homenatge ? https://t.co/Dua0Tos9DE pic.twitter.com/iSwvrGMsmL\n? Govern Illes Balears (@goib) October 8, 2019


El president amic d’àliens, Al-Assad i el Dalai-lama (Toni Padilla)\nAquest estiu la Casa Blanca va rebre una petició, adreçada directament a Barack Obama, en què es demanava que es concedís la nacionalitat nord-americana al rus Kirsan Iliumjínov\nTONI PADILLA Barcelona 26/11/2016 20:33\n651x366 Kirsan Iliumjínov, el president de la Federació Internacional d’Escacs. / SERGUEI XIRIKOV / EFE Kirsan Iliumjínov, el president de la Federació Internacional d’Escacs. / SERGUEI XIRIKOV / EFE\nAquest estiu la Casa Blanca va rebre una petició, adreçada directament a Barack Obama, en què es demanava que es concedís la nacionalitat nord-americana al rus Kirsan Iliumjínov. La petició va ser rebutjada, ja que Iliumjínov tenia una ordre que li nega el dret d’entrar al territori dels Estats Units per haver donat suport al règim sirià de Baixar al-Assad. El més sorprenent de tot és que Iliumjínov no és un home de negocis corrent: és el president de la Federació Internacional d’Escacs (FIDE), un home que no pot ser aquests dies a Nova York veient la final del Mundial entre el noruec Magnus Carlsen i el rus Serguei Kariakin. Si hagués intentat ser-hi, l’haurien detingut.\n"És un dels personatges més sorprenents de l’esport mundial”\n“És un dels personatges més sorprenents de l’esport mundial”, explica el danès Flemming Rose, el responsable de l’entrevista en què Iliumjínov va explicar com el setembre del 1997 va ser abduït per extraterrestres: “Vaig passar un dia sencer a l’espai amb ells. Eren com persones, vestides de groc. Jo era al meu apartament, i em van fer volar amb ells. No ho he explicat gaire, ja que la gent no et creu, però els meus ajudants es van espantar perquè no em podien trobar. I, de sobte, ja havia tornat al llit”. Als 54 anys, Iliumjínov continua sent un misteri. “De fet, ell afirma que els escacs van ser creats per extraterrestres”, comenta Rose.\nEl president de la FIDE és calmuc, un poble d’origen mongol que porta segles a Rússia, especialment a Calmúquia. La majoria dels calmucs, com el mateix Iliumjínov, són budistes, que formen una de les minories ètniques més importants de Rússia. Una diversitat que Stalin no entenia, i per això va deportar milers de calmucs, com els pares d’ Iliumjínov, a Sibèria. I això que la família era fidel al règim soviètic: el pare havia guanyat medalles durant la Segona Guerra Mundial i ell mateix va ser batejat amb el nom de Kirsan en honor d’un oncle avi comunista heroi de la guerra civil.\nEl mateix Iliumjínov va servir dos anys a l’Exèrcit Roig, va treballar en una fàbrica i com tants polítics russos importants, va aprofitar-se de la caiguda de la Unió Soviètica per fer-se ric amb les privatitzacions. En menys de dos anys va passar de ser un treballador a ser ric. L’encert va ser donar suport a Borís Ieltsin quan no quedava clar qui manaria a la nova Rússia. Ell va esdevenir el seu home fort a Calmúquia, on va ser escollit president el 1993. Mantindria el càrrec fins al 2010. “Els escacs han format part del seu mandat. Ha barrejat campanyes com ara repartir telèfons mòbils als pastors calmucs o aconseguir que Calmúquia sigui l’únic lloc del món on els escacs són obligatoris durant els tres primers anys d’escola”, explica l’australià Eric Campbell, que va rebre permís per visitar la ciutat dels escacs, un recinte de luxe encarregat per Iliumjínov ple de pavellons, museus i fotografies del Dalai-lama, que ha visitat Calmúquia diversos cops per inaugurar temples.\nEl president de la FIDE sempre ha defensat que “els escacs no són política”, però els fets no diuen el mateix. El 2011 es va reunir amb Muammar al-Gaddafi per potenciar els escacs a Líbia, i va jugar amb ell una partida en directe. I ho va fer quan ja havia començat la guerra civil. De fet, aquest va ser l’últim cop que Gaddafi va ser vist viu en públic. El 2012 va arribar el torn de visitar Síria, amb la guerra ja començada, per fer negocis amb Baixar al-Assad. Unes reunions que van provocar que entrés en la llista negra nord-americana, motiu pel qual no és a Nova York, la ciutat on viu Garri Kaspàrov, el llegendari jugador d’escacs a qui va derrotar a les eleccions per presidir la FIDE el 2014. Kaspàrov, crític amb Vladímir Putin i amb el suport dels Estats Units, va perdre contra Iliumjínov, militant del partit de Putin. Kaspàrov sí que pot veure el Mundial en directe, però qui segueix manant és Iliumjínov.


El PP no tanca del tot la porta a una coalició amb C's\nper Gerard Recasens dimecres, 30 de setembre 2020 - 09:31h\nDavant d'unes eleccions autonòmiques que, enquestes en mà, es preveuen perjudicials per als interessos de C's, la formació que encapçala Carlos Carrizosa ha rebut aquest dimecres, 30 de setembre, una notícia que els obre una tímida escletxa d'esperança. El president del PP català, Alejandro Fernández, s'ha negat a descartar una possible coalició electoral amb la formació taronja. És cert que Fernández s'ha mostrat molt caut respecte a aquesta possibilitat, però no ha tancat del tot la porta al possible acord. «S'ha d'analitzar a fons perquè encara queden mesos», ha dit en una entrevista a La 2 de Televisió Espanyola i Ràdio 4.\nFernández ha explicat que «de vegades les coalicions electorals sumen i que, a vegades, resten» i ha posat d'exemple la fórmula independentista de JxSí que el 2015 no va aconseguir sumar més vots, però malgrat això no ha descartat entendre's amb C's. En canvi, sí que ha estat rotund davant d'una altra opció plantejada pels taronges setmanes enrere: una triple coalició constitucionalista que agrupi C's, el PSC i el PP. Fernández ha girat definitivament l'esquena a aquesta possibilitat assenyalant que, amb els socialistes, tenen programes econòmics i socials «radicalment diferents».\nMales perspectives electorals per a C's, bones per al PP\nUn acord electoral amb el PP podria acabar pal·liant la pèrdua de diputats de C's. En solitari, les enquestes donen als populars entre 8 i 10 escons, recuperant-se de manera substancial de la patacada electoral del 2017, quan es van quedar amb tan sols quatre diputats al Parlament de Catalunya. Caldrà veure si les paraules d'aquest dimecres d'Alejandro Fernández obren realment la porta a parlar de la coalició o si el PP opta per aprofitar una embranzida electoral que podria, fins i tot, permetre-li fer el 'sorpasso' a C's.


Segona cimera pel pacte fiscal / Consell de Política Fiscal i Financera: el dia que ens espera\nEs compleixen 50 anys del primer concert dels Rolling Stones, al Marquee Club\nARA Barcelona 11/07/2012 23:20\n260x366 Mas-Colell, Artur Mas i Francesc Homs, en una imatge d'arxiu / PERE TORDERA Mas-Colell, Artur Mas i Francesc Homs, en una imatge d'arxiu / PERE TORDERA\n1. Cimera del pacte fiscal. El president de la Generalitat, Artur Mas, es reuneix aquest dijous amb els líders dels partits polítics catalans en la segona cimera sobre el pacte fiscal.\n2. Consell de Política Fiscal i Financera. La trobada es fa a Madrid a la tarda i ha de servir per posar en marxa els hispanobons.\n3. Campanya per unes platges més segures. El director general de Protecció Civil, Manel Pardo, presenta aquest dijous la campanya per millorar la seguretat a les platges catalanes. Per primer cop se centralitzarà la informació de totes les platges de Catalunya al centre de coordinació d'Interior.\n4. Explicacions de Romania a la UE. El primer ministre de Romania, Victor Ponta, és a Brussel·les per donar explicacions de la crisi política que viu el seu país. Divendres passat, el parlament romanès va votar destituir el president Traian Basescu, que ara haurà de superar un referèndum el 29 de juliol.\n5. Mig segle del primer concert dels Stones. Aquest dijous, es compleixen 50 anys exactes del primer concert dels Rolling Stones al Marquee Club. El grup inaugurarà una exposició fotogràfica de la seva trajectòria al Somerset House a Londres.\n6. Etapa de muntanya al Tour. La ronda francesa arriba aquest dijous a una etapa de muntanya de les importants, ideal per als escaladors, entre Albertville i La Toussuire.


Nave Industrial en venta en La Bisbal d'Empordà de 368 m2\nLa nau es distribueix en planta baixa de 339 m2 construïts, la qual queda destinada a local, magatzem i zona de serveis; i en un altell de 29 m2 construïts, destinat a oficina. Disposa de lavabo en planta baixa i planta altell, vestidor amb dutxa, zona de càrrega i descàrrega, zona d'aparcament i pati. Grans portals per a entrada de vehicles pesats. Bona oportunitat amb possibilitats de doblegar la superfície!\nSuperfície: 368 m²


Hotel Sixtytwo ® Entorn i voltants - BARCELONA\nEl passeig de Gràcia és una de les principals avingudes de Barcelona i una de les zones comercials i comercials més importants de la ciutat. La Casa Batlló és a poca distància a peu i des dels apartaments que donen al passeig es pot veure en qualsevol moment.\nA la mateixa vorera ia només 4 minuts a peu dels apartaments Sixtyfour hi ha La Pedrera, l’edifici més emblemàtic d’Antoni Gaudí.\nLa basílica de la Sagrada Família és considerada una icona de la ciutat, obra d’Antoni Gaudí, que després de 135 anys de construcció encara està inacabada. Es troba a només 20 minuts a peu dels apartaments Sixtyfour.\nConstruït entre 1900 i 1914 per Antoni Gaudí, és un altre element essencial de Barcelona.\nEs troba a només 15 minuts a peu dels apartaments Sixtyfour i és una de les principals vies de Barcelona. Amb un passeig de més de mil metres, és possible descobrir el Palau de la Virreina, el mercat de la Boqueria i sense oblidar el teatre Liceu.


Un violent incendi destrossa l'antiga discoteca Pacha de Platja d'Aro - Diari de Girona\nUn violent incendi destrossa l'antiga discoteca Pacha de Platja d'Aro\nLes instal·lacions estaven abandonades i sovint s´hi han localitzat ocupes a l´interior\neva batlle 01.02.2018 | 10:15\nUna de les sales de la discoteca amb tot cremat i el bomber fent un repàs Marc Martí\nL'antiga discoteca Pacha de Platja d'Aro ha passat a la història. Estava tancada de feia anys però ara l'edifici pràcticament ha desaparegut. Aquest dimarts poc abans de la mitjanit s'hi va declarar un incendi que va destrossar les instal·lacions del que havia estat un gran complex d'oci nocturn de la Costa Brava.\nEls Bombers van treballar-hi durant tota la nit i ahir el matí encara van estar assegurant les zones perquè n'hi havia que malgrat les hores que havien passat presentaven altes temperatures. La Policia de Castell-Platja d'Aro també va treballar a lloc. Els Mossos d'Esquadra, per la seva banda, porten la investigació.\nTot apunta que darrere hi ha l'acció humana però de moment no es pot demostrar qui hi hauria al darrere. El foc va destrossar les sales de la discoteca i tot el que hi havia dins. En algunes zones encara hi havia l'antic mobiliari com cadires, taules, entre d'altres, acumulades a l'interior des del seu tancament.\nCal dir que ningú va resultar ferit en el moment del succés però de les instal·lacions de l'antiga discoteca en va sortir una persona, que estaria vivint en aquesta zona. De fet, es té constància que en aquest espai hi ha ocupes i la Policia de Castell-Platja d'Aro hi està a sobre de fa temps. Els accessos el seu dia quan va tancar es van clausurar i tapiar però la gent ha aconseguit entrar-hi.\nUn veí va alertar de l'incendi\nEls fets es van desencadenar quan faltaven uns deu minuts per a la mitjanit. Un veí de Platja d'Aro que viu en aquesta zona on hi ha la discoteca, l'avinguda de s'Agaró, va alertar a la Policia Local de Castell-Platja d'Aro que veia una columna de fum procedent de les instal·lacions d'aquest complex d'oci abandonat. I també va explicar que havia vist sortir algú de dins.\nQuan hi van arribar els serveis d'emergències -Bombers, SEM i Policia Local de Castell-Platja d'Aro- es van trobar que les flames eren molt violentes i que afectaven tot l'edifici abandonat del que havia estat la sala de festes.\nAquest equipament és molt conegut pels gironins i turistes que anaven en aquesta discoteca fa molts anys.\nEls Bombers hi van treballar durant més de tres hores amb set dotacions i quan hi va arribar la Policia Local va explicar als efectius d'extinció d'incendis que una persona acabava de sortir de l'interior. Sembla ser que era l'única persona que hi havia dins. Malgrat les violentes flames, ningú va resultar ferit pels fets.\nL'incendi es va desenvolupar des de l'entrada de l'antiga discoteca i va cremar ràpidament tot el que va trobar per davant. Pels volts de les tres de la matinada, els Bombers van donar per extingit l'incendi. Però van treballar per l'exterior per assegurar-se de l'estructura.\nDe fet, durant el matí d'ahir Bombers i la Policia Local també van estar repassant tot el complex.


Innoteca, una finestra oberta a la innovació – Cristina Fumadó, Montserrat Carrés, Sílvia Martínez – Administració digital\nLes primeres pràctiques es van publicar el desembre de 2015, i actualment ja n’hi ha 145. L’objectiu de la Innoteca és el de ser un espai de difusió d’aquestes pràctiques i experiències innovadores amb una doble finalitat: d’una banda, donar a conèixer a la ciutadania tot allò que sovint es desconeix, però que és crucial a l’hora de definir de quina manera i en quines condicions rep els serveis que la Generalitat pot i ha de prestar-li, i de l’altra, vol ser un reconeixement a la tasca dels professionals de l’Administració que impulsen aquestes pràctiques innovadores des de les seves respectives àrees de treball.\nLa Innoteca és una recopilació d’experiències innovadores dutes a terme per la pròpia Administració de la Generalitat de Catalunya i el seu sector públic, en format de fitxes per ser visualitzades a través de la web i que conté un resum de la pràctica en qüestió, una valoració dels elements innovadors i de les millores que representen respecte al procés, el producte, el servei o l’estratègia que es tracti i enllaços a webs o documents que complementen la informació sobre la pràctica.\nQuins criteris es tenen en compte per determinar el caràcter innovador de les pràctiques?\nEls criteris que se segueixen en la consideració de si una pràctica o activitat es pot considerar innovació són fonamentalment els que s’estableixen en el Manual d’Oslo (ed. 2005 i ed. 2018), que és el referent en l’entorn de l’OCDE. Aquest és l’únic manual que actualment facilita directrius, segons mètodes comparables a escala internacional, per a la recopilació i interpretació de dades d’innovació.\nLa innovació es pot donar en qualsevol dels quatre sectors institucionals (Administració, ensenyament superior, empreses i institucions privades sens ànim de lucre). Així com el Manual d’Oslo (ed. 2005) definia només la innovació del sector empresarial, l’edició de 2018 fa per primera vegada una definició general aplicable als quatre sectors.\nAtès que les administracions públiques són subjectes de naturalesa ben diferenciada de la resta de sectors institucionals, s’han tingut també en compte altres definicions de la literatura, que fan adaptacions de la definició general d’innovació.\nA partir d’aquestes consideracions, s’ha conceptualitzat la innovació pública que es difon a la Innoteca de la manera següent:\n“Implementació d’una nova manera en què l’organització opera, o en els productes que ofereix, que crea valor social o de mercat de forma sostenible. La innovació comprèn també novetats o canvis significatius en serveis i béns, processos operacionals, mètodes organitzatius, o en la manera en què l’organització es relaciona amb les persones usuàries i la societat”\nCom es validen les pràctiques?\nEl Departament de Recerca i Universitats és l’encarregat de dur a terme la validació final de les pràctiques que s’inclouran a la Innoteca, fent la valoració dels aspectes següents:\nAnàlisi de les característiques necessàries per ser considerades activitats innovadores segons els criteris exposats.\nRevisió dels tipus d’innovació assignats i, si així es considera, reclassificació segons els criteris que s’expliquen a continuació.\nCriteris de classificació per tipus d’innovació\nLes actuacions innovadores es distribueixen en cinc tipus:\nDe productes en forma de serveis: agrupa experiències i pràctiques de nous serveis que ofereix l’Administració, o d’aquells que suposen una millora significativa respecte als serveis ja existents.\nDe productes en forma de béns: agrupa experiències i pràctiques de nous productes que ofereix l’Administració, o d’aquells que suposen una millora significativa respecte de productes ja existents.\nD’organització i/o procés: agrupa experiències en l’Administració en què s’hagin introduït nous mètodes organitzatius, noves formes d’organització del treball i dels llocs de treball, o de les relacions exteriors de l’organització. Inclou també experiències en què s’ha introduït un procés de producció o de distribució de béns o serveis que ofereix l’Administració, ja sigui nou o significativament millorat.\nDe difusió i/o comunicació: agrupa experiències que comporten l’aplicació de nous mètodes de provisió de béns i serveis que impliquin canvis significatius en la seva oferta, en com es posicionen, en la seva promoció i en la forma de comunicació.\nD’estratègia: agrupa polítiques, programes i línies d’actuació que suposen un nou posicionament de l’Administració.\nEl perquè de la Innoteca\nLa Innoteca actua com a peça que contribueix a promoure les condicions que afavoreixen la innovació en l’activitat i funcionament de l’Administració per tal d’elevar el valor públic del servei prestat a la ciutadania.\nAquest espai de referència que promou, detecta i posa en valor les pràctiques innovadores dels diferents àmbits d’actuació de l’Administració de la Generalitat, ha comportat també un reconeixement a la tasca dels professionals de l’Administració que les impulsen des de les seves unitats i la possibilitat de ser referents en innovació. Aquest reconeixement ha estat un element motivador, un mecanisme de foment de la cultura innovadora i, al mateix temps, una eina d’aprenentatge mutu, evitant recórrer camins que ja s’han fet abans.\nDe la Innoteca a l’establiment de les 10 claus d’èxit per a l’acció pública innovadora\nL’experiència i coneixement acumulat amb la Innoteca s’han pogut posar en valor en el grup de treball d’innovació de la Xarxa Interadministrativa de Qualitat dels Serveis, del Ministeri de Política Territorial i Funció Pública , en el qual hi ha participat l’Àrea per a la Promoció de la Cultura de la Innovació, de la Direcció General d’Administració Digital.\nAmb l’objectiu de definir les claus d’èxit per a l’acció pública innovadora, el grup de treball va analitzar diversos projectes reals innovadors, entre ells, els proposats per Catalunya. Aquesta experiència contrastada ha permès elaborar, d’una banda, el Decàleg per a l’acció pública innovadora, basat en els cinc principis de la Declaració d’Innovació en el Sector Públic de l’OCDE i, de l’altra, un mapa georeferenciat que inclou projectes reals innovadors.\nEl projecte, que aplega l’interès de diverses administracions d’impulsar l’acció pública innovadora, posa de manifest la importància de fer una bona gestió del coneixement en la matèria, alhora que posa en valor el treball col·laboratiu.\nCristina Fumadó, Montserrat Carrés i Sílvia Martínez


Alpicat abaixa el teló d’una Festa Major marcada per les mesures de seguretat — Ajuntament d'Alpicat\nSou a: Inici / Àrees / Festes / Festa Major, agost 2020 / Alpicat abaixa el teló d’una Festa Major marcada per les mesures de seguretat\nAlpicat abaixa el teló d’una Festa Major marcada per les mesures de seguretat\nL’actuació de Suu i el tradicional castell de focs artificials van tancar la Festa Major d’Alpicat 2020, en el que va ser el colofó de quatre jornades d’activitats ben diverses.\nEl darrer dia de festa va començar amb un espectacle familiar a càrrec de Pep López, titulat ‘Per terra de dracs’. A la tarda va arribar el torn per als jocs de fusta de Sac Espectacles i per un concert a càrrec de l’Orquestra Junior’s. Posteriorment, Suu, una jove que s'ha convertit en una de les cantautores amb més futur de la música en català i en espanyol, va posar la cloenda musical a la Festa Major poc abans del castell de focs artificials.\nEn jornades anteriors, els alpicatins i alpicatines van poder gaudir d’espectacles infantils amb El Pot Petit, Festuc Teatre (‘La mongetera màgica’) i JAM (‘Le voyage’); de les actuacions musicals La Principal de la Bisbal, La Fúmiga, La Selvatana i Joan Garriga; i de les obres teatrals ‘El Sr. Marcelí fa de Capri i el Sr. Bohigues no’ i ‘Lapònia’. No cal oblidar, tampoc, que el pregó de festes va anar a càrrec dels professionals del consultori mèdic d’Alpicat, que van ser homenatjats.\nAl marge d’aquest detall i de les actuacions programades, la Festa Major ha estat marcada per les rigoroses mesures d’higiene i seguretat derivades pels protocols sanitaris. Així, tots els actes, que han estat gratuïts, s’han desenvolupat amb aforament limitat i prèvia reserva online de les localitats; els espais han estat especialment adequats per tal de garantir la seguretat, sobretot al recinte del Parc del Graó, que ha acollit el gruix dels actes, on s’hi ha ubicat un punt d’accés a les instal·lacions amb gel hidroalcohòlic i amb obligatorietat de l’ús de la mascareta. S’han col·locaran cintes al terra per garantir la distància social i per marcar els recorreguts d’entrada i de sortida, que s’han fet de manera esglaonada. Els espectadors han hagut d’estar asseguts i mantenint la distància d’1,5 metres. A més, abans i després de cada acte, s’ha procedit a la neteja i desinfecció dels espais utilitzats pel públic i pels artistes.


Tra My Hotel Ciutat Ho Chi Minh Vietnam - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n41 Ly Chinh Thang Street, Ward 8, District 3, Districte3, Ciutat Ho Chi Minh, Vietnam, 70000 - Veure al mapa\nAl visitar Ciutat Ho Chi Minh, vosté es sentirà com a casa a Tra My Hotel, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 1km, i normalment només es triga 10 minuts per arribar a l'aeroport. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nTra My Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, escriptori a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Tra My Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Ciutat Ho Chi Minh.


Soriano deixa via lliure a Rosell - Notícies Esports - Notícies Esports - e-notícies\nEsports · 25 de Març de 2010. 17:31h.\nSoriano deixa via lliure a Rosell\n"No és un bon moment perquè opti a la presidència del Barça"\nFerran Soriano, president d'Spanair i exvicepresident del Barça, ha renunciat a presentar-se a les properes eleccions al FC Barcelona. "No és un bon moment perquè opti a la presidència del Barça. Crec que és la decisió correcta".\nAmb aquesta renúncia, i els esdeveniments de dilluns, quan Joan Laporta va retirar la seva confiança a Alfons Godall per donar suport a Jaume Ferrer, el favoritisme de Sandro Rosell ha augmentat.\nSoriano ha indicat que la decisió ha estat "personal" i ha negat que hagi rebut "presions" per part dels inversors i accionistes de l'empresa, malgrat que "m'he preocupat de parlar amb totes les persones que tenen interès en això i escoltar el seu parer. Vull insistir en això. El cent per cent m'han aconsellat que prengui una decisió individual".\n"Si (Spanair) fos la meva empresa tindria més llibertat per decidir i ara l'he sotmès a l'opinió de molta gent", ha indicat. "Avui, per assegurar que aquest compromís és totalment ferm i sigui visible, no puc fer una altra cosa, malgrat que ho podria fer bé, però ara no era el moment".\nFerran Soriano, durant la roda de premsa\nSoriano no serà candidat\n"El Barça no ha de fer política"\nGodall fa campanya per Soriano\n#2 MARC-SABATES.COM, BARCELONA CATALUNYA //*//, 25/03/2010 - 23:40\nJoan Laporta i Estruch és el millor president de la historia del Barça .Marc Sabatés i Sammiguier és culer per tradicio familiar.Podem agrair Joan Laporta per haver fet l " equip més bonica al MON ;\n#1 Curioso, Barcelona, 25/03/2010 - 19:13\nSoriano sabe que en las elecciones volarán los dossiers y que hay dos que le hubiesen perjudicado, uno el de los 2 millones de Euros en espionaje y el otro de los fracasos de sus empresas. Y no quiere tener problemas en Spanair y por eso dice adiós.