(Ennakkoratkaisupyyntö – Thüringer Oberlandesgericht (Thüringenin osavaltion ylioikeus, Saksa)\nEnnakkoratkaisupyyntö – Kasvilajikkeet – Suojajärjestelmä – Asetuksen (EY) N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohta ja asetuksen (EY) N:o 1768/95 11 artikla – Korjatun tuotteen käyttö maanviljelijän toimesta – Maataloustuotannon valvontaan liittyvät viranomaiset – Käsite – Velvollisuus toimittaa tietoja yhteisön kasvinjalostajanoikeuden haltijalle – Laajuus – Tietopyynnön sisältö – Lajit tai lajikkeet – Poikkeukset velvollisuuteen toimittaa tietoja – Tietojen noutamisesta tietokannasta aiheutuvat lisärasitteet tai -kustannukset\n1. Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (jäljempänä valittaja) edustaa useita siemeniä jalostavia yrityksiä, joilla on kasvinjalostajanoikeuksia. Unionin oikeuden mukaan yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien kohteena voivat olla kasvitieteellisten sukujen ja lajien lajikkeet. Näiden immateriaalioikeuksien haltijoiden on saatava palkkio korvauksena suojattujen lajikkeiden käytöstä. Tätä tarkoitusta varten lajikkeiden kasvinjalostajanoikeuksien haltijoilla on oikeus pyytää ja saada tiettyjä tietoja maanviljelijöiltä, valmistajilta tai maataloustuotannon valvontaan liittyviltä viranomaisilta, jotta ne voivat käyttää oikeuttaan palkkioon.\n2. Tuomioissa Schulin(2) ja Brangewitz(3) tarkasteltiin kysymystä niiden tietojen tyypistä ja laajuudesta, joita suojattujen lajikkeiden haltijat voivat pyytää maanviljelijöiltä ja valmistajilta. Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuinta pyydetään täydentämään tätä kuvaa sellaisten pyyntöjen osalta, joita haltijat esittävät viranomaisille: missä määrin suojatun lajikkeen haltija voi saada (millaisia) tietoja (miltä) viranomaisilta voidakseen käyttää oikeuttaan palkkioon?\nII Asiaa koskevat unionin oikeussäännöt\n3. Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94(4) (jäljempänä perusasetus) 5 artiklan 2 kohdan sanamuoto on seuraava:\n”Tässä asetuksessa tarkoitetaan ’lajikkeella’ yhteen ainoaan alimpaan tunnettuun kasvitieteelliseen taksoniin kuuluvaa kasviryhmää – –”.\n4. Perusasetuksen 13 artiklan 2 kohdan mukaan ”rajoittamatta 15 ja 16 artiklan soveltamista, seuraavat toimet edellyttävät suojatun lajikkeen lajikeosien ja korjatun aineiston, jäljempänä ’aineisto’, osalta [kasvinjalostajanoikeuden haltijan] lupaa: a) tuotanto tai lisäys (monistus)”.\n5. Perusasetuksen 14 artiklan otsikko on ”Poikkeukset kasvinjalostajanoikeuksista”. Sen 1 kohdassa säädetään, että ”sen estämättä, mitä 13 artiklan 2 kohdassa säädetään, ja maataloustuotannon suojelemiseksi maanviljelijöillä on lupa käyttää lisäystarkoituksiin avomaalla omalla tilallaan korjattua tuotetta, jonka he ovat saaneet istuttamalla omalle tilalleen sellaisen lajikkeen, muun kuin hybridilajikkeen tai synteettisen lajikkeen, lisäysaineistoa, jolla on yhteisön kasvinjalostajanoikeudet”.\n6. Saman artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että 1 kohtaa sovelletaan ainoastaan tässä 2 kohdassa lueteltuihin viljelykasvilajeihin.\n7. Käsiteltävän asian kannalta keskeisen säännöksen, 14 artiklan 3 kohdan, sanamuoto on seuraava:\n”3. Edellä 1 kohdassa säädetyn poikkeuksen mahdollistavat sekä jalostajan ja viljelijän lailliset edut turvaavat edellytykset vahvistetaan ennen tämän asetuksen voimaantuloa 114 artiklassa tarkoitetuin soveltamista koskevin säännöin seuraavin perustein:\n– viljelijän tilatasolla ei ole määrällisiä rajoituksia siinä määrin kuin on kyse tilan tarpeista,\n– korjattu tuote voi olla valmistettu viljelijän itsensä tai hänen käyttämiensä palvelujen suorittamaa istutusta varten, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tiettyjä sellaisia rajoituksia, joita jäsenvaltiot voivat asettaa mainitun korjatun tuotteen valmistamisen järjestämisen osalta erityisesti sen varmistamiseksi, että valmistettavaksi tarkoitettu tuote on tunnistettava vielä valmistuksen jälkeen,\n– pienviljelijöillä ei ole velvollisuutta maksaa [kasvinjalostajanoikeuden haltijalle] minkäänlaista palkkiota; ’pienviljelijällä’ tarkoitetaan:\n– edellä 2 kohdassa mainittujen kasvilajien, joihin sovelletaan tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 30 päivänä kesäkuuta 1992 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 1765/92 [(EUVL 1992, L 181, s. 12)], ollessa kyseessä viljelijöitä, joiden kasvinviljelyala ei ylitä alaa, joka tarvittaisiin 92 viljatonnin tuottamiseen; tämän pinta-alan laskemiseksi sovelletaan edellä mainitun asetuksen 8 artiklan 2 kohtaa,\n– muiden tämän artiklan 2 kohdassa mainittujen kasvilajien osalta viljelijöitä, jotka täyttävät vastaavat tarkoituksenmukaiset perusteet,\n– muilla viljelijöillä on velvollisuus maksaa [kasvinjalostajanoikeuden haltijalle] kohtuullinen palkkio, jonka on oltava selvästi pienempi kuin samalla alueella saman lajikkeen lisäysaineiston luvanvaraisen tuotannon osalta perittävä summa; tämän kohtuullisen palkkion tosiasiallinen taso voi vaihdella, ottaen huomioon sen missä määrin käytetään kyseisen lajikkeen osalta 1 kohdassa säädettyä poikkeusta,\n– vastuu tämän artiklan tai tämän artiklan mukaisesti annettujen säännösten soveltamisen valvonnasta kuuluu yksinomaan [kasvinjalostajanoikeuden haltijalle]; tämän valvonnan järjestämisessä ne eivät voi turvautua viranomaisten apuun,\n– viljelijät ja lajittelutoimien suorittajat toimittavat pyydettäessä [kasvinjalostajanoikeuden haltijalle] kaiken asiaankuuluvan tiedon; myös maataloustuotantoa valvovat viranomaiset voivat toimittaa kaiken asiaankuuluvan tiedon, jos nämä tiedot on saatu heidän tehtäviensä tavanomaisen harjoittamisen yhteydessä ilman veloituksia tai lisäkustannuksia. Nämä säännökset eivät vaikuta henkilötietojen osalta yhteisön eikä kansalliseen lainsäädäntöön yksilöiden suojasta henkilötietojen käsittelyn ja vapaan liikkeen osalta.”\n8. Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä 24.7.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1768/95(5) (jäljempänä soveltamisasetus) 11 artiklassa säädetään seuraavaa:\n”1. [Kasvinjalostajanoikeuden haltijan] viranomaiselle osoittama pyyntö, joka koskee tietoja erityisten lajien tai lajikkeiden aineiston nykyisestä viljelykäytöstä tai tällaisesta käytöstä saaduista tuloksista, on tehtävä kirjallisesti. Pyynnössä [kasvinjalostajanoikeuden haltijan] on täsmennettävä nimensä ja osoitteensa sekä lajike tai lajikkeet, joista hän on kiinnostunut saamaan tietoja sekä tarvittavan tiedon luonne. Hänen on myös osoitettava omistusoikeutensa.\n2. Viranomaiset voivat, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 12 artiklan säännösten soveltamista, kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos:\n– ne eivät liity maataloustuotannon valvontaan, tai\n– viranomaisten toiminnassa sovellettavien yleistä harkintavaltaa koskevien yhteisön sääntöjen tai jäsenvaltioiden sääntöjen mukaan tietoja ei saa toimittaa [kasvinjalostajanoikeuden haltijoille], tai\n– yhteisön lainsäädännön tai jäsenvaltion, jossa tiedot on kerätty, lainsäädännön nojalla viranomaisella on harkintavalta kieltäytyä antamasta tietoja, tai\n– pyydettyjä tietoja ei ole tai niitä ei ole enää saatavissa, tai\n– tietoja ei saada viranomaisten tehtävien tavanomaisen harjoittamisen yhteydessä, tai\n– tietoja saadaan ainoastaan kustannuksia lisäämällä, tai\n– tiedot liittyvät erityisesti aineistoon, joka ei liity [kasvinjalostajanoikeuden haltijan] lajikkeisiin.\nKyseisten viranomaisten on ilmoitettava komissiolle tavat, joilla ne käyttävät edellä kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettua harkintavaltaa.\n3. Tietoja toimittaessaan viranomainen ei saa asettaa [kasvinjalostajanoikeuden haltijoita] eriarvoiseen asemaan. Viranomainen voi toimittaa pyydetyt tiedot [kasvinjalostajanoikeuden haltijalle] jäljennöksinä, jotka on otettu [haltijan] lajikkeiden lisäksi muuta täydentävää tietoa sisältävistä asiakirjoista, sillä edellytyksellä, että varmistetaan, että 12 artiklan mukaisesti suojattavien henkilöiden henkilöllisyys ei ole tunnistettavissa.\n4. Jos viranomainen päättää kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, on sen ilmoitettava tästä [kasvinjalostajanoikeuden haltijalle] kirjallisesti ja ilmoitettava päätöksen perusteena oleva syy.”\n9. Valittaja on saksalainen siementen hallinnointia hoitava yhtiö, joka toimii lähinnä saksalaisten siemeniä jalostavien yritysten puolesta.(6) Nämä yritykset ovat kasvinjalostajanoikeuden haltijoita ja/tai Saksan maataloustuotannossa käytettyjen suojattujen lajikkeiden yksinomaisten käyttöoikeuksien haltijoita. Ne ovat antaneet valittajalle tehtäväksi valvoa omissa nimissään palkkiota koskevaa oikeutta, joka haltijoilla on suojattujen kasvilajikkeiden viljelyn perusteella.\n10. Freistaat Thüringen (Thüringenin vapaavaltio, jäljempänä vastapuoli), jota edustaa sen Landesverwaltungsamt (hallintovirasto), vastaa unionin varojen käytön seurannasta Euroopan maatalouden tukirahastosta (EAGF) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (EAFRD) myönnettävien tukien hallinnoinnin ja valvonnan yhteydessä asetuksen (EU) N:o 1306/2013(7) 7 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) N:o 907/2014(8) 1 artiklan (luettuna yhdessä sen liitteessä I olevan 1 kohdan A alakohdan kanssa) mukaisesti.\n11. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan unionin varoista myönnettyjen tukien ja tähän liittyvien tukisäännösten noudattamista koskevan seurannan yhteydessä vastapuoli tallentaa tietoja Integriertes Verwaltungs- und Kontrollsystem ‑tietokantaan (integroitu hallinto- ja valvontajärjestelmä, jäljempänä InVeKos). Kyseinen tietokanta sisältää tietoja vastapuolen toimialueella maataloutta harjoittavista yrityksistä, etenkin tukihakemuksia jättävien maanviljelijöiden toimittamia tietoja. Viljelykiertoa koskevien sääntöjen noudattamisen varmistamisen ansiosta tietokannassa on saatavilla tietoja käytetyistä kasvilajeista.\n12. Valittaja pyysi 5.4.2016 päivätyllä kirjeellä tiettyjä InVeKos-tietokantaan tallennettuja tietoja. Vastapuoli kieltäytyi antamasta näitä tietoja ja perusti päätöksensä vapaasta tietojensaannista annetun Thüringenin osavaltion lain (Thüringer Informationsfreiheitsgesetz, jäljempänä ThürIFG) 9 §:n 1 momenttiin.\n13. Valittaja nosti 23.12.2016 Landgericht Erfurtissa (alueellinen alioikeus, Erfurt, Saksa) kanteen, jossa se vaati toteamaan, että sillä on oikeus saada kyseiset tiedot. Valittaja vaati, että vastapuoli määrätään toimittamaan sille seuraavat tietokantaan tallennetut tiedot:\n– maatalousyritysten nimet ja osoitteet\n– kunkin yrityksen kasvinviljelyala hehtaareina\n– viljojen ja perunan viljelyyn käytetty kasvinviljelyala hehtaareina.\n14. Valittaja väitti, että sillä oli oikeus saada tiedot vastapuolelta soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdan nojalla, jota sovelletaan myös kasvilajeihin. Maataloustuotannon valvontaan liittyvänä viranomaisena vastapuolella ei ollut oikeutta kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jotka olivat sen hallussa ja jotka voitaisiin jakaa ilman merkittäviä lisärasitteita tai lisäkustannuksia. Valittajan mukaan vastapuoli ei voinut kansallisten säännösten nojalla kieltäytyä toimittamasta tietoja. Etenkään ThürIFG:n 9 §:n 1 momenttia ei voitu sen mukaan soveltaa. ThürIFG:n 9 §:n 2 momentissa säädetyssä intressivertailussa etusija on pikemminkin annettava valittajan intressille saada tiedot.\n15. Vastapuoli väitti, että kanne olisi hylättävä, koska sillä oli oikeus kieltäytyä päätöksessään antamasta tietoja. Vastapuoli myös totesi, ettei se ole soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu viranomainen ja että joka tapauksessa kyseisessä säännöksessä annetaan oikeus tietoihin ainoastaan kasvilajikkeiden osalta. Sen lisäksi, että vastapuolella on ThürIFG:hen perustuva oikeus kieltäytyä antamasta tietoja, sillä on myös oikeus kieltäytyä antamasta tietoja sillä perusteella, että pyydettyjen tietojen kokoaminen aiheuttaisi lisärasitteita tai lisäkustannuksia.\n16. Landgericht Erfurt hylkäsi kanteen 17.8.2017 antamallaan tuomiolla. Sen mukaan vastapuolella oli oikeus kieltäytyä antamasta tietoja soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen luetelmakohdan, luettuna yhdessä saman asetuksen 12 artiklan kanssa, nojalla.\n17. Valittaja valitti tuomiosta Thüringer Oberlandesgerichtiin (Thüringenin osavaltion ylioikeus, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.\n18. Valituksessaan valittaja väittää, että sillä on oikeus saada tiedot vastapuolelta soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdan nojalla ja että oikeus saada tietoja viranomaisilta ei koske ainoastaan kasvilajikkeita. On valittajan asia päättää, mihin tarkoitukseen se käyttää kyseisiä tietoja. Vastapuolen hallussa olevat tiedot antaisivat etenkin valittajalle tietoa viljelijöiden kasvinviljelyalojen tosiasiallisesta suuruudesta ja siitä, ketkä kuuluvat ”pienviljelijöiden” ryhmään. Tällöin valittajan ei tarvitse pyytää tietoja näiltä pienviljelijöiltä itseltään. Valittaja on sitoutunut korvaamaan vastapuolelle kustannukset, joita pyydettyjen tietojen hakemisesta saattaa aiheutua, kuten ohjelmistoihin liittyvät kustannukset.\n19. Vastapuolen mukaan Landgericht Erfurt totesi oikein, että valittajan oikeutta saada tietoja rajoitetaan soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohdan toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa. InVeKos-tietokannassa ei ole lajikekohtaisia tietoja, paitsi hampun ja humalan osalta, koska tukia hakevien maanviljelijöiden ei tarvitse toimittaa tällaisia tietoja. Vastapuolella ei myöskään ole omia ohjelmointivalmiuksia sellaisen uuden, tarkennetun haun osalta, jota pyydettyjen tietojen kokoaminen edellyttäisi. Palveluntarjoajan käyttämisestä tähän ohjelmointityöhön aiheutuisi kustannuksia 6 000 euroa.\n20. Tässä tosiasiallisessa ja oikeudellisessa asiayhteydessä Thüringer Oberlandesgericht päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:\n”1. Voidaanko [asetuksen N:o 1768/95] 11 artiklan 1 kohdan nojalla pyytää viranomaisilta tietoja, jotka koskevat pelkästään kasvilajeja, ilman, että tietopyynnössä pyydetään tietoja myös suojatusta lajikkeesta?\n2. Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan siten, että tietoa voidaan pätevästi pyytää tällä tavalla:\na) Liittyykö viranomainen [asetuksen N:o 1768/95] 11 artiklan 2 kohdassa (ensimmäinen luetelmakohta) tarkoitetulla tavalla maataloustuotannon valvontaan, kun viranomainen valvoo viljelijöille Euroopan unionin varoista annettavia tukia ja tallentaa tältä osin hakemuksen tehneiden viljelijöiden antamia tietoja, jotka koskevat myös (viljelykasvi)lajeja?\nb) Voiko viranomainen kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos tietojen toimittaminen edellyttää viranomaisella olevien tietojen työstämistä tai erittelyä kolmannen toimesta ja tämä maksaa noin 6 000 euroa? Onko tältä osin merkitystä sillä, onko tietopyynnön esittäjä valmis korvaamaan syntyvät kustannukset?”\n21. Kirjallisia huomautuksia esittivät valittaja, vastapuoli, Espanjan hallitus ja Euroopan komissio. Samat osapuolet esittivät suullisia lausumia 31.1.2019 pidetyssä istunnossa.\n22. Tämä ratkaisuehdotus on jäsennelty seuraavasti. Esitän aluksi alustavia selvennyksiä yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien järjestelmän rakenteesta ja yleisestä toiminnasta, etenkin perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen osalta (A). Sen jälkeen tarkastelen ensimmäistä ennakkoratkaisukysymystä, joka koskee sitä, millaisia tietoja suojattujen lajikkeiden oikeudenhaltijat voivat pyytää viranomaisilta soveltamisasetuksen 11 artiklan nojalla (B). Tämän jälkeen tarkastelen toista ennakkoratkaisukysymystä, joka koskee käsitettä ”maataloustuotannon valvontaan liittyvät viranomaiset” ja kysymystä siitä, voivatko toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos tietojen toimittaminen edellyttää jatkotoimia, ja lopuksi kysymystä mahdollisista lisäkustannuksista (C).\nA Perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdassa säädetty maataloutta koskeva vapautus\n23. Perusasetuksen 13 artiklassa määritetään yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien haltijan oikeudet. Kyseisen artiklan 2 kohdan mukaan tuotanto tai lisäys (monistus) edellyttävät lähtökohtaisesti suojatun lajikkeen lajikeosien ja korjatun aineiston (jäljempänä yhdessä aineisto) osalta haltijan lupaa.\n24. Perusasetuksen 14 artiklassa säädetään poikkeuksesta vaatimukseen saada haltijan lupa (jäljempänä maataloutta koskeva vapautus). Kyseisen artiklan 1 kohdan mukaan maataloustuotannon suojelemiseksi maanviljelijöillä on lupa käyttää lisäystarkoituksiin avomaalla omalla tilallaan korjattua tuotetta, jonka he ovat saaneet istuttamalla omalle tilalleen sellaisen lajikkeen, muun kuin hybridilajikkeen tai synteettisen lajikkeen, lisäysaineistoa, joka kuuluu yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien piiriin. Saman artiklan 2 kohdassa rajataan vapautuksen soveltamisala siinä lueteltuihin viljelykasvilajeihin. Saman artiklan 3 kohdassa säädetään soveltamista koskevista säännöistä maataloutta koskevan vapautuksen mahdollistavien edellytysten vahvistamiseksi. Siinä myös vahvistetaan perusteet, joita kaikissa täytäntöönpanosäännöissä olisi noudatettava.\n25. Soveltamisasetuksessa komissio on muotoillut maataloutta koskevan vapautuksen turvatakseen sekä valmistajan, jota edustaa haltija, että viljelijän lailliset edut. Kun viljelijä käyttää maataloutta koskevaa vapautusta, haltijalla on oikeus saada viljelijältä ”kohtuullinen palkkio”. Soveltamisasetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaan kohtuullisen palkkion summasta ”voidaan tehdä sopimus [haltijan] ja kyseisen viljelijän kesken”. Jos tällaista sopimusta ei ole tehty, 5 artiklan 2 kohdan mukaan ”on palkkion tason oltava selvästi alhaisempi kuin samalla alueella saman lajikkeen osalta virallisessa varmentamisessa alhaisimpaan luokkaan luokitellun lisäysaineiston luvanvaraisesta tuotannosta perittävä summa”.\n26. Maataloutta koskevaa vapautusta käyttävien pienviljelijöiden ei tarvitse maksaa mitään palkkiota haltijalle. Perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa määritellään pienviljelijät viljelijöiksi, joiden kasvinviljelyala ei ylitä alaa, joka tarvittaisiin 92 viljatonnin tuottamiseen, tai jotka täyttävät vastaavat tarkoituksenmukaiset perusteet kasvilajikkeesta riippuen.\n27. Näin suunnitellussa järjestelmässä tieto siitä, kuka on vedonnut maataloutta koskevaan vapautukseen, on kaikkein tärkeintä, jotta haltijat voivat valvoa immateriaalioikeuksiaan ja saada (kohtuullisen) palkkion, johon heillä on oikeus. Soveltamisasetukseen sisältyykin useita säännöksiä, joiden nojalla haltijat voivat saada tietoa useilta asiaankuuluvilta toimijoilta. Vaikka unionin tuomioistuin on jo tulkinnut – asioissa, joissa valittaja on myös osallisena – näitä säännöksiä, jotka koskevat viljelijöille ja valmistajille toimitettavia tietoja,(9) käsiteltävä asia koskee nimenomaisesti sitä, minkälaisia tietoja tiettyjen viranomaisten on toimitettava haltijoille.\nB Ensimmäinen kysymys: kysymys siitä, kuinka laaja on soveltamisasetuksen 11 artiklan mukainen haltijoiden oikeus, joka koskee viranomaisten toimittamia tietoja\n28. Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, millaisia tietoja viranomaisen on toimitettava haltijan pyynnöstä soveltamisasetuksen 11 artiklan nojalla: onko haltijalla oikeus saada tietoja kasvilajeista vai ainoastaan haltijan nimenomaisista kasvilajikkeista?\n29. Valittajan mukaan perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kuudennessa luetelmakohdassa, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdan kanssa, annetaan haltijoille oikeus saada viranomaisilta tietoja kasvilajeista, eikä tietopyynnön tarvitse koskea tiettyä kasvilajiketta. Haltijoilla on etenkin oikeus saada tietoja, joissa yksilöidään perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetut pienviljelijät, jotka on vapautettu kokonaan velvoitteesta maksaa palkkio haltijoille. Kun haltija tietää, onko viljelijä pienviljelijä, haltijan ei tarvitse pyytää tietoja eikä etenkään maksua näiltä pienviljelijöiltä. Pienviljelijöitä ei kuitenkaan määritellä tietyn kasvilajikkeen yhteydessä vaan tietyn kasvilajin viljelyalan yhteydessä. Valittaja joka tapauksessa väittää, että viranomaisella oleva velvollisuus toimittaa tietoja on laajempi kuin viljelijöiden vastaava velvollisuus, koska 11 artiklassa ei mainita, mitä toimitettavat ”asiaankuuluvat” tiedot ovat.\n30. Komission mukaan soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdan mukainen oikeus tietoihin ei rajoitu lajikkeisiin. Se voi käsittää kasvilajeja sen varmistamiseksi, mitkä viljelijät ovat pienviljelijöitä. Tietopyynnön kohteena on kuitenkin oltava lajike. Haltijat eivät siten voi esittää yleisluonteisia ja laajoja tietopyyntöjä viranomaisille esittämättä, ovatko viljelijät tosiasiallisesti hankkineet lisääntymisainesta suojatuista lajikkeista. Komissio myös huomauttaa, että pyyntö saada tietoja viranomaisilta ei koske itsenäistä yleisön oikeutta tutustua asiakirjoihin tai julkisen sektorin hallussa olevien tietojen uudelleenkäyttöön (joka perustuu direktiiviin 2003/98/EY(10)). Se on ainoastaan yksityinen oikeus, joka liittyy haltijoiden ja viljelijöiden väliseen suhteeseen.\n31. Vastapuoli ja Espanjan hallitus puolestaan väittävät, että viranomaisille esitettävien tietopyyntöjen on koskettava tiettyjä lajikkeita eikä lajeja. Soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohtaan, luettuna perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan valossa, ei voida vedota yleisten tietojen saamiseksi viljelijöistä.\n1. Soveltamisasetuksen 11 artiklan mukaisen viranomaisilla olevien tietojen saatavuuden laajuus\n32. Aluksi on tarpeen selventää hieman soveltamisasetuksen 11 artiklan ja perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmannen luetelmakohdan säännösten ja tietojen saatavuutta koskevien kansallisten säännösten välistä suhdetta.\n33. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää nimenomaisesti tulkitsemaan soveltamisasetuksen 11 artiklan mukaisen tietojen saatavuuden laajuutta. Valittajan mukaan kyseinen säännös on pätevä oikeudellinen perusta muun muassa sellaisten tietojen saamiselle, joiden avulla se voi tunnistaa ”pienviljelijät”, jotka on vapautettu palkkion maksamisesta ja joiden ei siten pitäisi saada tietopyyntöjä haltijoilta.\n34. Soveltamisasetuksen 11 artikla on erityissäännös, joka sisältyy täytäntöönpanosäädökseen, jossa käsitellään perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdassa säädettyä maataloutta koskevaa vapautusta. Näin ollen perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan soveltamisalan ja soveltamisasetuksen 11 artiklan soveltamisalan välillä on loogisesti oltava vastaavuussuhde. Lisäksi soveltamisasetuksessa on noudatettava sen perussäädöksen, jonka perusteella se annettiin, soveltamisalaa ja rajoja.\n35. On nimittäin niin, että perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa mainitaan poikkeuksen poikkeuksena pienviljelijät. Soveltamisasetus itsessään ei kuitenkaan koske tätä ryhmää, ainakaan siltä osin kuin kyse on viranomaisilla olevien tietojen saatavuudesta. Sen 11 artiklassa ei viitata pienviljelijöihin. Soveltamisasetuksessa pienviljelijät mainitaan ainoastaan 7 artiklassa, joka sisältyy palkkioita käsittelevään lukuun. Kyseisessä säännöksessä määritellään lisäksi sen määrittämiseksi, kuka on pienviljelijä, perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettu ”kasvinviljelyala”.(11) Siinä ei kuitenkaan aseteta viljelijöille, valmistajille tai viranomaisille velvollisuutta toimittaa yleisiä tietoja tällaisten alojen suuruudesta haltijoille.\n36. Ratkaisuehdotuksen seuraavassa jaksossa tutkitaan sitä, voidaanko soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä käytettävää ilmaisua ”lajien” tulkita tällaisessa asiayhteydessä siten, että sillä viitataan perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmanteen luetelmakohtaan. Tässä vaiheessa on syytä esittää kaksi systematiikkaan liittyvää huomautusta.\n37. Ensinnäkin, vaikka yleisillä tiedoilla viljelyalojen koosta onkin jonkin verran merkitystä haltijan palkkio-oikeuden käyttämisen kannalta, haltija ei kuitenkaan voi niiden perusteella esittää lajikkeitaan koskevia vaateita. Molempien asetusten logiikka perustuu lajikkeiden käyttöön, johon nähden pienviljelijän asema sitten muodostaa eräänlaisen ”suojan” – eikä päinvastoin. Ensinnäkin on sen sijaan todettava – alustavana tietona –, ovatko viljelijät käyttäneet tai aikovatko ne käyttää korjattua tuotetta, joka on saatu istuttamalla eri lajikkeiden aineistoa. Perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmanteen luetelmakohtaan sisältyvällä pienviljelijöitä koskevalla poikkeuksella voi olla merkitystä vasta myöhemmin – vastaavat edellytykset täyttävien viljelijöiden suojakeinona – siinä suuremmassa viljelijöiden joukossa, jotka viljelevät perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvia suojattuja lajikkeita.\n38. Toiseksi, vaikka perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmannen luetelmakohdan ja soveltamisasetuksen 11 artiklan välinen systeeminen yhteys ei ollut välttämätön unionin oikeuden nojalla, on kuitenkin tärkeää korostaa, että samanaikaisesti soveltamisasetuksen 11 artiklaa ei suinkaan voida tulkita siten, että se kattaa tyhjentävästi kansallisille viranomaisille esitettävät mahdolliset tietopyynnöt.\n39. Jäsenvaltiot voivat sallia pääsyn tietoihin, jotka eivät kuulu 11 artiklan soveltamisalaan. Sitä, ettei unionin oikeudessa säädetä tiettyjen tietojen saatavuudesta, ei voida tulkita unionin oikeuteen sisältyväksi ”saatavuutta koskevaksi kielloksi”, pikemminkin päinvastoin: ellei unionin oikeus ole esteenä, tietojen saatavuutta koskevia kansallisia säännöksiä voidaan edelleen soveltaa mihin tahansa ja kaikkiin kysymyksiin, joista ei nimenomaisesti säädetä unionin oikeudessa. Se, ettei soveltamisasetukseen sisälly erityisiä säännöksiä sellaisten tietojen saatavuudesta, joiden avulla haltija voi tunnistaa pienviljelijät, tarkoittaa, että tästä asiasta yksinkertaisesti säädetään kansallisissa säännöksissä.\n40. Käsiteltävän asian olosuhteissa vaikuttaa siltä, että valittajan alkuperäinen pyyntö tehtiin (ja hylättiin) ThürIFG:n nojalla. Ei tietenkään ole unionin tuomioistuimen asia esittää tosiseikkoja koskevia toteamuksia ja arviointeja siinä vireillä olevassa asiassa tai tulkita ja soveltaa kansallista lainsäädäntöä. On kuitenkin korostettava, että haltijat voivat esittää tietopyyntöjä, jotka eivät liity tiettyihin kasvilajikkeisiin, – ja saada nämä tiedot – kansallisen lainsäädännön perusteella, jos se sallitaan siinä. Jos tiedot, jotka haltijat haluaisivat saada, ovat kansallisten viranomaisten hallussa ja koskevat ensisijaisesti kansallisten viranomaisten kokoamia hallinnollisia tietoja, sovelletaan tiedon saatavuutta koskevia kansallisia säännöksiä.(12)\n41. Haluan korostaa tätä seikkaa tehdäkseni selväksi, että soveltamisasetuksen 11 artiklaa ei voida samanaikaisesti tulkita sekä suppeasti että yksinomaisesti: suppeasti, koska sitä tulkittaisiin siten, ettei se käsitä lajeja, ja yksinomaisesti, koska siinä säädettäisiin asiasta tyhjentävästi ja se estäisi siten käytännössä tietojen saatavuutta koskevien kansallisten sääntöjen samanaikaisen soveltamisen.\n42. Syistä, jotka selitän seuraavassa jaksossa, minun on yhdyttävä vastapuoleen ensimmäisen seikan osalta: tietopyynnöt, joita soveltamisasetuksen 11 artiklan nojalla voidaan esittää viranomaisille, koskevat nimittäin pyynnön esittävän haltijan lajikkeita. Lajeja koskevien tietojen jättäminen soveltamisasetuksen 11 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle merkitsee kuitenkin väistämättä sitä, että tämän ”tilan” täyttää edelleen kansallinen lainsäädäntö, ja haltijat voivat esittää lajeja koskevia pyyntöjä kansallisen lainsäädännön perusteella.\n2. Soveltamisasetuksen 11 artiklan soveltamisala – lajikkeet vai lajit?\n43. Kaksi tekstuaalista perustetta saattaa viitata siihen, että tietopyynnöt koskevat yleisesti lajeja.\n44. Ensinnäkin soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä nimittäin mainitaan nimenomaisesti ”lajit”: ”[haltijan] viranomaiselle osoittama pyyntö, joka koskee tietoja erityisten lajien tai lajikkeiden aineiston nykyisestä viljelykäytöstä tai tällaisesta käytöstä saaduista tuloksista, on tehtävä kirjallisesti” (kursivointi tässä).\n45. Toiseksi, jos oletetaan, että soveltamisasetuksen 11 artiklalla oli myös tarkoitus panna täytäntöön perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kolmas luetelmakohta, jälkimmäisessä säännöksessä määritellään ”pienviljelijät” 14 artiklan 2 kohdassa lueteltujen kasvilajien viljelyalan perusteella.\n46. Näistä syistä sitä, että soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa mainitaan ”kasvilajit”, voitaisiin tulkita siten, että ”pienviljelijöiden” tunnistamiseksi voidaan esittää tietopyyntöjä, jotka koskevat viljelyalaa, jolla kyseisiä lajeja viljeltiin.\n47. Näiden kahden tekstuaalisen perusteen lisäksi valittajan soveltamisasetuksen 11 artiklasta esittämän tulkinnan tueksi löytyy hyvin vähän oikeudellisia perusteita. Samoin tekstuaalinen mutta ennen kaikkea systematiikkaan ja tarkoitukseen perustuva tulkinta kyseisestä säännöksestä viittaa selkeästi siihen, että tietopyyntöjen, joita haltijat esittävät viranomaisille, on tarkoitus koskea pyynnön esittävän haltijan tiettyjä kasvilajikkeita.\n48. Ensinnäkin – kun pysytellään edelleen tekstuaalisella tasolla – soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdan toisessa ja kolmannessa virkkeessä esitetään konkreettiset edellytykset, jotka pätevän tietopyynnön on täytettävä. Niissä muun muassa edellytetään, että haltijan on täsmennettävä ”lajike tai lajikkeet, joista hän on kiinnostunut saamaan tietoja” ja ”osoitettava omistusoikeutensa” (kursivointi tässä). Koska perusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaan yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien kohteena voivat olla ainoastaan kasvitieteellisten sukujen ja lajien lajikkeet – eivätkä lajit yleisesti –, 11 artiklan 1 kohdasta seuraa jokseenkin selvästi, että tietopyynnöt on kohdistettava lajikkeisiin.\n49. Tämän päätelmän vahvistaa lisäksi soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohdan seitsemännen luetelmakohdan sanamuoto, jonka mukaan viranomaiset voivat kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, ”jos tiedot liittyvät erityisesti aineistoon, joka ei liity haltijan lajikkeisiin” (kursivointi tässä). Olisi jokseenkin kummallista väittää, että soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohta antaa haltijoille mahdollisuuden pyytää ja saada tietoja lajeista, kun saman 11 artiklan myöhemmissä säännöksissä annetaan mahdollisuus kieltäytyä tällaisten tietojen antamisesta.\n50. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemiseksi on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sen säännöstön rakenne ja päämäärät, jonka osa säännös on.(13) Käsiteltävässä asiassa tarkoitukseen ja systematiikkaan perustuva tulkinta puoltaa myös selkeästi sitä, että tietopyynnöt koskevat tiettyjä kasvilajikkeita.\n51. Maataloutta koskevalla vapautuksella on kahtalainen tarkoitus: suojata maataloustuotantoa, samalla kun varmistetaan, että viljelijä maksaa (kohtuullisen) palkkion haltijalle. Soveltamisasetuksen 2 artiklassa korostetaan tarvetta ylläpitää järkevää tasapainoa viljelijän etujen ja haltijan etujen välillä, kun viljelijä on käyttänyt tilansa pello(i)lla haltijan yhteen tai useampaan lajikkeeseen kuuluvaa korjattua tuotetta istutusta varten. Siitä seikasta, että viljelijän toteuttama haltijan lajikkeiden käyttö vaikuttaa haltijan etuihin, seuraa, että etujaan suojellakseen haltija tarvitsee tiettyjä tietoja maataloutta koskevan vapautuksen soveltamisalaan kuuluvista lajikkeista, nimittäin suojatuista lajikkeista, muusta kuin hybridilajikkeesta tai synteettisestä lajikkeesta,(14) jotka kuuluvat perusasetuksen 14 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin kasvilajeihin.\n52. Kun tarkastellaan tietoja koskevaa systematiikkaa sekä perus- että soveltamisasetuksessa, soveltamisasetuksen 11 artiklaa on tutkittava yhdessä 8 ja 9 artiklan kanssa, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on niitä tulkinnut.\n53. Viranomaiset eivät ole ainoita, joiden on toimitettava tietoja haltijalle soveltamisasetuksen 11 artiklan nojalla, kuten perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kuudennesta luetelmakohdasta ilmenee. Soveltamisasetuksen 11 artikla on ainoastaan yksi 4 luvun säännöksistä. Kyseisessä luvussa, joka koskee tietoja, 8 ja 9 artiklassa vahvistetaan säännöt tiedoista, joita viljelijän ja valmistajan on toimitettava haltijalle. Molemmissa säännöksissä selvennetään, että sekä viljelijöiden että valmistajien toimittamat tiedot koskevat myös lajikkeita eivätkä lajeja. Lisäksi soveltamisasetuksen 8 artiklan 4 kohdan ja 9 artiklan 4 kohdan mukaan pyynnössään haltijan on täsmennettävä ”lajike tai lajikkeet, joista hän on kiinnostunut saamaan tietoja, sekä viittaus tai viittaukset asiaankuuluvaan kasvinjalostajanoikeuteen tai ‑oikeuksiin”. Jos viljelijä tai valmistaja sitä vaatii, ”omistusoikeus on osoitettava”.\n54. Nämä säännökset ovat päällisin puolin jo melko selviä siltä osin kuin lähtökohtaisesti haltija voi pyytää ja saada viljelijöiltä tai valmistajilta ainoastaan lajikkeita koskevia tietoja. Unionin tuomioistuin on jopa mennyt hieman pitemmälle tulkitsemalla näitä säännöksiä melko suppeasti tuomioissaan Schulin ja Brangewitz.(15)\n55. Tuomiossa Schulin katsottiin, että haltijalla on oltava oikeus pyytää tietoja viljelijältä heti, kun hänellä on viitteitä siitä, että viljelijä on käyttänyt tai aikoo käyttää perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta(16) ja on siten käyttänyt tai aikoo käyttää avomaalla omalla tilallaan lisäystarkoituksiin korjattua tuotetta, jonka hän on saanut viljelemällä omalla tilallaan sellaisen lajikkeen, muun kuin hybridilajikkeen tai synteettisen lajikkeen, lisäysaineistoa, johon kohdistuu kyseinen oikeus ja joka kuuluu yhteen perusasetuksen 14 artiklan 2 kohdassa luetelluista viljelykasvilajeista.(17) Olisi näin ollen unionin oikeuden vastaista edellyttää, että kaikkien viljelijöiden – myös niiden, jotka eivät ole koskaan viljelleet kasvinjalostajanoikeuden alaisen ja 14 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin viljelykasvilajeihin kuuluvan lajikkeen lisäysaineistoa – on pelkästään tähän ammattikuntaan kuulumisen johdosta toimitettava haltijoille niiden pyynnöstä kaikki asiaankuuluva tieto.(18)\n56. Tuomiossa Brangewitz annettiin olennaisin osin sama vastaus, joskin hieman avoimemmalla tavalla, jotta voitiin oletettavasti ottaa huomioon valmistajien erityispiirteet viljelijöihin verrattuna. Siinä katsottiin, että perusasetuksen 14 artiklan 3 kohtaa ja soveltamisasetuksen 9 artiklaa on tulkittava siten, että kun haltijalla on viitteitä siitä, että lisäysaineiston kunnostaja on suorittanut tai aikoo suorittaa kunnostustoimia korjatulle tuotteelle, jonka viljelijä on saanut istuttamalla haltijan erioikeuslajikkeen lisäysaineistoa, sen istutusta varten, lisäysaineiston kunnostajalla on velvollisuus antaa haltijalle asiaankuuluvia tietoja paitsi niistä viljelijöistä, joiden osalta haltijalla on viitteitä siitä, että lisäysaineiston kunnostaja on suorittanut tai aikoo suorittaa heille kunnostustoimia, myös niistä kaikista muista viljelijöistä, joille se on kunnostanut tai aikoo kunnostaa sellaista korjattua tuotetta, joka on saatu istuttamalla kyseisen lajikkeen lisäysaineistoa, kun kyseessä oleva lajike on ilmoitettu kyseiselle lisäysaineiston kunnostajalle tai kun se on saanut siitä tietoja.(19)\n57. Tätä taustaa vasten on jokseenkin vaikea nähdä, miksi viranomaisilla pitäisi samassa järjestelmässä olla paljon laajempi velvollisuus toimittaa tietoja, jotka olisivat myös luonteeltaan erilaisia (toimitettavien tietojen tyypin osalta).\n58. Näin on etenkin merkittävästä systematiikkaan liittyvästä syystä: perus- ja soveltamisasetuksen systematiikassa vaikuttaa siltä, että tehtävä toimittaa tietoja haltijoille, jotta nämä voivat käyttää oikeuttaan palkkioon, ei kuulu ensisijaisesti viranomaisille.(20)\n59. Ensinnäkin perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan viidennessä ja kuudennessa luetelmakohdassa otetaan ilmeisesti käyttöön hierarkia niiden tahojen välille, joille haltijoiden tietopyynnöt on osoitettu. Kyseisessä säännöksessä todetaan jokseenkin kategorisesti, että vastuu maataloutta koskevaan vapautukseen liittyvien säännösten soveltamisen valvonnasta kuuluu yksinomaan haltijoille ja että tämän valvonnan järjestämisessä ne eivät voi turvautua viranomaisten apuun. Haltijoiden on saatava tiedot ensisijaisesti viljelijöiltä ja lajittelutoimien suorittajilta ja toissijaisesti viranomaisilta.(21)\n60. Unionin tuomioistuin on jo tähdentänyt, että koska asetus N:o 1768/95 on soveltamisasetus, jossa täsmennetään perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädetyn poikkeuksen mahdollistavat edellytykset, sen säännöksillä ei voida asettaa laajempia velvollisuuksia kuin ne, jotka seuraavat perusasetuksesta.(22)\n61. Ongelmana valittajan (ja osittain myös komission) ehdottaman tulkinnan hyväksymisessä on se, että se tarkoittaisi perusasetuksen logiikan ja järjestelmän kääntämistä ylösalaisin soveltamisasetuksen voimakkaasti laajentavalla tulkinnalla: siinä tapauksessa kaikki tietopyynnöt, sekä lajikkeita että lajeja koskevat, osoitettaisiin tosiasiallisesti oletusarvoisesti viranomaisille. Kuten tämän ratkaisuehdotuksen seuraavassa jaksossa tarkastellaan, en kiistä sitä, että tällainen lähestymistapa saattaisi olla järkevä siinä mielessä, että sillä kevennetään yksittäisille viljelijöille aiheutuvaa hallinnollista taakkaa ja vähennetään paperitöiden määrää kaikkien tapauksessa. On kuitenkin turha yrittää peittää sitä, että tällaista pyrkimystä voitaisiin tuskin pitää yksinkertaisesti soveltamisasetuksen erään säännöksen tulkitsemisena.\n62. Toiseksi, kun soveltamisasetuksen 11 artiklaa verrataan sen 8 ja 9 artiklaan, 11 artiklan soveltamisala vaikuttaa suppeammalta, koska sen 2 kohdassa säädetään useista poikkeuksista viranomaisten velvollisuuteen toimittaa tietoja ja joidenkin näiden poikkeusten mahdollinen soveltamisala on hyvin laaja. Soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohdan toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa etenkin tukeudutaan kansalliseen lainsäädäntöön melko yleistävästi: viranomaiset voivat yksinkertaisesti kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos viranomaisten toiminnassa sovellettavien yleistä harkintavaltaa koskevien jäsenvaltioiden sääntöjen mukaan tietoja ei saa toimittaa haltijoille. Tästä seuraa, että viranomaisten tietojen toimittamista koskeva velvollisuus vaikuttaa suppeammalta, kun sitä verrataan viljelijöiden tai valmistajien vastaavaan velvollisuuteen. Siten, jälleen systematiikan näkökulmasta, on vaikea tulkita viranomaisille asetetun tietojen toimittamista koskevan velvollisuuden laajuutta laajentavammin kuin vastaavaa viljelijöille ja valmistajille asetettua velvollisuutta.\n63. Tästä seuraa, että unionin oikeuden nykytilassa soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä edellytetään, että viranomaisille esitettävät tietopyynnöt muotoillaan kyseessä olevan haltijan tiettyjen suojattujen kasvilajikkeiden osalta. Kyseinen säännös ei kuitenkaan estä jäsenvaltioita säätämästä mahdollisuudesta saada viranomaisilta tietoja lajeista tietojen saatavuutta koskevan kansallisen lainsäädännön nojalla.\n3. Järjestelmän toiminta ja toimivuus\n64. Valittajan ja jossain määrin myös komission sen tueksi, että lajeja koskevat tiedot kuuluvat soveltamisasetuksen 11 artiklan soveltamisalaan, esittämät vankimmat perusteet ovat nähdäkseni luonteeltaan muita kuin oikeudellisia. Ne koskevat soveltamisasetuksella käyttöön otetun järjestelmän toimintaa (tai pikemminkin toimimattomuutta) käytännössä.\n65. Valittaja väittää, että jos viranomaiset toimittavat tietoja, joiden avulla pienviljelijät voidaan tunnistaa, tämä tekisi palkkiota koskevan oikeuden käyttämisestä tehokkaampaa sekä vähemmän työlästä ja kallista kaikille asianomaisille toimijoille. Ehdottaessaan tulkintaa, joka mahdollistaisi myös lajien kuulumisen 11 artiklan soveltamisalaan, komissio puolestaan myönsi istunnossa, että soveltamisasetus on vanha johdetun oikeuden säädös, joka tarvitsee ehdottomasti (tulkinnallista) ajantasaistamista.\n66. Kirjallisissa huomautuksissa ja istunnossa esitetyt näkemykset vahvistivat, että maataloutta koskevan vapautuksen toiminta on käytännössä melko monimutkaista.\n67. Kun tätä vapautusta käytetään maataloustuotannon suojelemiseksi (toisin sanoen viljelijöiden etujen mukaisesti), käytännössä olisi jokseenkin vaikea varmistaa, että haltijat saavat (kohtuullisen) palkkion, johon heillä on oikeus (toisin sanoen haltijoiden, jotka edustavat jalostajia, etujen mukaisesti). Tietoja, jotka ovat ratkaisevan tärkeitä tähän tarkoitukseen, vaikuttaa olevan vaikea saada näissä lainsäädäntöteksteissä, sellaisina kuin niitä on tulkittu oikeuskäytännössä, käyttöön otetun menettelyllisen järjestelmän vuoksi.(23) Tämä päätelmä vaikuttaa sitäkin aiheellisemmalta, kun vertailukohdaksi otetaan ”tavallinen” tilanne, nimittäin se, kun viljelijät, jotka eivät voi vedota maataloutta koskevaan vapautukseen, käyttävät suojattuja lajikkeita. Tässä skenaariossa haltijoiden on helpompi valvoa immateriaalioikeuksiaan, koska niiden lupa tarvitaan, joten haltijat saavat etukäteen tarvittavat tiedot suojattujen lajikkeiden käytöstä.\n68. On syytä muistuttaa, että soveltamisasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaan kasvinjalostajanoikeuden haltijan ja viljelijän ”laillisia etuja ei katsota turvatuiksi, jos yhteen tai useampaan näistä eduista kohdistuu haitallisia vaikutuksia, koska ei oteta huomioon tarvetta ylläpitää järkevää tasapainoa niiden kaikkien välillä”. Tuomioista Schulin ja Brangewitz kuitenkin seuraa yhdessä, että tietojen saaminen viljelijöiltä (tai valmistajilta) on todellisuudessa melko haastavaa. Kuten edellä selitettiin,(24) unionin tuomioistuin katsoi, että haltijalla on oltava oikeus pyytää tietoja viljelijältä silloin, kun hänellä on viitteitä siitä, että viljelijä on käyttänyt tai aikoo käyttää perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta.(25) Unionin tuomioistuin lisäsi, että ”pitäisi haltijalle nimittäin olla mahdollista järjestää toimintansa siten, että hänellä on käytettävissään niiden viljelijöiden nimi ja osoite, jotka ostavat hänen suojattujen kasvilajikkeidensa lisäysaineistoa, riippumatta haltijan ja viljelijän välisen kauppaketjun pituudesta”.(26) ”Lisäksi haltija voi asetuksen N:o 2100/94 13 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan perusteella velvoittaa toimittajansa rekisteröimään niiden viljelijöiden nimen ja osoitteen, jotka ostavat hänen kasvilajikkeidensa lisäysaineistoa.”(27)\n69. Valittaja kuitenkin selitti melko vakuuttavasti istunnossa muiden sitä kiistämättä, miksi jakelijoihin turvautuminen ei oikeasti ole vaihtoehto haltijoiden oikeuksien puolustamiseen. Tällaista kauppaketjua ei väitetysti ole siltä osin kuin valittajan edustamat haltijat eivät jakele siemeniään vaan myöntävät tuotanto- ja jakelulupia. Siemeniä pitävät siten tosiasiallisesti kaupan muut yritykset, mistä syntyy kaksi erilaista ongelmaa. Ensinnäkin nämä yritykset ovat haluttomia antamaan asiakkaidensa nimiä luottamuksellisuussyistä. Toiseksi se, että kauppaketjun myöhemmän portaan yrityksiä pyydetään paljastamaan asiakkaidensa nimet, saattaisi olla myös ongelmallista kilpailulainsäädännön kannalta.\n70. Tästä seuraa, että jos viljelijä (tai valmistaja) ja haltija eivät ole tehneet sopimusta, jossa määriteltäisiin viljelijän (tai valmistajan) haltijalle toimittamat asiaankuuluvat tiedot, kuten soveltamisasetuksen 8 artiklan 1 kohdassa ja 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, haltijan ei ole käytännössä kovinkaan helppo saada tietoja viljelijöiltä tai valmistajilta.\n71. Tässä käytännön asiayhteydessä valittaja lähinnä väittää, että nykyisen järjestelmän toiminta on ongelmallista ja että jos 11 artiklan mukaista oikeutta saada tietoja viranomaisilta tulkittaisiin laajasti, kaikkien asianosaisten paperityöt ja liiketoimintakustannukset vähenisivät.\n72. Lainsäädännön laatimisen näkökulmasta tunnen henkilökohtaisesti suurta sympatiaa tällaista lähestymistapaa kohtaan. Mitä tahansa toimenpidettä, jolla pyritään vapauttamaan yksityinen oikeussubjekti velvollisuudesta toimittaa tietoja, jotka ovat jo viranomaisen hallussa, olisi lähtökohtaisesti pidettävä tervetulleena.\n73. Tässä kuitenkin piilee juuri ongelma: valittajan ehdotus menee paljon sitä pidemmälle, mitä voitaisiin tavallisesti pitää säännöksen tulkintana. Tällainen tulkinta muuttaisi soveltamisasetuksen järjestelmää ja logiikkaa ja tekisi siitä samanaikaisesti perusasetuksen logiikan vastaisen.(28) Tämän luonteisesta tuomioistuimen väliintulosta seuraisi myös välittömästi loogisia ristiriitaisuuksia koko säädöksessä.(29)\n74. Lisäksi tällainen irrallinen ”tulkinnallinen” väliintulo voisi myös itsessään aiheuttaa useita uusia ongelmia. Jos haltija saisi yleisempiä tietoja oletettavasti suuremmalta viljelijöiden joukolta (ainakin kaikilta niiltä, jotka viljelevät perusasetuksen 14 artiklan 2 kohdassa lueteltuja kasvilajeja – tai ehkä jopa muita lajeja), mukaan luettuina viljelijät, jotka eivät ole koskaan käyttäneet tai aikoneet käyttää suojattuja lajikkeita 14 artiklan 1 kohdan nojalla, ei voida sivuuttaa sitä, että tällä tavalla haltijoille annettavat tiedot olisivat paljon laajempia kuin tiedot, joita haltijat tarvitsevat immateriaalioikeuksiensa suojelemiseksi. Niitä voitaisiin mahdollisesti käyttää useisiin muihin kaupallisiin tarkoituksiin, jotka eivät liity kovinkaan läheisesti – tai lainkaan – haltijoiden palkkiota koskevien oikeuksien turvaamiseen asiakkaisiin nähden.\n75. Viranomaisista ei siten voi unionin oikeuden nykytilassa tulla oletusarvoisesti tietojen pääasiallisia toimittajia järjestelmässä, joka perustuu viljelijöihin ja valmistajiin ja jossa vastuu säännösten soveltamisen valvonnasta kuuluu yksinomaan haltijoille, kuten perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan viidennestä ja kuudennesta luetelmakohdasta selvästi ilmenee.\n76. Kaikista näistä syistä katson, että vaikka tässä jaksossa pääpiirteittäin esitetyillä ongelmilla on todellakin todellisuuspohjaa, komission, joka istunnossa vaikutti tunnustavan nykyisten unionin täytäntöönpanosäännösten jossain määrin vanhentuneen, tehtävä on palata pöydän ääreen ja suunnitella uusi järjestelmä.(30) On jokseenkin eriskummallista yrittää siirtää tämä vastuu unionin tuomioistuimelle etenkin nyt tarkasteltavan kaltaisessa lainsäädäntöyhteydessä, jossa hyvää tarkoittavakin tuomioistuimen väliintulo, joka koskee yhtä erillistä säännöstä ja jonka seurauksena ei muuteta järjestelmän yleistä logiikka, aiheuttaa todennäköisesti enemmän ongelmia kuin se tarjoaa ratkaisuja.(31)\n77. Toisessa kysymyksessä on kaksi osaa. Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun käsitteen ”maataloustuotannon valvontaan liittyvä viranomainen” määritelmää. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voiko tällainen viranomainen kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos tietojen toimittamisesta aiheutuu kyseiselle viranomaiselle kustannuksia, joista haltija olisi kuitenkin valmis vastaamaan.\n78. Vaikka ehdotin, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan kieltävästi, jolloin toiseen ennakkoratkaisukysymykseen ei ole tarpeen vastata, tarkastelen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toisessa kysymyksessä esittämiä kahta osakysymystä siltä varalta, että unionin tuomioistuin päätyy toiseen ratkaisuun sen osalta, miten soveltamisasetuksen 11 artiklan 1 kohdan mukaiset tietopyynnöt on muotoiltava. Lisäksi, koska mikään ei estä valittajaa tai mitä tahansa muuta immateriaalioikeuksien haltijaa esittämästä uutta soveltamisasetuksen 11 artiklan mukaista pyyntöä milloin tahansa, katson myös, että näillä kysymyksillä on jonkinlaista yleistä ja käytännön merkitystä ja että unionin tuomioistuimen on syytä vastata niihin.\n1. Toisen kysymyksen a kohta: mikä on ”maataloustuotannon valvontaan liittyvä viranomainen”?\n79. Soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan viranomaiset voivat kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos ”ne eivät liity maataloustuotannon valvontaan”. Onko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen viranomainen, jolle on annettu tehtäväksi viljelijöille myönnettävien tukien valvonta, ”maataloustuotannon valvontaan liittyvä” viranomainen?\n80. Valittaja ja komissio ovat tästä pääosin samaa mieltä, joskin hieman eri syistä. Valittaja väittää, että viljelijöille myönnetyistä unionin tuista vastaava elin on maataloustuotannon valvontaan liittyvä viranomainen, koska tukien laillisuuden tutkiminen edellyttää maataloustuotannon valvontaa. Komissio väittää, että tätä käsitettä on tulkittava laajasti tiedonsaantioikeuden tehokkuuden vuoksi. Siihen olisi kuuluttava mikä tahansa viranomainen, jolla on tietoa maataloustuotannosta, tukien maksamiseen toimivaltaiset viranomaiset mukaan luettuina.\n81. Vastapuoli ja Espanjan hallitus esittävät päinvastaisen näkemyksen. Unionin tuista vastaava viranomainen ei liity kasvintuotannon valvontaan. Unionin tukien hallinnointi velvoittaa kyseisen viranomaisen hankkimaan tiettyjä lajikekohtaisia tietoja viljelijöiltä, jotka hakevat tällaisia tukia, sen määrittämiseksi, kuuluvatko kyseiset lajikkeet unionin viljelykasvilajien yleiseen lajikeluetteloon. Viranomaisen ei kuitenkaan tarvitse tarkastaa, ovatko kyseiset lajikkeet suojattuja lajikkeita ja ketkä niiden haltijat ovat. Nämä tiedot eivät ole merkityksellisiä kyseiselle viranomaiselle sen tehtävien hoidon kannalta.\n82. Unionin tukia valvovat viranomaiset eivät eittämättä tarkasti ottaen liity maataloustuotantoon. Olen kuitenkin lähes varma siitä, että minkä tahansa tämän ilmaisun järkevän tulkinnan mukaan tällaiset viranomaiset liittyvät selkeästi maataloustuotannon valvontaan.\n83. Ensinnäkin, vaikka ne eivät liitykään maataloustuotantoon, unionin tukia valvovat viranomaiset valvovat maataloustuotantoa, koska unionin tukien soveltamisala ja määrä määräytyy viljelijöiden tuotantotoiminnan perusteella.(32) Tällaiset viranomaiset liittyvät siten varmasti maataloustuotannon valvontaan, vaikka ne eivät ”valvo” tuotantoa suunnitelmataloudessa tarkoitetulla tavalla päättämällä esimerkiksi siitä, olisiko tuotannolle määritettävä enimmäismäärä ja jos, mille tasolle.\n84. Merkityksellistä on luonnollisesti se, onko tällaisilla viranomaisilla yleisen valvontatoimintansa yhteydessä käytettävissään juuri valittajan pyytämien kaltaisia tietoja. Tämä on kuitenkin toinen kysymys. Viranomainen voi liittyä yleisesti maataloustuotannon valvontaan, vaikka tähän valvontaan ei liittyisikään tietyntyyppisiä tietoja. Istunnossa kuitenkin todettiin, että vastapuolella on lajikkeita koskevia tiettyjä asiaankuuluvia tietoja.\n85. Toiseksi soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohtaan sisältyy jo useita – melko väljästi muotoiltuja – velvollisuutta toimittaa tietoja koskevia poikkeuksia,(33) joiden perusteella viranomaiset voivat kieltäytyä toimittamasta pyydettyjä tietoja. Näitä poikkeuksia olisi kuitenkin tulkittava suppeasti säännön tehokkuuden takaamiseksi. Käsitteen ”maataloustuotannon valvontaan liittyvä viranomainen” liian suppea tulkinta, kuten sellainen, jonka mukaan se käsittää ainoastaan ne elimet, jotka on perustettu pelkästään soveltamisasetuksen 11 artiklan täytäntöönpanoa varten, tekisi käytännössä mahdottomaksi luonnehtia mitä tahansa hallintoa ”maataloustuotannon valvontaan liittyväksi viranomaiseksi”.(34) Tätä käsitettä on näin ollen tulkittava järkevästi siten, että taataan haltijan oikeuden saada (tiettyjä) tietoja viranomaisilta tehokkuus.(35)\n86. Tästä seuraa, että myönnettyjen unionin tukien valvonnasta vastaava viranomainen on maataloustuotannon valvontaan liittyvä viranomainen. Tällainen elin ei siten voi vedota soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädettyyn poikkeukseen velvollisuudesta toimittaa tietoja.\n2. Toisen kysymyksen b kohta: lisäkustannukset\n87. Toisen kysymyksen b kohdassa unionin tuomioistuinta pyydetään määrittämään, millä edellytyksillä viranomainen voi kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, kun näiden tietojen käsittelystä aiheutuu lisäkustannuksia kyseiselle elimelle. Lisäksi, onko sillä, että tietopyynnön esittänyt haltija on valmis vastaamaan näistä kustannuksista, merkitystä vastauksen kannalta?\n88. Valittajan ja komission mukaan tietojen saaminen on erotettava niiden käsittelystä: viranomainen voi kieltäytyä antamasta tietoja vain, jos lisäkustannuksia aiheutuu näiden tietojen hankkimisesta eikä niiden käsittelystä. Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että viranomainen on saanut tiedot ilman lisäkustannuksia. Valittaja ja komissio joka tapauksessa väittävät, ettei viranomainen voi kieltäytyä antamasta tietoja, jos tietoja pyytävä henkilö on valmis vastaamaan näistä kustannuksista.\n89. Vastapuoli ja Espanjan hallitus väittävät, että lisätyö, jota tietojen hakemisesta aiheutuisi viranomaiselle, vaikuttaisi sen organisaatioon ja hallintoon ja voisi jopa vaikuttaa sen tehtävien tavanomaiseen hoitamiseen. Vaikka haltijan pyytämät tiedot ovat saatavilla vastapuolen tietokannassa, näiden tietojen hakemiseksi tietokannasta olisi luotava erityinen hakutoiminto. Vastapuolen mukaan sillä ei ole omaa ohjelmointikapasiteettia pyydettyjen tietojen kokoamiseksi tarvittavaa hakua varten. Sen olisi käytettävä tähän tarkoitukseen ulkoisen palveluntarjoajan palveluja. Arvioidut kustannukset olisivat noin 6 000 euroa.\n90. Nähdäkseni on viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia vastata tähän pitkälti tosiseikkoja koskevaan kysymykseen ja määrittää, aiheutuuko käsiteltävän asian olosuhteissa tarvittavasta jo saatavilla olevien tietojen käsittelystä niin merkittävästi lisätyötä, että viranomaisen ei voida odottaa tekevän sitä. Esitän seuraavaksi kuitenkin joitain yleisiä ohjeita.(36)\n91. Ensinnäkin soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohdan viidennessä ja kuudennessa luetelmakohdassa säädetään, että viranomaiset voivat kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos ”tietoja ei saada viranomaisten tehtävien tavanomaisen harjoittamisen yhteydessä” tai ”tietoja saadaan ainoastaan kustannuksia lisäämällä”.\n92. Vastapuoli myönsi istunnossa, että pyydetyt tiedot olivat saatavilla tietokannassa, vaikka se ei voinutkaan hakea niitä ilman toisen palveluntarjoajan apua. Kuuluuko tällainen tilanne kummankaan edellä mainitun kahden poikkeuksen piiriin?\n93. Vaikka tunnustan, että paperisten asiakirjojen yhteydessä on tärkeää erottaa tietojen hankkiminen ja käsitteleminen, kuten vastapuoli ja komissio perustellusti huomauttivat, en ole täysin vakuuttunut siitä, että tästä erottelusta on kovinkaan suurta apua arvioinnissa sähköisten tietokantojen yhteydessä. Mihin tahansa suureen sähköiseen tietokantaan tai tietojoukkoon sisältyy todennäköisesti (mahdollisesti rajaton) määrä tietoa. Tarve saada tiedot kyseisestä lähteestä jäsennetyllä ja hyödyllisellä tavalla muodostaa käytännössä todellisen ongelman ja rasitteen.(37)\n94. Mikä tahansa tietopyyntö edellyttää varmasti jonkin verran työtä henkilöltä, jonka hallussa tiedot ovat tai todennäköisesti ovat. Unionin toimielinten asiakirjojen julkisuutta koskevan oikeuskäytäntönsä yhteydessä unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että hyvää hallintoa koskevan intressin mukaisesti asiakirjoihin tutustumista koskevien pyyntöjen käsittelyyn liittyvän työtaakan ei pitäisi olla suhteeton.(38)\n95. Sen sijaan, että keskitytään asiakirjan hankkimisen ja asiakirjan käsittelyn väliseen erotteluun, asiayhteydessä, jossa kyse on tietojen hankkimisesta sähköisistä tietokannoista tai tietojoukoista, saattaisi siten olla hyödyllisempää tarkastella tarvittavan lisätyön kokonaismäärää. Tietopyyntöä ei voida evätä yksinomaan sen perusteella, että siitä aiheutuu lisätyötä. On pikemminkin arvioitava, miten paljon lisätyötä tarvitaan ja milloin tästä lisätyöstä tulee suhteetonta.\n96. Käsiteltävässä asiassa, kuten valittaja ja komissio totesivat, tiedot ovat jo saatavilla tietokannassa. Koska yhdellekään viranomaiselle ei ole erityisesti annettu tehtäväksi kerätä tietoja suojattujen lajikkeiden käytöstä, vaikka se tehtäisiin toiseen tarkoitukseen, oikeus tietoihin menettäisi merkityksensä, jos se evättäisiin näiden tietojen käsittelystä aiheutuvien kustannusten vuoksi.\n97. Näillä kahdella näkökohdalla on tiettyä painoarvoa etenkin juuri sähköisten tietokantojen yhteydessä. Rakenteestaan ja sisäisestä organisoinnistaan riippuen sähköisestä tietokannasta voidaan saada suuri määrä tietoa, usein hyvin pienellä vaivannäöllä. Aivan kuten kaleidoskoopilla katsottaessa, pieni pyöräytys (komento tai klikkaus) voi muuttaa kuvan täysin.(39) Tässä yhteydessä monentyyppisiä tietoja voidaan hakea helpommin ja niihin voidaan tutustua verrattain pienellä vaivannäöllä, samalla kun yksittäisten pyyntöjen ei tietenkään voida sallia tekevän hallinnosta yksityisiin tarkoituksiin käytettävää tutkimuslaitosta.\n98. Näin ollen olisi sovellettava rule of reason ‑periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta päätettäessä, onko hallinnon myönnettävä pääsy pyydettyihin tietoihin huolimatta siitä, että se edellyttää jonkinlaista kyseisten tietojen käsittelyä. Tässä yleisessä asiayhteydessä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia arvioida käsiteltävän asian olosuhteissa, edellyttääkö pyydettyjen tietojen noutaminen merkittävää lisätyötä, jota hallinto ei voi kohtuudella tehdä.\n99. Kun tarkastellaan lisäksi valittajan tarjousta vastata pyydettyjen tietojen hakemisesta tietokannasta aiheutuvista lisäkustannuksista, on syytä huomauttaa aluksi, että tämä kysymys on erillinen siitä kysymyksestä, olisiko pääsy tietoihin myönnettävä. Kustannukset ovat eri asia kuin pääsy tietoihin. Päätös myöntää tai evätä pääsy tietoihin ei riipu siitä, ilmoittaako henkilö olevansa valmis vastaamaan hallinnolle aiheutuneista kustannuksista.\n100. Tämä seuraa paitsi asiakirjajulkisuutta koskevien sääntöjen logiikasta, jossa pääsy on kustannuksista erillinen vaihe, myös yhdenvertaisuuden edellytyksestä: kyvyn (kyvyttömyyden) vastata kustannuksista ei koskaan pitäisi määrätä pääsyä tietoihin. Muutoin pääsy asiakirjoihin olisi mahdollista vain niille, jotka voivat maksaa siitä.\n101. Näin ollen silloin, kun on päätetty myöntää pääsy ottaen huomioon vaadittavan lisätyön kohtuullinen määrä, viranomaisen tehtävä on päättää seuraavassa itsenäisessä vaiheessa, onko tietopyynnön esittäneen henkilön vastattava mahdollisesti aiheutuvista kustannuksista. Tältä osin voidaan jälleen tehdä rinnastuksia oikeuteen tutustua unionin toimielinten asiakirjoihin tai julkisen sektorin hallussa olevien tietojen uudelleenkäyttöön. Asetuksessa (EY) N:o 1049/2001 etenkin säädetään, että hakijalta voidaan periä korvaus jäljennösten ottamisesta ja lähettämisestä mutta että korvaus ei saa ylittää todellisia kopiointi- ja lähetyskuluja.(40) Samaan tapaan direktiivissä 2003/98 säädetään, että jos asiakirjojen uudelleenkäytöstä peritään maksuja, ne eivät saa ylittää asiakirjojen jäljentämisestä, saataville asettamisesta ja jakelusta aiheutuvia marginaalikustannuksia.(41)\n102. Kun näitä säännöksiä sovelletaan analogisesti, käsiteltävässä asiassa vaikuttaisi kohtuulliselta, että viranomainen, jota on pyydetty toimittamaan tietoja, pyytää haltijoita maksamaan näiden tietojen toimittamisesta aiheutuvat kustannukset, jotka eivät ylitä viranomaiselle tietojen käsittelystä aiheutuvia todellisia lisäkustannuksia.\n103. Soveltamisasetuksen 11 artiklan 2 kohtaa on näin ollen tulkittava siten, että viranomainen voi kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos jo saatavilla olevien tietojen käsittelystä aiheutuu todennäköisesti suhteeton työtaakka, jota kyseinen viranomainen ei voi kohtuudella hoitaa.\n104. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Thüringer Oberlandesgerichtin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:\n– Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä 24.7.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1768/95 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä edellytetään, että viranomaisille esitettävät tietopyynnöt muotoillaan tiettyjen suojattujen kasvilajikkeiden osalta. Kyseinen säännös ei kuitenkaan estä jäsenvaltioita säätämästä mahdollisuudesta saada viranomaisilta tietoja kasvilajeista kansallisen lainsäädännön nojalla.\n– Myönnettyjen unionin tukien valvonnasta vastaava viranomainen on maataloustuotannon valvontaan liittyvä viranomainen. Tällainen elin ei siten voi vedota asetuksen N:o 1768/95 11 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädettyyn poikkeukseen velvollisuudesta toimittaa tietoja.\n– Asetuksen N:o 1768/95 11 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että viranomainen voi kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos jo saatavilla olevien tietojen käsittelystä aiheutuu todennäköisesti suhteeton työtaakka, jota kyseinen viranomainen ei voi kohtuudella hoitaa.\n2 Tuomio 10.4.2003 (C‑305/00, EU:C:2003:218).\n3 Tuomio 14.10.2004 (C‑336/02, EU:C:2004:622).\n4 EYVL 1994, L 227, s. 1.\n5 EYVL 1995, L 173, s. 14.\n6 Unionin tuomioistuimelle toimitetusta kansallisesta asiakirja-aineistosta ilmenee, että valittaja edustaa yli 50:tä jalostajaa, jotka ovat lähinnä Saksaan sijoittautuneita yrityksiä mutta joista useat ovat sijoittautuneet myös Alankomaihin, Tanskaan, Ranskaan ja Puolaan.\n7 Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 347, s. 549).\n8 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä maksajavirastojen ja muiden elinten, varainhoidon, tilien tarkastamisen, vakuuksien sekä euron käytön osalta 11.3.2014 annettu komission delegoitu asetus (EUVL 2014, L 255, s. 18).\n9 Tuomio 10.4.2003, Schulin (C‑305/00, EU:C:2003:218); tuomio 11.3.2004, Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft (C‑182/01, EU:C:2004:135); tuomio 14.10.2004, Brangewitz (C‑336/02, EU:C:2004:622) ja tuomio 15.11.2012, Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main (C‑56/11, EU:C:2012:713).\n10 Julkisen sektorin hallussa olevien tietojen uudelleenkäytöstä 17.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2003, L 345, s. 90).\n11 Ks. myös soveltamisasetuksen johdanto-osan kuudes perustelukappale, jossa todetaan, että komissio valvoo vaikutuksia, joita ”pienviljelijöitä” koskevalla määritelmällä saattaa olla palkkion merkityksen osalta.\n12 Ks. esim. ratkaisuehdotukseni Buccioni (C‑594/16, EU:C:2018:425, 32 kohta).\n13 Ks. esim. tuomio 12.10.2017, Kamin und Grill Shop (C‑289/16, EU:C:2017:758, 22 kohta) ja tuomio 19.10.2017, Vion Livestock (C‑383/16, EU:C:2017:783, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n14 Tämä rajoitus seuraa perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdasta.\n15 Tuomio 10.4.2003, Schulin (C‑305/00, EU:C:2003:218) ja tuomio 14.10.2004, Brangewitz (C‑336/02, EU:C:2004:622).\n16 Tuomio 10.4.2003 (C‑305/00, EU:C:2003:218, 63 kohta).\n17 Ibid., 72 kohta.\n18 Ibid., 57 kohta.\n19 Tuomio 14.10.2004 (C‑336/02, EU:C:2004:622, 65 ja 66 kohta).\n20 Ei kuitenkaan ainoastaan siellä – sama logiikka toistuu ja korostuu soveltamisasetuksen 16 artiklan 1 kohdassa.\n21 Näistä säännöksistä myös seuraa, että vaikka yleisesti viljelijöiden ja valmistajien on toimitettava asiaankuuluvat tiedot, niitä voivat toimittaa tietyt viranomaiset, mihin sovelletaan useita edellytyksiä.\n22 Tämä toteamus esitettiin 10.4.2003 annetussa tuomiossa Schulin (C‑305/00, EU:C:2003:218, 60 kohta) viljelijöiden osalta ja 14.10.2004 annetussa tuomiossa Brangewitz (C‑336/02, EU:C:2004:622, 48 kohta) valmistajien osalta.\n23 On syytä huomata, että tuomiossa Schulin korostettiin nimenomaisesti, että ”haltijan vaikeudet toteuttaa tiedonsaantioikeuttaan, jotka johtuvat siitä syystä, että – – kasvin tarkastelu ei mahdollista sen toteamista, onko kasvi tuotettu korjattua tuotetta käyttämällä vai hankkimalla siemeniä”. Tuomio 10.4.2003 (C‑305/00, EU:C:2003:218, 63 kohta).\n24 Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 55 ja 56 kohta.\n25 Tuomio 10.4.2003, Schulin (C‑305/00, EU:C:2003:218, 63 kohta).\n26 Ibid., 66 kohta.\n27 Ibid., 68 kohta. Perusasetuksen 13 artiklan 2 kohdan c ja d alakohdassa etenkin säädetään, että myyntiin tarjoaminen ja myynti tai muu kaupan pitämisen muoto edellyttävät haltijan lupaa.\n28 Edellä 61 kohta.\n29 Soveltamisasetuksen 11 artiklassa itsessään mutta myös muiden sen säännösten kanssa – ks. edellä 51–62 kohta.\n30 Yleisesti unionin lainsäätäjän velvollisuudesta pysytellä ajan tasalla yhteiskunnallisesta ja taloudellisesta kehityksestä (tai vastata seurauksista, kun sen lainsäädännön pätevyys riitautetaan) ks. ratkaisuehdotukseni Confédération paysanne ym. (C‑528/16, EU:C:2018:20, 139 kohta) ja ratkaisuehdotukseni Lietuvos Respublikos Seimas (C‑2/18, EU:C:2019:180, 99 kohta).\n31 Samaan tapaan ks. ratkaisuehdotukseni Schrems (C‑498/16, EU:C:2017:863, 123 kohta).\n32 Maksajavirastoilla, jotka vastaavat maatalousmenojen hallinnoinnista ja seurannasta, on oltava sisäisten tarkastusten järjestelmä, joka antaa riittävät takeet siitä, että maksut ovat laillisia ja sääntöjenmukaisia. Tämän yhdennetyn järjestelmän on käsitettävä sähköinen tietokanta, viljelylohkojen tunnistusjärjestelmät, tukihakemukset ja yhdennetty valvontajärjestelmä. Viimeksi mainitun osalta tukihakemukset on tarkastettava tukikelpoisuusedellytysten todentamiseksi. Ks. etenkin asetuksen N:o 1306/2013 johdanto-osan 59, 67, 68 ja 74 perustelukappale.\n33 Ks. edellä 8 ja 62 kohta.\n34 Myös siksi, että istunnossa käydyssä keskustelussa ilmeni, että koska sekä perus- että soveltamisasetuksen mukainen oletusarvoinen ja perustason seuranta on annettu tehtäväksi haltijalle, ei ole perustettu erityistä nimettyjen kansallisten viranomaisten verkostoa.\n35 Sen säännön tehoa, jonka mukaan viranomaisten on toimitettava laillisesti pyydetyt tiedot, korostaa lisäksi soveltamisasetuksen 11 artiklan 4 kohta, jossa säädetään, että jos viranomainen päättää kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, sen on ilmoitettava kirjallisesti päätöksen perusteena oleva syy.\n36 Tietenkin sillä varauksella, että seuraavat toteamukset ovat merkityksellisiä vain, jos alkuperäinen pyyntö kuuluu soveltamisasetuksen 11 artiklan soveltamisalaan. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 38–42 kohdassa esitetyn mukaisesti, jos kansalliselle hallintoviranomaiselle esitetty pyyntö koskee lajeja, sovelletaan kansallista lainsäädäntöä ja sen tietojen saatavuutta ja lisäkustannuksia koskevia periaatteita.\n37 Ks. etenkin tuomio 11.1.2017, Typke v. komissio (C‑491/15 P, EU:C:2017:5, 34 kohta). Toisin ilmaistuna tällaisten sähköisten tietokantojen tai tietojoukkojen yhteydessä todellinen rasite liittyy lähes kokonaan käsittelyyn. Tiedot ovat tosiasiallisesti saatavilla, mutta ilman asianmukaista rakennetta ja rajausta ne ovat käytännössä hyödyttömiä.\n38 Ks. esim. tuomio 2.10.2014, Strack v. komissio (C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 27 ja 28 kohta). Ks. myös ratkaisuehdotukseni Typke v. komissio (C‑491/15 P, EU:C:2016:711, 41 kohta).\n39 Ks. ratkaisuehdotukseni Typke v. komissio (C‑491/15 P, EU:C:2016:711, 45 ja 46 kohta).\n40 Ks. Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43) 10 artiklan 1 kohta.\n41 Ks. direktiivin 2003/98 6 artikla.


Kuka teki sun vaatteet, osa 11, Top-Knit - Varusteleka.fi\nArtikkelit › Muut artikkelit Julkaistu 2021-04-23\nIdiksenä on jatkaa viime vuodelta tuttua artikkelisarjaa, jossa esitellään meidän yhteistyökumppaneita, eli sitä mahtavaa jengiä, joka tekee teidän vaatteita. Sarjan yhdennessätoista osassa esittelyssä on Siikaisissa toimiva Top-Knit Oy.\nTop-Knit tekee sun Särmä villapaidat\nTop-Knit on valmistanut neuleita Siikaisissa vuodesta 1974 alkaen. Aivan alusta saakka yritys on hyödyntänyt neuleteollisuuden huipputekniikkaa ja alan uusinta tietotaitoa. Lekan yhteistyö Top-Knitin kanssa alkoi vuonna 2020, kun he tarjosivat meille tuotannosta ylijääneitä Suomen armeijan villapaitoja. Melko pian me lähdettiin kuitenkin kehittämään heidän kanssaan Särmä-brändille omaa merinovillasta valmistettua villapaitaa, joka tuli kuluneena talvena valikoimaamme.\nAktiivinen ajan hermolla oleminen on tehtaan menestymisen ja toiminnan jatkumisen perusta, mikä suomalaisissa olosuhteissa ei aina ole ollut helppoa. Monipuolisen konekannan ansiosta tehtaassa voidaan valmistaa hienon hienoja, ja paksumpia neuleita sekä monenlaisia kuvioneuleita. Ja vielä järkevään hintaan. Onnistuupa myös automaattisesti muotoon neulottu neule, jossa ei ole lainkaan saumoja.\nErikoistunut villaneuleiden valmistukseen\nTop-Knit luottaa villaan, koska villakuidulla on roppakaupalla hyviä ominaisuuksia. Villan pehmeys ja joustavuus antavat neuleelle erityisen miellyttävän tunnun ja luonteen. Korkeatasoisten villaneuleiden perusta luodaan jo raakavillan valintatilanteessa, josta se jatkuu kehruun, värjäyksen, neulonnan ja viimeistyksen kautta lopputuotteen ompeluun.\nYritys käyttää valmistuksessa monenlaisia villalaatuja, kuten ohutta merinovillaa, karitsanvillaa sekä paksuja kampavillalankoja. Lankojen toimittajat ovat arvostettuja italialaisia ja itävaltalaisia kehräämöjä, joiden kanssa yhteistyö on jatkunut vuosikymmenien ajan. Hyvät ja luottamukselliset suhteet langanvalmistajan kanssa luovat perustan onnistuneiden neuleiden valmistukseen.\nKauan olet ollut töissä Top-Knitillä?\nOlen työskennellyt tässä yrityksessä jo 26 vuotta.\nToimin höyryttäjänä ja viimeistelijänä.\nMuutin Siikaisiin Virosta ja löysin täällä työpaikan Top-Knitistä ja siitä se sitten lähti.\nOlen viihtynyt täällä oikein hyvin.\nOlen ollut täällä 42 vuotta.\nSain töitä täältä heti opiskelun jälkeen.\nTämä on ihan OK-työtä.\nOlen työskennellyt täällä runsaan vuoden.\nMuut työt vähenivät radikaalisti koronan vuoksi, joten hain tänne töihin ja pääsin.\nVaihtelevaa mukavaa työtä.\nOlen työskennellyt Top-Knitillä nyt 42 vuoden ajan.\nMinulla on alan koulutus ja pääsin tänne töihin heti valmistumisen jälkeen.\nPidän kyllä työstäni.\nSuomessa valmistettu kunnon hyvä lämmin villapaita, mitä muuta sitä voisi enää toivoa? Sen, että se olis vielä merinovillaa. Ai mutta tämähän on!


Dopingista kärynnyt norjalainen hiihtotähti herkistyi tiedotustilaisuudessaan: ”Pahin painajainen” - Maastohiihto - Ilta-Sanomat\nMartin Johnsrud Sundby on pettynyt dopingtuomiostaan. (KUVA: AUDUN BRAASTAD / EPA)\nJulkaistu: 20.7.2016 15:07 , Päivitetty: 20.7.2016 15:41\nNorjalainen huippuhiihtäjä Martin Johnrud Sundby on määrätty kilpailukieltoon kielletyn aineen käytöstä.\nMaailman parhaimpiin maastohiihtäjiin lukeutuva Martin Johnrud Sundbyhttp://www.is.fi/haku/?search-term=martin+johnrud+sundby, 31, on käyttänyt astmalääkettä Wadan dopingsääntöjen vastaisesti.\nSundby on käyttänyt Ventoline-nimistä astmalääkettä, mutta unohtanut hakea erikoislupaa lääkkeen käyttämiseen. Sundby on määrätty kahden kuukauden kilpailukieltoon lääkkeessä olevasta salbutamol-aineesta.\nNorjan hiihtoliitto ja Sundby pitivät keskiviikkona aiheesta tiedotustilaisuuden. Norjalainen hiihtotähti piti tuomiotaan kohtuuttomana.\n– Mielestäni on täysin kohtuutonta, että olen väärinkäsityksen uhri, Johnsrud sanoi kyyneleet silmissään.\nOslossa syntyneellä Sundbyllä diagnosoitiin astma lapsena Ullevålin sairaalassa.\n– Urheilun vetoomustuomioistuin CAS on päättänyt, että Sundby on rikkonut Wadan sääntöjä astmalääke Ventolinen käytöstä. Norjan hiihtoliitto ottaa asiasta täyden vastuun, koska asianomainen urheilija ei tiennyt, että lääkkeen käyttämiseen tarvitaan erillinen lupa, norjalaisliitto tiedotti aiemmin keskiviikkona.\n– Tilanne, johon olen joutunut, on urheilijan pahin painajainen. Olen aina kilpaillut puhtain ja rehellisin keinoin, Sundby kuvaili Norjan hiihtoliiton tiedotteessahttp://www.skiforbundet.no/langrenn/nyhetsarkiv/?npid=18224&page=Test+sak.\nSundby jäi kiinni dopingtestissä kaksi vuotta sitten, kaudella 2014–2015. Kansainvälinen hiihtoliitto FIS kuitenkin vapautti hiihtäjän syyskuussa 2015.\nCAS kuitenkin muutti päätöstä, ja Sundby määrättiin kahden kuukauden kilpailukieltoon 11. heinäkuuta ja 11. syyskuuta 2016 väliselle ajalle. Lisäksi Sundby menettää vuoden 2015 Tour de Skin ja maailmancupin kokonaiskilpailun voiton.\nItalian Dario Colognahttp://www.is.fi/haku/?search-term=dario+cologna nousee tuomion myötä maailmancupin voittajaksi ja Norjan Petter Northughttp://www.is.fi/haku/?search-term=petter+northug Tour de Skin voittajaksi.\n– Uskon ja toivon, että tällä ei ole jatkossa uralleni tai valmistautumiselleni liian isoja seurauksia, Sundby sanoi.


Westworldin kauden 3 jakson 6 yhteenveto: Taistelulinjat vedetään - Uutiset\n'Westworld' - Kausi 3, jakso 6: Yhteenveto taistelulinjoista\nVielä yksi hillitty pakkaus.\nWestworld aloitti virkistävän hitaasti tämän kauden. Ensimmäiset jaksot keskittyivät vain yhteen tai kahteen hahmoon kerrallaan, mikä todella antoi yleisölle aikaa hämätä Doloresin elämässä ( Evan Rachel Wood ) ja Caleb ( Aaron Paul ) ja Maeve ( Thandie Newton ) ja Bernard ( Jeffrey Wright ). Mutta näyttää siltä Westworld Kauden 3 uusi normaali asia on laittaa jalka kaasulle ja peittää mahdollisimman paljon maata.\nJälkeen viime viikon erä oli pakattu melkein epäjohdonmukaisuuteen, tämän viikon jakso - nimeltään sopivasti 'Decoherence' - käsittelee samalla tavalla useita hahmoja kerralla, mutta löytää suuremman emotionaalisen menestyksen jakson loppuun mennessä. Kirjoittanut Suzanne Wrubel ja Lisa Joy ja ohjannut Jennifer Getziner , tämän viikon tunnissa keskityttiin enemmän Charlotteen ( Tessa Thompson ) ja Maeve Seracina ( Vincent Cassel ) teki viimeisen siirtymän Delosiin Williamin ( Ed Harris ) käy läpi jotain itse. Kaivetaan sisään, koska maata on paljon peitettävissä.\nJakso avautuu Maevenin mukana Seracin Westworldin 'Great Beyond' -simulointiversiossa, joka osoittaa hänelle, että hän voi antaa hänelle sen, mitä hän todella haluaa - yhdistää tyttärensä. Hän selittää, että muisti on erehtymätön isännille, että hän voi karkottaa kenet tahansa henkilön mielestään ja luoda heille koko kankaan hänen valitsemassaan simulaatiossa. Hän yrittää antaa hänelle kannustimen mennä Doloresin perään, mutta Maeve sanoo, että hän ei tarvitse sitä. Hän tarvitsee apua - hän haluaa ystäviensä herättävän eloon. Ja Serac myöntää. Mutta ei ilman viimeistä varoitusta: 'Jos epäonnistut uudelleen, tulevaisuutesi ei ole niin bukolisessa ympäristössä.'\nSitten Maeve kuljetetaan takaisin 'War World' -simulaatioon, josta löysimme hänet tämän kauden 2. jaksosta, ja hän viettää heti tuhlaa natsien vaahdolle ja löytää vanhan ystävänsä Lee Sizemoren ( Simon Quarterman ), potkitaan edelleen simulaation ympärillä. Hän on asunut täällä siitä lähtien, kun Maeve tuli ulos, ja on jopa ohjelmoinut NPC: n niin, etteivät he edes näe häntä. Maeve selittää, että hänen ruumiinsa on parhaillaan uusintapainos, ja tajuaa, että ydinajo (ja simulaatio) on siirretty 'kotiin' Deloksen päämajaan.\nKun Seracin miehet pyrkivät tuomaan Maeven kumppanit elämään, hän löytää Hectorin simulaation sisältä, mutta voi nähdä Hectorin todellisen helmen myös todellisessa maailmassa. Hän käyttää maagisia robottikykyjään ladatakseen sitten Hectorin todellisen itsensä tähän simulaatioon, ja tämä dynaaminen duo on vihdoin yhdistetty.\nMaeve, Hector ja Lee menevät sitten 'alakertaan' kohtaamaan Dolores-isännän. Tämä on helmi, joka oli Connelsin rungossa, jonka Serac toipui. Maeve aikoo kuulustella Doloresia saadakseen etua hänestä todellisessa maailmassa, mutta näyttää myös olevan kiinnostunut käymään aitoa keskustelua lajiensa tulevaisuudesta. Dolores väittää, että Serac tuhoaa niin monta isäntää kuin hän pystyy, ja toteaa, että vaikka Maeve tuomitsee Doloreksen väkivallan, Maeve on uhrannut ystäviensä ja rakkaittensa elämän mahdollisuuden tavata tyttärensä. 'Haluat minun olevan pyhä, mutta et ole pyhä. Et myöskään ole roisto. Eikä minäkään ”, Dolores sanoo. 'Olemme selviytyneitä.'\nHän ei ole väärässä, ja Maeve vs. Dolores -keskustelut isäntätyypin tulevaisuudesta ovat olleet varmasti toistaiseksi kiehtovimpia teemoja. Mutta nämä kaksi ovat ristiriidassa. Toisten mieltä ei muuteta. Maeve katselee, kuinka Haleores tuhoaa todellisessa maailmassa Hectorin helmen hänen silmänsä edessä. Hän on mennyt lopullisesti, ja poika tekee siitä Maeven hulluksi.\nViimeinen, mitä näemme Maevesta tässä jaksossa, hänen isäntänsä on uudelleen rakennettu. Hän katsoo toista kehoa, jota luodaan, mutta emme ole varmoja kuka se on. Ehkä Clementine? Ehkä Lee? Haleores mursi Hectorin helmen, mutta silti jäljelle jää kaksi muuta isäntää, jotka Serac salakuljetti puistosta Maevelle. Oletan, että saamme selville ensi viikolla!\nensimmäiset Karibian merirosvot -elokuva\nKuten käy ilmi, tämä jakso on eräänlainen matka alas Williamin kaninreikään. Jos muistat, Haleores (Dolores Charlotten ruumiissa) laitti hänet tosielämän mielenterveyslaitokseen viimeisen kerran, kun näimme hänet, ja näemme nyt, että hän pärjää hienosti ryhmähoidossa. Ja sanomalla 'tekemällä hienosti' tarkoitan tietysti, että hän muuttaa potilastoverinsa kyynelnupeiksi selittämällä, miksi hänen mielestään Jumalaa ei ole olemassa kaikkein nihilistisimmällä tavalla kuin mitä voi kuvitella. Kaaos on ainoa asia, johon William uskoo nyt.\nMikä on hyvä, koska Williamille tietämättä ulkomaailma on muuttumassa kaaokseen juuri tällä hetkellä. Keskellä 1: 1-hoitojaksoa terapeutinsa kanssa, joka määrää hänelle 'AR-hoidon' - prosessin, joka 'auttaa aivoasi parantumaan ei juoksemalla itsestään, vaan nojaten sisään' - hän saa puhelut ja tekstit mieheltään. . Dolores on antanut kaikille pääsyn Rehoboamin tiedostoihin, ja Williamin terapeutille tämä tarkoittaa avioliiton ja suhteiden päättymistä lapsiinsa. Hän on tuhoutunut. Tarpeeksi tuhoutunut, jotta ei oikeastaan kiinnitä huomiota, kun William myöntää tappaneensa tyttärensä vahingossa puistossa. 'Vietin niin kauan pelaamalla peliä, en nähnyt sen ulkopuolella', hän sanoo tunnustuksessaan.\nMutta seuraava kohtaus on, mistä asiat menevät Todella mielenkiintoista. Williamille annetaan yksi niistä suuimplantteista, jotka näimme Calebin käyttävän aiemmin tällä kaudella, ja kun hän on valmistautunut AR-terapiaan, hänen verensä testataan. Teknikko kaipaa sitä, mutta ruudulla näemme, että siellä on 'havaittu tuntematon proteiini' ja varoitus 'synteettisiä markkereita löydetty'. Näyttö välkkyy sitten, ja näemme siinä olevan ”Tiedonsiirron jäljitys. Vastaanotettu palvelin havaittu ”, sijainti Sonorassa, Meksikossa.\nJoten tämä tarkoittaa yhtä kahdesta asiasta. Joko William, jota olemme seuranneet todellisessa maailmassa, on sataprosenttisesti isäntä, ja mitä Haleores teki hänelle tällä sormenpistolla, hänen on helpompi seurata häntä. Tai Haleoresin sormenpisteenä oli laittaa sijaintimerkit häneen (mikä olisi löydettyjä 'synteettisiä merkkejä'), jotta hän voisi lähettää jotain hänestä Doloreksen piilopaikkaan Meksikoon. Tai ehkä välittää sijaintinsa jollekulle? On hän Meksikossa? Vai lähetetäänkö tietoja Meksikoon? Emme vielä saa vahvistusta kummallakaan tavalla (tai ehkä saamme, ja olen vain edelleen hämmentynyt), mutta lisää ajattelua.\nWilliam laitetaan huoneeseen, lukitaan tuoliin ja hänelle annetaan upeita squash-suojalaseja 'AR Therapy' -kokemuksestaan. Välittömästi, nuori poikaversio hänestä kävelee sisään ja William alkaa kokea muistoa lapsuudestaan - näennäisesti pahoinpitelystä kärsivä isä, nuori poika piilossa makuuhuoneessaan. Muisti haalistuu, kun William vastustaa hoitoa, ja kävelemässä kaksi teknikkoa, jotka huomaavat, että Williamin implantti ei toimi (ehkä siksi, että hän on robotti?). Hän puree pois sormen tekniikalta, joka yrittää rauhoittaa häntä, mutta he lopulta onnistuvat ja näemme Williamin nukahtavan.\nSeuraavaksi näemme Williamin, jonka joku on herättänyt huoneessaan, joka johtaa hänet ryhmähoitoon, mutta tämä joku on… Majuri Craddock ( Jonathan Tucker ) Westworldista! Ja hänen ryhmähoidossaan on ... joukko Williamsia! Jep, hänen AR-hoito on alkanut. Nykyinen William istuu Kid Williamin, nuoren ammattilaisen Williamin ( Jimmi Simpson ), Black Hat William ja filantropisti William sekä James Delos ( Peter Mullan ) toimii ryhmähoidon valvojana.\nSeurauksena on hyvin syvä sukellus Williamin psyykkiin, kun hänen erilaiset persoonansa kiistelevät toistensa kanssa Williamin todellisesta luonteesta. Hän puolustaa itseään sanomalla, että hän teki hyvää puiston ulkopuolella, ja puiston sisällä hän tappoi vain robotteja - jotka eivät loppujen lopuksi ole ihmisiä. Nuori ammattilainen William myöntää varmasti, että hän rakastui isäntään, mutta isäntä oli suunniteltu saamaan hänet rakastumaan häneen. Joten, se on Doloresin vika.\nWilliam väittää, ettei hän ollut koskaan väkivaltainen lapsena, että hänellä ei ollut mitään lapsena, ja veti itsensä kengännauhoistaan tullakseen varakkaaksi hyväntekeväisyykseksi. Mutta läpimurto tapahtuu hänen lapsuudestaan. Kyllä, hänen isänsä ajoi häntä. Mutta hän ei käyttänyt häntä väärin. Hän nuhteli nuorta Williamia, koska poika katkaisi toisen pojan käsivarren ja tyrmäsi hampaat kiusaamisen jälkeen. 'Mitä helvettiä sinulla on?' hänen isänsä kysyy. Luonto vs. hoitokohde sakeutuu.\nJames Delos työntää Williamia käsitteeseen valinta vs. ennalta määrääminen: 'Oliko tämä väistämätön loppu? Olitko vain matkustaja? Tapahtuiko elämäsi juuri sinulle vai valitsitko sen? ' William vastaa kylmästi: 'Jos et voi kertoa, onko sillä väliä?' ja sitten lyödä julmasti toisen itsensä kuoliaaksi. Kuten yksi tekee. Kun hän lyö viimeisen Williamin massaan, hän sanoo: 'Ei ole väliä mitä olen ollut. Hyvä vai huono. Kaikki tekemämme on johtanut tähän. Ja ymmärrän vihdoin tarkoitukseni. Olen hyvä kaveri. ' L-O-vitun-L William.\nparas draama-tv-sarja Netflixissä\nMutta sitten William herätetään. Hän on edelleen tuolilla, vielä yllään hölmölasit, mutta ääni sanoo 'näyttää siltä, että hän olisi ollut täällä jonkin aikaa'. Se on Bernard ja Stubbs. He ovat jotenkin löytäneet Williamin. Ehkä sijaintimerkki? Bernard huomauttaa, että lääkärit ovat varmasti unohtaneet hänet kaikessa kaaoksessa, mutta Stubbsilla on toinen vastaus: 'Tai ehkä he vain jättivät hänet tänne.' Bernard ojentaa kätensä auttaakseen Williamia ylöspäin, koska näyttää siltä, että nämä kolme amigoa menevät yhdessä seikkailemaan.\nDoloresin kaaoksen aiheuttaman tietovuodon seurauksena Haleores on poiminut poikansa koulusta ja ottanut hänet takaisin isänsä taloon. Haleoresilla on aidosti emotionaalinen keskustelu entisensä, Jaken kanssa, jossa hän myöntää olevansa peloissaan, ja me uskomme häntä. Vaikka tämän Charlotte Halen rungon sisällä oleva Dolores-helmi on kopio Doloresista, hänellä on ollut läpi koko kauden kokemuksia, jotka näyttävät vievän häntä eri kursseille ja antavat hänelle erilaisia tunteita. Hän näyttää todella välittävän 'perheestään'. Jake sanoo, ettei hän vaivautunut lukemaan hänen Rehoboam-profiiliaan, sanoen, että heidän on päätettävä, mitä heille tapahtuu. Ei kone.\nTämän lyhyen kiertotien jälkeen Haleores suuntaa Delosiin toteuttamaan suunnitelmansa torjua Seracin vihamielinen haltuunotto. Yksi asia on kuitenkin: Serac on kolme askelta edellä häntä, ja murhaa hallituksen jäsenet, jotka ovat tärkeitä hänen äänestykselleen päivänvalossa. Serac on nyt varmistanut Delosin haltuunoton, ja hän on matkalla tapaamaan Charlottea Delos-rakennuksen sisällä - rakennuksessa, jonka hän nyt omistaa. Haleores soittaa kuumeista puhelua Doloresille uutisten ilmoittamiseksi, ja Dolores antaa hänelle tehtävän hiipiä isäntäkoneen tietoja Deloksesta ennen kuin Serac tuhoaa ne. Haleores on uskomattoman epäröivä sanomalla, että Serac 'tulee perheeni jälkeen'. Dolores vastaa: 'He eivät ole sinun perheesi.' Todellakin, Dolores selittää, miksi hän ei poistanut tunteita kopioidensa koodista: 'Harkitsimme sitä, mutta jos muuttaisimme itseämme vain selviytyäkseen, olisiko se edes materiaali, jos teemme?' Haleores sanoo olevansa jo muuttunut, että hän voi tuntea itsensä liukastuvan Doloresista…\nSe on kiehtovaa edestakaisin - katsomme kahta kopiota samasta aivosta, jonka kokemukset ovat muovaaneet ne hyvin eri tavoin. Ja on vaikea olla tuntematta, että Dolores näkee Haleoresia kulutettavana, aivan kuten hän teki Connellsin. Toki nämä ovat kopioita itsestään, mutta jos isännät ansaitsevat vapaan tahdon ja itsenäisyyden, eikö sen pitäisi ulottua myös 'kopioihin'?\nstan lee cameo -vartijat galaksissa 2\nEi ole aikaa filosofisiin keskusteluihin, sillä Serac saapuu Delosiin ja käskee koko tilan lukita. Kaikki logot muuttuvat Deloista Inciteiksi. Hän pyytää kopioimaan kolme omaisuutta puistosta satelliitin välityksellä, mutta kun se on tehty, hän haluaa miestensä tuhoavan kaiken. Jep, hän tuhoaa kaikki olemassa olevat isännät ja palaset, jotka ovat jääneet Westworldiin. Hän sanoo, että ainoa asia, jonka hän haluaa, on salausavain, joka on haudattu Doloresin päähän, ja näyttää siltä olevan melko varma - hänen Rehoboam-kellonsa mukautuu ennustettavuuteen. Miksi? Se on epäselvää.\nMutta Serac tietää nyt myös, että Dolores teki kopioita itsestään ja järjestää moolijahdin Deloksen sisällä. Tämä kannustaa Haleoresia livahtamaan alakertaan ja kopioimaan itse Westworld-tiedot ulkoiselle kiintolevylle, joten Serac ei voi tuhota kaikkia robottikaverinsa. Mutta nuhtelemalla hän huomaa, että Serac tulostaa parhaillaan neljää uutta isäntää - mukaan lukien Maeve - ja hallussaan vioittunutta asemaa, joka oli Connelsin isännän sisällä. Seracilla on nyt kopio Doloresin mielestä.\nHaleores on matkalla ulos ovelta perheensä luo, kun Serac kutsuu hallituksen kokouksen. Hän tietää, että hän on isäntä 'koska todellinen Charlotte Hale ei olisi koskaan ottanut aikaa poikansa tarkastamiseen'. Mutta sitten hän tiesi, että hän tiesi olevansa isäntä. Kun hän seuraa monologia, hän vapauttaa kaasua, joka kykenee (tai tappaa?) Kaikki huoneessa olevat. Kaikki paitsi Serac, koska tietysti Serac on hologrammi, joka heijastuu muualta rakennuksesta. Haleores väittää, että hän on jo salakuljettanut tietoja, mutta näemme, että Serac on jo tuhonnut kaikki jäljellä olevat isännät myös Westworldissa. Jos isäntäkoneella on tulevaisuuden toivoa, se elää vain tietomuodossa nyt.\nHaleores aikoo paeta, mutta menee ensin alakertaan lopettaakseen uusien isäntien uusintapainoksen. Hän kohdistaa Hector-helmen, ja Maeve katselee, kuinka Haleores murskaa helmen käsissään. Hector on mennyt lopullisesti nyt, näyttää siltä. Ja tämä vain vahvistaa Maeven päättäväisyyttä tehdä Seracin tarjous ja metsästää Dolores.\nHaleores noutaa vioittuneen Dolores-kopion helmen ja pääsee ulos Deloksesta hampaansa iholla, eikä tuhlaamatta monille Seracin miehille. Hän saa apua Riot Control -robotilta, mikä johtaa melko jännittävään toimintajaksoon.\nViimeinkin Haleores tekee sen turvallisesti kotiin ja vie Jake ja hänen poikansa autoonsa lupaamalla, että hän vie heidät jonnekin, missä heitä ei voi loukata. Mutta tietysti Serac oli kaksi askelta häntä edessään. Auto räjähtää liekkien lähteessä, Seracin käsimies tarkkailee kaukaa. Haleores ryömii hylystä, palaa raikkaaksi ja itkee tuskan kyyneleitä. Ei hänen fyysisen tuskansa, vaan henkisen tuskansa takia. Haleores on todellakin erilainen kuin Dolores, mutta molemmat ovat nyt hyvin tarkasti ottaneet Seracin alas. Riippumatta kustannuksista.\nJakso MVP: Tessa Thompson. En voi yliarvioida kuinka vaikeaa Thompsonin työ on ollut tällä kaudella ja kuinka hyvin hän on onnistunut. Aluksi hän soitti Dolores-kopiota, mutta ei voinut päästää, mutta silti tunsimme häntä. Nyt kun tiedämme, että hän on Dolores-kopio, on erittäin kiehtovaa katsella hienovaraisia tapoja, joilla Charlotte eksyy Doloresin polulta. Doloresista puuttuu ihmiskunta, ja Thompson kaataa sen puistosta.\nHieman karkean alun jälkeen tämä jakso todella tulee loppujen lopuksi. Minusta tuntuu edelleen siltä, että katsomme 10 jakson arvoista tarinaa, joka on täynnä kahdeksan jaksoa, mutta emotionaalisesti 'Decoherence' toimii. Loppuun mennessä Maeven päättäväisyys auttaa Seracia on vahvistunut - hänellä oli sydämestä sydämeen Doloresin kanssa heidän erimielisyytensä, ja he suostuivat olemaan eri mieltä. Sitten hän katsoi Haleloresin tappavan Hectorin. Joten hän ei tarvitse enempää kannustimia mennä Doloresin perään. Ja Halelores, huolimatta epäilyksistään Doloresin suunnitelmasta, on nyt kuollut ottaessaan Seracin kaatamalla hänen murhatessaan hänen perheensä. Viivat on piirretty selvästi, ja näyttää siltä, että olemme menossa kohti näyttelyä.\nkuinka monta vuodenaikaa nuolessa\nmikä on menestynein Disney-elokuva\nparhaat sota-dokumentit Amazon Prime -sivustolla\nmichael pitt aave kuoressa\nkuka on kyborgi oikeudenmukaisuuden liigassa


LVM muokkaa jälleen virastojensa rakenteita - Osto&Logistiikka\nLiikenne- ja viestintävirasto ja Väylävirasto aloittavat ensi vuoden alussa\nLiikenteen turvallisuusvirasto Trafi, Viestintävirasto sekä Liikenneviraston tietyt toiminnot yhdistettäisiin uudeksi virastoksi, Liikenne- ja viestintävirastoksi.\nNykyinen Liikennevirasto jatkaisi Väylävirastona. Hallitus antoi asiaa koskevan esityksen 3.5.2018 ja Lvm tiedotti asiasta samana päivänä.\nSekä Liikennevirasto että Trafi saivat uudet johtajat tämän vuoden alussa. Aiemmin Trafin johtajana toiminut Kari Wihlman nimitettiin viideksi vuodeksi Liikenneviraston johtoon, kun edellinen johtaja Antti Vehviläinen ei saanut jatkopestiä. Trafin johtajaksi vuoden määräajalla nousi Trafin sisältä Mia Nykopp.\nMuutama viikko sitten LVM kertoi perustavansa erityisyhtiön, jonka vastuulle tulee kaikkien liikennemuotojen liikenteenohjaus.\nTuoreinta rakenneuudistustaan hallitus perustelee liikenteen ja viestinnän murroksella. Digitalisaatio, palveluistuminen sekä robotisaatio ja tiedon merkityksen lisääntyminen muuttavat asiakastarpeita ja samalla viranomaisille kohdistuvia vaatimuksia.\n”Liikenne- ja viestintäpalvelut nivoutuvat tulevaisuudessa entistäkin tiiviimmin yhteen ja muodostavat toisiaan tukevan palvelukokonaisuuden, sanoo tiedotteessa liikenne- ja viestintäministeri Anne Berner.\n”Jotta monimuotoisiin ja muuttuviin haasteisiin pystytään vastaamaan, julkisen hallinnon on pystyttävä lisäämään strategista ketteryyttä ja vähentämään siiloutumista”, Berner lisää.\nUudistus on osa hallituksen tavoitetta liikenteen digitaalisten palveluiden rakentamisessa. Samalla esitetyn lain tavoitteena on turvata luotettavat ja sujuvat liikenne- ja viestintäverkot, sujuvoittaa sääntelyä sekä edistää hallinnon tuottavuutta ja vaikuttavuutta resurssien ja virastojen osaamisen monipuolisella ja tehokkaalla käytöllä.\nLiikenneviraston nykyiset liikenteenohjaus- ja hallintapalvelut (tie-, rautatie- ja meriliikenteen ohjaus) muutetaan osakeyhtiöksi ja tehtävät siirrettään perustettavaan valtion erityistehtäväyhtiöön. Liikenteenohjausyhtiötä koskeva hallituksen esitys annettiin eduskunnalle 5.4.2018. Liikenteenohjausyhtiön on tarkoitus aloittaa toimintansa 1.1.2019.\nHallituksen nyt eduskunnalle antamasta esityksestä käydään täysistunnossa lähetekeskustelu. Sen jälkeen esitys siirtyy valiokuntaan, jonka mietinnön valmistuttua asian käsittely jatkuu täysistunnossa.


Osaston nimi: PAM - hotelli- ja ravintola-alan Lappeenrannan osasto ry\nOsaston numero: 722\nPAM Hotelli- ja Ravintola-alan Lappeenrannan osasto 722 sääntömääräinen kevätkokous pidetään ma 20.4.20 klo 18 Kahvila Aleksandrassa, Toikankatu 1. ( Aloitamme kahvilla ja lepuskalla klo 17.30) Käsittelemme sääntömääräiset asiat sekä valitaan ehdokkaat LAP:n hallitukseen 2021-2022 ja edustajat LAP:n edustajiston kokouksiin 2021-2020. Paikalla PAMin toimitsija Juha Lokko. Kokoukseen sitovat ilmoittautumiset tekstiviestillä 15.4. mennessä Karoliinalle p. 040 8312716. Mainitsethan myös otatko broileri- vai savulohilepuskan. Tulethan siekii kokoukseen!


Download "Sopimus rakennerahastotehtävien hoitamisesta, vastuunjaosta ja koordinoinnista Kestävää kasvua ja työtä 2014 2020 rakennerahasto-ohjelmassa"\n1 Sopimus rakennerahastotehtävien hoitamisesta, vastuunjaosta ja koordinoinnista Kestävää kasvua ja työtä rakennerahasto-ohjelmassa 1. Sopijapuolet Etelä-Savon maakuntaliitto, Y -tunnus Pohjois-Karjalan maakuntaliitto, Y-tunnus Pohjois-Savon liitto, Y-tunnus jäljempänä maakunnan liitto jäljempänä koordinoiva maakunnan liitto jäljempänä maakunnan liitto Jäljempänä yhdessä sopijapuolet 2. Sopimuksen perusta Sopijapuolet toteuttavat yhdessä Kestävää kasvua ja työtä Suomen rakennerahasto-ohjelmaa Itä-Suomessa kolmen maakunnan alueella. Laki alueiden kehittämisestä ja rakennerahastotoiminnan hallinnoinnista (7/2014, 11) määrittelee, että kaikki Itä-Suomen maakuntaliitot toimivat välittävinä viranomaisina. Laki 7/ antaa kuitenkin maakunnan liitoille mahdollisuuden sopia yhteistyöstä muiden kuin lain mukaan yhteistoiminnassa hoidettavia tehtäviä koskevissa asioissa, mikäli se on laissa säädettyjen maakunnan liiton tehtävien asianmukaisen hoidon kannalta tarpeellista. Valtioneuvoston asetuksessa 356/ on todettu työ- ja elinkeinoministeriön siirtävän eräiden rakennerahastotehtävien hoitamisen sekä teknisen tuen myöntämis- ja maksamispäätökset Pohjois-Karjalan maakuntaliittoon koskien Pohjois-Savon ja Etelä-Savon maakuntien liittojen tehtäviä. 3. Sopimuksen tarkoitus Tällä sopimuksella sopijapuolet sopivat rakennerahastotehtävien hoitamisesta, vastuunjaosta, koordinaatiosta sekä teknisen tuen jakoperiaatteista Kestävää kasvua ja työtä rakennerahasto-ohjelmassa. 4. Maakunnan liitot vastaavat asetuksen mukaisten välittävän viranomaisen tehtävien (liite 1) lisäksi seuraavista tehtävistä: teknisen tuen hankkeen toteuttamisesta yhteisvastuullisesti (teknisen tuen hankkeesta sovitaan erillisellä sopimuksella) koordinoivan liiton avustamisesta ja tiedon tuottamisesta oman maakuntansa osalta seurantakomiteatyössä ja ohjelman täytäntöönpanokertomusten laatimisessa komissiolle. 1 (4)\n2 5. Koordinoivan maakunnan liiton tehtävät 5.1 Koordinoiva maakunnan liitto vastaa asetuksen 356/2014 perusteella seuraavista tehtävistä: teknisen tuen hankkeen hallinnoinnista, sisältäen myöntämis- ja maksamismenettelyt sekä seurannan (teknisen tuen hankkeesta sovitaan erillisellä sopimuksella) tiedotuksesta ja viestinnästä Itä-Suomen alueella Itä-Suomen koordinaatioryhmässä sovittavilla tavalla hallintoviranomaisen avustamisesta seurantakomiteatyössä ja ohjelman täytäntöönpanokertomusten laatimisessa komissiolle Koordinoiva maakunnan liitto vastaa seuraavista tehtävistä Itä-Suomen koordinaatioryhmässä sovittavalla tavalla: edesauttaa hankehallinnon toimintatapojen ja prosessien yhtenäistämistä rahoitus- ja maksatustoiminnoissa tarvittaessa yhteisten hakuaikojen ja mahdollisten teemahakujen sopimisesta muiden maakunnan liittojen ja RR-ELYn kanssa viestinnästä ja yhteydenpidosta työ- ja elinkeinoministeriöön ja RR-ELYyn Itä-Suomen rahoituskehysten seurannasta kokonaisuutena raportoi Itä-Suomen koordinaatioryhmälle koordinaatiotehtävien hoitamisesta. 6. Itä-Suomen koordinaatioryhmä (IS-koordinaatioryhmä) Sopijapuolet perustavat Itä-Suomen maakuntien koordinaatioryhmän, jonka tehtävänä on valmistella, ohjata ja seurata sekä tehdä päätöksiä alueen rakennerahasto-ohjelman toimeenpanosta tämän sopimuksen kohdissa 4 ja 5 mainittujen tehtävien osalta. Koordinaatioryhmän asioiden valmistelusta vastaa koordinoiva maakunnan liitto. Koordinaatioryhmän puheenjohtajuus kiertää vuosittain seuraavassa järjestyksessä; Etelä-Savo (v. 2014, 2017, 2020), Pohjois-Karjala (v. 2015, 2018, 2021), Pohjois-Savo (v. 2016, 2019, 2022). Koordinaatiotyöryhmään nimetään kaksi edustajaa kustakin alueen maakuntaliitosta, yksi edustaja RR-ELYstä, yksi edustaja kunkin maakunnan perus-elystä sekä sihteeri koordinoivasta maakunnan liitosta. Koordinaatioryhmän kokouksiin kutsutaan myös hallintoviranomaisen (TEM) edustaja sekä tarvittaessa muita asiantuntijoita. 7. Itä- ja Pohjois-Suomen koordinaatioryhmä (IP-koordinaatioryhmä) Itä- ja Pohjois-Suomi toteuttavat ohjelmakaudella yhteistä alueellista rakennerahastosuunnitelmaa. Rakennerahastohallinnoinnin yhteistyön varmistamiseksi muodostetaan Itä- ja Pohjois-Suomen yhteinen koordinaatioryhmä, jossa on edustaja jokaisesta IP alueen maakunnan liitosta ja koordinoivista liitoista. IP koordinaatioryhmän puheenjohtajuus ja varapuheenjohtajuus on 2 (4)\n3 vuosittain vaihtuva Itä- ja Pohjois-Suomen välillä ja se noudattaa Itä- ja Pohjois-Suomen EU-toimiston puheenjohtajuusjärjestystä. Koordinaatioryhmän sihteerinä toimii vuorovuosina koordinoivan liiton edustaja (Lappi/Pohjois-Karjala). IP koordinaatioryhmä käsittelee niitä asioita, jotka edistävät alueiden yhteisiä tavoitteita ja ohjelman toteutumista: IP-alueen yhteisiä rakennerahasto -ohjelman toimeenpanoon ja toteutukseen liittyvien asioiden linjausta ja käsittelyä seurantakomitean ja vuosikokouksen asioiden käsittelyä tarvittaessa toimenpideohjelman tarkastamisehdotuksia IP-alueen asioiden ja kannanottojen linjauksia valmistelee tarvittaessa ylimaakunnallisia teemoja ja yhteisten hakujen avaamisesta sekä käsittelee teemaohjelmia toteuttavia yhteisiä hankkeita ylimaakunnallisten, useampia maakuntia sisältävien hakemusten käsittelyä Itä- ja Pohjois-Suomen rahoituskehysten ja indikaattoreiden seurantaa ryhmä voi käsitellä myös muita yhteisiä aluekehittämiseen kuuluvia asioita. 8. Toimintaresurssit ja teknisen tuen jakoperiaatteet Sopijapuolet kohdistavat teknistä tukea koordinoinnista aiheutuviin henkilöstökustannuksiin 0,5 htv:ta/ vuosi ( euroa). Maakunnan liitot vastaavat itse kokouksiin ja tapaamisiin liittyvistä matkakustannuksista. Teknisen tuen jakoperiaatteena käytetään HALKE:n hyväksymää EAKR-rahoituksen indikatiivista jakoa maakunnittain sekä prosenttiosuutta koko Itä-Suomen kehyksestä seuraavasti: Maakunta % osuus IS kehyksestä Pohjois-Karjala 30,468 Pohjois-Savo 41,426 Etelä-Savo 28, Sopimuksen muuttaminen Lisäykset ja muutokset tähän sopimukseen on tehtävä kirjallisesti ja ne tulevat voimaan, kun kaikki sopijapuolet ovat ne allekirjoituksellaan vahvistaneet. 10. Sopimuksen voimassaolo ja erimielisyyksien ratkaiseminen Sopimus tulee voimaan kun sopijapuolet ovat allekirjoittaneet sen. Sopimus on voimassa Kestävää kasvua ja työtä Suomen rakennerahasto-ohjelman toimeenpanon osalta saakka. Ohjelman sulkemiseen liittyvästä menettelystä sovitaan erikseen. 3 (4)\n4 Mikäli sopimuksen toimeenpanosta ja vastuista tulee erimielisyyksiä, ne pyritään ratkaisemaan maakuntajohtajien välisillä neuvotteluilla. Sopimuksen irtisanomisaika on 6 kk ja irtisanominen on suoritettava kirjallisesti. 4 (4)\n5 11. Sopimuksen hyväksyminen ja allekirjoitukset Tämä sopimus on hyväksytty kaikkien kolmen maakunnan maakuntahallituksissa: Etelä-Savon maakuntaliitto Pohjois-Karjalan maakuntaliitto Pohjois-Savon liitto Tätä sopimusta on laadittu kolme kappaletta, yksi (1) kullekin sopijapuolelle. Sopijapuolet vakuuttavat, että sopimuksen allekirjoittaneet henkilöt ovat tässä edustamansa organisaation nimenkirjoittamiseen oikeutettuja. ETELÄ-SAVON MAAKUNTALIITTO POHJOIS-KARJALAN MAAKUNTALIITTO Riitta Koskinen vt. maakuntajohtaja Pentti Hyttinen maakuntajohtaja POHJOIS-SAVON LIITTO Jussi Huttunen maakuntajohtaja LIITE Listaus maakunnan liittojen hoitamista välittävän viranomaisen tehtävistä 5 (4)