Mestari | Klaanon\n15.3.2015 Guardian\t14 kommenttia\nAthin kirkon Pyhänä Äitinäkin tunnettu ce-matoralainen nainen käveli kivistä polkua eteenpäin. Mitään hän ei nähnyt, ei siinä mielessä, missä tavallinen väki asian käsitti. Mutta omalla tavallaan hän aisti kaiken ympärillään. Hän tunsi elävät mielet ympärillään… ja sen, missä niitä ei ollut.\nNainen hymyili itsekseen. Ei hänellä ollut syytä olla hymyilemättä näin kauniina syyspäivänä. Hän istahti matalalle kiviselle penkille ja nautiskeli vienosta tuulenvireestä kasvoillaan.\nIkuisen pimeyden läpi maailmaa katseleva nainen keskittyi kuuntelemaan. Sorapolkua pitkin asteli rauhallisia askelia. Toiset, tiiviimmin hiekkaa vasten iskeytyvät askeleet ohittivat ensimmäiset. Joku istui nurmikolla kymmenen kyynärmitan päässä Mestarin takana – hän tiesi sen siitä, että kuuli tämän vaihtavan asentoa.\nJa vaikka nainen ei nähnyt muotoja tai värejä, hän tunsi jotain yhtä kaunista. Soljuvan puron lailla virtaavat tunteet ja ilmaan heitetyt ajatukset leijailivat hänen ympärillään hivellen hänen mieltään ja sieluaan, aina ja kaikkialta.\nTuttu, varma mutta hiljainen askellus irtosi polulla muista. Hiekan narske vaihtui ruohon kahinaan. Mestari tiesi, kuka se oli. Hän kuuli, tunsi, näki ja haistoi tulijan mielentilan.\nAskeleet pysähtyivät. Vanha ystävä istui naisen viereen.\nEt saisi olla täällä yksin, Oraakkelin huolestunut ajatus kaikui kaikkialta. Mestari huvittui hieman ystävänsä huolestuneisuudesta.\n”Sadje on Zeeron-paran kanssa kaupungilla ostamassa sieniä”, Mestari totesi ääneen huvittuneeseen sävyyn. ”Zeeron alkaa olla jo hieman hermoraunio. Tämä paikka ei taida juuri sopia hänelle.”\n”Sen uskon”, Oraakkeli vastasi, hieman turhankin vakavasti Mestarin mielestä.\nOletko sitä mieltä, että klaanilaiset aikovat salamurhata minut heti, jos esiinnyn julkisissa tiloissa yksinäni? Mestari jatkoi telepaattisesti, hieman turhankin hilpeästi Oraakkelin mielestä.\nPahantahtoisia silmiä saattaa olla kaikkialla. Jopa täällä, mies vastasi äänettömästi, ja sitten ääneen: ”Kaupunki ei sovi kaikille.”\n”Hän on elänyt niin kauan metsän keskellä, että kaupunkiin sopeutuminen on todella hankalaa”, Mestari naurahti. Pahantahtoisia silmiä. Kuulostaa mielenkiintoiselta, ystäväni. Mitä sellaiset silmät saavuttaisivat tarkkailemalla minua?\n”Se on totta. Jo pelkät kovat äänet saavat hänet hieman tolaltaan. Hän on oppinut kuuntelemaan metsän hiljaisuutta. Kaupungin meteli muistuttaa häntä vain vaaroista”, lausui vanha mies sävyllä, josta vain Mestari tunnisti huolestuneisuuden. Visokki varoitti Syvän Naurun loisista. Niitä voi olla kenessä tahansa. Mutta en ajattele vain sitä.\nKlaanilaiset eivät välttämättä luota meihin, mutta olemmeko antaneet aihetta? nainen vastasi ja jatkoi sitten ääneen: ”Sadje pitää kyllä huolta hänestä. Emme kyllä voi päästää häntä takaisin metsäänsä. Nazorakien joukot kun voivat vallata sen alueen minä hetkenä hyvänsä.”\nOraakkeli huokaisi. ”Emme niin.”\nEmme niin. Ja tiedän, että Guardian alkaa epäillä asioita, joita hänen ei pitäisi. Enkä tiedä, kuinka kauan voimme pitää häntä epätietoisuudessa.\nPyhä Äiti näytti hämmästyneeltä. Mitä luulet hänen epäilevän?\nAdmin ei jahtaa miekkapirua vain koston nimissä, eikä edes vanhan valansa. Hän on oikeilla jäljillä, ja kun hän tajuaa… en ole ihan varma, voimmeko kieltäytyä kertomasta totuutta.\nOnko meillä lopulta syytä olla kertomatta totuutta? Mestari lausui pohdiskelevasti. ”Luotan arvostelukykyysi, ystäväni.”\n”Ja olen siitä hyvin kiitollinen”, Oraakkeli vastasi. Minulla on epäilys, mitä admin suunnittelee. Ja se on vaarallista.\nTotta kai hän haluaa miekkapirun hengiltä. Tai ainakin luulee haluavansa. Mutta jos hän tietää, vaikuttaako se hänen arviointikykyynsä?\nSe vaikuttaa siihen, miltä hänen silmissään näytämme, Oraakkeli vastasi. Varjoissa on helpompaa toimia, Mestarini. Tietämättömyys on joskus hyvästä.\n”Kaunis sää tänään, eikö totta?” Mestari sanoi hymynkare huulillaan. Pyhä Äiti kykeni aistimaan ohikulkijoiden epäuskon, kun näkyvästi sokea nainen puhui säästä.\nMutta onko tietämättömyydestä tässä tapauksessa enemmän haittaa kuin hyötyä?\n”Onhan se omalla tavallaan. Omalla syksyisellä tavallaan.”\nMutta jos he saisivat tietää kaikki salaisuutemme, Mestari – jos he tietäisivät, mitä kaikkea olemme heiltä piilottaneet, kaikki voisi sirpaloitua. Punainen Mies on tehnyt heistä epäluuloisia.\nYksi vaihtoehto olisi kertoa heille totuudenmukaisesti, Pyhä Äiti sanoi, miksi salaamme heiltä asioita ja toivoa, että he ymmärtävät salaisuuksien mahdin ja tiedon arvon. Olen varma, että administosta ainakin jollakulla on kokemusta aiheesta.\nSe vaiensi Oraakkelin vaeltelevat ajatukset. Ainakin hetkeksi.\n”Talvi on kyllä kohta täällä”, mies sanoi suorastaan kuiskaten. ”Pitää nauttia auringoista, kun ne vielä näkyvät.”\nVarjoista ovat he kyllä itsekin, myönsi mies ajatusten kielellä. Jos maailman olennoista mahtavimmat ja kauheimmat tietäisivätkin, keitä kaikkia näiden muurien sisällä piilotellaan, se olisi tämän kaupungin loppu.\n”Syksy on tietyllä tapaa lempivuodenaikani”, Pyhä Äiti sanoi ja venytteli hieman jäseniään. ”Ei ole liian kuuma taikka liian kylmä. Ja syksy tuoksuu erilaiselta.”\nMitä mieltä olet Makuta Nuista? nainen jatkoi jälleen mielensisäisesti. Onko sinulla uusia näkemyksiä matkanne jälkeen?\nMyönnän, että näkökenttääni hämärtävät kokemukseni hänen kaltaisistaan, mietti mies ja veti esiin hetkeksi hirvittävät rannearpensa. Mutta en voi olla silti pitämättä häntä silmällä. Niin paljon kuin se mahdollista on.\nSe mies on mysteeri, Mestari totesi. Hän tietää paljon enemmän kuin osaamme arvata ja todella paljon enemmän kuin antaa olettaa.\nKäskenkö oppilaan perehtyä asiaan?\nTee niin, mikäli se on mahdollista. Se makuta voi rikkoa paljon asioita – tai vaihtoehtoisesti tehdä paljon hyvää meidänkin intressiemme kannalta.\nKunhan hän vain keskittyisi rikkomaan asioita, jotka haluamme rikki.\nOraakkelin jalat laskeutuivat nurmelle. Kaapukangas valahti. ”Ikävä kyllä joudun poistumaan, Mestarini”, hän sanoi kohteliaasti. ”Minulla on sovittu tapaaminen.”\n”Mukava, että sinulla oli kiireidesi keskellä aikaa hieman rupatella”, toinen vastasi aivan yhtä kohteliaasti. Kerro terveisiä.\nMestari kuunteli Oraakkelin loittonevia askelia ja tunsi tämän vakavan mielentilan haihtuvan hitaasti Keskisuuren kasteen aukiolta, mutta ei koskaan hänen luotaan. Jollain tapaa Oraakkeli oli aina läsnä.\nMutta niin oli Mestarikin.\nVanha mies kutsui siipiratsuaan jossain aallonmurtajan luona.\nTaivas oli tumma kuin lintu, joka siltä laskeutui siivet jylhästi piiskaten. Tuuli viilsi Oraakkelin kaapua kuin miekka. Ja kun mielten mestari käski, Bothossin suuret ja jäntevät räpyläjalat ottivat vastaan pienen särkän rantahiekan.\nSoturimunkki silitti merimetsonsa suurta päätä valkealla kämmenellään ja valahti tämän niskasta ketterästi yhtenä mustana kaapuna iltahämärässä.\nSärkkä ei ollut suuri, mutta illan pimetessä siitä ei juuri hiekanmuruakaan näkynyt. Tänne kuula oli kuitenkin Oraakkelin johdattanut.\nAv-matoran veti hihastaan esiin punaiseksi maalatun pallon, jonka valkoinen silmä hehkui ja välkehti tiuhaan. Se tarkoitti, että toinen samanlainen oli lähellä. Oraakkeli sujautti kuulan takaisin kaapuunsa ja keskitti silmänsä pimeyteen. Suutaan avaamatta ja elettäkään tekemättä hän käski Bothossia odottamaan paikallaan. Ja merimetson hahmon ottanut serafi totteli.\nSoturimunkin kokenut askel loittoni rantaviivasta. Valon matoranin silmät sopeutuivat pimeään. Merituuli piiskasi pientä särkkää, joka oli mitättömyydessään ja piirteettömyydessään hädin tuskin merenpinnan yläpuolella. Yksikään puu tai kallio ei ollut estämässä viiman matkaa, ja se sai Oraakkelin kaavun lepattamaan tavalla, joka muistutti häntä Arkkienkelin taistelusta.\nTuulessa lepatti myös särkällä odottaneen hahmon kaapu.\nOraakkelin iäkkäät mutta edelleen sammumattomina hehkuvat silmät seurasivat, kun pitkä, luonnottoman laiha hahmo asteli lähemmäs. Kylmä viima sai olennon kaavun helmat lepattamaan jopa dramaattisella tavalla. Olento ei sanonut kävellessään mitään. Oraakkeli kuuli vain ulisevan tuulen ja hiekassa narisevat askeleet. Muukalainen pysähtyi. Hän seisoi nyt vain vajaan kahden metrin päästä matoranista. Sinisen pakarin uurteiset kasvot katsoivat tulijan suippokärkisen hupun sisään ilmeettöminä.\nSyvä hiljaisuus. Katsettaan laskematta Oraakkeli otti varoen hihastaan esiin saman punaisen kuulan, jonka keskellä oleva valkoinen ympyrä vilkkui nyt niin villisti, että teki melkein pahaa tuijottaa sitä.\nToinen vastasi työntämällä pitkän, kaavun hihan peittämän kätensä asusteen taskuun. Ehkäpä hieman laiskan oloisesti hahmo veti toisen, melkein identtisen punaisen kuulan ja esitteli sitä näyttävästi pyörittelemällä rannettaan ilmassa. Muukalaisen kuula erosi Oraakkelin kuulasta vain kahdella ohuella, valkoisella raidalla, jotka kulkivat punaisen pallon vastakkaisilla puolilla.\nKun kuulien välkehtivät valkoiset silmät olivat kohdanneet, katosivat ne molemmat hiljaisuudessa omistajansa kaapuun.\nVaikka luottamus oli saavutettu, olivat molemmat matkalaiset hetken vailla sanoja.\n“Anna olla viimeinen kerta”, muukalainen sanoi lopulta. Hänen äänensä kuulosti tuohtuneelta.\n”Muistan maininneeni”, vanhus lausui rauhallisena, ”että tehtäväsi ei olisi helppo.”\n“Mutta ilmeisesti jätit myös kertomatta, mitä kaikkia vaaroja olisin saattanut joutua kohtaamaan.”\n”Niin”, Oraakkeli vastasi. ”Niin tein. Kun lähetin sinut matkaan, minulle ei ollut epäselvää, kuka temppeliä todellisuudessa vartioi.”\nOraakkeli kuuli, kuinka hänen pitempi keskustelukumppaninsa hengitti hitaasti syvään ja kiristeli samalla hampaitaan.\n“Si- sinä asetit minut tietoisesti vaaraan! Katso, mitä NE tekivät MINULLE!”\nPitkä hahmo kohotti laihat kätensä hupulleen ja veti sen kasvojensa tieltä.\nOraakkeli päätyi tuijottamaan kuultavan sinisiä kasvoja, joiden suupielet olivat vääntyneet kireään irveeseen. Sinistä pakaria käyttävä matoran etsi lähettinsä kasvoilta jonkinlaista vammaa tai arpea, mutta sitä ei näkynyt. Laihan olennon piti kumartua yli yhdeksänkymmentä astetta, että hänen kasvonsa olivat aivan Oraakkelin naamion edessä. Suuri kolmion muotoinen koru ketjun päässä valahti kilisten kaavun kaula-aukosta esille.\nOlennon kasvoilla olevien litistettyjen pallojen muotoisia linssejä yhdistävän metallisangan päälle näytti olevan kiedottu pätkä ilmastointiteippiä, kuin se olisi mennyt katki.\n“SE YKSI MIEKAN KANSSA HEILUVA MALLINUKKE KATKOI MUN LASIT!”\nOraakkeli kohotti vanhoja kulmiaan hämmästyneen näköisenä, mutta ei kovin myötätuntoisena. ”Ohhoh. Niinkö teki?”\n“Nämä ovat ainutlaatuista krikcitien käsityötä! Tajuatko, kuinka hankala tällaisia on saada!? ‘Suhteellisen helppo?’! Niin, harmi vain ettei minulla ole enää kovin paljoa asiaa sinne!” nuori krikcitiläinen vaahtosi.\n”Näytä ihmeessä niitä”, av-matoran lausui rauhallisesti nostaen vanhan valkoisen kätensä vihasta pihisevän sirkkamiehen edessä. Krikcitiläinen jupisi jotain sinisten leukojensa välistä ja laski hellävaraisesti lasinsa vanhuksen käteen paljastaen niiden alla olleet magentan väriset – ja todella tuohtuneina nykivät silmät.\nYleensä ei katsottu viisaaksi tuijottaa suoraan Krikcitin pappismiesten hypnoottisiin pupilleihin, mutta Oraakkelilla oli vuosien kokemusta. Pelkällä katseella ei hänen tahtoaan taivutettaisi.\n”Hauska nähdä pitkästä aikaa”, Oraakkeli sanoi hymyillen itseään yli kaksinkertaisesti pidemmälle nuorukaiselle, ”Paradox.”\nKrikcit suoristi langanlaihan olemuksensa ja nosti oikean kätensä lantiolleen edelleen hieman nyrpeän näköisenä.\n“Tehtävä suoritettu, vanhus. Koro evakuoitu ja palattu melkein yhtenä kappaleena.”\nOraakkeli hymyili ja nyökkäsi. ”Pyhä Äiti lähettää terveisensä. Olet tehnyt arvokasta työtä.”\nMies tarkasteli lähettinsä suuria aurinkolaseja ja pyöritteli niitä käsissään vahinkoa etsien. Varoen hän raotti linssien väliin käärittyä teippinippua (ja sai pitkän krikcitiläisen värähtämään kauhistuneena) ja näki sangan halkeamiskohdan.\n”Nämähän katkesivat kauniisti”, pakari-kasvoinen vanhus hymähti ja ojensi lasit takaisin pitkälle hahmolle. ”Ajattelisit myönteisesti. Harvalla teistä on lasit, jotka ovat selviytyneet ikimiekasta.”\nParadox nappasi lasinsa kappaleet pitkillä ja laihoilla sormillaan ja sujautti ne kaapunsa taskuun.\n“H-heh heh”, krikcitiläinen naurahti hieman hermostuneesti. “Sätkynukella oli huono sihti.”\n“Vaiko juuri todella tarkka?”\n“…”, esitti kaavutettu luikero mielipiteensä.\nOraakkeli katseli lähettiään mietiskelevänä. ”Katkaistakseen lasisi Äären kärjen oli käytävä aivan otsaasi lähellä. Sormenpään mitan päässä aortastasi. En pahoita mieltäsi selittämällä, mitä olisi tapahtunut, jos se olisi käynyt vielä sitäkin lähempänä.”\nSinisen sirkkamiehen aniliininpunainen katse näytti siltä, että tämän mielessä kävi hyvinkin vahva ja pikkutarkka visualisointi tunnetun maailman pelottavimmasta miekasta hänen molempia sydämiään yhdistävän ohuen suonen kohdalla.\n”Mutta luulen, että onnistuit jo kuvittelemaan sen. Vilkas mielikuvitus ei ole aina hyväksi. Kiitä onneasi siitä, että olet vielä siinä… tai pikemminkin Punaisen Miehen Kättä siitä, että hän halusi tällä kertaa vain varoittaa.”\n“Punainen Mies saisi pitää parempaa huolta OMISTA ruumiinosasistaan, kun ne tuolla lailla juoksentelevat vapaina”, Paradox tiuskaisi ja kohotti kätensä silmilleen. Keskustelu Valkoisesta Miekkailijasta alkoi tuntua sirkkamiehestä epäilyttävältä. “Oliko sinulla vielä joitakin elämänviisauksia vai voisimmeko jo siirtyä itse asiaan?!”\nOraakkeli naurahti lämpimästi. ”Ai, onko sinulla kiire uudelle tehtävälle? Arvostan innokkuuttasi. Joku heikkomielisempi vaatisi ehkä lomaa tuollaisen koitoksen jälkeen.”\nSirkkamiehen ilme vääntyi hieman vinoon ja hänen hehkuvat silmänsä nousivat katsomaan jonnekin ylös. “Nooo, nyt kun mainitsit…”\nKaksoisauringot porottivat pilvettömän siniseltä taivaalta. Paradox saattoi kuulla aaltojen etäisen kohinan etäältä. Hän päätti ottaa lokoisamman asennon palmupuuta vasten, jonka käyrällä rungolla hän nyt makoili.\nAth-Koron tapahtumien jälkeen nuori krikcit oli tarvinnut hieman hermolomaa ja oli etsinyt lähimmän trooppisen saaren, mitä karttakuulallaan löysi. Athisti olikin kaivannut lämpöä jääsaaren kylmyyden jälkeen.\nParadox puraisi palaisen mehukkaasta mangosta. Hän oli pientä viidakkosaarta tutkiessaan löytänyt monia herkullisia hedelmiä, joita oli kerännyt takkinsa helmoihin. Krikcit raotti toista magentan väristä silmäänsä. Hän ei nähnyt nui-kopeniaan missään. Laiha olento tyytyi lopulta vain kohottamaan olemattomia olkapäitään. Saari oli pieni, eikä rahi lähtisi matkustajansa luota kauas.\nParadox sulki taas silmänsä ja tarttui seuraavaan hedelmään sylissään. Hän nosti sen kasvojensa eteen ja puraisi. Krikcit joutui tosin irvistämään, kun hänen hampaansa eivät tehonneet metsän antimen kuoreen. Paradox aukaisi silmänsä ja näki, mihin oli tarttunut.\nKrikcit hengitti syvään. Hedelmän soikiomainen muoto ja lehdet toivat nuorukaisen mieleen mitä karmaisevimpia muistoja viikon takaa. Hedelmän tummanvihreä väri ja epätasainen pinta olivat melkein samanlaiset kuin…\n…Vieteriukolla. Paradox tuijotti hedelmää silmääkään räpäyttämättä. Hän vannoi, että hetkenä minä hyvänsä hedelmän kuori rasahtaisi rikki ja sen sisästä paljastuisi tuijottava silmä.\nKrikcitiläisen hengitys kiihtyi. Hän nousi nopeasti istumaan pidellen ananasta molemmilla käsillään edessään. Hän poistui palmupuun varjosta ripein askelein ja lähestyi rantaa. Hänen kävelynsä nopeni juoksuksi. Paradox päästi hedelmästä irti vasemmalla kädellään ja ojensi sen taakseen oikealla.\nAnanas lensi kaaressa molskahtaen aaltoihin.\nParadox hengitti syvään helpottuneesti ja palasi lopulta takaisin laiskanlinnaansa. Hän oli varma, ettei enää koskaan pystyisi katsomaan ananaksia samalla lailla kuin ennen.\nMutta sitten, mereen heitetty kasvi pulpahti jälleen pinnalle ja alkoi ajelehtimaan kauemmas rannasta.\n“Toisaalta en minä sielläkään pystynyt rentoutumaan…”\nOraakkeli katsoi nuorta athistia värähtämättömän tyynissä kasvoissaan ehkä hippunen sääliä. ”Olennot, joita kohtasit Ath-Korossa… kuinka monta niistä pääsit näkemään?”\n“Huppuineen vai ilman?”\n“Kuusi”, krikcit sanoi. “Sätkynuken kasvot näin nopeasti. Tai siis niiden puutteen. Nihilistin, niin kuin Gunei sitä nimitti, kasvot jouduin näkemään ehkä hieman liian läheltä…”\n”Tiedätkö… isä Bothana, rauha hänen muistolleen, tapasi valmistaa mainiointa ananaskeittoa, jota olen koskaan maistanut”, Oraakkeli sanoi yhtäkkiä. ”Ja opetti reseptin useille oppilailleen, joista osan tunnen hyvinkin. Mutta minusta tuntuu, että se ei sinua tässä tilanteessa juuri lohduta.”\n“… Aha”, Paradox sanoi pidellen vatsaansa. Hän teki parhaansa yrittääkseen olla antamatta ylen.\nVanhus oli hetken hiljaa kuulaassa syysyössä ja nosti valkean kätensä tummien kankaiden suojasta. Hän hieroi leukaansa hitaasti ja katsoi Paradoxin läpi, jonnekin tämän taakse, jonnekin kauas merelle.\n”Pahoittelen, että en kertonut yksityiskohtia ennen kuin sinut Ath-Koroon lähetin. Sinulla on hyvä syy olla vihainen ja ansaitset ehdottomasti selityksen. Ikävä kyllä joskus liika tieto on matkatavaroista vaarallisin-”\n”Ei ole, vaan ne mustat kuulasi”, krikcit keskeytti kiristellen sinisiä hampaitaan. Lisää huonoja muistoja.\n”- ja en ole ollenkaan vakuuttunut, että vastustajamme pikku perhe olisi päästänyt sinua menemään, jos olisit tiennyt vähänkin enemmän. Ne eivät uskoneet sinua uhaksi.”\nSirkkamies risti pitkät ja luisevat kätensä rinnalleen ja huokaisi. “Kerro sitten, Oraakkeli. Mitä ne olivat? Miksi Nuket uskottelivat olevansa Ath-Koron Toia? Kuka on Punainen Mies ja mitä hän tästä hyötyy? Miksi me tutkimme näitä juttuja?”\nAamukajon matoran kuunteli kärsivällisenä Krikcitin nuorukaisen hirmutuulen lailla hyökyvää kysymysvyöryä keskeyttämättä ja ilmeelläkään viestimättä. Koristeelliseen kaapuun verhottu sirkkamies näytti väsyneeltä ja kyllästyneeltä, eikä vanhus ihmetellyt yhtään, miksi. Nuori ’dox oli suorastaan julkealla tavalla ärtynyt – hänen käytöksensä ei vastannut sitä, mitä soturimunkkikokelaalta odotettiin.\nMutta Oraakkeli olikin aina suosinut hieman erilaisia oppipoikia.\n”Jos osaisinkin kertoa sinulle, mistä kauhistuttavasta railosta Nuket ovat tähän maailmaan vuotaneet – kuka ne on kasaan parsinut – en kertoisi sinulle. Kunnioitan oikeuttasi hyvin nukuttuihin öihin, Paradox. Ja kuten Punainen Mieskin, heidän mestarinsa, ne kertovat vain totuuden. En usko, että ne koskaan väittivätkään olevansa toa-sotureita… mutta matoralaisen kansan suurin heikkous on aina ollut halumme uskoa sankareihin. Ja näin meidän kahden kesken… kun Ath jakoi luottavaisuutta matoraneille, kunnianarvoisa isä Gunei sai kokonaisen Koron annoksen.”\n“Ironista, että hänen uskonsa loppui juuri minun kohdallani”, Paradox hymähti. “Hän ehti uhota jo seivästävänsä minut happokeihäällään.”\n”Niin”, vanhus sanoi suunnaten haikean katseen merelle. ”On suunnaton sääli, miten Takadoxin varjo lankeaa koko kansasi ylle. Harva muistaa, että kaltaisesi oppivat ja opettivat Athin tahtoa jo kauan ennen kuin hän orjuutti kansoja.”\nHetkeksi merimetsoratsastaja ja Pyhän Äidin vanhin ystävä hiljeni, ja sen hetken aikana hän antoi rauhallisuusvalan jähmettämälle Kanohilleen ilmestyä synkeyttä. ”… mutta tahraton ei ole oma menneisyytesikään. Eikä Gunei kaikelle sellaiselle sokea ole.”\nParadoxin katse kääntyi pois Oraakkelista. “Sinä se sitten aina muistutat siitä…”\n”Valintamme ja virheemme tekivät meistä henkilöitä, joita tänään olemme”, vanhus vastasi. ”Niin hyvässä kuin pahassa. Olen aina halunnut uskoa, että sinun kohdallasi hyvässä.”\nPunainen katse kohtasi magentan. Sininen kulmakarva nousi.\n”Enhän joudu olemaan ensimmäistä kertaa väärässä, Paradox? Se särkisi sydämeni.”\n“Oraakkeli”, nuori athisti sanoi uudenlaista syvyyttä äänessään. “Sinä näytit minulle Mielen Tien ja Athin rakkauden. Mielessäni ei kävisikään halu poistua näyttämältäsi valkeudelta pimeyteen, vaikka joskus käytänkin hämäränkin rajamaan keinoja.”\nParadox vilkaisi jälleen taivaalle vain huomatakseen, kuinka ajan siivittäminä kaksoiskuut olivat matkanneet.\n“Niin. Kysyinkin jo. Nuket, tai mitkä lie ovatkaan. Onko sinulla aavistusta, mitä ne suunnittelevat?” Hänen äänensä synkentyi hieman.\n”On”, Oraakkeli lausui yöhön arvoituksellisesti. Paradox jäi odottamaan sanoille jatkoa. Ja odottikin aika pitkän hetken. Kulmat kurtussa athisti etsi jonkinlaista ajannäyttäjää, jota naputtaa kärsimättömästi, mutta havaitsi ettei sellaista omistanut.\n“… Okei. Kiitos tästä informaatiotulvasta”, athisti totesi tympääntyneenä oppi-isänsä vähäsanaisuudelle. “No entäs sitten jatko? Haluat varmaan pitää minua vielä kentällä?”\n”Siinä olet oikeassa”, vanha matoralainen sanoi laittaen kämmenensä vastakkain, ”mutta myös koulutuksesi täytyy jatkua. Juuri nyt Mestarimme tarvitsee kuitenkin silmiä siellä, mihin ei itse ajatuksillaan yllä. Ja minulla on kyllä aavistus, mitä Nuket temppeleistä hakivat… mutta olisin huono oraakkeli jos jakaisin ennustuksia ennen kuin ne ovat valmiita.”\nKrikcitin dox laski kätensä lanteilleen ja naksautti selkäänsä. “Älä huoli, ennustelija. Tiedän, milloin jotkin Soturimunkkien salaisuudet eivät ole kokelaan korville tarkoitettu. Mutta silmiini voit luottaa. Ne ovat tarkat ja näkevät laajalle.”\nParadox oli hetken hiljaa, kunnes täydensi itselleen. Kunhan lasit pysyy kasassa…\nMuinainen mies nyökkäsi. ”Hyvä kuulla. Minulla on silmillesi nimittäin vielä käyttöä. Tunnet varmasti isä Bartaxin – rauha sen miehen muistolle, joka hän oli, ja Ath antakoon armoa sille, joka hänestä tuli. Tiedät, että hän purjehtii meriä jahdaten Mestariamme. Nyt kun Gunein seurakunta on poistunut Ath-Korosta, en voi arvatakaan, mihin Bartaxin joukot yrittävät suunnata. Tässä kohtaa sinä astut esiin.”\n“Haluat minun jäljittävän Pahan papin seurakunnan?”\n”Sanotaan vaikka niin. Pysy liikkeessä, jututa henkilöitä, jotka saattavat tietää Bartaxin olinpaikasta ja suunnasta. Jos kykenet vielä löytämään isä Ariezin, hän voi ehkä auttaa – en yhtään epäile että Bartax yrittäisi suostutella häntäkin puolelleen. Kunhan pidät meidät tiedon jäljillä… ja pysyt kaukana hänen keihäistään. Ja kun tarvitsen sinua uudelleen-”\nOraakkeli nosti esiin punaisen kuulan, jonka pinnassa olevan valkoisen ympyrän hehku oli jo himmennyt niin paljon, että siinä olevan kuvion tunnisti:\n”- saat kyllä tietää.”\nParadox näytti siltä, että oli kuullut kaiken minkä tarvitsi. Hän työnsi kätensä hihojensa sisään ja nyökkäsi syvään. Oraakkeli teki samoin. Sitten Paradox nosti kätensä kasvojensa eteen ja työnsi peukalonsa ja etusormensa päät suuhunsa. Tyynentyneen ilman täytti kimeä vihellys ja samassa lähettyvillä ilmassa lentänyt nui-kopen laskeutui kaksikon viereen mörähtäen. Paradox kiipesi ratsunsa selkään ja ampiaisen siivet alkoivat taas lyödä. Krikcitiläinen teki vielä käsillään heilahduksen hyvästiksi oppi-isälleen.\nOraakkeli nosti kätensä hymyillen hieman. ”Olet tehnyt hyvää työtä”, hän huusi kopenin siipien värinän yli, ”Paljon on muuttunut siitä päivästä kun kohtasimme. Joskus en usko että olet edes sama henkilö, Paradox.”\nParadox ei keksinyt enää, mitä sanoa tuohon. Hän tyytyi vain ohjastamaan kopeninsa ylös ja kohti merta.\n”Mutta pukeutumisellesi voisit kyllä tehdä jotain”, Oraakkeli naurahti vielä perään katsellen oppipoikansa koristeellista takkia ja massiivista kaulariipusta.\nVaahtoutuva merivesi pieksi hiekkasärkkää. Paljon oli tosiaan muuttunut niistä päivistä, kun oraakkeli iänikuinen oli kohdannut laiha poika krikcitiläisen.\nMutta toisaalta taas ei paljoakaan.\nVuosia sitten, Eteläinen Manner\nKapealla ja kiemurtelevalla soratiellä näkyi kolme hahmoa: kaksi lyhyttä ja yksi pitempi. Nuori, sininen krikcit oli kumartunut tutkimaan maahan heitettyjä rinkkoja ja muita kantamuksia. Hänellä oli päällään tumma lannevaate ja pieni kangasvaate peittämässä yläruumistaan. Kaulassaan hänellä roikkui iso, kolmion muotoinen medaljonki kultaketjusta.\n“Hmm. Säilykkeitä, karttoja, hieman kangasta”, krikcit luetteli matkatavaroita penkoen niiden omistajille, “ei mitään arvokasta. No, aina ruoka on tarpeen.”\nKaksi matorania – kakama-kasvoinen le-matoran ja rauta kantava ga-matoran – eivät yrittäneetkään estellä sirkkamiestä tyhjentämästä heidän vähäistä omaisuutta omaan säkkiinsä. He vain seisoivat jähmettyneinä suolapatsaiksi.\nKrikcitin mies kääntyi vilkaisemaan matoran-kaksikkoa. Hän myhähti jälleen nähdessään heidän lasittuneet katseensa. Matoralaisten mielten alistaminen oli nuorelle hypnotistille kuin rahin pennun leikkiä.\nHän nousi ylös ja heitti ruskean säkin olkansa yli. Se ei kuitenkaan osoittautunut kovin mukavaksi kantotavaksi, koska sirkkamiehen olkapäät olivat pienet. Hän tyytyi lopulta vain pitämään säkin sidottua suuta ilmassa niin, että säkin sisältö nojasi hänen selkäänsä vasten. Nuori krikcit noukki vielä maassa lojuneet pallon muotoiset aurinkolasinsa ja sujautti ne silmiensä eteen.\n“Älkää huoliko. Hypnoosin vaikutus häviää vajaassa puolessa tunnissa. Siinä vaiheessa olen jo tosin tiessäni. No, toivottavasti emme enää näe! Heippa!”\nSirkkamies lähti kävelemään tietä kohti itään, jättäen matoran-kaksikon tylysti oman onnensa nojaan vailla puolustautumiskeinoa. Krikcit oli tosin oikeassa ja parin tunnin kuluttua hän jatkoi rauhassa yksin maantietä eteenpäin.\nKaksoisauringot levittivät kirkkaina valoaan korkeiden ja kivikkoisten vuorten väliin aukeavaan laaksoon, jossa kodistaan lähtenyt maantienrosvo käveli kiemurtelevalla tiellä. Tien molemmin puolin kohosivat vihreää heinää kasvavat niittyaukeat. Soratie oli muuttunut muusta maastosta kohotetuksi, tiilistä ja laastista vuoratuksi kulkutieksi. Tie oli muinaisen Titaanivaltakunnan peruja, joka oli kuitenkin hajonnut Suurten sotien jälkeen. Mutta tiet olivat onneksi pysyneet hyväkuntoisina.\nNuori dox käveli vihellellen kiemurtelevaa tietä eteenpäin. Hänen huomionsa kuitenkin heräsi, kun hän näki kauempana tiellä lähestyvän toisenkin matkalaisen. Valkoiseen kaapuun ja ruokohattuun sonnustautunut matoran lähestyi häntä.\nHmh. Ei mitään kantamuksia. En taida vaivautua ryöstämään häntä. Eikä minulla oikeastaan ole tarvettakaan.\nKaksi matkaajaa lähestyivät toisiaan ja olivat pian vain parin metrin päässä toisistaan. Krikcit vilkaisi nopeasti vielä matorania, mutta näki pyöreän ruokohatun alta vain sinisen naamion leuan. Matoran ei kuitenkaan kiinnostanut sirkkamiestä sen enempää, vaan hän käveli tämän ohitse. Tie oli kuitenkin niin kapea, että ohittaessaan matoranin hän vahingossa tönäisi tämän kylkeä. Matoran horjahti melkein pois tieltä, muttei kuitenkaan kaatunut. Krikcit ei pyytänyt anteeksi vaan jatkoi rennosti kävelyään.\nVaan siitä ukko valkokaapu vihaks’ pisti, aukoi suunsa.\n”Poika”, sanoi vanhan miehen matala ja vuosien kovettama ääni yhtäkkiä hänen takaansa, ”elosi tie vähemmän kivinen olisi, jos anteeksi oppisit pyytämään.”\nKrikcitiläinen pysähtyi ja käänsi aurinkolasien takaisen katseensa matoraniin. Ja noin hän lausui:\n“Kukahan sinä ukko olet minulle saarnaamaan, krikcitin miehelle ja mielen taitajalle?”\nKäänsi kasvonsa käppänä, kohti Krikcitin kiertolaista.\nNousi lieri ruokohatun, paljastuivat punasilmät.\n”Suutas’ soitat, sirkkamies”, lausui kasvot Pakarissa, ”oraakkelille, tietäjälle. Osoittaisit kunnioitusta.”\nNuorikko naurahti, “En ole koskaan ‘Oraakkelista’ kuullut. Mitkä ovat taitosi, vanhus? Tähtien tuijottelu ja korteista ennustaminen?”\nVanha äijä valkokaapu hihoistaan nyrkit paljasti. Avokämmenet esitteli, arvet poikki ranteiden.\n”Sellaista en ennustele”, vakuutteli Oraakkeli, ”vaan valintoja mielien. Kunnioitus löydä sisältäsi… ja tekojasi harkitse.”\n“Hah! Vai valintoja mielen? Vähät minä neuvoista ja valinnoista. Voima on valttini minun. Minä suoraan mieliin näen ja sanoillani niitä käsken. Osoita sinä, ukko vanha, kunnioitusta minulle, Paradoxille, sielujen näkijälle ja käskyn haltijalle!” julisti hän ja uhoten kättä sivuun heilautti.\nHiljaa pysyi Oraakkeli, punasilmin tuijotteli.\n”Ei saa varkaat kunnioitustain’, ei vorot taikka ryövärit”, lausui vanhus vaitonainen.\nNuorukainen puhisi, kättä nyrkkiin puristi ja hampaitansa kiristi. “Toisaalta miks’ kunnioitusta vanhukselta pyydän – kun voin sitä VAATIA.”\nTarttui hän lasiin tummiin luisevin sormin, veti ne päästä ja kaaressa kättään heilautti. Leiskuivat nuoret silmät, väri magentan. Uho ja ylpeys sielussa hän punasilmiin katsoi ja nimesi:\n“Minä, Paradox Krikcitiläinen, komennan sinua! Polvistu!”\nVaan ei voro laihanlainen seuraavaankaan varautunut.\nLeiskui simmut Oraakkelin, punasilmän, vanhan kieron.\nKiilsi silmät suurenmoiset, pupillit kuin pelkkää tulta.\nHehkui kasvoill’ hallansini, sotahuudon katse kirkui.\nParadox Krikcitiläinen, voro kuultavaihoinen, katseensa tuo alas käänsi.\nNäki sankan suonsilmän, hukuttavan uppohaudan.\nHuusi roisto kauhuissansa.\nJaloillansa taistoon kävi.\nOli taisto turhanlainen, ote tiukka turveansan.\nUpottavan surmanloukun, Karzahnin katalain kahleiden.\nSiitä nuoren sirkkamiehen jopa tuskaksi tulevi. Sanan virkkoi, noin nimesi:\n“Oi Oraakkeli, ennustaja mielien! Päästä silmäst’ hyisten vesien! Minä armoa pyydän, kunniaa osoitan!”\nVanha ukko Oraakkeli, punasilmä, huvittuneena katsoi. Voro sätki ohrassa, hukkui maankamaralla. Siten ompi mielen mahti, jok’ sen voiman todeks’ tunsi.\n“Mis’ on voimas nyt, voro Krikcitin? Missä uhos’, ylpeytesi? Mis’ käskyt ja julistukset?”\nSanoi nuori Paradox: “Paljon ei minul’ ompi antaa, jos maksua halajat! Arvokasta vain hely kultareunainen, mutteria pari valuutaksi!”\n”Rikkaudet todelliset”, lausui vanha Oraakkeli, ”mitata ei muttereilla!”\nKylmettyi jalat jo nuorukaisen, märiks’ tunsi. Oli jo valmis nöyrtymään, vanhempaa kunnioittamaan.\n“Oraakkeli! Tekoani kadun, anteeksi pyydän, teen kuin tahdot.”\nNaurun päästi punasilmä, viekas vanha mielen herra. Naurun jäisen hillityn.\nOjentuipa vanhan koura, käsi ajan käpristämä.\n”Kämmeneeni vanhaan tartu”, virkkoi ukko punasilmä, mielen herra, viekas lukki, ”jos sen arvoinen olet.”\nPakokauhun ajamana, oljenkorren löysi sirkka.\nOjeni sininen koura, sormet luiset käteen tarttui. Jo oli voro taasen tiellä, hänestä vakaalla maalla.\nUnikuvain suonsilmä kaikkos’ kuten painajaiset.\nVanha ukko valkokaapu, punasilmä, mielen herra, vihansa vain kuolla antoi.\nParadox katsoi tien sivuun hämmästellen. Missä äsken oli auennut syvä railo, makasi nyt vain taittunutta ohraa.\n“Maata muokatako osaat, vai ovatko voimas’ jotain muuta? Oliko kaikki vain harhaa?”\nOraakkeli naurahti kysymykselle kaikkein viattomimmalle. ”Kaikki on jonkun näkökulmasta harhaa. Eikö pelkosi ollut aitoa, vaikka suonsilmä oli unta?”\nParadox hengähti syvästi. “E-en tiedä. Luulin sitä todeksi. Siksi pelkäsin…”\n”Sellaista on uskoa johonkin”, vastasi sinivalkoinen vanhus laskien suuren hattunsa takaisin silmiensä tielle. ”Koska näen ja tunnen maailman niin eri tavalla kuin… monet muut, en ole koskaan voinut uskoa, että mitään voi oikeastaan tietää.”\nMatoralainen kääntyi poispäin ryöväristä takaisin polulle, jota oli ennen kohtaamistakin astellut.\n”Usko on kaikki, mikä meillä on. Ja minä uskon Isä Athin armoon. Mene, poika. Etsi elämääsi jotain järkevää tekemistä.”\nNiine sanoineen vanha tietäjä alkoi taas astella kahden auringon polttamaa polkua.\nKrikcit horjahti polvilleen, edelleen hengittäen syvään. Hän katsoi Oraakkelin loittonevaa selkää, sitten omaa säkkiään, joka oli pudonnut tien reunalle. Paradox nousi huterille, pitkille jaloilleen ja juoksi ennustajan perään.\n“Odota, vanhus!” hän huusi. Oraakkeli pysähtyi ja kääntyi katsomaan kysyvästi maantienrosvoa hattunsa alta.\n“Tuo”, sirkkamies aloitti, “oli illuusiota? En ole koskaan nähnyt vastaavaa mielenvoimien käyttöä…”\nOraakkeli katsoi Paradoxia hiljaa.\nParadox puri hampaitaan. Häpeissään ja tuskastuneesti hän kysyi:\n“V- voisitko… Opettaa hieman taitojasi, jos suostut enää puhumaan minulle?”\nOraakkeli käänsi ilmeettömän katseensa pois laihasta sirkkamiehestä. “Mikset ole omiesi luona, jossa sinua opetettaisiin?”\nParadox laski katseensa tiehen. Oraakkeli näki silmäkulmastaan, että hän näytti haikealta.\n“En voinut jäädä sinne. Luostarien säädökset ja normit eivät olleet koskaan minusta kohtuullisia. Krikcitien opetus pyrki pikemminkin rajoittamaan taitojeni käyttöä. Siksi lähdin. Halusin vapautta.”\nVanhus tuhahti. ”Vai vapautta.” Hän tarttui suureen ruokohattuun ja laski sen hitaasti. Nyt Paradox Krikcitiläinen näki ensimmäistä kertaa Oraakkelin kasvot kunnolla. Miestäkin vanhemman Pakarin pinta oli maalattu kymmenillä, ehkä sadoilla pienillä kirjainmerkeillä. Naamion pinta heijasti vanhojen punaisten silmien hehkua.\n”Minä kuulun isä Athin soturimunkkeihin. Tiedätkö, mitä se tarkoittaa, poikaseni?”\nParadox hätkähti hieman. “Ath…”\nKrikcitiläinen nosti laihan kätensä rinnalleen ja tarttui kaulassaan riippuneen korun reunasta. Hän nosti sen ylös ketjun varasta. Koru oli tasasivuisen kolmion mallinen. Kultaisen riipuksen keskellä oli koristeellisesti kaiverrettu kapeat silmäluomet, jonka keskellä koreili punaisesta kivestä kaiverrettu pupilli. Oraakkeli huomasi, että koru esitti Isä Athin kasvoja, mutta niitä oli hieman muunneltu.\n“Takadox, vääräoppinen profeetta, julisti Athin sanaa krikcitien keskuudessa aikoinaan. Hän puhui Mielen Silmästä, joka oikeutti omiin valintoihinsa ja vapautti Kohtalon kahleista.”\nOraakkeli pudisti päätään ja laski ruokohattunsa polun vieressä kasvavan varpukasvin päälle. ”Tiedän. Mutta se, että olen soturimunkki ei tarkoita, että astuisin miekan tietä. Se, että opettelen väkivaltaa ja voimakkaita mielenvoimia, ei tarkoita että minua olisi oikeutettu alistamaan kuin Tärviö-Takadox.”\nParadoxiin vilkaisematta munkki nousi suurelle kivelle polun vieressä. Kohta punaiset silmät katsoivat magentan värisiä yläpuolelta.\n”Me emme seuraa Sotilaan, vaan Ritarin tietä. Me opimme taistelemaan, jotta meidän ei koskaan täytyisi. Onko sinusta sellaiseen, vai oletko sittenkin vain pikkumainen voro ja ryöväri?”\nParadox katsoi empien vanhan soturimunkin iäkkäitä kasvoja. Hän mietti, mitä vastata miehen kysymykseen. Hän mietti, miten tämä valinta vaikuttaisi hänen tulevaisuuteensa. Hän mietti, millaisiin voimiin tämä päätös aukaisisi hänelle tien. Hän mietti, mitä hänestä voisi tulla: vääräuskoinen profeetta, pakanoiden isä. Tyranni, kuten Takadox. Paradox tunsi veren katoavan sormenpäistään.\nNuori krikcit tiesi, että kotopuolessaan jonka jätti, häntä luonnehdittaisiin Takadoxin kaltaiseksi. Tärviöksi. Krikcitien kunnian tahraajaksi ja mielenvoimien väärinkäyttäjäksi.\nMutta kaikki vääryydet mitkä hän oli tehnyt, olivat johtuneet halusta ja uteliaisuudesta oppia lisää mielestä. Ja katsoessaan kivelle noussutta Oraakkelia – valkoisessa kaavussa hohtavaa tietäjää – hänen sisällään heräsi jotain uutta. Ihailua. Kunnioitusta. Paradoxin mieleen kumpusi mielikuva. Mielikuva siitä, että hänkin voisi olla jonain päivänä samanlainen kuin Oraakkeli. Ei säälittävä varas ja rahien pelottelija, vaan iänikuinen tietäjä.\nNuori krikcit nielaisi. Hän teki päätöksensä.\n”On”, Paradox sanoi ja nosti kätensä rinnalleen. “On minusta! Haluan oppia lisää mielestä. Haluan tietää lisää Athista! Haluan olla kuin sinä: vahva ja viisas. Haluan olla soturimunkki!”\nOraakkelin haudanvakava katse kiven päältä ei värähtänytkään. Luonnonvoiman lailla vanhuksen matala ja vahva ääni vapautui tuulen vietäväksi.\n”Hyvä on. Ensimmäisenä sinun on aika oppia nöyryyttä. Ath on antanut meille valinnan elää elämämme tavalla, jolla sen haluamme elää. Ei ole parempaa vastapalvelusta kuin elää se pyhittäen jokainen elinhetkensä Mielen Isälle!”\nOraakkelin valkoinen kaapu hohti kirkkasti aurinkoja heijastaen. Taivasta vasten se näytti kuin yhdeltä sen kirkkaana hohtavista pilvistä.\n”Siis osoita nöyryyttä, ja polvistu”, sanoi mies rauhallisesti.\nParadox mutristeli hieman suutaan, mutta lopulta nöyrtyi. Hän laskeutui ensin toisen polvensa varaan. Sitten toisen. Hän kohotti magentan väriset silmät ylempänä seisovaan Oraakkeliin.\n”Hyvä”, Oraakkeli lausui tyytyväisenä. ”Paradox Krikcitiläinen. Oletko valmis astumaan kanssani Mielen Tielle?”\nKrikcitin pappismies hymyili vienosti.\nParadox seisoi suurenmoisen katedraalin portailla. Tummien aurinkolasien takainen katse siveli valtavan temppelirakennuksen auringonsäteiden hienovaraisesti tummentamia seiniä, joilla köynnökset ja kasvit kiipesivät korkeuksiin. Ne eivät aivan yltäneet yhtä pitkälle kuin katedraalin seinät, jotka itse tavoittelivat korkeuksia.Valkoisissa seinissä koreili pitkiä, kirkkailla väreillä ja uskonnollisin tekstein ja kuvin koristeltuja ikkunoita.\nParadoxista näytti, että athistien pääkaupungin, viidakon ympäröimän Ath-Nuin, suuri pyhäkkö olisi kohonnut kasvillisuuden lomasta aina, universumin alkuajoista asti. Rakennuksessa oli tosin aukkoja ja kulumia, jotka aika oli sen pintaan muovannut vuosien saatossa.\nMutta Isä Ath ei vuosia laskenut.\nParadox hämmästeli temppelin portailla olevaa kuhinaa. Soturimunkit, papit, nunnat ja oppipojat kävelivät katedraalin oviaukoista sisään ja ulos. Krikcit näki joidenkin matoralaisten kanoheissa samanlaisia rukousmerkkejä, kuin ikivanhalla tietäjällä.\nKrikcitiläinen havahtui muistaessaan Oraakkelin. Hän käänsi katseensa portaiden yläpäähän. Pakari-kasvoinen Oraakkeli, punasilmä, ennustaja iänikuinen katsoi häntä odottavasti. Paradox kiipesi hänen rinnalleen.\nJa yhdessä he kävivät Athin Taloon.\nSoturimunkin koulutus oli pitkä ja kivinen tie. Nuori krikcit opetteli athistien parissa mielenhallintaa, rauhallisuutta, maltillisuutta ja ennen kaikkea nöyryyttä. Koulutukseen kuului myös taistelutaidon harjoittaminen.\nValoisassa salissa seisoi useassa rivissä nuoria munkkikokelaita, jotka olivat valinneet Ritarin tien suojellakseen uskoaan Mielen Isää kohtaan. Heistä erottui muita reilusti pitempi krikcit.\nLyönti. Potku. Kuuden keisarin liikesarja. Kiipeävä kiviapina.\nHikipisarat virtasivat Paradoxin kuultavan sinistä ihoa pitkin. Nuorukaisen jalat horjuivat vielä, mutta ne olivat päättäväiset.\nKrikcit kompastui omiin jalkoihinsa ja kaatui kivuliaasti kyynärpäänsä päälle. Hän puri hampaitaan. Välillä hän olisi halunnut luovuttaa…\nMutta sitten hän huomasi katsoa huoneen ovensuuhun. Oraakkeli tarkkaili sivusta hänen kehittymistään.\nJa ylemmältä parvelta katseli alas itse Sokea Näkijä.\nParadox nielaisi. Vaikka hiki virtasi hänen silmiinsä ja kirveli suussa, hän nousi. Vaikka hän kaatui, hän nousi aina ylös. Uudelleen ja uudelleen.\nVuosi kului. Kului toinen. Mutta Isä Ath ei niitä laskenut.\nOppi-isänsä Oraakkelin, ennustajan iänikuisen ja Vaihtoehtojen punnitsijan, ohjastamana Paradox Krikcitiläinen perehtyi mielenvoiman saloihin tavoilla, joista muut krikcitin pappismiehet eivät osanneet kuvitellakaan.\nNui-kopen kiisi mustan meren yllä. Aurinkolasien peittämät silmät seurasivat herkeämättä ketjussa roikkuvaa sinistä palloa, jonka molemmissa päissä oli raidat. Varmistuttuaan kurssistaan nuori athisti heilautti ketjua niin, että siinä roikkunut pallo pyöri muutaman kerran ilmassa täyden ympyrän. Ketju kiristyi Paradoxin sormien ympärille, josta hän sitten sujautti karttakuulan kaapunsa taskuun. Hän kohotti katseensa meren yllä kohoaviin kaksoiskuiden sirppeihin.\nHän tunsi olevansa vapaa. Isä Ath oli antanut hänelle vapauden elää elämänsä niin kuin halusi. Paradox oli päättänyt elää elämänsä niin kuin halusi, Oraakkelin viitoittamalla Mielen Tiellä.\nMutta tie oli pitkä. Se veisi elinajan jos toisenkin.\nMutta Mielen Isä ei niitä laskenut.\n“Yrh…” Paradox voihkaisi. “Miksi se kirottu vanhus meni mainitsemaan niistä ananaskeitoista…”\nAthathismiathistitBothossJoukahainenKrikcitmerimetsojaMestariOraakkeliParadoxPyhä ÄitiVäinämöinen ja Joukahainen\n22.10.2014 Manfred\t5 kommenttia\n”Minun soturini”, tummaa jaloa Faxonia kantava po-matoran sanoi. ”Kaikki ne.”\n”Siinä oli aika karu juttu, tyyppi”, totesi häntä vastapäätä pöytää istuva matoralainen, joka huojui siihen malliin tuolillaan, että ei ehkä kauan pysyisi pystyssä. Oli myös erittäin suuri todennäköisyys, että tämä sammuisi pian tai vähintäänkin antaisi ylen. He istuivat Tren Kromin joen varrella nököttävän kylän ainoassa baarissa, Eteläisellä mantereella.\n”Minä en edes tiedä, miten päädyin tänne. En halunnut jäädä yksinäni saarellemmekaan”, Ariez jatkoi tiedostaen, ettei hänen keskustelukumppaninsa välttämättä kuunnellut kuin puolella korvalla. ”Koska Mestari otti kaikki minun soturini. En minä vain pääse siitä yli. Ei niin voi edes tehdä. Miten hän voi tehdä niin?”\n”Gööh”, hänen keskustelukumppaninsa totesi ja kaatui tuoliltaan vasemmalle kyljelleen. Tuoli jäi voitokkaasti pystyyn seisomaan matoranin kadotessa pöydän alle.\n”Oletko ihan kunnossa?” Ariez kysyi vilkaisten pöydän alle.\n”Joo”, kuului ääni, jota seurasi oksentamisen kaunis tunnusmusiikki.\n”Haittaako, jos minä… tuota noin, lähden tästä?” Ariez tiedusteli kohteliaasti jäämättä odottamaan vastausta ja hiippaili ulos baarista varoen törmäämästä keneenkään.\nTähän aikaan illasta lähes kaikki kyläläiset vaikuttivat olevan enemmän tai vähemmän huppelissa, mikä ei sinänsä miellyttänyt Isä Ariezia, vaikka hän olikin tullut etsimään unohdusta. Niin, kenties unohdusta, tai vähintäänkin jotakuta, joka kuuntelisi hänen ongelmiaan. Joku muu kuin Isä Bartax. Hän ei liittyisi Bartaxin seurueeseen edes pakon edessä. Hänellä oli sen verran kunniaa jäljellä, ettei hän liittyisi siihen petturiin vaan kuolisi mieluummin.\nHän hiippaili joenrantaan ja pesi siellä kasvonsa kylmässä vedessä. Hän ei nähnyt kaikkia vaihtoehtoja, joita hänellä oli, mutta hän tiesi ainakin kahden vaihtoehdon olemassaolosta. Hän voisi liittyä Bartaxiin, mutta kuten hän oli juuri itselleen vannonut, sitä hän ei tekisi.\nToinen vaihtoehto kuulosti sekä kamalalta että todennäköiseltä. Bartax oli saanut haltuunsa Isä Bothanan joukot fyysisesti paljon vähemmän ei-tuskallisin keinoin kuin Mestari Ariezin joukot, ja yrittäisi mahdollisesti suostutella Ariezinkin puolelleen. Ariez mietti, mitä Bothanalle oli mahtanut tapahtua, mutta totesi sen liian kamalaksi pohdinnanaiheeksi ja päätti palata baariin.\nHän aikoi tällä kertaa tilata juoman.\nEpsilonin temppelin kaunis saari oli ainoa asia, mitä merestä nousi pinnan yläpuolelle tuhannen kilometrin säteellä. Vihertävä meri löi hiekkarannoille suuria aaltoja jättäen jälkeensä tummia raitoja hiekkaan. Hiekkaisten rantojen jälkeen alkoi trooppinen metsä, joka koostui suurimmaksi osaksi tiheästä aluskasvillisuudesta ja korkeista palmupuista. Kookospähkinöitä ja jättiläisluumuja kasvattavia puita oli joukossa useita. Aina silloin tällöin kypsiä hedelmiä putosi alas, ja vähäiset hedelmiä ravintonaan käyttävät rahit saivat syödäkseen ilman, että joutuivat kiipeämään puihin.\nJostain kuului papukaijarahin kirkaisu. Auringot paistoivat iloisesti paahtaen kuumuudellaan kaikkea, mikä eli. Ilma oli kostea ja raskas hengittää. Ei tarvinnut kulkea kovinkaan syvälle viidakkoon löytääkseen paikan, jossa eräs matoralainen makasi jättiläisluumuja kasvattavan palmun alla. Hän makasi kuin auringon varjossa rentoutuva nautiskelija kädet ristittynä pullean vatsan päälle, puuttui vain tarjotin, jolla seisoi lasillinen kylmää juotavaa.\nLuumu putosi matoralaisen päälle, mutta tämä ei reagoinut lainkaan. Kuivunut veri oli aiemmin maalannut suuren alan hänen allaan punaiseksi, mutta metsän pienet hyönteisrahit olivat jo syöneet suurimman osan siitä. Matoralaisen ruumiskaan ei ollut jäänyt koskemattomaksi: isoja palasia oli päätynyt haaskansyöjien suihin, ja kärpäsiä pörräsi jatkuvasti tämän kimpussa. Rauhalliselta hahmolta puuttui kasvoiltaan naamio, eikä tällä ollut edes kaapua, jota jokainen Athiin uskova yleensä piti yllään.\nHetken kuluttua paikalle sattunut fikou-kolmikko huomasi helpon saaliin, eikä tämä saalis ollut luumu.\n”Ath pyytää meitä auttamaan, tekemään velvollisuutemme.”\nPalaneen kaupungin hiiltyneet jäänteet siinsivät matoralaisen taustana tämän puhuessa. Hänen edessään rivissä seisovat soturimunkit pitelivät käsissään keihäitä, miekkoja tai kirveitä. Jokaisella heistä oli yllään musta ihoa myötäilevä vaatekerta ja yhtä tumma paksu hupullinen viitta. Athisteja oli kokoontunut kasaan tuhatkunta.\n”Meidän on aika iskeä miekkamme vihollisen sydämeen! Nuo kurjat klaanilaiset, jotka ovat varastaneet meiltä jo kaksi sirua, elleivät enemmänkin”, Bartax sanoi ja heristi nyrkkiään. ”Me laitamme heidät kärsimään siitä hyvästä, mitä he ovat tehneet uskontomme pyhälle reliikille!”\nKuului hyväksyvää mutinaa.\nEnnen niin kaunis athistien kaupunki, jossa Isä Bothanan johtamat munkit olivat asustaneet. Sen raunioihin oli haudattu myös kaikki Bartaxia vastustavat uskovaiset. Uskonveljet.\n”Me olemme näyttäneet”, Bartax julisti, ”miten meidän vastustajillemme käy. Me voimme hyökätä Bio-Klaaniin ja saada takaisin haluamamme. Heistä ei ole vastusta yhdistetylle voimallemme!”\nHetken oli hiljaista ja vain navakan tuulen humina kaikui heidän korvissaan.\n”Emmekö ole valmiita? Emmekö kykene?” Bartax yllytti. ”Emmekö pysty mihin vain!”\n”Pystymme!” kansa vastasi. Bartax hymyili.\n”Mutta ei, emme suinkaan suin päin hyökkäämällä. On käytettävä oveluutta. On yleisesti tiedossa, että Nazorakein imperiumi hallitsee noita vesiä ja suurta osaa saaren maaperästä. Jos vain seilaisimme sinne, meidät tapettaisiin veneisiimme. Meitä ei päästettäisi saarelle elossa. Mutta ongelmat on tehty ratkaistaviksi!”\nOli hetken hiljaista Bartaxin pitäessä tehokasta retorista taukoa. Jossain hänen selkänsä takana raunioista purkautui pieni rikkikaasujen suihku, joka lennätti kivimurskaa paikasta toiseen. Kaupunki oli ollut kaunis katsella, mutta sen rauniot toivat tyydytystä. Bothanan joukoista suurin osa seisoi nyt hänen edessään, hänen omiensa joukossa. Hänen omina joukkoinaan.\n”Minulla on yhteyshenkilö”, Bartax julisti, ”joka kykenee toimittamaan meille varastetun nazorakien aluksen, jonka avulla pystymme turvallisesti matkustamaan Bio-Klaanin saarelle. Sen jälkeen asetumme hienosäätämään suunnitelmaa. Tarvitsemme sen viimeistelemiseksi tarkempia tietoja Bio-Klaanin linnoituksesta.”\nKuului ihmettelevää mutinaa. Mitä Isä Bartax ajatteli, että he tekisivät?\n”Uusimpien tietojemme mukaan”, Bartax sanoi ja yski hieman. ”Pahoittelen. Aivan, uusimpien tietojemme mukaan Pyhä Äitimme lavasti oman kuolemansa peittääkseen roolinsa Bio-Klaanin petoksessa. Hän on suunnitellut sirujen luovuttamista Bio-Klaanin haltuun jo pitkään!”\nTätä kansa ei sulattanut helposti. Mestari oli elossa? Hän oli päättänyt auttaa Klaania?\n”Saatatte miettiä, eikö Pyhän Äidin päätös saattanut olla viisaudessaan oikea. Mutta saatatte myös unohtaa, mitä tapahtui kaikkein pyhimmälle katedraalillemme. Kaikelle sille pyhälle kirjallisuudelle, jota sen kirjastoissa oli! Kaikille niille pyhille esineille, joita siellä säilytettiin! Ehkä Mestari ei tehnyt päätöstä viisaudessaan, ehkäpä ahneuksissaan hän myi meidät Bio-Klaanille! Eikö tämä ole osoitus siitä? Kuinka hän kykeni tuhoamaan jotain niin arvokasta!”\nTäysi hiljaisuus, jota kesti vain hetken.\n”Oletteko valmiita kostamaan? Oletteko valmiita tuhoamaan vihollisemme, jotta Nimda voi jälleen olla yhtä?!”\nYleisö vastasi hurraten.\nBartax virnisti häijysti.\n”Otetaan kurssi kohti… Ath-Koroa.”\nRukousmerkein maalatulla mustalla Haulla oli alakulon sävyttämä virne. Voi tätä säätilaa.\nAth-Koron isä turvautui tummaan viittaansa temppelin lumisilla portailla. Tämä talvi tunkeutui läpi. Sen hyisen sinertävät sormet olivat pitäneet tätä saarta otteessaan niin kauan kuin hän oli muistanut. Muut vuodenajat olivat vain kuolleet pois, mutta talvi kesti. Vaan Gunei ja hänen ystävänsä, veljensä ja siskonsa, eivät välittäneet. He olivat aina kestäneet, ja he kestäisivät edelleen. Pyhällä Beetalla tai ilman.\nJoskus Guneista tuntui, että se että isä Athin kylä oli pitänyt perustaa nimettömälle ikitalven saarelle oli ollut vain julma vitsi. Tai sitten temppelin perustajat olivat saapuneet tänne kesällä. Siinä tapauksessa isä Athilla oli ainakin huumorintajua.\nTai vähintään Mestarilla.\nPyhä Äiti ja Oraakkeli olivat lähteneet pohjoista kohti jo yli viikko sitten. Mitään viestiä ei ollut tullut sen jälkeen. Gunei ymmärsi kyllä. Jos isä Bartaxin joukot olivat löytäneet tänne aiemminkin, ne kyllä tulisivat etsimään täältäkin.\nGunei katsoi pelokkaana keihästä, jota piti kädessään. Hänen olisi oltava valmiina.\nHuudahdus oli tullut lumenvalkoisen ja epäluonnollisen puhtaan temppelirakennuksen nurkalta. Gunei kääntyi katsomaan. Portaita kapusi ylös lunta vauhdilla tieltään potkiva nuori fe-matoralainen soturimunkki. Gunei tunnisti hänet välittömästi.\n”Andiri”, hän sanoi kummastuneena. ”Mihin kiire, veljeni?” Hetken hän olisi halunnut käyttää munkin yleisemmin tunnettua lempinimeä Andiri Syyhykeihästä, mutta hillitsi itsensä.\n”Isä hyvä! Ath-Koro on suuressa vaarassa!”\nGunei hätkähti taaksepäin ja puristi keihäästään kaksin käsin. ”M-miten niin?”\n”Tiedätte kyllä, isä!” Andiri paasasi. ”Jo-jos isä Bartax on saanut tietää että piilottelitte Pyhää Äitiä… m-meidät teurastetaan!”\nGunei yritti hymyillä lempeästi, mutta näytti lähinnä hermostuneelta. ”Ni… niinkö luulet, Andiri hyvä?”\nAndiri vajosi polvilleen. ”Isä Gunei, minä pyydän! Jos lastaamme veneisiin veljet ja siskot ja kaiken karjan minkä saamme, meillä voi olla vielä aikaa!”\n”Andiri, Andiri, rauhoitu!” Gunei yritti. ”Meillä ei ole mitään hätää. Toamme suojelevat meitä.”\nAndiri pudisti päätään. ”Isä hyvä”, hän sanoi kumarrellen perin vaikeana. ”Toat… toathan lähtivät. Temppelissä ei ole enää pyhää Nimdaa niiden suojeltavaksi…”\nMustanaamioinen soturimunkki laski varoen kätensä hopeisen oppilaansa päälaelle. ”Voi, veljeni, veljeni… toamme eivät välitä siitä, että siru on poissa. He ovat täällä meitä varten. Ja he kyllä pysäyttävät Bartaxin, vaikka tämä rynnisi meitä kohti kaikilla niillä raivon liekeillä, joilla Atheon roihuaa Ahjossaan.”\nAndiri näytti hiljaisuudessaan siltä, että Gunein sanat vaikuttivat häneen. Hän halusi uskoa niitä. Mutta hän kyllä tiesi, että Isä Gunein sieluun oli hiipinyt viime aikoina sitä nakertavaa pelkoa ja epävarmuutta. Pappismies huomasi Andirin katseen ja ojensi kätensä oppilaalleen.\nAndiri nyökkäsi syvään, ja Gunei auttoi tämän seisomaan. He nousivat vitivalkoisia portaita.\nTemppelissä oli hiljaista kuin haudassa, ja jokainen askel kaikui kauas. Edes kukaan munkeista ei enää viettänyt aikaa rukoillen puhtaan valkoisilla käytävillä. Andiri ei näyttänyt vieläkään siltä, että uskoisi Toa-vartijoiden palanneen temppelin luo.\nSitten hän näki yhden heistä. Se ei ollut sittenkään patsas.\nRukouskaapuinen toa näkyi huonosti aulan perältä. Suuren vaatteen hihat ja helmat oli kirjailtu punaisin kolmioin. Rukoustekstein ja kuvioin. Kaapu peitti kookkaan hahmon jalat, ja sen hihat yhtyivät niin, että käsiäkään ei näkynyt. Hän ei myöskään kuullut edes hengitystä. Minkälaisella toalla oli tällainen meditatiivinen itsekuri?\n”Näetkö nyt, veli hyvä?” Gunei sanoi riemukkaasti. ”Olemme turvassa!”\nHahmo kaavussa vaikutti katsovan heihin hetken. Tai ainakin kuuntelevan heitä. Sitten se kääntyi tönkösti paikallaan ja käveli syvemmälle temppeliin. Jokainen yksittäinen askel kalahti temppelin lattiaa vasten kolkon ontosti ja metallisesti. Koko aula kaikui, kunnes vartija oli poissa näkyvistä ja jätti jälkeensä vain hiljaisuuden. Hiljaisuuden, jonka keskellä joku kuunteli edelleen.\nAndiri ei näyttänyt rauhoittuneen. ”Mutta… missä loput viisi ovat?”\nGunein vastaus oli hermostunut naurahdus.\n”Mistä minä sen tietäisin? Älä huoli. Olen huomannut, että tällä toalla on erinomainen kuulo. Uskon, että hädän tullen hän kutsuu veljensä ja siskonsa paikalle… missä sitten ovatkaan.”\nAndiri nyökkäili hiljaa itsekseen. ”Hyvä kuulla, isä. Voisimmeko… poistua temppelistä?”\nGuneilla ei ollut aavistustakaan, miksi hänen oppilaansa ei näyttänyt vieläkään olevan rauhallisin mielin.\nJoku suojelee meitä. Sehän on tärkeintä, eikö?\nHe astuivat taas hyiseen pakkaseen. Kaikki ei tuntunut olevan kunnossa. Isä Gunei ei halunnut myöntää sitä itselleen, mutta hän tunsi sen luissaan ja ytimissään. Joku jossain tiesi täsmälleen, mitä tapahtui, eikä se ollut hän.\n”Ai, sinä seurasit. Olisin olettanut, että menet heidän mukaansa.”\nTapiiri pudisti päätään niin, että kärsä värisi. ”Snork.”\nVanha mies kurotti istuimenaan toimivalta kannolta taputtaakseen mustavalkoista ratsua tämän suurelle päälaelle.\n”Snork”, tapiiri sanoi rojahtaen tämän viereen istumaan.\nJo kaikonneen kesän viimeisten sirkkojen siritys kuului havupuiden välistä. Oraakkeli istui hiljaisena kuolleen puun juurilla tapiiri vieressään. Punainen katse keskittyi kauempana olevan Klaanin linnakkeen valoihin ja sitten jonkin verran metsikköä lähempänä oleviin Arkistoihin. Kirkkomaisen kirjastorakennuksen ylimmän kerroksen ikkunoista katsoi ulos kaksi hahmoa, jotka olivat täydessä työssä.\nToa Sugan ja Manun johdattama isä Zeeron oli saapunut joitakin tunteja sitten Bio-Klaanin linnakkeeseen pienen athistijoukon suojaamana. Oraakkeli ei ollut palannut vielä linnakkeeseen. Hänellä oli ajatuksia, jotka kaipasivat hiljaisuutta.\nTapiiri katsoi kysyvästi sen mielestä hämmentäviä jälkiä maassa kannon edessä. Oraakkeli havahtui ja laski itsekin katseensa niihin. Ratsu ei vaikuttanut ymmärtävän aivan täysin, mitä vanha matoralainen oli piirtänyt metsämaahan ja miksi. Nurmeen ja multaan oli raavittu kuvioita. Viivoja, jotka yhdistivät kuvioita. Viivoja, jotka yhdistivät toisia viivoja.\n”En ole varma, kuinka paljon ymmärtäisit jos kertoisin sinulle.”\n”Snork!” tapiiri röhisi suorastaan loukkaantuneena. Se ei ehkä ymmärtänyt sanoja, mutta se kyllä tiesi, milloin siihen suhtauduttiin alentavasti. Oraakkeli vastasi pienellä hymyntapaisella.\n”Minun nimeni on Oraakkeli. Mikä on sinun nimesi?”\nKerrankin soturimunkki yllättyi, kun vastaus ei ollut ”snork”. Tapiiri tuijotti tyhjin katsein. Vanhus oli melko varma, että otus luuli hänellä olevan lisää sieniä. Muulla ei ollut välttämättä väliä.\n”Niin. Ehkä se ei ole kaltaisillesi kovin tärkeää.”\n”Minun kaltaisilleni on, mutta silti olen vain Oraakkeli”, hän sanoi piirtäen kädessään olevalla kepillä uuden viivan kahden kuvion välille. ”Koska sitä minä teen. Ennustan. Sinua hölmömmät voisivat luulla sen olevan taikuutta. Mutta ei se ole.”\nKeppi raapi maata. Tapiiri ei sitä tiennyt, mutta uusi viiva oli yhdistänyt kaksi sanaa toisiinsa.\nToinen oli ”Bartax”. Toinen niistä oli ”Abzumo”:\nViivan ylle Oraakkeli piirsi suuren kysymysmerkin.\n”Ollakseen oraakkeli on nähtävä… kaikki polut. Kaikki vaihtoehdot. Kaikki ne, vaikka ne olisivat kuinka epätodennäköisiä.”\nTaas uusi viiva. Tämä yhdisti äskeisen ”Abzumon” sanoihin ”Punainen Mies”.\n”Koska ennustaakseen ei tarvitse tietää kohtaloja.”\nTapiirin tumma katse seurasi puista keppiä, joka yhdisti taas uusia sanoja kielellä, jota ratsu ei ymmärtänyt. ”Syvä Nauru”. ”Työnantaja”. ”Arkkienkeli”. Mutta olento piti vanhan miehen äänen kuuntelemisesta. Se oli rauhoittava. Vanha mies tiesi, mistä puhui, vaikka juuri kukaan muu ei.\n”Ennustaakseen todella, mitä vihollinen aikoo, on tunnettava kaikki mahdolliset valinnat, jotka vihollinen voi tehdä. Niin, ja tehtävä itse valintoja, jotka estävät vihollisen valinnoista vaarallisimmat.”\nOraakkeli silitti tapiirin päälakea ja katsoi ylös taivaalle. Ei ollut edes ilta, mutta syksyinen pimeys oli jo niin läsnä että tähtien tuike alkoi tulla esille. Ja yksi tähdistä oli aina taivaalla. Kuut ja auringot tulivat ja menivät, mutta taivaan halkova punainen miekka oli ikuinen.\n”Ja kun tuntee vihollisensa, voi ehkä nähdä että valintoja oli alusta alkaen vain yksi ainut ja vääjäämätön.”\nVanha mies veti syvään henkeä ja kääntyi katsomaan tapiiria suoraan silmiin. Hän taputti tätä vielä voimakkaasti. ”Joudun ikävä kyllä pyytämään sinua poistumaan, ystävä hyvä. Mietin paremmin yksin. Ja usko pois, minulla on paljon mietittävää.”\nTapiiri ymmärsi komennon ja alkoi tallustella kohti polkua, joka vei linnakkeelle. Oraakkelin punaiset silmät katsoivat tiukasti keskelle hämähäkinseittiä, jonka hän oli maahan piirtänyt. Sillä ei olisi juuri ollut väliä, vaikka tapiiri olisikin osannut lukea matorania. Tämä ei nimittäin ollut sitä. Tämä oli athin kieltä, ja ilman mielen tien kulkemista lähes mahdotonta ymmärtää.\nOraakkeli kuunteli metsän hiljaisuutta. Hän kyllä löytäisi ratkaisun. Mikä tahansa kudelma alkaisi purkautua, jos löytäisi oikean irtonaisen langan. Vetämällä yhdestä oikeasta narusta voisi saada koko köyden rispaantumaan. Oikea naru oli vain löydettävä. Ja hänellä oli jo pari vaihtoehtoa.\nVoi Mestarini, Oraakkeli ajatteli. Mitä tulenkaan vielä vuoksesi tekemään.\n”Ne eivät puhu mitään, istuvat vain ja tuijottavat toisiaan”, Same tuhahti vieressään istuvalle Bladikselle.\n”Ehkä niitä ei kiinnosta puhua? Athistit ovat aika hassua väkeä, tiedäthän”, skakdi tuumaili ja rullaili hieman edestakaisin paikallaan. Samen jalkaterä oli vähällä jäädä Bladiksen uhriksi, mutta hän ehti juuri ja juuri vetää jalkansa pois.\n”Viitsisitkö lopettaa tuon?” hän murahti kärttyisästi.\n”No sori, mutta nuo tyypit hermostuttavat minua. Miten kukaan voi istua paikallaan noin kauan sanomatta mitään? Ja he molemmat tekevät sitä.”\n”Minusta meidän ei pitäisi salakuunnella vieraitamme.”\n”Sodan aikana ei voi ikinä olla liian varovainen”, skakdi muistutti toveriaan. ”Athisteista ei tiedetä juuri mitään, ja he voivat olla hyväntahtoisia, mutta silti meidän olisi parempi olla tietoisia heidän puuhistaan.”\n”Niinpä kai”, Same sanoi tuijottaen näyttöä, joka antoi heille reaaliaikaista videokuvaa huoneesta, jossa Pyhä Äiti ja Isä Zeeron istuivat. Kumpikin istui lattialla matalan pöydän ääressä ja tuijotti toisiaan ilmekään värähtämättä.\n”Haluatko teetä?” Mestari kysyi ystävällisesti, mutta sitä Same ja Bladis eivät kuulleet.\n”Kyllä kiitos”, Zeeron vastasi. ”Olisiko mitenkään mahdollista, että teillä olisi… sieniteetä, Pyhä Äiti?”\n”Olisipa hyvinkin, ystävä rakas.”\nZeeronin silmät kirkastuivat. Pyhä Äiti hymyili.\n”Ne eivät vain puhu. Ne halusivat rauhallisen paikan, jossa jutella, mutta kumpikaan ei sano mitään!” Bladis kiihtyi ja rullasi nyt ympäri huonetta, jossa hän ja Same tarkkailivat athistien toimintaa.\n”Ehkä se on tarkoituksellista. Mieti vaikka petturiasiaa ja lopeta se riehuminen”, Same sanoi. Hänkään ei tiennyt, mitä ajatella tilanteesta.\nMestari ja Zeeron istuivat pienessä bambusta rakennetussa majassa, joka muistutti ulkoapäin kovin matoralaisten asuntoja. Maja sijaitsi kauniissa puutarhassa, joka oli täynnä eksoottisia kasveja, pienen puron vieressä. Puron ylitse kulki pieni puinen silta. Puutarha vaikutti umpinaiselta: sitä reunustivat suuret puut, joiden läpi ei näyttänyt pääsevän. Varmasti se eristi myös äänet puutarhan ulkopuolelta ja toisaalta puutarhan ääniä pääsemästä ulos. Ne olivat melkein kuin seinät. Kattokin puutarhalla näytti olevan, paksu lehvästö nimittäin varjosi kaikkea. Kuitenkin siinä oli sen verran paljon erikokoisia reikiä, että puutarha vaikutti mukavan valoisalta, eivätkä kasvit kuolleet.\nZeeron käänsi katseensa majan ikkunasta näkyvästä puutarhasta takaisin pöytään, jolla hänen sievä posliiniteekuppinsa nyt seisoi. Hän nosti kupin lautaselta ja siemaisi siitä teetä. Sienten jumalainen maku hiveli hänen aistejaan.\n”Sääli, ettei se ole todellista”, hän totesi autuaan näköisenä.\n”Lieneekö sillä juuri väliä?” Mestari naurahti.\n”Eipä kai”, Zeeron vastasi ja laski kupin takaisin lautaselle. Pöytä, jolla lautanen sijaitsi, oli se sama pöytä, joka todellisuudessakin sijaitsi Mestarin ja Zeeronin välissä Bio-Klaanin linnoituksen huoneessa. Se ei juuri sopinut muuhun kalustukseen: Mestarin takana majan seinällä roikkui seinävaate, joka kuvasi Nimdan legendaa, ja lattialla oli suuri vaasi, johon niinikään oli kuvattu jokin athismin mytologian tapahtuma. Olisi vaatinut vaasin lähempää tarkastelua, jotta olisi voinut sanoa, mikä, mutta huomio vaasissa keskittyi todellisuudessa siihen aseteltuihin kukkiin. Zeeron ei tunnistanut niitä, mutta ne olivat hyvin kauniita. Oranssia ja violettia.\n”Pyhä Äiti”, Zeeron aloitti sanojensa hakemisen kunnioittavaan sävyyn, ”olettehan varma, että kukaan ei pysty… kuuntelemaan keskusteluamme?”\n”Voit olla huoleti, ystäväni”, nainen vastasi hänelle. ”Bio-Klaanin väki on liittolaisemme, mutta en silti luota siihen, että he luottaisivat meihin.”\n”Eipä heillä kai syytäkään ole”, sanoi Zeeron ja ryysti sieniteetä. Mietteliäs miekkonen raapi päätään niin, että sillä kasvava sammal varisi. ”Onpas muuten oikeasti vietävän hyvää teetä! Miten tätä tehdään?”\nZeeron tuijotti kuppostaan innokkaana tajuamatta ollenkaan tarpeeksi aikaisin, että haikaili täysin fiktiivisen teekupin perään.\n”Hei!” sammalnaama rääkäisi ei kenellekään. ”Kuka sinut tänne kutsui? Itse olet fiktiivinen!”\n”Zeeron hyvä”, Mestari sanoi hymynkare huulillaan, ”vakuutan, että täällä ei ole meidän lisäksemme ketään muuta.”\nSienimunkki katsoi mestarinsa silmiin silmäkulma väristen, ja sitten ympärilleen. Sieneisä onu-matoran (jos Zeeron sellainen oli) –\n”Hei! Älä puhu jos et tiedä varmasti!”\nMusta matoran katseli –\n”Pitääkö eritellä värien mukaan? Häh???”\nSammalta kasvava kultanaamioinen määrittelemättömän elementin matoran katseli –\n”Sinun kaltaistesi takia on olemassa koroja eri elementeille! Ai onko maailma parempi niin?”\n”Sinä keitit itse tämän sopan! Syö se!”\nPyhä Äiti katseli hieman epäuskoisena edessään näkymättömyyksille huutelevaa pappismiestä. Zeeronin pää sinkoili vainoharhaisesti edestakaisin etsien mielenmaisemasta jotakuta, joka ei ollut siellä. Ennen niin kultaisen naamion leukaperistä roikkui jonkinlainen leväkasvi, josta irtoili palasia Zeeronin liikkuessa.\n”Pahoittelen, Mestari”, Zeeron köhi. ”Tuo tyyppi ei jätä minua ikinä rauhaan. Toivottavasti hän ei häirinnyt teitä.”\n”Ei suinkaan. Puhutaanpa hieman sinusta, ystäväni. Kuinka olet pärjännyt kaikki nämä vuodet, eristyksissä syvissä metsissä ilman yhteyttä ulkomaailmaan?”\nZeeron räkätti kuivasti. ”Hyvin, hyvin! Seurakuntalaiseni ovat varmistaneet, että aika ei ainakaan käy pitkäksi! Ja, ööh, metsän muut otukset. Siellä on kannibaaleja. Ne ovat välillä ihan kivoja. Yksi puri minua kerran reiteen.”\nHän paljasti melko hirvittävän puremajäljen reidessään nostamalla kaapuaan. Pyhä Äiti katsoi vammaa myötätuntoisena. Tässä maailmassa hänkin pystyi näkemään sen.\n”Näääää, ei se ole oikeasti näin paha. Muistelen kai vain sitä miltä se näytti heti pureman jälkeen. Ja näkisit sen kannibaalin!”\nTilanteessa ei ollut soveliasta kysyä, oliko Zeeron purrut takaisin.\n”Tietenkin!” sienimunkki naurahti. ”Olemme nykyään aika hyviä kavereita. Minä en pure häntä, hän ei pure minua.”\n”Miellyttävä kuulla”, Pyhä Äiti sanoi ja jatkoi keskustelua haluamaansa suuntaan: ”Minun on vaivattava sinua niinkin käytännönläheisellä asialla kuin keskustelulla Nimdasta. Oletko tietoinen seurakuntaamme viime aikoina kohdistuneista tapahtumista?”\nZeeron vakavoitui, ja nyökkäsi surumielisenä. ”Oraakkeli kertoi… mutta ei kaikkea, Mestari. Hän kertoi Bothanasta… ja Bartaxista.”\n”Bartaxin petokseen liittyi se seikka, että ilmeisestikin hän on liittoutunut Makuta Abzumon kanssa. Jos et ole kuullut hänestä, voin kertoa, että hän on jumaluutta tavoitteleva hullu, joka pitää itseään Athina. Ja hän haluaa Nimdan. Vaikka kaikki tuntuvat uskovan, että hän on kuollut, näin asia tuskin on. Ja hänellä on hallussaan Pyhä Beeta.”\nZeeron näytti säikähtävän koko ajatusta. Hän säpsähti ja mulkoili ympäriinsä hakien jonkinlaisia sanoja. ”Vai pitää itseään Athina… ei ole ensimmäinen eikä ikävä kyllä varmaan viimeinenkään…”\n”Hän on tähän mennessä vaarallisin kohtaamamme vihollinen, mutta hän ei ole ainoa, joka tavoittelee siruja. Myös legendojen Punainen Mies tuntuu olevan sirujen perässä.”\n”Punainen Mies… tuota, Mestari hyvä, oletteko varma? Eikö se ole se… taru… tai no, satu, jonka jaamme Mata Nui -uskoisten kanssa? Minä rakastan tarinoita ja haluan uskoa että kaikki tarinat nousevat esiin samasta… alitajuntamme rihmastosta, mutta… Punainen Mies?\n”Kerran”, Mestari aloitti, ”Punainen Mies lähestyi minua rauhantahtoisin elkein. Hän ei esittäytynyt, koska tiesi minun tunnistavan hänet Punaiseksi Mieheksi. Hän tahtoi kaikki sirut haltuunsa, mutta pystyin jo silloin myöntämään, ettei meillä niitä kaikkia ole. Niitä siruja, jotka meillä sillä hetkellä sattui olemaan, tiesin, ettei neuvostomme ikipäivänä suostuisi luovuttamaan hänelle. Olen täysin vakuuttunut, että Punainen Mies on olemassa, mutta hänessä on jotain enemmän kuin se satu kertoo. Punainen Mies ei ole koko totuus, ja olen kuullut klaanilaisilta, että hän on esittäytynyt heille nimellä ’Avde’.”\n”Vai ’Avde'”, Zeeron mietti raapien päätään. ”Muinaista matorania, eikö? Valo-ääni? Eh. Valoisa ääni? Valon ääni? Ei leikkaa.”\nHän lakkasi miettimästä sitä siinä hetkessä. Jokin muu sai Zeeronin huomion. Viime vuosina lähinnä erilaisen aluskasvillisuuden kasvualustana tunnettu uskon mies kaiveli muistinsa pohjalta jotain. Se oli loru, runo tai laulu. Pieni melodia pienine sanoineen, jotka lausuttiin yleensä tuon sadun kanssa.\n”Keskellä mielen pimeyden\nVain yksi näkee totuuden\nJa pirstoo valheen, petoksen\nTuo Mies Punainen.”\nZeeronin lauluääni ei ehkä ollut kaunein ja virheettömin, mutta-\nMutta hänen intonsa sai mistä tahansa tarinasta lumoavaa kuunneltavaa.\n”Kiitos”, Zeeron tuhahti. ”Pahoittelen, Mestari. Ääniä taas. Olen melko varma muuten, että tuossa oli enemmänkin säkeistöjä.”\n”Niitä on kuusi, mikä ei liene lainkaan yllättävää.”\nMolemmat matoranit naurahtivat hassulle luvulle, joka tuntui toistuvan kaikkialla.\n”Joka tapauksessa Nimdan sirut voivat joutua useampaankin väärään kouraan. Näiden kahden jo mainitsemani tapauksen lisäksi on todennäköisesti myös muita pahantahtoisia toimijoita, jotka haluavat sirut itselleen. On aina ollut. Mutta myös Bio-Klaani havittelee siruja, ja koska heidän moraalinsa vaikuttaa kaikista vähiten epäilyttävältä tuntemistamme siruja tavoittelevista tahoista, heidän kanssaan työskenteleminen lienee hedelmällisintä. Lisäksi Oraakkeli luottaa osaan heistä hyvinkin vahvasti, ja minä luotan hänen arviointikykyynsä.”\nMestari piti hengähdystauon ja antoi Zeeronille aikaa miettiä, ennen kuin jatkoi.\n”Tiedämme, että Alfa on päätynyt Pimeyden Metsästäjien haltuun. Se ei voi olla missään nimessä hyvä asia, mutta toivon mukaan he eivät tiedä esineen täyttä potentiaalia, ja Klaani kykenee varastamaan sen takaisin. Beeta on, kuten mainitsin, sekopäisen Makutan hallussa. Viimeksi, kun häntä näimme, hän upposi merenpohjaan aluksineen kaikkineen. Gamma on Punaisen Miehen, tai Avden, hallinnassa. Epsilon on Matoro-nimisellä klaanilaisella.”\nZeeron tiesi, mitä Pyhä Äiti aikoi kysyä häneltä seuraavaksi.\n”Zeeron, mitä tiedät Zeetan sijainnista?”\nSienimunkki näytti hieman nolostuneelta. ”Noh… tässä sitä on hetken etsitty.”\nHän otti pitkän, harkitun siemauksen sieniteestään, joka ei tuntunut koskaan loppuvan. Sitten hän avasi koko fungaalikasvuston vuosien varrella ummehduttaman suunsa suureen virneeseen. ”Ja etsimme edelleen!”\n”En olettanutkaan sen löytyneen, ystävä rakas, sillä muutoin olisitte varmasti palanneet sen kanssa luoksemme. Mutta teillä on täytynyt olla jokin syy saapua tälle nimenomaiselle saarelle. Eikä liene sattumaa, että tämä sama saari on tällä hetkellä Nimdaan liittyvän konfliktin keskus.”\n”Teidän viisautenne”, Zeeron sanoi kunnioittavasti, ”tämän saaren lumisille rinteille johtivat viimeiset jäljet Pyhästä Zeetasta koko historiassamme. En… en voinut vain luovuttaa. Se on ollut täällä. En ole löytänyt mitään merkkiä siitä, että se olisi koskaan lähtenyt täältä.”\n”Olet siis sitä mieltä, että se on yhä saarella? Miksihän klaanilaiset eivät ole löytäneet sitä?” mielenvoimain matoran ihmetteli.\n”Tuota. Se ei johdu siitä, että he eivät olisi yrittäneet.”\nZeeron antoi hiljaisuuden toimia äänistä kovimpana, ja Mestari kohotti kulmiaan.\n”Tönölläni kävi viikkoja sitten joitakin klaanilaisia Pyhän Zeetan jäljillä. Toa Kepe, tieteen mies ja… ööö, Toa Snowie… ööö… huvin mies? Niin, ja se tympeä selakhi ja hurmaava herrasmies rullailu-tuolissa, jotka kuuntelevat meitä.”\n”En usko heidän tarkoittavan pahaa”, Pyhä Äiti vakuutteli. ”Ymmärrät varmasti, minkälaisena aikana he elävät.”\n”Mhm, niin. Oli miten oli, tämä Kepe oli jahdannut tarinaa… ’Profeetasta’.”\n”Ahaa, siitä Profeetasta. Tämäkö on se saari, jolle tuo Profeetta rantautui?”\n”Niin, heh, joo”, Zeeron sanoi virnuillen. ”Jos sellaiseen uskoo. Jos uskoo kuolevaiseen houkkaan, joka sytytti Nimdan sirulla tälle saarelle sivistyksen liekin… ja sitten tappoi samalla liekillä tuhansia matoraneja ennen kuin… ennen kuin asteli jonnekin etelään…”\nZeeronin violetin ärhäkät silmät avautuivat äärimmilleen, kun hän tuntui tajuavan jotain. ”… tänne etelään. Ennen kuin salama iski maasta taivaaseen ja hän oli siruineen poissa. Mestari… Mestari, sanokaa minulle että tämä on vain tarinaa. Sanokaa minulle että ajattelen sitä väärin.”\n”Voisin sanoa niin, mutta se ei hyödyttäisi sinua lainkaan. Sen sijaan meillä taitaa olla useitakin syitä uskoa, että tämän tarinan pohjalla on jonkinlainen totuuden siemen. Kysymys kuuluukin, minne tämä profeetta siruineen katosi, jollei hän poistunut saarelta.”\nHiljaisuus täytti vehreän ja kauniin tilan, joka sijaitsi Pyhän Äidin mielessä. Sen pysähtynyt harmonia ei peilaantunut Zeeronin hermostuneesta purppuraisesta mulkoilusta.\n”Mestari”, Zeeron kuiski. ”Kertokaa minulle, että hän ei ole Atheon. Minä yritän kertoa itselleni, mutta siinä on liikaa järkeä.”\n”Järkeä”, Mestari toisti. ”Onko siinä? Jos oletetaan, että Atheon on olemassa, miksi hän ei olisi vangittuna Ahjoon? Me emme tiedä tästä Profeetasta mitään, mutta mitä syitä sinulla olisi olettaa, että hän olisi legendojemme varas?”\n”Ei… ei kai mitään, Teidän viisautenne. On vain, että…”\nZeeron piti tauon. Hän katseli ympäriinsä kuin etsien silmäparia, joka tuijotti häntä varjoista. Hän oli kuin lintu, joka alkoi käyttäytyä eri tavalla silloin kun se tiesi olevansa tarkkailun kohteena. Hän etsi lasista seinää, jonka läpi hänen elämäänsä katseltiin, kuitenkaan sitä löytämättä.\n”… joskus minun on pakko miettiä sitä legendaa. Jostain nekin saavat alkunsa. Minä, minä olen uskon mies. Minä tiedän, että joskus jotain sellaista on täytynyt tapahtua. Entä jos se kertoi tästä saaresta? Entä jos mustan auringon Vanki ja Maailmojen Repijä on vielä siruineen täällä jossain?”\nMestari kuunteli kiinnostuneena. Zeeron ei hiljentynyt vielä.\n”Ahjo, tulisija”, Zeeron sanoi nielaisten. ”Kaunistelematta… helvetti. Kuka sanoo, että se on jossain muualla? Entä jos joskus kauan sitten jonkinlainen profeetta oli olemassa? Entä jos hänellä oli Pyhä Zeeta? Ja entä jos hän löysi Ahjon, löysi helvetin maan päältä ja… avasi sen oven sirulla?”\n”Kiitoksia mielenkiintoisista näkemyksistä, rakas ystävä”, Mestari sanoi hetken hiljaisuuden jälkeen. ”Keskustelu oli erittäin hedelmällinen. Ehkä lopetamme tältä erää, minulla on paljon mietittävää.”\nKumpikin nousi seisomaan tässä mielensisäisessä maailmassa. ”Mitä ajattelit tehdä seuraavaksi, Isä Zeeron?” vanha matoralaisnainen tiedusteli vielä, samalla, kun he kävelivät ulos majasta kohti puron ylittävää siltaa.\nSienimunkki oli astetta surumielisempi. ”En tiedä, Mestari… se, mitä olette kertoneet Bartaxista ja tästä Abzumosta… minun olisi pitänyt olla siellä. Minun ja soturieni. Suojelemassa Teidän viisauttanne.”\n”Minulla ei ole aikomustakaan lähteä Klaanista minnekään lähiaikoina. Jos tahdot, voitte toki jäädä seuraksemme tänne.”\nZeeron hymyili niin leveästi, että se takuulla näkyi mielikuvitusmaailman ulkopuolellekin. Vakoilevat klaanilaiset saisivat ihmeteltävää. ”Se… se käy minulle paremmin kuin hyvin, Mestarini. Vaikkakin jään kaipaamaan kotisuotani.”\nOli sanomattakin selvää, että Zeeron ajatteli sieniä.\n”Oli siellä nätit maisematkin!” munkki rääkäisi itsekseen, mutta huomasi Pyhän Äidin ilmeen ja lopetti. ”Tuota, Teidän viisautenne. Voinko kysyä… mitä te suunnittelette? Oraakkeli ei suostunut puhumaan. Hän ei koskaan suostu.”\nHe olivat kävelleet sillan yli puron toiselle puolelle, ja nyt edessä oli läpipääsemätön puiden massa. Mestari kääntyi Zeeronin puoleen ja sanoi hiljaa: ”Nyt, ystäväni, me vain odotamme, mitä tuleman pitää.”\n”No nyt jotain tapahtuu”, Same sanoi, ja Bladis syöksyi salamana näyttöpäätteen ääreen hänen luokseen.\n”Mitäs pannahista…” skakdi sanoi silmät laajeten, kun kaksi matoralaista vain nousi ylös ja käveli ulos huoneesta.\n”Ilmeisesti keskustelu päättyi”, Same sanoi hampaitaan kiristellen.\nHölmistynyt Bladis ärisi hämmennyksissään ja sammutti laitteiston.


Satunnainen Sukupuoli. Nainen Sängyssä Suomi Seksi! Berättelser Anjala\nKuiva pillu erotiikka\nLisa: Nainen sängyssä suomi seksi\nJill 01.09.2018 0 Comments\nKuinka paljon ulkonäöllä on merkitystä parinvalinnassa? Eikä sekään aina toimi. Tässä on nyt vastaavanlainen juttu, mutta roolit ovat toisinpäin. No ehkä joku, mutta ei suurin osa. On myös aika epäreilua vaatia toiselta suuseksiä, jos ei itse anna.\n20 asiaa, joita mies ei halua naisen tekevän sängyssä nettsiden etela karjala\nKausi 4 Kausi 3 Klipit. Trump osallisena vanhempiensa kiinteistöimperiumin satojen miljoonien verovälttelyyn. Se on ihan seksikkään näköistä elokuvissa, mutta ehkä joku raja kuitenkin todellisuudessa. Porilaiset odottivat hotellihuoneita turhaan yli 8 tuntia Ateenassa — Matkavekka: Miehet vastaavat Juttusarjassa miehet vastaavat joka viikko lukijoiden kysymyksiin seksiin, ihmissuhteisiin ja muuhun elämään liittyen!\nSyöpä Sairaudet ja taudit. Syntyi musiikkivideo, jossa pannaan kaikki sekasin ja tutustutaan kauden hahmoihin! Miehet vastaavat Juttusarjassa miehet vastaavat joka viikko lukijoiden kysymyksiin! Löytävätkö vannoutuneet sinkut unelmiensa kumppania deittiviidakosta?\nMiehet vastaavat Seksi ja parisuhde Miksi mies tyydyttää seksin aikana itse itseään eikä anna minun auttaa? Vaimo jäi kiinni salasuhteesta tilattuaan rakastajansa kanssa Uberin — kuskina oma aviomies.\nLuontaiset ääntelyt kertovat kuitenkin naisen rentoudesta, ja niiden perusteella voi tulkita, millaiset otteet ja liikkeet naista kaikkein eniten tyydyttävät. Melkein yhtä seksikkäitä ovat naisten mielestä vuotiaat.\nVarattu Pauliina sängyssä komean ihastuksensa kanssa: ”Tekee kyllä mieli…” | Ruutu combo etelä savo\nRima on ainakin korkealla. Mars Incorporated -yhtiö on lanseerannut uudet, aiempaa terveellisemmät versiot tutuista suklaapatukoista. Kannattaa kääntää kateellisuus-ajattelu siihen, mitä kaikkea mieletöntä voi oppia toiselta ihmiseltä, vaikka se toinen olisikin tosi seksikäs ja rempseä misukka. Kokemusta on noin sadasta naisesta iältään Myös itse tilanteeseen on paljon helpompi heittäytyä, kun ensimmäisenä mielessä ei ole se, että suu on pidettävä kiinni, vaikka kuinka hyvältä tuntuisi.\nMies, oletko huono sängyssä? Juttusarjassa miehet vastaavat joka viikko lukijoiden kysymyksiin seksiin, ihmissuhteisiin ja muuhun elämään liittyen!\nLuin useasta viestiketjusta, että teidän miesten mielestä paras nainen sängyssä on vuotias, koska hän on kokenut. Saksan suurkaupungeissa aiotaan vähentää dieselautoista aiheutuvia myrkyllisiä typenoksidipäästöjä ilman pitkään kaavailtuja ajokieltoja. Seksikolumni Seksi sängyssä parisuhde Seksikolumni: Joten Juuso seksi reippaasti nopeammin. Ensimmäinen kerta tulossa Oma nainen kerta olisi tulossa lähi aikoina. Puolen tunnin mittaisissa Temptation Island Suomi Extra -jaksoissa puidaan Sami Kurosen johdolla ohjelman käänteitä, nsa forholdet ylöjärvi ja päästään syventämään iltanuotiotunnelmia vaihtuvien vierailijoiden kanssa.\nNaiset vastaavat Seksi ja parisuhde Kuinka usein nainen ajattelee seksiä? Näin sain itse ylivoimaisesti parhaimman orgasmini Miksi jättäisit kumppanisi huolehtimaan omasta orgasmistaan, jos voit häntä siinä auttaa? Suomalainen haluaa sängyssä tasan 18 minuuttia esileikkiä — naisille riittäisi nopeampikin toiminta. Tällä kertaa sekä tytöt että pojat kilpailevat tittelistä, joka voi olla ponnahduslauta mallimaailman huipulle.\nAaron Winstanley menehtyi syöpään, jota lääkärit pitivät aluksi heinänuhana. Se on tosi ok. Missään tilanteessa ei ole hyvä, että pitää pelätä toisen suuttuvan. Ei koske tutkimuskutsuja sekä osto- ja myynti-ilmoituksia. Jos matkatavaroista löytyy seksilelu, ulkomaalaisen Suomeen suomi voidaan estää: Itsensä kanssa kannattaa leikkiä niin paljon kuin keho kestää, koska siinä oppii paljon.\nNaiset vastaavat Seksi ja parisuhde Miltä yhdyntä tuntuu? Käytä muuta kuin rekisteröityä käyttäjätunnustasi. Seksuaaliterapeutti paljastaa suomalaisten yleisimmät petipulmat: Nuoremmat eivät kelpaa kokemattomuutensa takia.\nseuraa kaikille naurunappula\nDato gratis nettsted etelä\nC Date Kokemuksia Big\nyoni hieronta thai massage\n0 thoughts on “Nainen sängyssä suomi seksi”


UPS Veterans Jobs - Myyntiassistentti in Vantaa, Finland\nHome View All Jobs (5,914)\nUPS Myyntiassistentti in Vantaa, Finland\nEtsimme United Parcel Service Finland Oy:n myyntiosastolle Vantaan Koivuhakaan Myyntiassistenttia\nMyyntiassistenttina toimit sekä myyntitiimin että asiakkaidemme tukena ja päivittäisiin tehtäviisi sisältyy mm. asiakaskyselyihin vastaaminen, sopimushinnastopohjien luominen ja kehittäminen, asiakkaiden lähetysmäärien tilastointi ja raporttien tuottaminen Access- ja Excel-ohjelmien avulla.\nTyöpäiväsi koostuu myös lähetysohjelmien ja erilaisten sovellusten käyttöoppaiden luomisesta ja päivittämisestä, Powerpoint-esitysten laatimisesta ja hintojen laskemisesta asiakkaille. Osallistut myös muihin myynnin tehtäviin ja tapahtumajärjestelyihin tarpeen mukaan.\nTyösuhde on vakituinen ja tarjoamme sinulle mielenkiintoisen tehtävän nuorekkaassa myyntitiimissämme.\nTyössä on tarpeen kaupallinen peruskoulutus (AMK tai vastaava) ja hallitset MS Office -ohjelmat erittäin hyvin; Power Point, Word ja erityisesti Excel . Työn menestyksekäs hoitaminen edellyttää hyvää englannin ja suomen kielen kirjallista ja suullista osaamista.\nOlet tiimihenkinen, joustava ja tunnollinen sekä osaat priorioisoida työsi päivittäin.Haluat oppia uutta ja kehittää tehtävää edelleen erityisesti tietoteknisten ratkaisujen osalta. Teet läheistä yhteistyötä myyntihenkilöstön kanssa ja osaat pitää ”langat käsissäsi”. Myyntiosastolla asiakaspalveluhenkisyys on ensiarvoisen tärkeää.\nLaitathan hakemuksesi palkkatoivomuksen ja CVeen kera osoitteeseen hrfinland@ups.com mahdollisimman pian mutta kuitenkin viimeistään 18.12.2018 mennessä. Paikka täytetään heti sopivan henkilön löydyttyä. Laitathan hakemukseen otsikoksi ” BD Admin”. Tiedusteluihin vastaa arkipäivisin sisämyynnin esimies Mia Ravander, puh 09 613 24 821.\nRequisition Number: 051727


Etusivu / Sosiaali ja terveys / Aikuiset / Päihde- ja mielenterveystyö\nMissä tilanteissa voit ottaa yhteyttä:\nHaet tukea päihteidenkäytön vähentämiseen/lopettamiseen.\nLäheisesi päihteidenkäyttö huolestuttaa - tarvitset tukea itsellesi päihteidenkäyttäjän läheisenä.\nMitä tapahtuu kun otat yhteyttä:\nVoit jättää soittopyynnön päihde,- ja mielenterveystyön vastaavalle sosiaalityöntekijälle neuvontaan puh. 06 4384125 arkisin klo 9.00 - 15.00\nAikuissosiaalityön ajanvaraukseton vastaanotto keskiviikkoisin klo 12.00-14.00 Lapuan Sosiaalikeskus, Liuhtarintie 2, 62100 Lapua\non avoinna joka päivä (ma - su) klo 8 - 22, puh. 06 438 4844, Sairaalantie 3.\nAvohuollon palvelut ja tukitoimet ovat ensisijaisia. Päihdekuntoutuslaitokset kuuluvat erityispalveluihin ja niihin hakeutuminen edellyttää kuntoutustarpeen arviointia sekä maksusitoumusta (ellei asiakas maksa sitä itse). Maksusitoumus on oltava asiakkaalla ennen laitoskuntoutukseen hakeutumista. Laitoskuntoutuksen myöntämisestä ja maksusitoumuksesta vastaa Lapuan kaupungin sosiaalitoimi. Sosiaalityöntekijälle on varattava aika, jonka yhteydessä on syytä mainita, että kyseessä on laitoskuntoutuksen tarpeen arviointi.\nLapuan Sininauha ry.\nPuh. 06 - 437 4755, 404 7493158\nPäiväkeskus Myötätuuli on Lapuan Sininauha ry:n ylläpitämä työ- ja päivätoimintakeskus. Toiminta on kristilliseen arvopohjaan perustuvaa päihdetyötä.


Työtaustani on kliinisessä psykologiassa, ja olen työskennellyt HUS/HYKS ja Helsingin kaupungin aikuispsykiatriassa vuodesta 2005. Sitä edeltävää työkokemusta minulla on mm. työpsykologisesta henkilöarvioinnista ja akateemisen kirjoittamisen opettamisesta ja ohjaamisesta. Työssäni olen työvuosien myötä suuntautunut enenevässä määrin psykoterapian, arvioinnin sekä mielenterveyden ja hyvinvoinnin alan verkkopalvelujen kehittämistehtävien suuntaan.\nNettipalveluita olen kehittänyt vuodesta 2009 lähtien HUS:n Mielenterveyspalvelujen kehittämisprojektissa, jolloin kehitimme Mielenterveystalo.fi –nettiportaalin sekä HUS:n Nettiterapiat. Työtehtäviini on kuulunut nettiterapeuttien kouluttaminen ja työnohjaus.\nKliinisessä työssäni olen työnohjannut kollegoja sekä psykologisissa tutkimuksissa että terapeuttisessa asiakastyössä. Olen tehnyt yhteistyötä yliopisto-opetuksen kanssa ja ohjannut psykologian opiskelijoita kliinisten tapaustutkimusten kursseilla.\nOpiskelu on minulle elämätapa ja jatkuva kehittyminen on minulle tärkeää. Tällä hetkellä olen opintovapaalla ja opiskelen kouluttajapsykoterapeutiksi valmistavassa koulutuksessa, josta valmistun 2018, ja orientoidun sen myötä yhä enemmän kouluttamis- työnohjaus- ja kehittämistehtäviin. Teen väitöskirjatutkimusta ihmisen antamasta tuesta nettiterapiassa. Olen opiskellut positiivista psykologiaa, sekä psyykkistä valmennusta Valmentamon LCF life coach –koulutuksissa. Valmennuksellinen työote on innostava ja hyvin sovellettavissa kaikkeen työhön, myös psykoterapiaan ja kouluttamiseen. Olen kirjoittanut tietokirjoja, tällä hetkellä kirjoitan vuonna 2018 ilmestyvää kirjaa itsensä johtamisesta.\nUlkomailla olen opiskellut yliopistovaihdossa, psykologiaa ja sosiaalipsykologiaa Englannissa, University of Surreyssa sekä joitakin täydennyskoulutuskursseja lyhytterapiasta Lontoossa BPS:n kautta ja Tavistock Institutessa. Englanniksi työskentely on minulle tuttua eri työpaikoistani, kouluttajana sekä yksilöasiakkaiden parissa.


Áhkká vaellusshortsit, Vaatteet ja kengät,...\nO: Garmin Lily tai Vivoactive 4S\nEl Naturalista sandaalit koko 40 / 41\nMekko / tunika L- XL, 42- 44 (46)\nMaximekko 42- 44 (L- XL)\nIlmoitustyyppi: Myydään Ilmoitus jätetty: 19 heinäkuuta 22:15\nLaadukkaat shortsit ulkoiluun ja retkeilyyn :) Materiaali vahvaa ja laadukasta puuvillasekoitetta. Edessä kiva pieni vetoketjullinen tasku ja normitaskut, takana yksi tasku. Erinomainen käytetty kunto :) Hinta uutena n. 50-60 e.\nPk:t lisätään :) Koiratalous.\nShortsit, housut, vaellushortsit, vaellushousut, vaellus, kesä, puuvilla, aqua, sininen, turkoosi, petrooli


Jos ei ole nukkunut viikkoihin kuin muutaman tunnin yössä - Uni ja unihairiöt - Suomi24 Keskustelut\nJos ei ole nukkunut viikkoihin kuin muutaman tunnin yössä\nNiin voiko silloin hakea sairauslomaa?\nTai siis pyytää. Ei sitä kai pakko ole myöntää.\nNyt vain heti huomenna työterveyteen. Saikkua ja lääkitystä.\nMene lääkäriin! Lääkäri määrää sairausloman, kun katsoo sairausloman määräämisen kriteerien täyttyvän.\nSairauslomaa ei tosiaan haeta eikä anota, pyynnötkään eivät asiaan yleensä vaikuta. Mutta mene tosiaan lääkäriin, sinulla saattaa olla pientä sairauslomaa vaativa tilanne. Joka tapauksessa saat unilääkereseptin. Unilääke toivottavasti korjaa tilanteesi.\nUnettomuus ei sairauslomasta parane eikä lopu. Tarvitset unilääkettä. Lääkäri voi myös tutkia, onko unettomuuden taustalla joku sairaus. Siis lääkäriin!\nKetipinor ei sitten ole unilääke, tiedoksi vain. Pyydä jotain kunnon bentzoa.\nSiinä vaiheessa kun lähtee unettomuudesta lääkäriin niin kannattaa olla varovainen, se tie voi johtaa myös pidempään kuin muutaman tunnin reissuun, joten vaihtoalusvaatteet ja pesupussukka mukaan.\nApua mä en ole runkannut 3 minuuttiin.\nYhdytetään tuskaiset kroppamme.


Jatkuvat ryhmät - Hurttia ja Huumoria\nJatkuvissa ryhmissä ylläpidetään kursseilla opittuja taitoja. Ryhmät harjoittelevat viikottain, tunneilla käydään läpi erilaisia aihealueita ryhmän koostumus huomioonottaen. Ryhmän aihealueisiin vaikuttavat niin osallistujat kuin heidän toiveensa, joten käymme läpi myös ryhmäläisten mahdollisia toiveita.\nJatkuvaan ryhmään osallistuvia (lukuunottamatta mejää ja hakua, joissa laskutetaan kukin kurssikerta omanaan) laskutetaan 5 kerran jaksoissa. Jos joltain kerralta joutuu olemaan poissa, pidennetään laskutusjaksoa loppupäästä.\nHUOM! Ilmoitathan mahdollisesta poissaolostasi vähintään 24h ennen kyseistä harjoituskertaa, jotta tiedämme hyvissä ajoin etukäteen montako osallistuu kyseisen päivän harjoituksiin. (Poikkeuksena haku ja mejä jatkuvat ryhmät, joihin pätevät normaalit kurssien peruutusajat.) Muussa tapauksessa Hurttia & Huumoria on oikeutettu veloittamaan harjoitustunnin kertamaksu alla olevan hinnaston mukaisesti.\nIlmoittautuminen jatkuvaan ryhmään on sitova, ryhmiin pätevät samat ilmoittautumis- ja peruutusehdot kuin muillakin kursseilla. Lisätietoja kohdasta ilmoittautumis- ja peruutusehdot\nHinta per koirakko:\nRallytoko-, harrastelija- ja amerikanakita, – nose work- ja sheippausryhmät 16,50€ / kerta\nOhitusryhmä 22,50€ / kerta\nHakuryhmä 42,50€ / 1 kerta (n. 3h)\nMejäryhmä 85,00€ / vkonloppu\nRyhmä on suunnattu rallytokon perus- ja jatkokurssin käyneille tai vastaavat taidot omaaville koirakoille. Ryhmässä ylläpidetään kurssilla opittuja taitoja, harjoitellaan erilaisa ratoja tai vastaavasti eri liikkeitä ja asiakokonaisuuksia. (Esim. käännöksiä, tempoja, viretilan säätelyä, pysähtymisiä / liikkeestä pysähtymisiä, sivulletuloja jne.)\nKeskiviikkoisin klo 19:10 – 20:00 (TÄYNNÄ!)\nRyhmän koodi 07rtjake\nRyhmään kuuluvat Esmis, Artturi, Luca, Iida, Roosa (joka toinen vko)\nTorstaisin klo 18:50 – 19:40 (TÄYNNÄ!)\nRyhmän koodi 07rtjato\nRyhmään kuuluvat Sigi, Huuko, Axu, Bea, Velmu\nSunnuntaisin klo 16:10 – 17:00 (TÄYNNÄ!)\nRyhmän koodi 07rtjausu\nRyhmään kuuluvat Väinö, Ruth, Emma (joka toinen vko), Tiuku, Willy, Naava\nRyhmässä harjoitellaan ryhmän koostumuksen mukaan tottelevaisuutta, arjen taitoja sekä nenätyöskentelyä.\nRyhmässä ylläpidetään hakukurssilla opittuja taitoja ja vietetään mukava päivä metsässä luonnon keskellä. Lisäksi harjoittelemme kurssilaisten toiveiden ja tason mukaisesti ilmaisua ja tarvittaessa nostamme piilopaikkojen / etäisyyksien kriteeriä.\nKadonneet ihmiset saattavat myös kadottaa maastoon itselleen kuuluvia esineitä. Haku jatkuvassa ryhmässä harjoitellaan kurssilaisten toiveiden mukaisesti esine-etsintääteorian ja käytännön avulla.\nRyhmä on suunniteltu arkeen liittyviä kursseja / naksutinkursseja käyneille. Ryhmässä ylläpidetään kursseilla opittuja taitoja ja harjoitellaan rennoissa tunnelmissa.\nAiheita ovat mm. aktivointia ja virikkeistämistä, koulutustekniikkaa ja vahvistetaan koiran oppimista ja perustottelevaisuutta. Huomioimme myös ryhmäläisten toiveita harjoiteltavien asioiden suhteen.\nTorstaisin (parilliset vkot) klo 19:55 – 20:45 (TÄYNNÄ!)\nRyhmän koodi shjatprl\nRyhmään kuuluvat Ruth, Jellona, Kassu, Velmu, Bea, Luca\nRyhmä on suunnattu Nose Workin perus- ja jatkokurssin käyneille tai vastaavat taidot omaaville koirakoille. Ryhmässä ylläpidetään kurssilla opittuja taitoja, harjoituksia tehdään sekä sisällä että ulkona.\nTorstaisin (parittomat vkot) klo 19:55 – 20:45 (TÄYNNÄ!)\nRyhmän koodi nwjatptn\nRyhmään kuuluvat: Sky, Kassu, Pyry, Bertram\nRyhmässä ylläpidetään mejäkursseilla opittuja taitoja ja vietetään mukava viikonloppu metsässä luonnon keskellä. Jälkien pituus määräytyy osallistuvien koirakoiden toiveiden mukaisesti. Tarvittaessa käytämme karttaa ja kompassia. Koirakon niin halutessa teemme / harjoittelemme myös kilpajälkeä.\nRyhmässä ylläpidetään Ratkaisuja pulmalliseen ohitukseen kurssilla opittuja taitoja, harjoitellaan ohituksia ja hihnakäytöstä ryhmän koostumuksen mukaisesti. Harjoittelemme erilaisia ohitustilanteita vaihtelevissa ympäristöissä, sekä ryhmässä että yksilöopetuksena.\nEsim. kun kaipaat petrausta ohitustilanteisiin vaikkapa sairauden tai loman jälkeen, teillä tulee harvemmin vastaan kohteita joiden kanssa harjoitella ohituksia tai haluat harjoitella ohitusten viemistä käytännön tilanteisiin. Ryhmään voi osallistua joko yksittäiskerroille tai säännöllisesti.


136 m² Kauppakatu 16, 47400 Iitti Liiketila myynnissä - Oikotie 16117345\nMyytävät toimitilat Iitti Keskusta Kauppakatu 16, 47400 Iitti\n53 000 €●136 m²\nKauppakatu 16, keskusta, Iitti●neuvottelutila, kk, aula, 2varastoa, 2saunaa, pkh, psh, 3wc,\nHeti vapaa saloisa, hyväkuntoinen toisen kerroksen liike-, toimistotila Kausalan keskustassa. Tilat: neuvottelutila, kk, aula, 2varastoa, 2saunaa, pkh, psh, 3wc, 136m2. Yhtiö rak. 1986, kaukolämpö. Yhtiön tiloissa: tekninentila, talovarasto, jätekatos. Käynti tiloihin Torikadun puolelta. E2007.\nneuvottelutila, kk, aula, 2varastoa, 2saunaa, pkh, psh, 3wc,\nVarustus: astianpesukone, liesituuletin / hormi. Lattiassa linoleumlaatta, seinät maalatti, sähköliesi, jääkaappi\nPesutilojen kuvaus: Lattiassa hiertomassa, seinät: kaakeli, suihku.\nKauppakadulle ja Torikadulle\nSelvitys korjaustarpeista 2020-2024: katon maalaus, vesijohtojen uusiminen, vesimittaus, ilmastoinnin puhdistus ja säätö. Hallituksen esitystä 5-vuotissuunnitemaksi: -Sähkötarkastuksen teettäminen -Käyttövesijohtojen saneeraus, vesimittarit, tarjoukset pyydetty 2017, ei tehty.\nTALOYHTIÖSSÄ: 2019 kaiteiden huoltomaalaus 2014 Lämmönvaihdin uusittu, takaosan portaat uusittu, termostaattien huolto 2009 Pihan kunnostus ja asfaltointi 2007 Huoneisto 9 liikehuoneisto muutettu asunnoksi 2017-2018 Kaiteiden uusiminen/maalaus, vesijohdot uusittu tämän liikehuoneiston osalta. Lämmönvaihdin uusittu 2020 (hallituksen pj:lta saadut tiedot)\nPalvelut: Kaikki Kausalan palvelut 100-200m\n389,71 € / m2\nhuoltoyhtiö. Kiinteistönhoidon lisätiedot: Kausalan kiinteistö- ja siivouspalvelu Oy/Mikkola Kari\nST-Isännöinti/Suominen Tiina 050 377 16 22\nTilava neuvotteluhuone, 2 varastoa\nLattiamateriaalien kuvaus: Liiketilassa isot ikkunat itään, lattiassa linoleumlaatta, seinät maalattu.. Seinät: Saunassa: puu.


Johnny Depp muutti yhteen 22 vuotta nuoremman kanssa - Lifestyle - MTV.fi\nJohnny Depp muutti yhteen 22 vuotta nuoremman kanssa\nLifestyle > Tunteet Julkaistu 02.05.2013 12:43 (Päivitetty 02.05.2013 15:00)\nJohnny Deppin uusi rakas on 22 vuotta nuorempi Amber Heard Splash\nJohnny Depp on muuttanut yhteen nuoren rakkaansa kanssa.\nMaailman seksikkäimpiin miehiin lukeutuva Johnny Depp on muuttanut yhteen Amber Heardin kanssa, Female First uutisoi. Näyttelijöiden suhdetta on kuvattu kiviseksi, mutta tällä hetkellä rakkaus kukoistaa, sillä 49-vuotias hurmuri on hankkinut parin lemmenpesäksi 16 miljoonaa dollaria maksaneen maatilan Nashvillestä Tenneseestä. Maatilalla Heardia odottaa myös uusi hevonen, jonka Depp on hankkinut rakkaalleen.\nDepp tapasi itseään 22 vuotta nuoremman Heardin The Rum Diary -elokuvan kuvauksissa vuonna 2012, jolloin hän erosi Vanessa Paradisista.\nTammikuussa uuden parin tielle tuli mutkia ja biseksuaalin Heardin kerrottiin liikuvan yhä ex-tyttöystävä Tasya Van Reedin kanssa. Eripurat näyttävät kuitenkin olevan taaksejäänyttä elämää, sillä rakastavaiset bongattiin yhdessä Rolling Stonesin keikalta viime viikonloppuna. Uusi koti kruunaa parin onnen.\nHauska mies saa naiset – mutta vain lyhytaikaisesti? Helsingillä edessä upea turistikesä – poimi trendikkäät matkavinkit


Nimien taivutus: Oma-alkuiset palvelujen nimet\nOma-alkuiset verkkopalvelujen nimet voi kirjoittaa yleiskielen suositusten mukaisesti:\nOmaMehiläinen → Oma Mehiläinen ~ Oma-Mehiläinen\nOma-alkuiset nimet hahmotetaan yleiskielessä joko taipuvan alkuosan sisältäviksi sanaliitoiksi tai taipumattoman alkuosan sisältäviksi yhdyssanoiksi:\nOmakanta : Omakannassa\nOma riista : Omassa riistassa\nOma Elisa : Omassa Elisassa ~ Oma-Elisa : Oma-Elisassa\nOma-alkuisiin sähköisten palveluiden nimiin voi soveltaa suomen kielen lautakunnan suositusta yritysnimien oikeinkirjoituksesta. Sen mukaan nimen voi kirjoittaa yleiskielen suositusten mukaisesti, vaikka palvelun tarjoaja käyttäisi toisenlaista kirjoitustapaa:\nOmaElisa → Oma Elisa ~ Oma-Elisa\nOma Terveys → Oma terveys\nYleissanoissa on paljon oma-alkuisia yhdyssanoja (kuten omalääkäri, omakuva), joissa adjektiivi oma ei taivu (omalääkärillä, omakuvassa). Tällaisten sanojen malli vaikuttaa siihen, että myös oma-alkuisissa nimissä alkuosa jää usein taivuttamatta. Käytännössä nämä nimet hahmotetaankin yleiskielessä joko taipuvan alkuosan sisältäviksi sanaliitoiksi tai taipumattoman alkuosan sisältäviksi yhdyssanoiksi. Tämä on hyvä ottaa huomioon myös uutta nimeä suunniteltaessa:\nOmaolo : Omaolossa\nMyös silloin, kun oma-alkuisen nimen jälkimmäinen osa on erisnimi, vaihtoehtoisia kirjoitus- ja taivutustapoja on kaksi. Kun kokonaisuus esitetään sanaliittona, alkuosa taipuu. Jos kyseessä on yhdyssana, väliin tulee yhdysviiva ja alkuosa jää taipumatta:\nOmaElisa → Oma Elisa : Omassa Elisassa ~ Oma-Elisa : Oma-Elisassa\nOmaMehiläinen → Oma Mehiläinen : Omassa Mehiläisessä ~ Oma-Mehiläinen : Oma-Mehiläisessä\nOmaVero → Oma Vero : Omassa Verossa ~ Oma-Vero : Oma-Verossa\nKun oma-alkuisen nimen jälkimmäinen osa on yhdyssana (kuten verkkopalvelun nimi Opintopolku) tai sanaliitto (yhdistyksen nimi Punainen Risti), kokonaisuus kirjoitetaan sanaliitoksi, jossa oma taipuu:\nOma Opintopolku : Omassa Opintopolussa\nOma Punainen Risti : Omassa Punaisessa Ristissä\nJos ei ole varma, onko oma-sanaa tapana taivuttaa nimessä vai ei, voi nimen perään lisätä esimerkiksi sanan palvelu. Tällöin ei tarvitse ottaa kantaa oma-adjektiivin taipumiseen nimen alussa:\nTein osoitteenmuutoksen Oma Sanoma -palvelussa ~ Oma-Sanoma-palvelussa.\nVoit seurata hankkeiden etenemistä Oma Stadi -palvelussa ~ Oma-Stadi-palvelussa.\nOma olo -palvelun ~ Omaolo-palvelun avulla voit arvioida, millaista hoitoa tarvitset.\nerisnimethallinnon nimetnimetnimien taivutustaivutusviranomaisten nimetyritysnimet