Genís Sinca: 'Cendrós era un independentista que va penjar l'estelada quan no ho feia ningú' - Regió7\nGenís Sinca: 'Cendrós era un independentista que va penjar l'estelada quan no ho feia ningú'\nEl periodista i escriptor manresà Genís Sinca presenta avui a l'Espai Plana de l'Om la biografia de l'home que va internacionalitzar Floïd\nBarcelona | 22·03·17 | 23:23\nGenís Sinca signa la biografia de J.B. Cendrós (Barcelona, 1916-1986), l'empresari del popular Floïd que avui es presenta a Manresa T.M.R.\n«El meu punt de partida era similar al del lector». És a dir, les populars ampolletes de Floïd i poc més. Tot això era el que el manresà Genís Sinca sabia de Joan Baptista Cendrós (Barcelona, 1916-1986) quan, fa uns anys, la família li va demanar si volia escriure la biografia de l'empresari, mecenes i catalanista associat per sempre més a la famosa loció per a després de l'afaitat que han fet servir milions d'homes arreu del món des dels anys 30 del segle passat. Però en obrir caixes i armaris, el periodista i escriptor manresà va descobrir un munt de facetes poc o mal conegudes que ha plasmat en el llibre El cavaller Floïd (Proa), que presenta avui (19 h) a l'Espai Plana de l'Om de Manresa en companyia de Laura Cendrós, filla de J. B. Cendrós i promotora cultural, i de l'alcalde de la capital del Bages, Valentí Junyent.\nManresa veurà l'exposició\nPer què en sabíem tan poc, de Joan Baptista Cendrós?\nL'autoestima dels catalans és tan baixa que no permet ni tan sols felicitar-nos dels personatges que han fet molt pel país. Un exemple és l'Albert Boadella, que va estar a l'Agrupació Dramàtica de Barcelona, a la qual Cendrós va aportar diners, i d'on va sortir el grup Els Joglars. El 1998, gairebé quaranta anys després, aquest individu va estrenar l'obra La increïble història del Dr. Floït & Mr. Pla, on ridiculitzava Cendrós, que tant s'havia significat en favor del teatre i la cultura.\nPerò Boadella és Boadella. Un cas aïllat.\nNo tan estrany, no tan. És el to que hi ha. De Cendrós n'ha quedat la part més fatxenda, que s'ha menjat la seva faceta de mecenes; va fer una feina de mecenatge de la cultura catalana impressionant. Però no ens hem mogut del primer punt. És com si, amb els anys, prevalgués la imatge de Cruyff com a mal home de negocis i no com el jugador que va ser. A Cendrós li passa el mateix: va crear una imatge d'ell molt excèntrica, era un provocador, als anys 50 anava amb americanes i botines roses, un gran iconoclasta. Però estem davant d'un home que va repatriar l'editorial Proa, que malvivia a Perpinyà, que va crear el Premi Sant Jordi de novel·la, que va fundar Òmnium Cultural...\nJ.B. Cendrós, però, és conegut sobretot per l''aftershave' Floïd.\nEl seu pare era un barber que sabia de llibres quan les barberies eren llocs de trobada. Va morir l'any 1937, i en Joan Baptista, tot just als vint anys, va passar a ser el conseller delegat de l'empresa que havien muntat el pare i el tiet, ja a Barcelona, quan van inventar el Floïd.\nAvui dia, Cendrós encara té enemics?\nGent que hauria pogut fer molt més i s'adona que aquesta generació està guanyant la batalla. El 1977, Cendrós era a l'Hotel Majestic el dia que hi va haver una manifestació catalanista al passeig de Gràcia de Barcelona. Al seu costat, Ramon Trias Fargas li va dir: «Cendrós, això no passarà mai més». Haurien caigut d'esquena si haguessin vist les mobilitzacions d'aquests últims anys. És inaudit com els catalans reivindiquem una cultura que van voler esclafar.\nPocs empresaris haurien fet el que va fer Cendrós?\nEl 1961, cinc empresaris van fundar Òmnium Cultural: Pau Riera, Joan Vallvé, Fèlix Millet, Lluís Carulla i Cendrós. Hi havia gent amb cognoms com Puig i Samaranch que s'adonaven que Cendrós tenia raó, però ells manaven. Ara bé, gent com Carulla i Cendrós tenien molts diners. I les activitats d'un Cendrós provocaven un cataclisme a l'alta societat barcelonina: «què està fent?!», deien. La burgesia catalana s'havia venut l'ànima al diable als que ens volien aixafar.\nL'alta burgesia encara el mira malament?\nAquests dies està passant una cosa molt curiosa. Ha sortit el llibre i, també, hi ha l'exposició sobre Cendrós que hem fet amb la Laura Cendrós al Palau Robert. Hi ha molts fills d'aquestes famílies de la burgesia catalana que van a la mostra o em veuen parlar a la televisió i es fan preguntes? Els joves pregunten als pares com és que no sabien pràcticament res de Cendrós. Jo he vist almenys dos cops, a l'exposició, com alguns d'aquests joves tenen dificultats per parlar català.\nTota una experiència antropològica.\nI tot això ho ha fet un tio de Manresa, i en català. Aquesta gent no s'adonen que els han enganyat: a Madrid se'n riuen, del seu castellà! Cendrós venia de Valls, no pertany a cap saga, no hi ha un arbre genealògic de l'alta burgesia al seu darrere.\nA les esquerres, com els cau un personatge com Cendrós?\nNo entenen que hi ha moltes maneres de reividicar els teus orígens, i que aquí no sobra ningú. Però som el país de les enveges i els criticaires. Òmnium, Proa, l'Enciclopèdia Catalana? Cendrós va ser en l'origen o la resurrecció d'aquests projectes que encara duren. L'únic que va fracassar va ser allò que va fer amb Jordi Pujol, l'Esquerra Democràtica de Catalunya i Banca Catalana.\nEn el llibre explica que, en el funeral de J. B. Cendrós, Pujol va abandonar el seu banc i va anar a donar el condol a la vídua: «els familiars i amics sabien que aquella mort tocava de prop Pujol i que l'afer Banca Catalana havia fet patir Cendrós fins a uns extrems insospitats».\nCendrós no era un autonomista, sinó un independentista que va penjar l'estelada quan encara no ho feia ningú. En un viatge als Estats Units, va veure que tothom tenia la bandera al jardí, i ell es va preguntar per què no ho hauria de fer si la catalana era la seva cultura.\nParlàvem de les esquerres?\nUna de les operacions més desconegudes que va finançar Cendrós va ser el debut de Raimon a París el 1966. Ho va muntar Òmnium, com explica Narcís Bonet, però no es podia dir perquè en aquell moment hi havia recels cap a Òmnium per part dels exiliats catalans, del Centre Català? Si dèiem que al darrere hi havia Òmnium, no haurien vingut al concert. I això era perquè Òmnium l'havien fundat uns empresaris, gent de diners.\nL'eterna disputa sobre pedigrís antifranquistes?\nAixò és com la famosa gauche divine de Barcelona, que pecava de castellanització. Aquest és el drama del carrer Tuset.\nCom va anar la repatriació de Proa?\nEl propietari de Proa, Josep Queralt, es va haver d'exiliar per la guerra civil i vivia en condicions precàries a Perpinyà. Va aconseguir publicar noranta-nou llibres. Per a Cendrós, tornar a tenir Proa era molt important, i per això va comprar l'editorial i va fer un centenar de títols més.\nAmb operacions com aquesta, s'entén que a una certa esquerra li faci coïssor que un home de diners fes actuacions de salvament i redreçament cultural.\nImagina't! Cinc empresaris fundant Òmnium! Als Estats Units, a un pintor li donen una beca Rockefeller per fer uns quadres i ningú ho qüestiona. Aquí, que un empresari posi diners en la cultura ja es veu malament. Cendrós també va comprar l'editorial Aymà i va publicar les novel·les de James Bond en català? però no es va oblidar dels altres mercats i les va treure també en castellà.\nLes relacions amb el règim devien ser dures.\nL'any 1966, Cendrós va voler publicar la Història de Catalunya Il·lustrada, de Soldevila. La censura li ho va prohibir i Cendrós se'n va anar a Madrid a veure Manuel Fraga. La reunió va ser tensa i, en un moment donat, el ministre li va dir: «para impedir la publicación de tales libros estoy dispuesto a coger de nuevo el mosquetón». Cendrós ja tenia el que volia! Quan va arribar a Barcelona, va anar a Aymà i va reunir l'equip, gent com Joan Oliver, Lluís Permanyer, Ainaud de Lasarte, i els ho va explicar. Ho van redactar en una carta, en van fer milers de còpies i la van distribuir arreu, fins i tot al mateix Fraga. Va rebre molts suports.\nPerò el llibre es va quedar sense públic?\nEl problema era que feia ressaltar la bandera catalana a la portada. Es va publicar l'any següent, amb la coberta en blanc-i-negre.\nCendrós anava al límit.\nEra un activista. Un cop, un llibreter li va oferir una carta en què Lorca lloava Barcelona i Catalunya. La va comprar per 60.000 pessetes i la va publicar el 1967 com a nadala.\nEl règim tenia les de guanyar.\nLa clau és que Cendrós tenia amics, i sempre deia que era milionari en dòlars. Encara que el volguessin enfonsar aquí, tenia seus a Londres, a Nova York... El Floïd anava molt i molt bé. Si l'haguessin empresonat, s'hauria muntat un bon enrenou. El règim va tancar Òmnium i va detenir els membres de la junta, però no va passar d'aquí. Eren empresaris potents.\nEl llibre ha molestat algú?\nBé, crec que no tenen arguments.\nAixò vol dir que sí?\nHi ha hagut protestes ? Quique Jorba, el seu cunyat, que Cendrós havia col·locat a l'empresa i que el 1979 li va fer el llit quan li va prendre la representació de Parfums Rochas. Jorba no suportava el vessant catalanista de J. B. Hi ha gent de l'entorn de Cendrós que està en procés de reflexió i s'han de preguntar on se situen, perquè no es pot ser a les dues bandes.


aberrant persecució de TV3 al País Valencià és la darrera espurna d’una guerra que el PP, i molt especialment, el govern valencià de Camps, manté contra la normalització de la llengua i de les relacions culturals entre els països de parla catalana. Aquest final cut de la història de TV3 al País Valencià fa patent el fracàs compartit de les polítiques dels governs i partits implicats de València, Barcelona i Madrid. Causa certa fatiga recordar les reivindicacions per fer de TV3 un canal nacional i llistar tots els pals polítics, jurídics, administratius o econòmics per impedir de tenir un espai comunicatiu sense fronteres també en televisió.\nDesprés de 30 anys de la “batalla de València”, la realitat complexa del País Valencià d’avui no es pot reduir a quatre tòpics derivats de les fugides berlusconianes de Camps i dels seus amics. Cert que Camps ha dut al paroxisme les arbitrarietats i els deliris de grandesa, amb l’ús més barroer de l’anticatalisme per desviar l’atenció de les acusacions de corrupció (cas Gürtel) i d’altres fracassos estrèpits en la gestió. No és estrany que la majoria dels valencians no confiïn en Camps (el CIS de 2010 situava la desconfiança en més d’un 62 per cent).\nLa indignació davant fets com la desaparició de TV3 no pot fer perdre de vista allò que ha estat una constant en les actuacions dels governs de València i de Madrid: la negativa a establir cap mena de base de negociació en matèria de llengua, cultura i comunicació entre Catalunya i País Valencià, fos quin fos el color polític de cada govern autonòmic. La disputa entorn de TV3 és una metàfora d’aquesta trista història del conflicte i de les polítiques nefastes d’uns i altres per fer impossible l’inevitable. I l’inevitable és que un dia o altre tots els habitants dels territoris del català puguin acordar amb sobirania individual i col.lectiva l’ús i el destí de la seva llengua i cultura. I per poder fer-ho, perquè ciutadans i ciutadanes d’aquests territoris puguin exercir aquest dret irrenunciable amb llibertat i coneixement de causa, cal disposar d’un espai de comunicació propi, amb tots els mitjans homologats a disposició. Internet està servint: per què la ràdio i la televisió no?\nDes del punt de vista de la identitat cultural valenciana, els fronts més importants on es disputen batalles crucials són dos: el de la llengua i el de la televisió. Des de la derrota de la “batalla de València”, la denominació de la llengua no ha parat de ser conflictiva i d’utilitzar-se per atiar la ideologia de la secessió (el 2004, segons el CIS, només una tercera part dels valencians consideraven català i valencià la mateixa llengua!). Després, la creació el 1998 de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua (AVL), sense cap referència explícita a l’equivalència entre valencià i català, ni a la unitat de la llengua, ni al paper normatiu de l’IEC, situava el procés de recuperació i normalització del català en un nou front de guerrilles i disputes. I en televisió, no insistiré en la persecució de TV3 i d’Acció Cultural dels País Valencià (ACPV), sinó en la vergonyosa instrumentació de Canal 9 al servei dels interessos polítics, lingüístics i informatius del govern Camps. Canal 9 és un fracàs econòmic. Però és sobretot un fracàs com a canal valencià, alternatiu a l’oceà de canals espanyols: i és que ni els valencians se’l creuen (ha anat perdent quota fins al 8 per cent de 2010!).\nPerò no totes les batalles estan perdudes. Aquests dies se celebren els primers 25 anys d’Escola Valenciana-Federació d’Associacions per la Llengua, el moviment cívic valencianista més important del país. Les festes anuals del moviment mobilitzen més de 200.000 persones per la llengua. Ara, la mateixa AVL acaba d’aprovar una dura declaració a favor de la normalització de la llengua a tot el sistema educatiu. En suma i a pesar del PP, el País Valencià sembla avançar, en la (re)construcció cultural del país. Aquesta és la batalla que cal guanyar ara.\n(El Punt, 27-2-2011)


Amposta es prepara per a un Nadal ple d’activitats solidàries ~ EbreDigital.cat\nL’Ajuntament d’Amposta ha inaugurat aquest cap de setmana les festes nadalenques amb un programa carregat d’activitats solidàries. El tret de sortida es va efectuar dissabte 15 de desembre amb ‘Anem a buscar el Tió’, una activitat que va recaptar 620 euros en benefici de la Marató de TV3. Seguint aquesta línia, la majoria de les activitats de pagament seran solidàries i la seva recaptació anirà destinada a la compra de joguines per als xiquets i xiquetes que més ho necessiten. “Volem oferir a la ciutadania activitats que representen a la nostra ciutat, però també crear una marca per remoure consciències, i ho fem amb activitats solidàries”, ha declarat l’alcalde d’Amposta, Adam Tomàs, ha dit aquest dilluns al matí l’alcalde d’Amposta en la presentació de les activitats nadalenques.\nAltres activitats solidàries que hi ha programades són la cursa Neda el Nadal (23 de desembre), el Festival Solidari de Sant Esteve: Mary Poppins (29 de desembre) i la Cursa solidària Sant Silvestre (31 de desembre). Per altra banda, amb l’estrena de la pel·lícula ’El regreso de Mary Poppins’, i tenint en compte que és la temàtica nadalenca d’aquest any, hi haurà una projecció solidària als Cinemes d’Amposta, el dia 2 de gener al matí. Les entrades es poden comprar a l’Oficina de Cultura per un preu de 2 euros.\nCom ja es tradició, del 22 de desembre al 5 de gener s’instal·larà a la plaça Ramon Berenguer IV la Caseta del Nadal. El dia de la inauguració els nens i nenes podran conèixer de primera mà la família de Els Increïbles, mentre que els altres dies hi haurà animació i contacontes per part de l’Agrupació Montsianell i alguns alumnes de l’Institut Montsià. El dia 23 de desembre, també a la plaça Ramon Berenguer IV, s’instal·larà per primer cop una Bola de Nadal cortesia de FECOAM, on es contarà contes als petits i petites i hi haurà alguna altra sorpresa. A la revetlla de Nadal ens visitarà el Pare Noel, que sortirà del pavelló 1 d’octubre per recórrer l’avinguda de la Ràpita i l’avinguda Alcalde Palau, per acabar al costat del Mercat Municipal.\nI després del Nadal ens hem de preparar per a Cap d’Any i Reis. El carter reial serà el primer d’arribar a la ciutat. Ho farà abans que acabi l’any, el 30 de desembre a les 18 h, a la plaça de l’Ajuntament. Per al 31 de desembre s’organitzen tres festes de Cap d’Any paral·leles perquè tothom pugui gaudir per igual de l’última nit de l’any.\nLa Cavalcada amb #BaltasardeVeritat\nEnguany la Cavalcada dels Reis d’Orient, que tindrà lloc el 5 de desembre a la tarda, es suma a la campanya #BaltasardeVeritat de Casa Nostra, Casa Vostra. Una acció que demana eliminar l’actitud racista i colonialista d’una data tan important per als infants com és l’arribada dels Reis d’Orient.\nCom a novetat, la Cavalcada estarà ambientada en Mary Poppins i farà un canvi de recorregut, ja que els Reis arribaran a l’embarcador, per aparèixer després a l’inici de l’avinguda de la Ràpita, per la zona de la Cambra Arrossera. Els infants que vulguin es podran fer fotos amb els Reis i patges reials, un cop finalitzada la rua, a la plaça de l’Ajuntament.\nCom ja es porta fent durant els darrers quatre anys, els caramels que llençaran les carrosses seran sense gluten, per adaptar-se a les necessitats de tots els xiquets i xiquetes.\nPots consultar el programa a l’enllaç següent: https://www.amposta.cat/ca/registre/programa-activitats-nadal-2018


L'SJD aplica una nova tècnica de Cirurgia Maxil·lofacial\n"Aquesta tècnica de cirurgia maxil·lofacial serà l'estàndard en la majoria de països a mig termini"\nEl cirurgià maxil·lofacial Josep Rubio explica com s'ha realitzat una cirurgia planificada amb tecnologia 3D per a un cas de síndrome de Pfeiffer\nEl pacient amb síndrome de Pfeiffer, Alejandro, observa algunes imatges durant el rodatge\nCom en la majoria de visites, l'Alejandro arriba acompanyat de la seva mare i de la seva inseparable àvia. És tímid, però no té por de les visites amb el metge. Pateix una malformació cranial des de naixement anomenada síndrome de Pfeiffer, la qual li provoca alteracions al terç superior mig de la cara que causen problemes a la boca, als ulls, al nas i fins i tot a l'oïda. El petit, que té 10 anys, s'ha sotmès a més de 20 intervencions des dels primers mesos de vida fins ara. L'última, amb èxit, ha estat la intervenció de la Unitat de Cirurgia Maxil·lofacial de l'Hospital Sant Joan de Déu Barcelona.\nLes primeres cirurgies es van fer per tancar una mica més les parpelles i evitar l'exoftàlmia, o sortida dels ulls, que li causava la síndrome. També va ser sotmès a una neurocirurgia, quan tenia menys de dos anys, perquè per les característiques del seu crani patia una hidrocefàlia que calia tractar. Tot i la formació anòmala de l'os cranial, l'Alejandro no té problemes cognitius.\nEl petit ha passat una part de la infància encadenant visites a l'Hospital Sant Joan de Déu Barcelona, on l'han tractat des que va néixer. Els problemes que la síndrome li causava al nas van fer necessari que dormís amb ventilació mecànica, ja que patia problemes respiratoris i apnea del son. L'Alejandro també patia afectacions als ulls (a la conjuntiva o la còrnia) que es podien agreujar amb el pas del temps.\nEl cap d'unitat de Cirurgia Maxil·lofacial, Josep Rubio, explica que un altre dels problemes que patia el petit i que li dificultava créixer i guanyar pes era que el paladar estigués més enrere del que és habitual. A més, els problemes a les vies aèries li dificultaven la masticació i la deglució, de manera que durant gran part de la infància ha menjat aliments triturats.\nLa planificació 3D, clau en una cirurgia d'alt risc\nLes creixents dificultats de l'infant feien necessària la intervenció, però les possibles complicacions requerien la coordinació de l'anomenat comitè craniofacial, format per diversos serveis de l'hospital i la Unitat de 3D. Un cop es va informar la família i l'Alejandro, es va començar a preparar l'operació de la manera més precisa possible. Per a la simulació quirúrgica, es va fer un TAC i, amb les imatges obtingudes de les proves i una impressió en 3D del crani de l'infant, es va començar a planificar. Es van estudiar diferents escenaris: per on s'havia de tallar al quiròfan, quines estructures òssies preservar, la fixació exacta de l'aparell distractor, etc. Amb aquesta simulació virtual es van crear les guies de tall que després es van seguir durant la cirurgia.\nLa tècnica utilitzada ha permès intervenir l'Alejandro amb una alta precisió i personalitzar també el distractor, l'aparell que se li va fixar temporalment a algunes zones del crani per poder avançar els ossos de la cara de forma progressiva després de la cirurgia. Aquest aparell ha permès corregir la forma del crani de l'Alejandro i que el nou os creixi i se solidifiqui. Un cop acaba aquest procés, durant el qual es fa un seguiment del pacient, es pot retirar el distractor si la zona tractada ha ossificat correctament.\nL'Alejandro pot, finalment, créixer amb normalitat. Ha descobert sensacions com ara respirar pel nas o començar a reconèixer olors, quelcom impossible fins ara per la forma del crani, que obstruïa les vies respiratòries. Pot dormir sense ventilació artificial i ja no pateix apnees ni ronca. Pel que fa a l'alimentació, ja ha començat a ingerir aliments tous i sòlids i s'ha engreixat alguns quilos des de la intervenció. El doctor Rubio, satisfet, afegeix: "L'Alejandro podrà tenir una vida normal, ja té ganes de tornar a jugar a futbol el curs que ve".\nAquesta tècnica no s'havia descrit abans en la literatura especialitzada, estem en procés de poder compartir-ho amb tota la comunitat científica.\nEn Josep Rubio es mostra convençut que aquesta tècnica serà l'estàndard per operar pacients com aquest en la majoria de països. L'Alejandro és un dels primers pacients que s'han operat a l'Hospital Sant Joan de Déu amb una planificació 3D de tot el procés i una tècnica específica. A més, ha estat el primer cas en què s'ha implantat un distractor fet a mida per al pacient.\n2019-06-18 "Aquesta tècnica de cirurgia maxil·lofacial serà l'estàndard en la majoria de països a mig termini"


britney spears & apos; germanes fa créixer les teories de la conspiració dels fans després de la foto de llançament de justber timberlake -->\nLa germana de Britney Spears fa créixer les teories de la conspiració de fan després de Justin Timberlake\nBritney Spears' la germana més jove, Jamie Lynn Spears, va causar el poder després de compartir amb la seva exnòvio una foto de la cantant 'Toxic' Justin Timberlake i ara, les teories han explotat a Internet. Quan Timberlake intenta trossejar el seu matrimoni Jessica Biel Tornant junts després de rumors enganyadors, Jamie Lynn no li va fer cap favor, compartint l’enganxada del seu vaqueró que portava dies amb Britney. A la foto que compartia Jamie des de la seva infantesa, la jove de 28 anys es veu asseguda en un sofà al costat de la parella de llavors i de totes les persones, Natalie Portman. Justin Timberlake semblava estar serenant el protagonista de 'Zoey 101' mentre Britney i l'actriu de 'Black Swan' van riure.\nVa ombrejar Justin ?!\n'Res com els records d'infantesa ...', Jamie Lynn va encapçalar la foto. Aparentment ombrejant Timberlake, va etiquetar Natalie Portman, la seva famosa germana i un lloc de fan, però no va incloure a l'ex cantant NSYNC i ha obert la porta a les principals teories de la conspiració dels fanàtics. Després que un fan va assenyalar que Jamie Lynn 'va oblidar-se d'etiquetar Justin', diverses persones van xifrar-se amb les possibilitats del perquè. 'Estic segur que es tracta de com va tractar Brit', va escriure un fan. 'Ell és casat (sic) per què no ho va fer', va comentar un altre mentre va afegir un emoji espatllant per les espatlles. 'Probablement no vulgui molestar-lo, així que no cal etiquetar-lo', va respondre una tercera persona. Uns altres es van distreure amb l'emoció de la imatge fins i tot per preocupar-se que Jamie Lynn no etiqués Justin Timberlake.\nEncara continua per la reunió:\n'Algú encara espera que @justintimberlake i @britneyspears es tornin junts', va escriure algú. 'El meu ídol parella per sempre i sempre #britneyandjustinforever', va comentar un altre. Tot i això, una persona va aclarir tots els supòsits i va dir a tothom: 'Per a aquells que es preguntin per què no va etiquetar Justin, no el segueixen.' I té tota la raó. Els únics Justins que segueix inclouen Justin Bieber i cantautor Justin Tranter. Per a aquells que es preguntin, tampoc la segueix. Britney Spears i Justin Timberlake daten cèlebre a principis dels anys 2000, però es van separar tres anys després. Hi va haver diversos rumors entorn de la seva escissió, entre ells un que el cantant del '... One One More Time' va enganyar a Timberlake amb la seva ballarina de còpia de seguretat Wade Robinson.\nEscàndol de trampes de Justin:\nMolts fans van pensar que la seva cançó 'Cry Me a River' era sobre la infidelitat de Britney. Pot ser que el temps de Jamie Lynn Spears no hagi estat el millor en considerar què està passant amb la seva dona. Es va posar en dubte la seva fidelitat quan van circular fotografies mostrant-lo agafat de la mà amb la seva co-estrella de Palmer Alisha Wainwright a principis d’aquest mes. Malgrat les fotos, Justin Timberlake i Jessica Biel estan treballant en el drama. Segons els informes, el seu famós marit cantant s’enganxa i creu que es va mantenir fidel en el seu matrimoni.\nEstrelles Khloe Kardashian ja no és el favorit\nNotícies Kanye West celebra la seva i 1ª cançó al PJ, mentre que Tekashi es troba a la presó\nNotícies L'estrella Kailyn Lowry de 'Teen Mom 2' provoca que Bhad Bhabie promogui la línia de pèl infundada de CBD\nEstrelles Kaia Gerber, de 18 anys, obté un aspecte descarat\nEstrelles Amber va escoltar-se pels seus propis aficionats després d'admetre 'colpejar' a Johnny Depp amb olles i paelles\nEl vídeo increïble revela la veritat darrere de la 'deficiència del vestuari' de Farrah Abraham a Cannes\nEl Chelsea Houska de 'Teen Mom' s'adreça a la confusió brasilera amb ascensors


El jutge dóna la raó a la Seguretat Social en el macrojudici contra Deliveroo i decreta que els missatgers no són autònoms\nEl jutjat 19 de Madrid declara que hi ha una relació laboral entre l'empresa i 500 missatgers\nLa Seguretat Social ha guanyat el primer macrojudici contra l’empresa de repartiment Deliveroo. El jutjat social número 19 de Madrid ha estimat la demanda interposada per la Tresoreria de la Seguretat Social espanyola contra Roodfoods Spain, la companyia matriu de Deliveroo, i ha declarat que cinc-cents dels seus missatgers no són autònoms sinó que tenen una relació laboral amb la societat.\nLa sentència, de vint-i-sis folis, conclou que en la prestació de serveis dels missatgers ‘van prevaler les condicions pròpies de la laboralitat’. El magistrat argumenta, a més, que els missatgers atenien les comandes d’acord amb les ‘detallades instruccions’ de l’empresa, que organitzava la seva activitat i fins i tot gestionava les propines. Es pot recórrer contra la sentència a la sala social del Tribunal Superior de Justícia de Madrid (TSJM).\nLa resolució, que s’ha fet pública en una nota de premsa del Consell General del Poder Judicial, és fruit de la vista oral de més de vuit hores que es va fer el 31 de maig. El judici va començar arran de l’acta de la Inspecció de Treball espanyola que obligava la companyia de repartiment a domicili a contractar com a assalariats 532 missatgers que havien treballat a l’empresa entre 2015 i 2017.\nDesprés d’haver examinat el material documental i les declaracions, el magistrat estableix que ‘els repartidors han executat un treball personal en unes condicions organitzades i dirigides per l’empresa, que és l’única que controla la marca Deliveroo, la seva aplicació informàtica i tota la informació que se’n desprèn’.\nDe fet, el jutge constata ‘la falta d’una organització empresarial en un sentit mínimament estricte dels repartidors aïlladament considerats’ i argumenta que ‘era necessari explicar-los la tasca a fer, proporcionar-los l’accés als mitjans de treball si es necessitaven i, fins i tot, formar-los’.\nEn el document també es considera acreditat que ‘l’essencial és que una vegada acceptada la comanda, s’havia d’atendre, per part dels repartidors, d’acord amb les detallades instruccions determinades per l’empresa, sense marge apreciable d’autonomia del treballador’. Un altre argument tècnic del magistrat és que l’empresa comptava amb ‘una complexa organització de totes les activitats dels treballadors’ fins al punt que era la societat mateixa que gestionava les propines dels repartidors ‘determinant la forma en la qual es podien abonar i incloent-les en les factures, que eren elaborades per l’empresa.’


Els Festivals de Música de Calonge ofereixen avui "Retrat en Groc", amb Jordi Molina\n02/07/2019 Cultura - Abel Espinosa\nJordi Molina presenta "Retrat en Groc", avui a les 10 de la nit a Calonge.\nAvui a les 10 de la nit i al pati d'armes del Castell de Calonge hi haurà l'actuació del compositor i tenora, Jordi Molina. Després de més de tres dècades de trajectòria musical, avui presenta "Retrat en Groc", una proposta amb temes d’autoria pròpia i articulats en base a materials tradicionals que fluctuaran entre la música tradicional, la world music, la cançó i la improvisació.\nPioner, inquiet, talentós i inconformista, Jordi Molina presenta avui una producció en què el so instrumental d’una tenora lidera un grup que interpreta música de nova creació amb una clara voluntat de penetració social, en la línia del que ja està passant en realitats culturals singulars com la gallega o la basca. El preu de l'entrada és de 10 euros per al públic en general i gratuïta pels socis de l'entitat.\nLa propera representació dels Festivals de Música de Calonge serà el dimarts 16 de juliol amb l'actuació de "La Simfònica de Cobla i Corda de Catalunya", presentant "Tossudament Llach". Aquest concert repassarà les cançons més emblemàtiques de Lluís Llach i comptarà amb la participació dels cantants Beth, Elena Gadel i Roger Padullés.\n02/02/2001 - Continuació biblioteca municipal\nAquest vespre a les nou es fa l'assemblea general de l'Associació de Comerciants Palamós Centre,...\n02/02/2001 - El Palamós rep al Manlleu\nEl Palamós rep el Manlleu diumenge a les 5 de la tarda en el Nou Municipal. El conjunt de...\n02/02/2001 - Fontanet no vol que els policies "responsabilitzin" de tot el nou cap\nEl regidor de Governació, Joan Fontanet, està ultimant els passos perquè la setmana que ve...\n02/02/2001 - Queixa per la desaparició de les pistes de bàsquet del Cervantes\nUn oient de Ràdio Palamós ha fet ús del telèfon de l'Informatiu Crònica Nostra per denunciar...\n01/02/2001 - Cambra Comerç Anglès i Francès\nLa Cambra de Comerç de Palamós impulsa un seguit de cursos relacionats amb l'aprenentatge dels...\n10/08/2018 - Cultura Neus Mar i Imma Presas tanquen els concerts d'estiu dels Festivals de Música de Calonge


Nova carta de menjar, una aposta per enfortir la productivitat de proximitat i sostenible – Cafè de Mar\nNova carta de menjar, una aposta per enfortir la productivitat de proximitat i sostenible\nSis anys fa que ens coneixem amb moltes de vosaltres, i sabeu que una de les nostres directrius sempre ha estat tractar amb tot l’amor del món el nostre producte així com l’entorn i les persones que hi tenen, d’una manera o altra, relació amb ell.\nPas a pas hem anat guanyant experiència i coneixement dins del nostre estimat sector de la restauració cooperativa, de manera progressiva anem descartant allò que no ens agrada i potenciant allò que ens apropa al territori, que ens apropa a les persones i col·lectius que treballen per la cura i vetlla de la nostra estimada terra per mitjà de la seva activitat i productivitat. Som plenament conscients que encara tenim molta feina a fer en aquest aspecte i l’entomem amb il·lusió i responsabilitat.\nDesprés de mesos d’incertesa on hem aguantat el cop, en gran part, gràcies a moltes de vosaltres, hem decidit reprendre aquest camí. Teniu davant vostre una nova proposta gastronòmica, on sense perdre la nostra essència, substituïm i incorporem aliments i productes que ens ajuden a seguir treballant en aquesta direcció. Per la nostra part mantenim, fermament, el compromís de seguir posant la nostra força de treball cooperativista al servei de l’economia social i solidària.\nLa nostra base gastronòmica és la cuina casolana, prioritzem el producte natural i d’elaboració pròpia, la nostra carn prové de granges de proximitat, els nostres formatges, vins, begudes de la terra i cerveses artesanes aporten l’experiència de tastar sabors i matisos arrelats al nostre territori, on destaca la seva qualitat, proximitat i forma de producció.\nA la nova carta incorporem la vedella i l’aviram provinent de la Granja de Can Cuyàs de Cardedeu i el porc duroc de Can Serrat (de Mataró i La Roca del Vallès). També com a novetat podem citar la incorporació de formatges artesans catalans guardonats: El Nevat de cabra de Vilassar de Dalt, el Blau Atrevit del Lluçanès i el Tou dels Til·lers del Pallars. I també hi trobareu la sobrassada de Mallorca. I, com no podria ser d’altra manera, seguim apostant pels ous de La Klosca, la granja d’ous ecològics amb compromís social, situat al veïnat de Sant Miquel de Mata (Mataró), un centre especial de treball que insereix laboralment a persones amb trastorns de salut mental.\nEl nostre cafè té com a objectiu donar suport a les agricultores perquè millorin la seva productivitat, la qualitat dels seus productes i l’eficiència, cuidant a les treballadores i el medi ambient. Les nostres infusions són orgàniques, ens traslladen a una experiència de sabors totalment naturals. Ho fem sostenible, les nostres begudes se serveixen en format de vidre majoritàriament retornable i els nostres envasos per emportar-se són biodegradables o compostables.\nSom cooperativa de treball, ens organitzem de manera horitzontal i assembleària. Ens estimem el nostre sector, l’hostaleria, i treballem fermament per dignificar la nostra feina. Intercooperem amb diverses cooperatives, i estem enxarxades amb iniciatives i entitats que fomentem la creació i consolidació d’un mercat socialment just i transformador.\nBy Cafè de Mar|2020-07-09T19:14:43+00:00juliol 7th, 2020|Sin categoría|0 Comments


Roba nen Dessuadores Unisex preus a Dressinn, comprar, ofertes\nDessuadores - Gènere: Unisex ()\nA dressinn, la teva botiga online de moda , sabem com d’important és per tu comprar el millor material. És per això que només et venem els millors productes de Dessuadores de les principals marques de moda i al millor preu online. A més a més, et garantim la major seguretat al realitzar la compra online, i t’entreguem ràpidament els productes que més necessites sense que t’hagis de desplaçar. Fes la compra des de qualsevol dispositiu i t’ho portem directament a casa! Tenim el catàleg més ampli de Dessuadores perquè tinguis milers d’opcions per regalar en les dates més especials: Nadal, aniversaris, el dia de la mare o del pare, rebaixes, Black Friday o el dia que tu vulguis. Si busques una web on poder fer totes les teves compres online de manera ràpida i segura, dressinn és la millor opció per estalviar temps i diners.Trobaràs la millor selecció de Dessuadores del mercat a la teva botiga de moda . Busques algun model en concret de Dessuadores d’alguna de les millors marques de moda com per exemple adidas...? Com a distribuïdors oficials de cada una de les marques que tenim en catàleg, t’oferim una extensa gamma de Dessuadores i la total garantia legal del fabricant durant 2 anys. Aconsegueix promocions increïbles amb les últimes novetats de moda ! Trobaràs a dressinn.com els models més buscats de Dessuadores i les novetats de la última col•lecció. T’oferim milers de productes de moda amb el preu més baix.


El plàtan, amenaçat amb la desaparició | Consumer\nEl plàtan, amenaçat amb la desaparició\nDos fongs podrien acabar en poc temps amb totes les collites mundials de plàtans, encara que es proposen diverses solucions\nImatge: Eyup Salman\nEl plàtan o la banana és una de les fruites més consumides en tot el planeta, però podria desaparèixer en poc temps. Dos fongs amenacen amb destruir totes les collites mundials, com ja va ocórrer fa més de mig segle. Aquest article explica per què està amenaçat el plàtan, quines propostes hi ha per salvar-ho i el cas especial del plàtan de Canàries.\nPer què està amenaçat el plàtan\nLa majoria dels plàtans consumits a tot el món pertanyen a la varietat “Cavendish”, denominada així pel lord anglès que va allotjar a la seva casa els primers exemplars portats del sud de Xina en 1828 per botànics britànics. El seu cultiu es basa en la clonació dels exemplars, ja que són estèrils. Les actuals bananes són molt similars a les primeres descobertes en les selves del Sud d’Àsia (probablement a Malàisia) al final de l’última edat de gel, fa uns 15.000 anys.\nFa mig segle un fong va acabar amb les collites mundials de plàtanAquesta uniformitat li fa molt vulnerable a possibles plagues: si davant una d’elles no hi ha forma de combatre-la, les collites de tot el món perillen. Aquesta situació va succeir fa més de mig segle.\nFins a mitjan dècada dels 50 del segle XX, l’única varietat d’aquesta fruita produïda a nivell mundial era la “Gros Michel”. Descoberts per botànics francesos a Àsia cap a 1820, els plàtans Gros Michel eren més grans, fins i saborosos que els actuals (fins i tot verds sabien dolç). En 1890 les plantacions de Surinam, al nord de Sud-amèrica, van començar a sofrir l’atac del fong Fusarium oxysporum, que produïa la coneguda com a malaltia de Panamà. Cap plaguicida podia combatre-ho, i va començar a estendre’s: quan arribava a una collita, acabava amb ella. Els conreadors abandonaven els seus camps infestats i es movien a altres terres “netes”, incloses selves verges que desboscaven, fins que l’extensió del fong ho va fer inviable. Com els Cavendish resistien al fong, van reemplaçar en pocs anys als Gros Michel.\nDos fongs amenacen els actuals plàtans. D’una banda, la sigatoka negra, que s’ha estès des que va començar en 1963 a delmar les collites a Fiji. Als majors països productors d’aquests exemplars, com Costa Rica, ho controlen mitjançant fungicides industrials, que utilitzen fins a quaranta vegades a l’any. No obstant això, el fong és cada vegada més difícil de combatre.\nD’altra banda, el científic de la Universitat de Florida Randy Ploetz descobria en 1990 una nova forma de la malaltia de Panamà. Coneguda com a “raça tropical 4” (TR4), destrueix al Cavendish sense que els fungicides puguin evitar-ho. El fong ha aconseguit Sud-àfrica, Austràlia i gran part d’Àsia.\nEls més pessimistes creuen que el Cavendish repetirà la destinació del Gros Michel. El tràfic internacional de mercaderies i persones fa que tot es mogui a nivell global, incloses les malalties o les espècies invasores. Per això, consideren que la seva expansió a les majors plantacions del món, situades a Equador, Costa Rica, Hondures o Colòmbia, serà qüestió de poc temps. Els símptomes del TR4 són iguals als del seu predecessor, de manera que poden confondre als conreadors i fer-los pensar que la plaga serà eliminada.\nPropostes per salvar al plàtan\nEls més optimistes creuen que es pot salvar al plàtan i recorden les propostes per a això:\nSuport als investigadors: Ploetz ha desenvolupat un pla d’acció per lluitar contra el TR4, però per a això faria falta més inversió en recerca.\nCultiu d’exemplars fèrtils: en rares ocasions, una mutació produeix plàtans amb llavors que poden aprofitar així els avantatges de la reproducció sexual (intercanvi genètic, adaptació a l’entorn, resistència a plagues, etc.). A Hondures, alguns conreadors proven aquest camí, llarg i car, per aconseguir Cavendish que sobrevisquin a les plagues.\nAugment de la biodiversitat: l’actual sistema de producció agrícola també contribueix al problema. Les varietats locals menys vistoses, més petites, més difícils de produir, etc., es deixen de conrear. La biodiversitat es redueix i, amb ella, les espècies que podrien resistir a noves plagues o un altre tipus de contingències. Segons l’Organització de les Nacions Unides per a l’Agricultura i l’Alimentació (FAO), el 75% de la diversitat genètica agrícola s’ha perdut a l’últim segle. Alguns agricultors i científics treballen per guardar i recuperar el major nombre de varietats. L’investigador Stefano Padulosi busca a Àsia Central els ancestres salvatges de les espècies actuals.\nComercialització de més varietats de plàtans: s’ha intentat introduir altres tipus de bananes, encara que sense molt èxit. Espècies com la Rose, de color rosa, o la Goldfish, el sabor de la qual és similar al de la poma, són resistents al TR4.\nUtilització d’enginyeria genètica: diversos investigadors a tot el món, com Rony Swennen, de la Universitat Catòlica de Lovaina (Bèlgica), treballen per aconseguir gens que ajudin a sobreviure a plagues. A més dels desafiaments tecnològics, els seus responsables haurien de superar el recel dels consumidors que no volen productes transgènics.\nEl cas especial del plàtan de Canàries\nEls seus productors han encunyat la denominació “plàtan de Canàries”, encara que en realitat també és una fruita Cavendish portada de fora. L’expert Juanjo Triana, autor del blog ‘La Cazoleta de Samarines‘ explica que els britànics van introduir aquesta fruita en les Illes Canàries a la fi del segle XIX per proveir al mercat europeu. A partir dels anys cinquanta del segle XX, Gran Bretanya passa a conrear-los en les seves pròpies colònies, i el plàtan canari s’orienta al mercat espanyol. El seu monocultiu substitueix així a uns altres que ho van fer en èpoques anteriors a Canàries, com la canya de sucre, els vinyers o la tunera (de la qual s’aprofitava la cochinilla per extreure tints).\nEl plàtan de Canàries no és per tant aliè als problemes dels seus germans bessons Cavendish, però sofreix a més altres complicacions. Malgrat les campanyes per comercialitzar-ho en l’exterior, els consumidors fora d’Espanya prefereixen el sabor i la presència de les bananes sud-americanes. Els conreadors d’aquests països aconsegueixen a més productes més barats, i els canaris depenen cada vegada més de les subvencions. La crisi econòmica i els acords comercials de la Unió Europea (UE) amb els països americans han empitjorat la situació.\nEn dates recents, l’Eurocambra aprovava unes ajudes per als agricultors de les “regions ultraperiféricas” de la UE (els departaments d’ultramar francesos, Canàries, Açores i Madeira) per la seva delicada situació. El plàtan de Canàries rebrà 20 milions d’euros en ajudes.\nbiodiversitat Plagas-ca plátano-ca


L’activista veïnal Pablo Gómez rep la Medalla d’Honor de Terrassa L’activista veïnal Pablo Gómez rep la Medalla d’Honor de Terrassa – MónTerrassa\nL’activista veïnal Pablo Gómez rep la Medalla d’Honor de Terrassa\nL'homenatjat ha recordat les víctimes de la tràgica riuada i no s'ha estat de reclamar millores per al seu barri, Les Arenes\nLliurament de la Medalla d'Honor de Terrassa a Pablo Gómez | Arnau Alcalà\nArnau Alcalà 30 de Juny de 2021 9:40\nAquest dimarts, la ciutat ha reconegut la gran tasca realitzada per Pablo Gómez lliurant-li la Medalla d’Honor de Terrassa. Pablo Gómez Ramírez va néixer a Santa Cruz de Mudela al 1935 i va arribar a Terrassa als 13 anys d’edat. El seu reconeixement arriba després de dedicar 70 anys a treballar amb i per les persones, en especial, del barri de les Arenes. L’any 1966 va ser un dels fundadors del club de futbol del barri i al 1963 va ser l’ànima i promotor de la festa major del barri. L’any 1970 va entrar a la Junta d’Associació de Veïns de Les Arenes on hi va estar prop de 22 anys i va impulsar una escola per adults a el barri. Va ser el creador d’una Mútua de Previsió Social que actualment s’anomena Mutualitat de les Arenes, i sempre ha format part activa de la lluita veïnal per tal de millorar la vida dels seus conveïns.\nLliurament de la Medalla d’Honor de Terrassa a Pablo Gómez | Arnau Alcalà\nL’entrega s’ha realitzat al prosceni del Teatre Principal on el públic, format de representants d’entitats, familiars i amics han ocupat la platea. Després d’unes paraules del tinent d’alcalde Isaac Albert, Sebastià Miralda, president de l’ONG Associació Amics d’en Ferran, ha procedit a llegir la glosa de Pablo Gómez, recordant les efemèrides del homenatjat com per exemple l’ajuda que va exercir durant les riuades tràgiques del 1962.\nL’alcalde Jordi Ballart ha estat el responsable de col·locar la medalla a Pablo Gómez, qui s’ha mostrat eufòric i emocionat abans de irigir unes paraules als assistents. Amb el seu discurs, Pablo Gómez ha tingut paraules pels que ja no hi són, en especial als que van perdre la vida a les tràgiques riuades del 62, però també per reclamar millores al barri que ha viscut tota la vida. Les paraules de l’alcalde Jordi Ballart han conclòs l’acte. Ballart ha lamentat no poder haver realitzat aquesta entrega al saló de plens de l’Ajuntament tot i que ha remarcat que ja es veu el final del túnel en aquesta situació sanitària. L’alcalde ha ressaltat la importància per la ciutat de persones com en Pablo Gómez Ramírez, disposades a tot per la millora del teixit urbà, associatiu, cultural i social de la ciutat de Terrassa.\nLes Arenes Medalla d'Honor de Terrassa


Notícies - Ajuntament de Girona\nBàner: Cita prèvia\nOficina d'Assistència en Matèria de Registre (OAMR) - fitxa\nOficina d'Assistència en Matèria de Registre (OAMR)\nAjuntament de Girona\nPl. del Vi, 1 - 17004 GIRONA\nTelèfon. Informació ciutadana:\n972 419 010\n972 419 000\nBústia d'avisos i suggeriments:\nOficina de Comunicació\nÀrea de què depèn:\nSra. Sílvia Planas Dalmau\nPlaça del Vi, 1, 1a planta\n17004 - GIRONA\n972 419 502 - 972 419 433\nSubvencions per a la promoció de la música\nTermini de sol·licitud: del 20 de maig al 3 de juny de 2020\nL’Institut Català de les Empreses Culturals (ICEC) del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya ha convocat aquesta línia de subvenció per donar suport a activitats de promoció de la música, de caràcter professional, en els àmbits de la formació, la producció i els projectes globals\nEn les següents modalitats:\nSuport a la formació\nSuport a l’organització d’activitats de formació adreçades a professionals del sector i de perfeccionament en format de seminaris, jornades, tallers, i cursos.\nEn queden excloses les activitats organitzades per centres docents, i les destinades al públic escolar i a la dinamització del públic general.\nLes activitats de formació han de ser de pagament.\nSuport a la producció\nSuport a la producció d'un espectacle musical de nova creació, d'alt interès cultural. Ha de ser la presentació d'una producció singular de gran format o que integri una posada en escena. S'ha d'acreditar l'estrena pública de la producció, en el període subvencionable, amb el compromís formal de l'auditori o l'espai d'exhibició corresponent.\nQueden excloses les representacions posteriors de l'espectacle, així com les gires, les produccions destinades a l'edició d'enregistraments fonogràfics o videogràfics, els musicals, i les produccions protagonitzades íntegrament per músics no professionals.\nSuport a projectes globals\nSuport a projectes de promoció de la música que incloguin activitats relacionades amb els àmbits següents: recerca, formació, publicacions, producció i exhibició.\nPer optar a aquesta modalitat els sol·licitants han de presentar un projecte que contingui, com a mínim, dos dels àmbits descrits en el paràgraf anterior.\nEls sol·licitants només poden presentar una sol·licitud per a una única modalitat.\n— 100 articles per pàgina\nS'estan mostrant 1 - 100 de 198 resultats.


Anna Gabriel “No hem sabut llançar prou el missatge que la CUP és un projecte on molta més gent hi té cabuda”\nNúmero dos de la candidatura de la CUP a la demarcació de Barcelona per a les eleccions del 27 de setembre, Anna Gabriel s’estrenarà amb tota probabilitat com a diputada després dels comicis. No serà, però, una nouvinguda a la cambra, atès que en l’última legislatura ja hi ha tingut un paper important a l’ombra, com a coordinadora del grup format per Isabel Vallet, Quim Arrufat i David Fernàndez. Aquesta educadora social i llicenciada en dret nascuda a Sallent el 1975 acumula una àmplia experiència institucional —segons els paràmetres de la formació de l’esquerra independentista—, ja que també ha estat regidora del seu municipi durant vuit anys.\n18/09/2015 | 06:30\nEl teu avi era de la CNT i la teva mare del PSUC. A més, has crescut en un poble obrer com Sallent. Amb aquests elements, la politització havia d’arribar?\nSí, encara que no tots els contextos obrers generen gent conscienciada. La meva família m’ho ha posat molt fàcil. M’ha ensenyat tot el que sóc i sempre dic que és un privilegi, des del punt de vista ideològic i, sobretot, de valors i d’ètica.\nAlgun cop has comentat que tu i el teu germà éreu els primers independentistes de la família. Ara n’hi ha més?\nRecordo molt clarament quan el meu avi deia coses com que el nacionalisme era una maniobra de la burgesia per dividir la classe treballadora. Quan vaig començar a anar a les primeres manifestacions de l’esquerra independentista, ma mare em deia “per què no et poses a les joventuts d’Iniciativa?”. No acabaven d’entendre per què no feia aquesta aposta. Però també és veritat que el país s’han sacsejat. I avui [pel dia de l’entrevista] ma mare ha fet una defensa aferrissada del projecte polític de la CUP a un treballador d’Endesa que havia anat a mirar el comptador.\nMilites a la CUP des del 2002, molt abans que tingués projecció nacional, i en vas ser regidora del 2003 al 2011, el primer mandat durant algun temps al govern, i el segon, a l’oposició. En aquesta etapa vas descobrir els límits en la capacitat dels ajuntaments?\nVam aprendre moltes coses, com ara quina era la cultura política de les altres formacions que es deien d’esquerres. Enteníem que fèiem un pacte d’esquerres, amb ERC i el PSC, per fer fora CiU, que havia tingut el monopoli del govern durant molts anys. I vam aprendre com funcionen les direccions d’aquests partits i com es rebien trucades preguntant què passava amb la regidora de la CUP. Però s’aprèn sobretot de Sallent en si mateix. Redescobreixes el teu municipi des de moltes altres perspectives. Aprofundeixes i te’n vas a l’arrel de moltes coses. Des que penses una idea, la vols executar i la implementes tens un recorregut integral molt interessant. També vam aprendre que, sense un carrer fort, els regidors a l’Ajuntament quedaven bastant a la intempèrie. Després de la primera legislatura, i amb el pas a l’oposició, es va donar un impuls a tenir tota una xarxa organitzada.\nLa CUP ha augmentat molt el seu poder municipal, però fins ara governava en pocs llocs. En Jaume Casals, l’alcalde de Navàs, em reconeixia que el marge d’actuació d’un ajuntament és limitat. Realment s’hi poden articular canvis profunds?\nSi analitzem la política municipal des de la presència a les institucions, arribarem molt poc lluny i per això apostem per un municipalisme que vagi molt més enllà de la representació institucional i del que poden ser les institucions. Quan es vol impulsar el que sigui només des d’una aposta institucional, hi ha riscos que això no tingui una acollida o una consolidació. Per exemple, a Sallent vam voler impulsar des de l’Ajuntament una Festa Major diferent, que fos participada, de base i popular i no ens en vam acabar de sortir. I és ara que hi ha l’aposta per una Festa Major alternativa, realment autogestionada, amb l’encaix de diferents col·lectius i entitats del municipi que tenim una Festa Major així. En un moment determinat, si hi ha un límit legal o pressupostari, però fora de la institució tens aquell coixí i aquella realitat organitzada que aposta per allò, serà molt més fàcil tirar-ho endavant.\n“No som un espai polític pel qual hagin apostat la intel·lectualitat d’aquest país o els observatoris de les facultats de polítiques i de sociologia”\nEl 2012, en una entrevista per al llibre Cop de CUP, de Julià de Jòdar i David Fernàndez, deies que “no disposem encara de prou quadres polítics capaços de dur la CUP cap a una estratègia nacional amb altura. No hi ha més cera que la que crema: som el que som, encara. No ho dic pas com a retret, només com a radiografia”. I ara?\nSempre és bo que tinguem una actitud sincerament humil i no creure’ns que som coses que no som. Crec que és l’única manera d’anar-nos enfortint. Sempre he descrit la CUP com un exèrcit de persones militants, amb una militància incansable. Però no som un espai polític pel qual hagin apostat la intel·lectualitat d’aquest país o els observatoris de les facultats de polítiques i sociologia que han abocat tants recursos a animar determinades formacions polítiques. Ens han deixat bastant sols i d’aquí ve una mica aquesta explicació que estàvem mancats de quadres polítics en el sentit estricte. També és veritat que el 2003 teníem set regidors i ara en tenim 385. Tota aquesta gent està molt més formada del que ho estava fa algun temps, ha passat per les institucions, ha conegut els seus límits i té apostes i propostes clares. D’aquí ve l’aposta d’un creixement sostingut i real.\nAbans que l’assemblea extraordinària de Molins de Rei aprovés concórrer a les eleccions del 2012, defensaves l’opció de no participar-hi i en un article a Vilaweb adverties d’alguns perills, com que “sectors refractaris a l’organització clàssica de partits ens vegin com un més. Si no aconseguim establir unes bases molt sòlides d’àmplia participació i una concepció de democràcia de base, decebrem molta gent que ens veu com un espai polític diferent”. S’ha assolit aquesta base?\nAixò va en la línia de tenir les alertes permanentment connectades. De no creure mai que ja ho saps tot i no pensar que nosaltres no tenim perills i no ens poden passar coses que han passat a altres formacions polítiques. I ara demanaria que seguíssim tenint totes aquestes alertes permanents i seguíssim creient que el nostre moviment el que vol generar no és un partit polític clàssic. No volem allunyar-nos de la presa de decisions assembleària ni de l’aposta per una cultura política que no passa pels polítics professionals, ni per endeutar-se amb els bancs per obtenir recursos. Són qüestions que hem d’aconseguir que ens acompanyin sempre. Aquesta legislatura s’ha visualitzat al Parlament que aquest espai polític de l’esquerra independentista tenia molt a dir i molt a fer. En aquest sentit, el balanç és molt positiu. Però segurament necessitem més perspectiva per valorar si realment tenim els fonaments ben assentats per apostar per això.\nHi ha hagut moments, com en les negociacions del 9-N, en què des de dintre de l’organització es van emetre queixes amb l’argument que es prenien les decisions des de dalt sense baixar-les a les bases. Adaptar el ritme parlamentari a l’assemblearisme és impossible?\nÉs que fem política en camp hostil. Quan reivindiquem que cal generar una nova institucionalitat, és perquè som conscients que les institucions i l’entramat juridicoinstitucional responen als interessos dels altres. La Llei orgànica de llibertat sindical es va gestar perquè fossin sobretot les grans centrals les que ostentessin la representació dels treballadors i que s’eradiqués de l’agent protagònic organitzacions que venien més de l’anarcosindicalisme o de l’autonomia obrera. Doncs la Llei de partits i tot l’entramat juridicolegal van a decapitar qualsevol possibilitat de poder prendre les decisions de formes realment assembleàries. D’autocrítica n’haurem de fer sempre, en la mesura que som conscients que som en una institució que ens imposa una agenda i uns ritmes polítics que no decidim nosaltres. El repte serà que, si algun dia tenim el poder suficient per canviar les coses, siguem capaços de crear uns sistemes que no imposin mai més aquests ritmes que només poden ser seguits per executives dels partits clàssics. Al voltant del 9-N, era evident que estàvem asseguts en unes taules amb unes converses on cada minut i cada gest comptava i a vegades era difícil interrompre per dir “un segon, que volem consultar això per parlar-ho en assemblea”. Vam fer tot el que vam poder.\n“Rac 1, i tants altres mitjans, no tenen cap interès que a nosaltres des d’una perspectiva de classe, de gènere i de país ens vagin bé les coses”\nEls baròmetres del CEO mostren una bona valoració de la feina de la CUP al Parlament, però teniu la sensació que la institució s’ha menjat en certa manera l’organització i s’ha girat excessivament al voltant de l’activitat parlamentària en detriment del treball de base i amb els moviments socials?\nSempre s’ha vist la política municipal com si fos el planter dels polítics de debò i, quan feies política de veritat, és quan eres diputat o congressista o senador. És una lògica que està molt instaurada i que els mitjans també reprodueixen, ja que generalment no es fa cobertura dels regidors que fan una feina honesta als seus municipis i n’hi ha de totes les formacions. Nosaltres no seríem res sense aquest municipalisme estructurat. No seríem res si no poguéssim dir que hi ha una altra manera de fer les coses i demostrar-ho als municipis. No hem exercit mai al poder enlloc, però sí que podem dir que on tenim regidors i regidores, ara alcaldes i alcaldesses, s’està treballant per a una altra concepció de la política i s’aposta per coses diferents.\nMitjans amb línies editorials no precisament properes als postulats de la CUP tenen un tracte força positiu cap a vosaltres. Què en penses?\nNo me’n refio gens. Cap de les adulacions o bones paraules d’algú que respon a uns interessos que són l’antítesi dels que defensen els meus no em genera cap tipus de confiança. Sempre tendiré a pensar que ens volen cooptar i domesticar. Potser esperen que amb aquestes bones paraules i bones valoracions puguem despistar-nos i acabem creient que no són adversaris polítics. Farem bé de ser amables i correctes amb tothom que parli bé de nosaltres però tenint permanentment l’alerta posada. I tenint clar que, si això ha de respondre a algun interès, segur que no és el nostre, i no el nostre com a CUP, sinó com a classe. Rac 1 no té cap interès a promoure l’autoorganització de la classe treballadora. Rac 1 no té cap interès a revertir el sistema. I Rac 1, i tants d’altres, no tenen cap interès que a nosaltres des d’una perspectiva de classe, de gènere i de país ens vagin bé les coses.\n“Cap de les adulacions o bones paraules d’algú que respon a uns interessos que són l’antítesi dels que defensen els meus no em genera cap tipus de confiança”\nLa CUP va experimentar un gran creixement en les passades municipals, que previsiblement continuarà el 27-S. Ara bé, l’aparició de noves formacions com Podem o Barcelona en Comú ha aturat possibles vies de creixement cap a sectors als quals no havíeu arribat?\nPotser no n’hem sabut prou. Suposo que no hem sabut llançar prou el missatge que érem un projecte polític on molta més gent que nosaltres hi tenia cabuda. Probablement hi ha altres dinàmiques que s’escapen d’una acció voluntarista pròpia i que tenen a veure amb el fet que en aquests moments altres propostes polítiques podien obtenir resultats amb un plantejament que vingués d’un espai polític com era la CUP. És evident que no tot depèn de nosaltres, però tampoc vull situar la responsabilitat completament fora de nosaltres.\nTot i que hi ha moltes persones a la formació no enquadrades en cap dels dos sectors històrics de l’esquerra independentista, representats actualment per Endavant i Poble Lliure, els posicionaments d’aquestes dues formacions marquen força la CUP. Com a militant d’Endavant, creus que certes decisions com el que s’hagi de fer després del 27-S poden tensar de nou els dos sectors?\nLes dues organitzacions, que no són les úniques de l’esquerra independentista, representen opcions estratègiques amb apostes tàctiques a vegades diferents. El paper que tenen, si és en pro de tenir un debat polític en el marc de la CUP, no és negatiu, però a vegades no aconseguim que el debat polític sigui prou saludable i les persones de les dues organitzacions hi tenim una responsabilitat. Es discuteix si aquestes organitzacions han de tenir un paper en el si de la CUP, si no l’haurien de tenir en absolut, si hauríem de reservar aquestes discussions en el marc de l’esquerra independentista o si hauríem d’habilitar com a CUP un espai on aquestes estratègies i tàctiques fossin debatudes i posades en coneixement de tota la militància. A partir del 27 de setembre, crec que l’aposta que fa la CUP per aquestes eleccions és àmpliament compartida, potser més del que ho estava la del 2012, i, per tant, no sé veure tensions en aquest terreny.\n“He deixat feines i bones feines per estar a la CUP. Em crec profundament el projecte polític”\nA banda de regidora, has estat membre del secretariat nacional de la CUP, la darrera legislatura coordinadora del grup parlamentari i després del 27-S seràs diputada. Et poden veure com…\nLa casta de la CUP! [riu]\nNo. Que jo apostés per fer política en el marc de la CUP i no en altres formacions que en altres moments m’ho havien proposat no respon a un camí premeditat, en el sentit de primer seré regidora i més endavant seré diputada.\nQuins partits t’ho van proposar?\nERC i indirectament també Iniciativa, però fa molts anys. Abans del 2003. Al secretariat de la CUP hi vaig ser dos mandats. El primer cop que vaig ser-hi es demanava gent per formar-ne part i no sortia ningú. Havia fet el pas de presentar-me a les eleccions a Sallent amb la marca CUP, perquè ho fèiem entenent que no anàvem a fer només política local sinó que faríem política municipal en clau de país i aleshores com no havia de donar un cop de mà a les estructures nacionals que volia crear l’organització en un moment en què no hi havia gent per omplir el secretariat? En cap cas, res del que feia ho feia pensant en mi. He deixat feines i bones feines per estar a la CUP. Em crec profundament el projecte polític i he après de casa meva que els interessos particulars es deixen al darrere dels interessos col·lectius. La meva militància a la CUP sempre ha estat aquesta.\n“Esperem fer veure a Junts pel Sí que sí hi ha un full de ruta que camina cap a la independència és el nostre i no el seu”\nLa pregunta que fa tothom és què farà la CUP després del 27-S si Junts pel Sí necessita el seu suport per a la majoria absoluta. Investirà Mas?\nO sigui, que votarà no.\nPer fer què? Si Junts pel Sí necessita els vots de la CUP per investir Artur Mas, votarà no. Si la pregunta és que necessita els vots de la CUP per investir un president, que alhora conformarà un Govern de caràcter provisional que tindrà com a primer mandat una declaració unilateral d’independència i començar una desconnexió nacional i social amb mesures concretes i, per tant, amb altíssimes dosis de desobediència i amb un pla de xoc que posi també les bases per a una economia que surti del sistema capitalista, aleshores en podem parlar.\nJa ho hem dit. Per investir un president autonòmic, no. No ens presentem a les eleccions per investir una persona que encara no ens ha acabat d’explicar del tot el seu full de ruta, però que sembla sé que té perspectives de pactar amb l’Estat, que sembla que té perspectives de concórrer a les eleccions generals, que no ens ha parlat encara de res que tingui a veure amb una desobediència clara amb una legalitat que impedeix res que tingui a veure amb sobirania social i real. Si volguéssim seguir la dinàmica de Junts pel Sí, hi estaríem a dins. Si hem apostat per construir el nostre espai i el nostre propi full de ruta, és perquè ens distancien moltes coses. Esperem tenir l’habilitat de fer veure a Junts pel Sí que, si hi ha un full de ruta que camina cap a la independència, és el nostre i no el seu. I que això aconsegueixi sumar suports de Junts pel Sí i també de Catalunya Sí que es Pot, a qui no veiem com una força unionista. Entenem que, si el seu temor permanent se situa en la figura d’Artur Mas i si nosaltres aconseguim desbordar això, probablement podem trobar una majoria però amb unes línies que seran nítides.\nCom es prendrà la decisió concreta de què farà la CUP després del 27-S, amb una assemblea extraordinària?\nSegur i probablement no només una, sinó moltes arreu del territori. Haurà de ser un moment de debat viu. El 28 segur que ens manifestarem per la despenalització de l’avortament, però a partir dels dies 28-29 hem de desplegar la segona campanya en funció dels suports obtinguts. Si són realment importants, crec que tindrem la possibilitat de marcar agenda política. No vol dir que la marqui un partit, sinó qui té l’interès de situar la classe treballadora en el centre de l’interès del país. Em sembla que això no ha passat en tot el temps que portem de democràcia formal. Que obri debats que no s’han tingut de forma tranquil·la i sincera. Que parlem realment de la UE, del deute, que identifiquem determinades polítiques amb les quals no volem tornar… Serà una segona campanya en què la CUP ha de posar els instruments perquè la faci molta gent i que siguin els veritables espais de presa de decisions.\n“No se’ns pot demanar que confiem en el que representa Convergència, amb tot el que significa”\nEn el programa plantegeu que, davant el “dilacionisme” de Junts pel Sí, la CUP aposta per la declaració unilateral d’independència quan es constitueixi el proper Parlament. S’entén que tampoc donareu suport al full de ruta de 18 mesos.\nS’ha d’entendre que tinguem serioses reserves amb relació a determinades forces polítiques i al paper que han tingut durant tots aquests anys. No se’ns pot demanar que confiem en el que representa Convergència, amb tot el que significa, que és qui ha manat de debò en aquest país i té una xarxa d’interessos absolutament coincident amb les grans empreses, amb la banca. No se’ns pot demanar confiar que aquesta gent vol fer una ruptura amb l’Estat espanyol. És més normal que pensem que ens volen portar cap a una segona Transició i que ho fan amb connivència amb determinades forces de l’Estat que aparentment situen com els seus adversaris polítics. La negociació s’hauria de plantejar en altres termes. No perquè nosaltres en vulguem treure rèdit i vulguem dues o tres conselleries, sinó que volem posar damunt la taula un posicionament nítid del país amb relació a la ruptura amb l’Estat espanyol i un posicionament nítid en el terreny econòmic i un posicionament nítid de com ha de ser el procés constituent. És el que s’espera de nosaltres, i la gent que ens donarà suport ens el dóna per això, perquè som radicals en els tres fronts.\nEn el document programàtic, exposeu que, malgrat la crisi, no ha sorgit un moviment de masses capaç de vincular la unitat nacional i de classe contra la política de CiU. Quina responsabilitat hi té la CUP?\nNo sé la responsabilitat que se’ns pot adjudicar. Fins fa poc eren poques les veus que qüestionaven el capitalisme i nosaltres també ens hem de dedicar a conscienciar i fer pedagogia política. En aquest país en el terreny de les consciències, des de la perspectiva de classe i de gènere, és evident que no està tot guanyat. Si no hi ha un moviment de masses, és per molts factors, segurament perquè l’esquerra en aquest país va abandonar aquesta tasca permanent de conscienciació. I hem de fer revertir això i no abandonar mai aquesta necessitat que tenim com a classe d’anar sumant forces al projecte. És lent, perquè l’amnèsia que ens han injectat és brutal i la Transició va tenir l’habilitat de generar aquests efectes. Que els treballadors s’oblidessin que sempre hi ha hagut un percentatge de pobresa estructural, que l’avantguarda obrera s’oblidés que darrere seu hi havia un exèrcit de precaris, que els treballadors no fossin conscients que una part del benestar que ells tenien era a costa dels treballadors d’altres parts del planeta.\n“S’hauria d’explicar com es fan polítiques socials amb el pagament del deute i amb les polítiques imposades des de la UE”\nVeieu la societat catalana preparada per endegar accions de desobediència civil en suport de la independència?\nSense una organització popular, de base, forta, conscient i en tensió permanent les tres ruptures que volem impulsar no s’aguanten. Ni tan sols la ruptura amb l’Estat. I per això les crítiques que hem fet o les alertes a algunes d’aquestes organitzacions transversals en el sentit que feien massa seguidisme als partits. Si no hem tingut més mobilitzacions, és per molts elements, però segurament també perquè impregna aquesta sensació que confiem en els nostres representats. I nosaltres diem que el dia 27 volem vots i volem diputats però no volem que a partir del dia 28 la gent s’imagini que això ja està fet i ja ha fet el que se li havia reservat, que era votar. Si volem combatre les deslocalitzacions, les combatrem segrestant la maquinària a les fàbriques i que se les quedin els treballadors. Com sempre s’ha fet. I, si volem acabar amb el paper de determinats bancs, hem de tenir clar què vol dir l’impagament del deute i apostar per un altre tipus de banca que existeix, com és la banca ètica. La gent no és que tingui un paper simbòlic i d’acompanyament, sinó que és qui té el paper.\nPlantegeu la sortida de la UE, però com s’hauria d’afrontar aquest debat? Amb un referèndum sobre la qüestió?\nDe la manera que s’hauria de fer és parlant molt clar, no només del que podria suposar una sortida de la UE i de l’euro, que és evident que podria suposar costos, sinó també que aquells que defensen no sortir-ne expliquin molt clar què vol dir això. N’hi ha que ens volen fer creure que podem sortir de l’emergència social sense parlar d’aquest tema. El primer que s’hauria de fer és explicar com es fa per fer polítiques socials amb el pagament del deute i amb les polítiques que vénen imposades des de la UE. Com es fa per recuperar la gestió de sectors estratègics que entenem que són clau i han de ser nacionalitzats si tenim un TTIP que plana sobre els nostres caps i estarà per sobre qualsevol legalitat existent. Com volen fer un país millor i més just amb els dictats de l’FMI. El que posem sobre la taula és que sortir-ne pot comportar costos i un període transitori en què hi hagi dificultats, però que esperem contrarestar-los amb la sobirania plena. En primer lloc, demanaríem un debat prou ric, extens i sincer perquè, si s’acabés fent un referèndum, la gent tingués prou informació.


El ministeri de Salut organitza dissabte la jornada "Una visió holística" amb activitats i xerrades sobre la malaltia\nActualitzada 17/10/2019 a les 13:31\nEl Servei Andorrà d'Atenció Sanitària (SAAS) va diagnosticar 37 casos de càncer de mama durant el 2018, un dels tumors amb major freqüència entre les dones i dels principals problemes de salut pública al país. L'any passat una cinquantena de dones van ser ateses per aquesta malaltia a l'hospital de dia i als serveis d'oncologia. El Programa de Detecció Precoç de Càncer de mama d'Andorra, impulsat des de fa una dècada, ha servit per detectar 101 casos a dones d'entre 50 i 69 anys. La iniciativa ofereix una mamografia de cribratge gratuïta cada dos anys que l'any passat va permetre trobar 18 afectades per la malaltia. En aquest sentit, el 51,46% de les dones que han estat informades ha decidit participar en el programa, una xifra molt superior a la del 2008, quan només el 19,74% de les dones informades van fer-se la prova.\nEl ministeri de Salut ha decidit organitzar aquest dissabte, amb motiu del dia mundial del càncer de mama, una jornada al voltant d'aquesta malaltia. L'acte, que se celebrarà amb el títol "Una visió holística", comptarà amb activitats, taules rodones, conferències i una exposició de fotografies sobre la malaltia.\nEl 99% de l'atenció mediàtica la té el càncer de mama, mentre, el 62% dels morts per càncer són homes. La Bigpharma només es preocupa dels seus interessos,la suposada "cura" del càncer es basa en l'ús de drogues, radiació i cirurgia, i les tres acceleren el metabolisme del càncer.


Física al Tibidabo — Enginyeria Física — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya BarcelonaTech. Cerca\nComparteix Al Grau en Enginyeria Física hem engegat un projecte que consisteix en portar la Física a les atraccions del Tibidabo per tal d'aplicar tot el que s'aprèn a l'aula. Els experiments son dissenyats, construïts i duts a terme en la seva totalitat pels alumnes de primer. D'aquesta forma els estudiants han hagut de passar per tot el procés científic, des de la idea fins a la seva realització, tot comprovant amb càlculs preliminars si la seva idea es pot dur a terme. Pots veure els projectes guanyadors del curs passat aquí\nPer tal de participar en l'edició d'enguany cal enviar un projecte escrit en una plana on consti:\nParticipants (màxim 3)\nAtracció que s'utilitzarà\nObjectiu de l'experiment\nBreu explicació de l'experiment\nCal enviar els projecte a l'adreça: fisidabo@gmail.comEls missatges amb els projectes cal posar com a tema: Projectes ef (si sou estudiants d'enginyeria física) i Projectes BTX (si sou de batxillerat)El plaça per entregar els treballs és el 24 de febrer.Els experiments es duran a terme durant el mes de maig. Podeu fer una ullada als projectes guanyadors de la darrera edició aquí. Podeu consultar les transparències de la presentació del projecte aquí.\nEn aquest experiment demostren que en el Vaixell Pirata es donen condicions de microgravetat com les que es produeixen en l’estació espacial internacional. Un experiment semblant de caiguda lliure l’utilitza el professor d'enginyeria física Laureano Ramírez per estudiar el comportament de les barreges liquid-gas en absència de gravetat. Aquesta recerca pot tenir aplicacions en els sistemes de suport de vida, tractament de residus i sistemes de refrigeració de plataformes espacials.Podeu descarregar el projecte amb una descripció més tècnica aquí.\nMembres del grup: David Casas, Laura Cifuentes, Eduard Vázquez\nL'efecte Doppler descriu el canvi de la freqüència del so que sent un observador quiet respecte d'un emissor en moviment. En aquest experiment mesuren el període de rotació d’un emissor de so que gira en el Diàvolo a partir del temps que triguem en sentir la mateixa freqüència, és a dir el període de rotació T. A més, utilitzant l’efecte Doppler podem determinar la seva velocitat lineal v=vso(f0/f-1), on vso és la velocitat del so, f0és la freqüència de l'emissor en repòs i f es la freqüència modificada per la velocitat de l'emissor. Per determinar el radi de gir de l'emissor només cal relacionar la velocitat lineal amb la velocitat angular (v=ωR=2πR/T). La professora d'enginyeria física Glòria Sala del Grup d'Astronomia i Astrofísica de la UPC estudia estels de neutrons i forats negres, la massa dels quals es determina amb la tercera llei de Kepler i les velocitats orbitals determinades a partir de l'efecte Doppler, tal com s'ha fet en aquest experiment.Podeu descarregar el projecte amb una descripció més tècnica aquí.\nMembres del grup: Álvaro Serra , Ferran Alet , Daniel Rodan , Diego Monserrat, Antonio Valera\nPresentació del projecte "Física al Tibidabo"


L'editorial del mes: 'L'ambient polític municipal, cada vegada més crispat' - Diari de Sant Adrià\nL’editorial del mes: ‘L’ambient polític municipal, cada vegada més crispat’\nPotser siguin imaginacions dels membres d'aquesta redacció. Potser és veure coses que no existeixen. I potser els seus protagonistes no trigaran a desmentir-ho (o no). Però, no obstant això, després d'estar uns quants anys seguint l'actualitat política de Sant Adrià, no resulta una invenció creure que, cada vegada més, l'ambient entre determinats membres de la corporació municipal és cada vegada menys afable que fa uns anys. I entre els regidors d'alguns partits, com entre ecosocialistes i convergents, aquesta mala relació s'accentua fins al punt de la tensió. Com la que, si un va seguir amb atenció el ple de juliol, es va poder apreciar entre ambdues formacions, quan l'oposició, liderada per CiU, va deixar entreveure que el govern va cometre irregularitats en l'adjudicació d'ajudes en matèries de cooperació, cartera dirigida directament per ICV-EUiA. Més enllà de l'encès debat polític, propi de la posada en escena que suposa un ple celebrat davant la ciutadania, en aquest moment es va percebre una mica més: una evident falta de sintonia personal entre els seus protagonistes, la qual podria venir ja de mesos enrere. Fa uns anys, amb edils com Josep Sabadell (CiU) o com els anteriors regidors populars, l'encès debat polític es quedava en això: en polític. Després, de portes endins, la relació era més o menys cordial. Ara, dubtem que entre alguns edils de la corporació se cedeixin el pas en entrar a l'ascensor del consistori. Evidentment, per fer una bona acció política no és obligat portar-se bé… però no estaria de més aprofitar la Festa Major per calmar els ànims, ara que s'inicia un nou curs polític.\nArticle anteriorCompte enrere per a l’estrena d’un documental de la Guerra Civil a Sant Adrià\nArticle següentCaritas combatrà la pobresa infantil a Sant Adrià


El Molinet - La Vall de Gallinera | Turisme\nGràcies a les investigacions de Fernando Sendra i Josep Ivars, sabem que ja existia al segle XVI. El va manar construir la duquessa Maria Enríquez (de la poderosa família Borja), que era duquessa de Gandia i senyora territorial de la Vall de Gallinera des de finals del segle XV.\nDesprés de l’expulsió dels moriscos, el molí va experimentar un procés d’enrunament que va obligar a refer-lo a finals del segle XVII.\nVa estar actiu fins a finals del segle XIX i el moliner i propietari era José Mengual de Benialí. Les seues restes, actualment molt reutilitzades, estan situades a la dreta del riu Gallinera, en el barranc de l’Asbeurà, uns 300 m més avall del pantanet que hi ha en aquest barranc.\nRebia l’aigua des de la font de Benissivà per mitjà d’una canalització que encara discorre per l’esquerra del barranc de l’Asbeurà, però que una vegada superat el pantanet, creua el barranc per mitjà d’un aqüeducte de carreus per a continuar per la seua dreta. Actualment, aquest aqüeducte serveix de pontet per a passar d’una part del barranc a l’altra.\nLa bassa, convertida en bancal, conserva els contraforts de la paret. També se’n conserven el ventador, el cup, la cacau, amb un bellíssim arc de canó de carreus i l’embellonada (o sobreeixidor), situada en perpendicular a la volta anterior.


No time for love - directa.cat\nFa unes setmanes em va aplegar un text sobre què significava trobar-nos al barri amb altres feministes, saludar-nos amb un “tot bé?” i restar amb un somriure a la cara. A Benimaclet, a nosaltres ens passa. Ho experimentem. Ben bé diàriament. I ens donem alegria, perquè ens creuem i ens parem una estona no massa llarga, però de gran qualitat. Jo amb tu i tu amb mi. Quan vaig llegir el text, em va vindre al cap si, tal volta, aquesta era una possibilitat pràctica i material més d’afrontar el conflicte capital-vida.\nAquest text el vaig enllaçar amb una qüestió en la qual estic molt centrada últimament, la qüestió de com podem aterrar conceptes teòrics complicats —i alhora centrals— en el desenvolupament de la vida. Teories que ens travessen el cos, contradiccions, conflictes o anàlisis, però que sempre s’acaben quedant en situacions ideals, abstractes i accessibles sols per a algunes persones, i que moltes vegades no sabem ni explicar, ni entendre, ni incorporar a les nostres pràctiques. Un d’aquests és el conflicte capital-vida dins del sistema capitalista en un planeta finit.\nCal lluitar, això és innegable, a la contra, per descomptat, però també cal lluitar en positiu, intentant construir, per poder sobreviure a la lluita que en general es basa en dinàmiques de competitivitat, individualisme, productivitat i violències\nÉs cert que vivim en un món en què fora i dins de nosaltres hi ha capitalisme i patriarcat. I molt de racisme. Davant d’aquesta situació, em ressonaven moltes preguntes al cap. Per exemple, si són les xarxes d’afectes, de les quals tant parlem, o el fet de tindre cura i valorar les persones properes les maneres adients d’afrontar el conflicte capital – vida. Cal lluitar, això és innegable, a la contra, per descomptat, però també cal lluitar en positiu, intentant construir, per poder sobreviure a la lluita que en general es basa en dinàmiques de competitivitat, individualisme, productivitat i violències. Ens falta més experiència en posar en valor la vida.\nLa sostenibilitat de la vida és material i requereix responsabilitat. És a dir, sostenir, però també construir un “bon viure” i un “bon tracte”, dins d’aquesta possible xarxa de relacions. Intentar militar, també des dels aspectes emocionals, no és gens fàcil. Ningú ens n’ha ensenyat. Ni a escola, ni a casa, ni a la tele neoliberal, ni als parcs on féiem botellón, ni per descomptat a les assemblees. Ni tan sols ara quan acabem una reunió tenim interioritzades les rondes de sentirs; no només per expressar malestars, que també!, sinó per tindre espai i poder expressar si ens hem trobat a gust, si ens ha agradat la reunió, si ens ha encantat quan alguna persona ha dit tal cosa o si pensem que estem fent un procés interessant en algun sentit. A vegades trobe a faltar que positivitzem els espais compartits. Sóc molt conscient que el temps i la temporalitat són centrals, i que vivim en l’època del no-temps i que la vida és ara.\nLa sostenibilitat de la vida és material i requereix responsabilitat. És a dir, sostenir, però també construir un “bon viure” i un “bon tracte”, dins d’aquesta possible xarxa de relacions. Intentar militar, també des dels aspectes emocionals, no és gens fàcil\nPerò és que els dies no tornen. I els moments que ens dediquem tampoc. I a voltes arriba. A voltes, de matinada. A voltes, a la bústia, una telefonada o al portal. Quan arriba, el món s’atura. Moltes coses deixen de tindre importància. Vols abraçades, dormir molt, cridar o que el cap deixe d’anar tan ràpid. La repressió es clava dins la pell. 24 hores, 7 dies a la setmana. La vida es capgira i ens canvia per a sempre.\nFa temps aprenguérem que una de les possibilitats de la lluita és aquesta. De fet, moltes són les vegades que l’hem acompanyada. També aprenguérem que lluitem per guanyar. Perquè tenim raó, perquè ataquem just els pilars fonamentals del sistema basat en la despossessió, l’explotació laboral i dels cossos de les dones i de la natura. Dins d’aquesta lògica, aquest es rebota i ens colpeja dur, per immobilitzar-nos. Jo sé que tinc por, no per mi solament, sinó per persones importants que em sostenen i que viuen la repressió de manera silenciosa, i segons com, silenciada i amb vergonya. També tinc molt de neguit.\nPerò també tinc molta sort. Em sent afortunada d’estar aprenent, envoltada de gent valenta, que m’ensenya vida, per fer front. Agraïdes. Acompanyades. Mai més soles. Els processos repressius ens desborden la vida. Però després hi ha vides i persones que desborden processos. És evident que ens necessitem les unes a les altres per aguantar. I dir-nos les coses positives, les que admirem, les que agraïm o per les quals ressaltem és una manera quotidiana de sostenir-nos mútuament. Construïm una xarxa de cures i suport mutu, combatem el no-temps. I practiquem el posar-nos en valor.\ncapital-vida feminisme Irene Molina lluita patriarcat sentirs sostenibilitat vida\n« “Quan cobreixes manifestacions ultres o de Jusapol, tens algú que et vigila”\nEl bloc dels Portuaris del Cabanyal, un problema més social que urbanístic »


Ximo Puig proposa a la Comissió Europea declarar 2022 l'Any Europeu de l'Estat del Benestar - Notícies - Generalitat Valenciana\nXimo Puig proposa a la Comissió Europea declarar 2022 l'Any Europeu de l'Es...\nXimo Puig proposa a la Comissió Europea declarar 2022 l'Any Europeu de l'Estat del Benestar\n- El president de la Generalitat ha remés la seua proposta per carta a la presidenta de la Comissió Europea, Ursula von der Leyen\n- L'anunci s'ha fet durant l'acte de presentació del llibre sobre Lluís Vives del filòsof José Luis Villacañas\n- El cap del Consell advoca per "aprofundir en el model social europeu" i per fer una "defensa orgullosa de l'estat del benestar"\nValència. El president de la Generalitat, Ximo Puig ha traslladat a la presidenta de la Comissió Europea, Ursula von der Leyen, la proposta de declarar 2022 l'Any Europeu de l'Estat del Benestar.\nAixí ho ha anunciat durant la seua intervenció en la presentació del llibre 'Lluís Vives', del filòsof, historiador d'idees polítiques i catedràtic de la Universitat Complutense, José Luis Villacañas.\nEl president ha remés la seua proposta per carta, en la qual explica que el suggeriment constitueix una manera de "reivindicació política" de l'Europa del present i del futur, considerada com "una gran família que no és indiferent a les dificultats alienes".\nEn la seua missiva, destaca la necessitat "d'aprofundir en el model social europeu i en el seu estat del benestar", en aquesta "dècada decisiva que ara iniciem", i davant de les "transformacions i oportunitats" que ofereixen els fons del programa Next Generation EU. En la carta, Puig assegura, a més, que el "futur europeu passa per una defensa orgullosa del nostre estat del benestar".\nAixí mateix, indica que la declaració de l'Any Europeu de l'Estat del Benestar contribuirà a "impulsar el debat i el diàleg per a sensibilitzar l'opinió pública sobre qüestions transversals i fonamentals per a la ciutadania europea".\nDe la mateixa manera, valora la importància del model social europeu de l'estat del benestar durant la pandèmia, que ha permés "salvar milers de vides gràcies a la sanitat pública", així com "assistir als més afectats" per les greus conseqüències econòmiques, "gràcies a l'històric paquet d'ajudes de la Comissió".\nEn l'escrit, també assegura que, sense estat del benestar europeu, "s'haguera lamentat un nombre més gran de difunts i més desigualtat", i mostra la seua coincidència amb la presidenta mateixa de la Comissió Europea quan assegura que la pandèmia "ha demostrat la necessitat de serveis públics vigorosos i eficients per a protegir la ciutadania i fomentar la igualtat d'oportunitats".\nLluís Vives, precursor de l'estat del benestar\nEn l'acte de presentació del llibre sobre Lluís Vives, el president s'ha referit a l'humanista valencià com el "precursor de l'estat del benestar" i un "gran defensor de l'europeisme i del pacifisme", per la qual cosa ha reivindicat la seua figura i ha assenyalat la necessitat de "seguir el camí" del pioner en la defensa de la protecció social pública.\nPer això, el cap del Consell ha explicat que, juntament amb la carta dirigida a la presidenta de la Comissió Europea, li ha remés un exemplar del llibre sobre Lluís Vives, de José Luis Villacañas, amb la petició de defendre "el fet diferencial europeu que constitueix el nostre model social".\nEn el transcurs de l'acte, Puig ha realitzat un paral·lelisme entre l'Europa de Vives i l'actual i ha destacat la "incertesa de viure entre crisis, migracions i pandèmies", així com el "terratrémol en les estructures socials i polítiques" o "l'angoixa de patir la polarització extrema", i ha fet referència al paper que les institucions polítiques exerceixen en aquest context.\nFinalment, el president ha destacat la visió europeista de Vives, que va defendre "el pacifisme i la concòrdia entre els pobles", ha assegurat que "la divisió és el taló d'Aquil·les europeu davant dels desafiaments" i ha reivindicat la defensa de les idees "sense querella", per la qual advocava l'humanista valencià, i "màxima que la Comunitat Valenciana ha honrat aquest any tan difícil, aparcant les diferències i buscant l'entesa més enllà dels interessos particulars".


Àcid hialurònic per millorar els llavis: tot el que n’has de saber | Clínica Dental Adeslas\nAnar a Adeslas.es\nÀcid hialurònic per millorar els llavis: tot el que n’has de saber\nQuè és l’àcid hialurònic?\nL’àcid hialurònic és un material orgànic reabsorbible, que a més d’ajudar a regenerar les articulacions i el teixit ossi, augmenta la força i la flexibilitat d’ossos i teixits tous.\nCom pot millorar els llavis?\nL’augment de llavis és un procediment estètic que proporciona llavis més plens i gruixuts. Actualment, el farciment dèrmic injectable és el mètode més utilitzat d’augment de llavis. Hi ha molts tipus de farciments dèrmics que es poden injectar als llavis i al voltant de la boca. Els farciments més comuns són els productes que contenen àcid hialurònic, substància natural que es troba al cos.\nEls farciments de col·lagen van ser molt comuns però actualment es fan servir amb menys freqüència, ja que les opcions més noves són més segures i els efectes duren més.\nEls farciments d’àcid hialurònic milloren l’aparença dels llavis perquè afegeixen forma, estructura i volum.\nUna vegada injectat, el farciment d’àcid hialurònic suporta i dona forma als teixits dels llavis, de manera que és el perfecte complement estètic a un tractament d’ortodòncia o implants, o davant de la pèrdua de peces dentals.\nEls efectes solen durar al voltant de sis mesos. Després es reabsorbeixen i calen més injeccions per mantenir el volum de llavis si és el que es vol.\nQuins són els beneficis de fer servir farciments d’àcid hialurònic?\nMés control sobre el volum del llavi i un ritme de tractament gradual. Es pot administrar en diverses cites fins que s’aconsegueixin els resultats desitjats.\nFàcil dissolució dels possibles bonys creats pel moviment dels llavis.\nApareixen menys hematomes i inflamació en comparació amb altres farciments dèrmics.\nEls resultats són raonablement duradors tot i que no permanents.\nLes reaccions al·lèrgiques són poc probables, ja que els farciments estan fets de substàncies similars a les que hi ha al cos.\nCom s’aplica el tractament?\nLes tècniques d’augment de llavis injectables amb àcid hialurònic es poden fer al consultori dental. Abans de les injeccions, es pot aplicar un agent anestèsic local o tòpic per prevenir les molèsties.\nLes agulles que es fan servir per injectar la substància als llavis són molt fines. Després de la injecció, es pot administrar gel per alleujar les molèsties i controlar la inflamació. És recomanable no exercir una pressió ferma sobre l’àrea de tractament i evitar fer servir pintallavis o altres productes labials immediatament després del procediment.\nEls possibles efectes secundaris dels farciments d’àcid hialurònic són temporals i només han de durar uns dies. Els més comuns són la inflamació i els hematomes, com també envermelliment i sensibilitat en el lloc de la injecció.\nCal tenir en compte que el bon estat de les dents millora l’aparença dels llavis, la pell i la cara de la mateixa manera que els farciments. Per aquest motiu l’odontologia i aquest tipus de tractaments estètics funcionen millor quan es tracten de manera conjunta. Per aquest motiu des de Clínica Dental Adeslas s’ofereix el tractament en les següents zones d’aplicació:\nAplicacions extraorals per a la definició del perfil labial, augment del volum labial, redefinició del solc nasolabial, farciment d’arrugues periorals, augment i remodelat de la barbeta\nAplicacions intraorals, la solució perfecta per completar el tractament dental\nLes dents, com la pell, es tornen més primes amb el temps i, com a resultat, els llavis es poden moure cap endins. Tractaments d’ortodòncia o d’estètica dental com ara la col·locació de facetes dentals poden afegir volum a la superfície externa de les dents i fer que el llavi es pugui elevar naturalment. Això pot donar com a resultat llavis més gruixuts, de manera que qualsevol farciment de llavis addicional variaria.\nA Clínica Dental Adeslas recomanem consultar l’odontòleg sobre com es pot complementar un tractament de salut bucodental amb els avantatges que t’ofereix l’àcid hialurònic perquè puguis lluir el teu millor somriure.\nPost previ Què és i quin tractament té la pulpitis dental?\nPost següent Com es neteja un raspall de dents elèctric?\nView all posts by Adeslas Dental →\nVeure més tractaments\nPreus blanqueig dental\nPreus facetes dentals\nPreus implantis dentals\nAltres preus de tractaments\nTRIA LA TEVA CLÍNICA\nCliniques dentals Madrid\nClíniques dentals Balears\nVeure més clíniques …\nTens una assegurança dental Adeslas?\nPuede cambiar la configuración u obtener más información en Política de CookiesAcceptar


[Candidatura] HandMadeTarragonaArt - Closed 200f candidatures - FairCoop Forum\nHandMadeTarragonaArt 2018-07-05 05:10:26 UTC #1\nHand Made Tarragona és una plataforma col·lectiva gestionada per promoure l’artesania i el teixit comercial a les comarques de Tarragona. Oferim una marca que agrupa la producció artesanal de diversos artistes, respectant criteris ecològics, socials i establint relacions de proximitat i comerç just.\nEls artesans i comerços participants poden ser autònoms o petits negocis i formar part de xarxes d’intercanvi local (com la Xarxa ECO de Tarragona), cooperatives bioregionals (com La XIA SCCL. o FreedomCoop).\nTots els projectes participen en una economia local i social que prioritza els intercanvis i accepta diferents forma de pagament com la moneda social, el Faircoin i les monedes oficials (euro / dòlar).\nAcceptem faircoin des de mitjans de 2017: https://twitter.com/HandMadeTGNart/status/986234635939008515\nJa hem fet servir els faircoins guanyats amb diverses vendes a la botiga amb Fairpay per comprar productes al rebost de Tarragona, per mitjà del subnode de Tarragona.\nLa nostra adreça per rebre faircoins és: fXSHwcDyY6bjLAPMFRgmm3SBHAwBjHjU6E\nkapis 2018-09-30 11:30:27 UTC #2


2016/2016_11_28_Esbart_Horta_70anys.jpg dilluns, 28 de novembre de 2016\nPersonatges MERCÈ SALA, Esbart d’Horta\nDesprés de la Guerra Civil, durant la postguerra, la cultura catalana estava prohibida. Van sorgir, però, maneres de reivindicar-la.\nMERCÈ SALA, Esbart d’Horta\n“El lema era, no podem parlar en català, no poden escriure en català, doncs ballem en català. I aquí va néixer, així van ser els inicis de l’esbart.”\nVan aprofitar l’estructura dels Lluïsos d’Horta, amb el Josep Maria Castells, professor de l’Institut de Folklore de Catalunya i soci de l’entitat. Al principi, l’Esbart d’Horta només actuava dins del centre parroquial però amb els anys va anar ampliant horitzons.\n“Cada vegada més, la gent els avisava i els cridava per més festes. Sobretot festes majors. La festa major és l’espai ideal on es ballen aquestes danses.”\n“Cridar l’Esbart d’Horta per un esdeveniment era omplir la sala perquè aleshores no n’hi havia gaires. Ara hi ha molts esbarts. Aleshores no n’hi havia tants i era una cosa que a la gent li agradava perquè era una dansa catalana, no vista pel carrer ni per cap lloc i, per tant, hi havia una acceptació important.”\nHi ha hagut actuacions sonades, com quan van participar en la inauguració del Camp Nou.\n“L’esbart ha participat en els Jocs Olímpics, en el Fòrum de les Cultures, ha fet viatges per Europa.”\nLes actuacions consagrades són les que fan cada any al barri pel Festival de Primavera i per la festa major, al setembre. Les d’aquest 2016 han estat especials ja que l’entitat ha celebrat el 70è aniversari.