Suomalainen urheilujohtaja - PDF\nDownload "Suomalainen urheilujohtaja"\nSami Eveliina Lahti\n1 Jouko Kokkonen, Teijo Pyykkönen Suomalainen urheilujohtaja itse asiasta kuultuna Liikuntatieteellisen Seuran nro 24\n2 2 Liikuntatieteellisen Seuran kiihottavaa liikuntatietoa Impulssi on Liikuntatieteellisen Seuran sarja. Se tähtää kiihokkeeseen ja sysäykseen (lat. pulsus = sysäys): liikuntakulttuurin ja -tieteen liikahduksiin sekä lukijan herättämiseen ja innostamiseen. Impulssi karsii, pelkistää ja vetää yhteen. Impulssissa on lupa innostua ja olla kriittinen. Impulssissa voi olla montaa mieltä. Impulssin takana seisoo kirjoittaja, ei välttämättä julkaisija. Impulssin hinta on 10 euroa + toimituskulut. Tilaukset:\n3 1 Jouko Kokkonen, Teijo Pyykkönen Suomalainen urheilujohtaja itse asiasta kuultuna Liikuntatieteellisen Seuran Impulssi nro 24 Helsinki 2011\n4 2 Esipuhe Impulssi Urheilijat ovat pääosassa urheiluareenoilla, valmentajat valmennuskentillä ja urheilujohtajat kokoushuoneissa. Urheilijoista on kirjoitettu paljon, valmentajista jonkin verran, urheilujohtajista vähemmän. Suomalaisista urheilujohtajista on ehditty olla montaa mieltä, mutta urheilujohtajuuden kokonaisuutta ei ole pohdittu. Julkaistut yksittäiset henkilökuvat tai muistelmat eivät kokonaistarkastelua korvaa. Käsillä oleva julkaisu on osa Suomen Urheilumuseosäätiön (SUM) hallinnoimaa ja opetus- ja kulttuuriministeriön tukemaa haastatteluhanketta Urheilujohtajuuden muutos. Hankkeen avulla on haluttu tarkastella urheilujohtajuutta nimenomaan urheilujohtajien itsensä kertomana. Urheilumuseosäätiön yhteistyötahona on ollut Liikuntatieteellinen Seura (LTS). Hankkeen tavoitteet ovat olleet kahtaalla: ensinnäkin haastatella suomalaisia urheilujohtajia ja tallentaa haastatteluaineistot Suomen Urheiluarkistoon, jossa ne ovat myöhemmin tutkijoiden käytettävissä. Haastatteluaineistoa kertyi yli 26 tuntia. Toinen tavoite on ollut laatia haastatteluihin perustuva julkaisu urheilujohtajuudesta ja sen muutoksista 1960-luvulta 2000-luvulle. Kaikkea haastatteluaineistoa ei kuitenkaan ole pystytty sisällyttämään tähän julkaisuun. Valinnoista vastaavat kirjoittajat. Julkaisussa on pyritty säilyttämään haastateltujen urheilujohtajien ääni mahdollisimman aitona, joten mukana on runsaasti suoria lainauksia. Lainaukset on erotettu muusta tekstistä lainausmerkein ja sisennyksin. Haastateltavina ovat olleet (aakkosjärjestyksessä) Matti Ahde, Kerstin Ehnholm, Harri Holkeri, Carl-Olaf Homén, Tapani Ilkka, Pertti Paloheimo, Markku Pullinen, Kosti Rasinperä, Peter Tallberg, Kalevi Tuominen ja Jukka Uunila. Haastattelut on toteutettu yksitellen. Haastatellut esitellään sivuilla 4 5. Hankkeen projektiryhmään ovat kuuluneet johtaja Pekka Honkanen ja erikoistutkija Ossi Viita (SUM) sekä tutkija Jouko Kokkonen ja tutkimus- ja julkaisupäällikkö Teijo Pyykkönen (LTS). Haastatteluista ovat vastanneet Honkanen ja Kokkonen. Haastattelut pohjustettiin Kokkosen tekemillä laajoilla taustoituksilla. Aineiston tallentamisesta sähköisessä muodossa ja arkistotyöstä on vastannut Viita. Julkaisun vastuuhenkilöt ovat Kokkonen ja Pyykkönen. Projektiryhmä kiittää haastateltuja antoisista keskusteluhetkistä. Helsingissä huhtikuussa 2011 Pekka Honkanen, Jouko Kokkonen, Teijo Pyykkönen, Ossi Viita Liikuntatieteellisen Seuran Impulssi nro 24 Tekijät ja Liikuntatieteellinen Seura ja Suomen Urheilumuseosäätiö, Helsinki 2011 Teksti: Jouko Kokkonen ja Teijo Pyykkönen Sarjan toimittaja: Teijo Pyykkönen Ulkoasu: Mainostoimisto Soihtu Kirjapaino: Tammerprint Oy, Tampere 2011 ISBN ISSN\n5 Sisällys 3 1. Urheilujohtaja aina eturivissä vai kaiken takana?... 6 Paksu nahka tarpeen... 7 Urheilujohtaja on johtaja ja muutakin... 8 Valmentaja se vasta johtaja onkin Hyvä urheiluveli Kekkosen kanssa ja ilman Urheilumiehemme maailmalla KOK kuninkaallisten kyljessä Olympian ja politiikan kisoissa Boikottien puristuksessa Kisaisännyyksien ja isänmaan puolesta Suomalaiset vähissä maailman kabineteissa Kielletyt leikit doping Suomalainen urheiluruletti Työväen taistelu SVUL ja TUL myötä- ja vastamäessä SLU:n synty pyöreästä pöydästä Pasilan asemalle Ensimmäiset kuusi vuotta vanhoilla piikkareilla HS 6. Kadotettu urheilujohtaja Kulta-aika ja 1980-luvuilla Media haukkunut, valtio kiittänyt Kansainvälinen vaikuttaminen laskussa Isojen poikien leikkiä Käskyttäjästä tiimityöläiseksi Kokonaisuutta ei nykyään johda kukaa Perinteitä on entä tulevaisuutta? Urheilujohtajuus on yltänyt harvoin otsikoihin. Vuonna 1976 Ilta-Sanomissa oltiin valmiit kiittämään menestyksestä vähän johtajiakin. Liikunnan asennepuntari arvioi vuonna 1993 urheilujohtajien tason heikentyneen.\n6 4 Peter Tallberg Haastatelluista yhdeksän ryhmäkuvassa helmikuussa 2010, vasemmalta Pertti Paloheimo, Carl-Olaf Homén, Tapani Ilkka, Kosti Rasinperä, Matti Ahde, Kerstin Ehnholm, Jukka Uunila, Kalevi Tuominen ja Harri Holkeri. (Ossi Viita) Markku Pullinen Haastatteluhankkeeseen osallistuneet Impulssi Matti Ahde (s. 1945) - koulutus: sähköasentaja; järjestöohjaaja, Työväen Akatemia - Valtion Urheiluneuvoston puheenjohtaja , jäsen TUL:n puheenjohtaja Olympiakomitean varapuheenjohtaja ; valtuuskunnan puheenjohtaja , jäsen Salibandyliiton puheenjohtaja Kansallisoopperan tukisäätiön hallituksen puheenjohtaja kansanedustaja ja , sisäministeri , ympäristöministeri , eduskunnan puhemies Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1995 Kerstin Ehnholm (s. 1944, vuoteen 2007 Ekman) - koulutus: filosofian maisteri (psykologia, kasvatustiede), Helsingin yliopisto - Helsingin kaupungin nuorisoasiainkeskuksen apulaisjohtaja esittelijä opetusministeriön nuorisotoimistossa , kulttuurisihteeri urheilutoimistossa , kulttuuriasiainneuvos taideosastolla SVUL:n yhteysjohtaja SLU:n projektipäällikkö (lainsäädännön edunvalvonta) , yhteyspäällikkö , yhteysjohtaja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi 2000 Harri Holkeri (s. 1937) - koulutus: valtiotieteen maisteri, Helsingin yliopisto - Valtion liikuntaneuvoston puheenjohtaja Kokoomuksen puoluesihteeri , puheenjohtaja kansanedustaja , pääministeri Suomen Pankin johtokunnan jäsen Pohjois-Irlannin rauhanvälittäjä valtioneuvos 1998\n7 Carl-Olaf Homén (s. 1936) - koulutus: varatuomari, Helsingin yliopisto - CIF:n puheenjohtaja Olympiakomitean pääsihteeri , varapuheenjohtaja , puheenjohtaja , olympiajoukkueen johtaja Los Angeles Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja ; yleisurheilun MM-kisojen 1983 järjestelytoimikunnan puheenjohtaja - Euroopan yleisurheiluliiton (EAA) hallituksen jäsen , puheenjohtaja ; Kansainvälisen yleisurheiluliiton (IAAF) hallituksen jäsen Teollisuusvakuutuksen toimitusjohtaja ; puolustusministeri Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1994; IAAF:n kultainen ansiomerkki Tapani Ilkka (s. 1941) - koulutus: liikuntakasvatuksen kandidaatti, Jyväskylän yliopisto - Suomen Urheiluliiton koulutuspäällikkö Suomen Urheiluopiston rehtori Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja ; yleisurheilun EM-kisojen 1994 järjestelytoimikunnan puheenjohtaja - Olympiakomitean hallituksen jäsen , puheenjohtaja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 2001; KOK:n Olympic Order professori 2006 Pertti Paloheimo (s. 1930) - koulutus: varatuomari, Helsingin yliopisto - Koripalloliiton varapuheenjohtaja Olympiakomitean valtuuskunnan jäsen ; Olympiakomitean varapuheenjohtaja Olympiajoukkueen ylijohtaja Montreal 1976 ja Moskova TV1:n johtaja , TV2:n johtaja ; Vakuutusyhtiö Auran toimitusjohtaja ; Tapiola-yhtiöiden hallituksen puheenjohtaja ; Perusyhtymän hallituksen puheenjohtaja ; YIT:n hallituksen puheenjohtaja hallintotieteiden kunniatohtori 2001, Tampereen yliopisto Markku Pullinen (s. 1946) - koulutus: liikunnanohjaaja, Suomen Urheiluopisto - Jyväskylän Kirin toiminnanjohtaja Pesäpalloliiton toiminnanjohtaja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi 1996 Kosti Rasinperä (s. 1931) - koulutus: voimistelunopettaja, Helsingin yliopisto - SVUL:n liittovaltuuston puheenjohtaja Olympiakomitean pääsihteeri Suomen Painiliiton puheenjohtaja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi 1984; KOK:n Olympic Order kanslianeuvos Peter Tallberg (s. 1937) - koulutus: kauppatieteiden maisteri, Svenska Handelshögskolan - KOK:n jäsen 1976 ; KOK:n urheilijakomission puheenjohtaja Suomen Olympiakomitean valittu jäsen , tämän jälkeen itseoikeutettu KOK:n jäsenenä - Kansainvälisen Purjehtijaliiton puheenjohtaja SLU:n toiminnanjohtaja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1997 Kalevi Tuominen (s. 1927) - koulutus: voimistelunopettaja, Helsingin yliopisto - Suomen Koripalloliiton päävalmentaja Olympiakomitean valmennuspäällikkö Urheilijoiden Ammattienedistämissäätiön asiamies Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi opetusneuvos 1991 Jukka Uunila (s. 1923) - koulutus: liikuntaneuvoja, Suomen Urheiluopisto - Kuortaneen urheiluopiston rehtori Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja SVUL:n varapuheenjohtaja , puheenjohtaja Olympiakomitean varapuheenjohtaja , puheenjohtaja , valtuuskunnan puheenjohtaja , joukkueenjohtaja Mexico Valtion urheilulautakunnan jäsen 1966, Valtion urheiluneuvoston jäsen Veikkauksen toimitusjohtaja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1983; KOK:n Olympic Order 1982; IAAF:n kultainen ansiomerkki - kauppaneuvos\n8 6 Moskovan olympialaisten 1980 avajaisissa Suomen lippua kantoi Peter Tallberg. Ensimmäisessä rivissä marssivat Kalevi Tuominen, Pertti Paloheimo ja Matti Ahde. (Lehtikuva) 1. Urheilujohtaja aina eturivissä vai kaiken takana? Suomalaiset haluavat urheiluasioiden hoituvan, mutta ilman asioita hoitavia urheilujohtajia.\n9 Olympiakisojen avajaiset, Suomenlipun takana marssii Suomen joukkue urheilujohtajat eturivissä. Jo tämä riittää kriittisimmille: mitä ne siellä tekee, samalla rahalla olisi saatu monta kilpailijaa kisoihin. Suomessa herraviha on yltänyt myös urheiluun, eikä linja ole muuttumassa. Kansalainen Iltalehden verkkosivuilla: Katsokaa meidän pienen maan urheilujohtajia. On ne niin saatanan omahyväisen näköisiä, ja etenkin kaikkitietäviä. Varmaan jumalakin on niille kateellinen. Voi herranen aika. ( ) Kyytiä urheilujohtajille annetaan myös akateemisemmilla foorumeilla. Huippu-urheilun muutostyöryhmän jäsen Leena Paavolainen lainaa muutostyöryhmän verkkosivuilla Nina Laakson tekeillä olevaa urheilujohtamista käsittelevää väitöskirjaa: Johtamisosaaminen suomalaisessa urheilussa on alhaista. Urheilujohtajina ja vaikuttajina on liian paljon epäpäteviä, amatöörimäisiä johtajia. Tekijät ovat liiaksi urheilun ammattilaisia, ei johtamisen ammattilaisia. Luottamusjohtajat ovat mukana väärin perustein. Urheilun arvostuksen vaje ei vedä parhaita osaajia. Johtaminen on liian lyhytnäköistä ja suppeata. Urheilujohtajilla ei ole kriteereitä. Taakkana ovat edelleen vanhat historian poliittiset rasitteet. Liian monet vanhat johtajat ovat jämähtäneet omista henkilökohtaisista intresseistään positioihin jarruttamaan kehitystä. Lintukoto ajattelu luo kuvitelman, etteivät ympäröivän maailman muutokset tai kehitys kosketa urheilua. Suomalaista urheilujohtajuutta ei tunnisteta. (huippu-urheilunmuutos. fi ) Nyt kunnian vie johto ja tappion kantaa urheilija. (Juha Väätäinen Liikuntakulttuurin päivillä 1988) Urheilun kentillä keskiöön nostetaan luonnollisesti urheilija kuten istuva Huippu-urheilun muutostyöryhmä tekee. Urheilijan arvostuksen nostamisen jälkeen halutaan paneutua valmentajan työn kunnioittamiseen ja kehittämiseen. Urheilujohtajien arvostuksen edistämisestä ei puhuta. Harvaan tehtävään tai ammattiin on liittynyt ja liittyy niin paljon epäilyjä ja epätietoisuutta kuin urheilujohtajan tehtäviin. Urheilujohtajien nauttimaa arvostusta ei ole mitattu. Sen sijaan urheiluvalmentaja oli Taloustutkimuksen vuonna 2010 tekemässä ammattien arvostus -tutkimuksessa sijalla 257 (Suomen Kuvalehti 20/2010). Pisteytystä pyydettiin 380 ammatista. Urheilujohtajan ammatti ei ollut listalla, mutta julkisuudessa esitettyjen urheilujohtajakommenttien perusteella urheilujohtajat olisivat saattaneet kilpailla sijasta 380 yhdessä nyt ko. sijan saavuttaneen ovelta ovelle -myyjän kanssa. Mikä saa ihmisen ryhtymään urheilujohtajaksi? Oliko ennen paremmin kuin nyt? Voiko eilisen urheilujohtamisesta ottaa oppia? Huippu-urheilun muutostyöryhmän vastauksia odotellessa on aikaa kysyä asiaa entisiltä urheilujohtajilta. Paksu nahka tarpeen Jukka Uunila oli suomalaisen urheiluelämän ykkösvaikuttaja 1960-luvulta 1990-luvulle. Hän tiivisti jo vuonna 1979 urheilujohtajuuden tympeimmän puolen: Tuntuu siltä, että urheilujohtaja saa kyllä kantaa vastuun silloin, kun tappiosta on kyse, mutta hänen vastuunsa hyvin herkästi unohdetaan silloin, kun on tuloksista kyse. (Nurmela 1979) Uunilan koki huipentumansa likasankona olemisesta vuonna 1967, kun Suomi hävisi peräkkäin useamman yleisurheilumaaottelun. Urheiluliiton puheenjohtajana toiminut Uunila nuijittiin lehdistössä maanrakoon. Aituri Jaakko Tuominen kirjoittikin Uunilalle opiskelupaikaltaan Yhdysvalloista, että julkisen kritiikin perusteella tuntui, että Suomessa neljä maaottelua olisi käynyt yksinään liiton puheenjohtaja. Menestyksen hetkellä urheilujohtajista luodaan Uunilan mukaan mielikuva, että he ovat siipiveikkoja, jotka voiton tullen väen väkisin paistattelevat päivänvalossa, johon heillä ei ole mitään syytä. Uunila korostaakin, että pikkuisen tasaisemmat kannanotot molemmissa tapauksissa olisivat järkeviä. Uunila myöntää olleensa maan näkyvin urheilujohtaja 1970-luvulla. Levikkinsä huipulla ollut Hymylehti päätti Uunilan mukaan murskata nuorehkon ja keskeisen urheilujohtajan ryhtymällä parin vuoden projektiin, jota veti Klaus Bremer. Esimerkin lehden projektista Uunila kertoo Sapporon olympiamatkalta (1972): Olympiakomitean puheenjohtajien ja pääsihteerien vaimoilla on virallinen asema olympiakisoissa. Meille oli yksiselitteistä, että maksoimme heidän 7\n10 8 matkansa. Kun olimme lähdössä Sapporoon, niin sanoin Homille (Homénille) Hymy juuri hyökkäsi että hoidetaan homma niin, että maksamme etukäteen itse vaimojen matkat. Niin teimme. Kun tullaan Sapporoon, niin rappujen alapäässä on herra Bremer valokuvaajansa kanssa. Ne tekivät jutun: Tässä olympiakomitean puheenjohtaja ja pääsihteeri vaimoineen tulossa kisoihin olympiakomitean kustannuksella. Me lyötiin kuitit kouraan ja Hymy joutui oikaisemaan. Mutta Hymy sai sen mitä halusi, juttu oli monta sivua valokuvineen. Enemmän kuin semmonen yhden palstan oikaisu. Impulssi Julkinen riepottelu on Tapani Ilkan mielestä hämärtänyt huippu-urheilun käsitteen ja karkottanut hyvät henkilöt: Intohimo ja kunnianhimo puuttuu nykyurheilusta täysin. Mä en näe sitä kuin Aino-Kaisa Saarisen ja Jukka Keskitalon kaltaisissa urheilijoissa. Muutenhan tämä huippu-urheilu on laitosteatteria, jossa tehdään tietyt näytökset vuodessa. Huippu-urheilun leijonaa on näykitty niin pitkän aikaa, että nyt ollaan tilanteessa, että et saa enää kunnon urheilujohtajia. Seuroihin ei saa puheenjohtajia, liittojen puheenjohtajina on ollut jo pitkään ennennäkemättömän kasvoton porukka. Se kertoo siitä, että tästä on mennyt se vanha hohto. Ihmiset eivät viitsi riskeerata esimerkiksi siviiliuraansa. Pitää olla helvetin lannistumaton ja se vaatimusrooli on niin suuri. Urheilujohtajuus menetti kirkkaimman loistonsa pari vuosikymmentä sitten. Vuonna 1979 politiikasta Suomen Pankkiin siirtynyttä Harri Holkeria houkuteltiin 1980-luvulla Palloliiton ja etenkin Hiihtoliiton puheenjohtajaksi. Sanoin jo silloin, että hiihdän mieluummin itse kuin annan maalipaikalla haastatteluja dopingista. Urheilujohtajan tekemiset eivät saa Ilkan mukaan hyväksyntää aina kotipiirissäkään tai edes urheiluväen tilaisuuksissa: Joissakin vanhoissa liitoissa korostetaan kentän ääntä ja puhutaan herroista lihapatojen ääressä. Yhteen aikaan oli vennamolainen kielenkäyttö, nykyisin soinilainen. He katsovat, että voivat nilviä ihan mitä heitä huvittaa. Kokkareilla parin paukun jälkeen tulevat hyökkäämään niin perkeleesti. Tällaisessakin tilanteessa sun pitää uskoo huippu-urheiluun, koska pirunmoinen määrä suomalaiset tekee sitä. Ja tänä päivänä pitää olla ammattijohtaja. Urheilujohtajuus onkin ammattimaistunut ja ammattilaistunut. Urheilua johtavat yhä enemmän päätoimiset henkilöt. Carl-Olaf Homénin aloittaessa Olympiakomiteassa vuonna 1969 siellä oli yksi päätoiminen henkilö, nykyisin (2011) 14. Homén korostaa, että suunta on ollut sama kansainvälisissä urheilujärjestöissä. Kehitys johtuu osittain siitä, että on yhä vaikeampaa saada vapaehtoisia hoitamaan järjestöjen arkisia töitä. Sen sijaan ad hoc -tilaisuuksiin, kuten MM-kisojen järjestelyihin, tullaan mielellään. Tämä johtuu Homénin mukaan siitä, että halutaan olla mukana kivassa, ainutlaatuisessa, mutta ei haluta sitoutua vuosikausiksi. Myös Matti Ahde on sitä mieltä, että urheilun vetovoima suomalaisessa yhteiskunnassa on selvästi vähentynyt: Kiinnostavia yhteiskunnallisia toimijoita on vaikea saada urheilun johtotehtäviin. Ahde korostaa, että urheilujohtajalta edellytetään paksua nahkaa ja pitkää pinnaa: Urheilujohtaminen on kestävyyslaji, se ei ole pikamatka. Jos aiot saada jotain aikaan etenkin suurissa organisaatioissa, sun pitää olla pitkään mukana. Urheilujohtaja on johtaja ja muutakin Totta kai urheilujohtaminen on samanlaista kuin mikä muu johtaminen tahansa, sanoo Jukka Uunila. Urheiluliitossa alettiin hakea Uunilan aloitteesta johtamisoppia liike-elämästä 1960-luvulla, kun kilpailumenestys säilyi vaatimattomana kovasta työstä huolimatta. Uunila toi urheiluelämään tavoitejohtamisen: Määriteltiin 4 5 vuoden tähtäimellä liiton tavoitteet. Vuosittain tarkistettiin, päästiinkö tavoitteisiin vai ei, mikä meni hyvin, mikä meni vikaan, ja tehtiin sen mukaisia korjausliikkeitä. Menimme vielä pitemmälle eli muutama kymmenen sen hetken parasta urheilijaa ja kunkin henkilökohtainen valmentaja panivat paperille 4 5-vuotistavoitteen, tekivät suunnitelman tavoitteen saavuttamiseksi, tekivät talousarvion, mitä tavoitteen saavuttaminen maksaa. Sen perusteella liiton johto päätti, millä rahalla jota kutsuttiin stipendiksi amatöörisääntöjen vuoksi kutakin urheilijaa tuettiin. Tavoitejohtamisesta luovuttiin Uunilan mukaan Tapani Ilkan kaudella 1980-luvulla. Syynä oli median esittämä kritiikki. Uunila ei vieläkään ymmärrä kritiikkiä: Miksi se on niin vaarallista, että epäonnistuu tavoitteen määrittelyssä. Ei se ole se oleellisin asia. Johtamisen uudistamisen lisäksi Uunila laajensi Urheiluliiton osaamista: Mukaan kutsuttiin urheilulääkärit, ravintoasiantuntijat jne. Tärkeää oli, että rikottiin rajat ja nöyränä tunnustettiin, että omat eväät eivät enää riitä, vaan tarvitaan eri alojen huippuspesialisteja. Uunila on pitkään korostanut, että hyvältä urheilujohtajalta edellytetään aitoa urheilukiinnostusta ja että paras tie urheilujohtajaksi on urheiluelämässä pitkään toimiminen: Kestävä pohja rakennetaan kulkemalla organisaation läpi. Uunila on aina karsastanut sivusta tulleita: Minun aikanani 1960-luvulta 1980-luvulle olympia-\n11 9 Urheilujohtamista hallitsivat pitkään tummapukuiset miehet. Suomen Urheiluliiton tilaisuudessa 1960-luvulla eturivissä istui puheenjohtaja Jukka Uunila. (Suomen Urheilumuseo) komitean hallituksessa istui korkean tason henkilöitä, oli puolustusvoimien komentajaa, vuorineuvosta, pääjohtajaa. Sikäli oli helppoa, etteivät ne edes yrittäneet vaikuttaa OK:n päätöksiin, vaan luottivat puheenjohtajaan ja esikuntaan. Komentajien ja pääjohtajien pyörittäminen varmasti vahvisti Uunilan johtajuuden tunnetta. Lisäksi korkean tason yhteistyösuhteet saattoivat hyvinkin auttaa Uunilaa ja olympiakomiteaa ajamaan urheiluasiaa myös muita kuin urheilukanavia pitkin. Pertti Pepsi Paloheimon mukaan Sanoma Oy:n Aatos Erkko oli aikoinaan kiinnostunut urheilun järjestöelämästä. Paloheimo tunnusteli olisiko Uunila valmis siihen, että Erkko yritettäisiin saada toimintaan kiinteämmin mukaan. Uunila vastusti: tänne ei tulla rahan voimalla, tänne tullaan järjestötietä. Uunila korostaa myös kentän kiertämistä: Meikäläinen on riehunut ympäri maata ja sadassa paikassa käynyt saarnaamassa. Totta kai saarnaajalla pitää olla myös kyky saarnata ja viedä viestiä perille. Vaikka ei se vielä sillä puhumalla ratkea. Jos joskus tuntuu siltä, että ei herrojen kannata näyttäytyä maakunnissa, niin on yllättävää, minkälaisen arvon vapaaehtoiset työntekijät antavat sille, että näkevät liittonsa puheenjohtajan tai muun silmäätekevän paikan päällä. Olisi mielenkiintoista tietää, kuinka moni liiton puheenjohtaja kokee vielä välttämättömäksi kiertää. Urheiluliitossa luovuttiin 1960-luvulla Uunilan mukaan laput silmillä kulkemisesta ja lähdettiin kenttäkierroksille: Niissä kerrottiin, mitä olemme suunnitelleet, miltäs tämä kuulostaa. Jauhettiin tätä pari kolme vuotta ennen kuin lähdettiin lopullisten päätösten tielle, josta oli seurauksena, että tiesimme koko kentän tietävän tavoitteemme ja suunnitelman tavoitteen saavuttamiseksi. Väki koki sitoutuvansa, että näinhän tämä on päätetty, jolloin syntyi yhteishenki: näinhän tämä homma on. Myös SVUL:n Etelä-Pohjanmaan piirin puheenjohtajana ( ) toiminut Kosti Rasinperä teki paljon seurakierroksia, joissa oli paikalla kunnan johto, valtuustoa, liikuntalautakunta ja piirin aktiivijäseniä. Ne olivat Rasinperän mukaan helkkarin hyviä tilaisuuksia, vaikka aina kaikki ei mennytkään ihan odotetusti: Nuorena innokkaana puheenjohtaja menin Kortesjärven Järvi-Veikkojen tilaisuuteen. Silloin tuli nämä pururadat. Mä kyselin, että onko teillä sopivia maastoja, oletteko ajatellut ryhtyä pururadan tekemiseen, koska se on erinomainen harjoittelupaikka kaikille urheilijoille. Kunnanvaltuuston puheenjohtaja sanoi siihen: Kuule nyt poika, perkele kun meillä ei oo vielä katuvalojakaan, kuinka me rupiamma noita mettiä valaisemahan. Tapani Ilkka aloitti vuonna 1971 Suomen Urheiluliiton koulutuspäällikkönä. Hänelle kuului seurojen kehittäminen ja valmentajakoulutus. Samaan aikaan hänen valmennusryhmässään oli 11 maajoukkueurheilijaa. Ilkan mukaan kokonaisuus aiheutti aika lailla menemistä: Parhaimmillaan oli parisataa matkapäivää (vuodessa). Yötä päivää mentiin. Kaikki piiriparlamentit, 18 kappaletta ja ruotsinkieliset päälle, ja vielä valtavasti seuroja.\n12 10 Myöhemmin ei seurojen kiertäjiä ole Ilkan mukaan liiemmin ollut. Hän kertoo, kuinka Antti Pihlakoski päätti pitkästä aikaa lähteä kiertämään seuroja. Varsinkin vanhemmat seura-aktiivit ovat antaneet Pihlakoskelle palautetta: Johan oli aikakin, 1970-luvulla Ilkka täällä kävi ja hoiti nämä jutut, mutta sen jälkeen ei kukaan käyny paikan päällä. Urheilussa tavoitteen asettelu on edelleen vaikeaa, sanoo Uunila, mutta yleisesti sen tulee hänen mielestään olla yläkantissa: Impulssi Ei voi toimia niin kuin valittaessa Vancouverin (2010) joukkuetta, johon valittiin urheilijoita, joiden paikka ei ollut olympialaisissa. Ei se ole oikeaoppista tavoitejohtamista, että asetetaan tavoite ja sen jälkeen kun nähdään, ettei sitä saavutetakaan, pudotetaan rimaa. Uskottavuus häviää. Johdon ja tekijöiden välillä täytyy luoda sellainen suhde, että puolin ja toisin ollaan uskottavia ja ollaan tosissaan. Ei olympialaiset ole kaikille. Huippu-urheilu on vähän samanlaista kuin Nokian johtaminen. Nokia menestys ratkeaa sillä, että sen on oltava maailman paras. Se saavutetaan kunnianhimoisilla tavoitteilla, helvetinmoisella osaamisella, johdonmukaisuudella, eikä rimaa eli tavoitetta koko ajan laskien. Sama on ihan huippu-urheilussa. Myös Matti Ahteen mukaan urheilujärjestöä pitää johtaa kuin yritystä, sillä samat lainalaisuudet pätevät: Kun sut valitaan johtamaan, niin sun pitää myös johtaa, eikä täyttää päälukua ja mennä kuuntelemaan erilaisten ihmisten mielipiteitä ja katsoa, mille kannalle enemmistö asettuu. Sun täytyy itte rakentaa joku käsitys, mikä sen organisaation tehtävä on ja sitten testata, saatko sä joukot mukaan. Sitten jos se ei onnistu, niin sun pitää lähteä siitä veks tai ne panee sut veks. Jotain eroavaisuuksiakin yrityksen johtamiseen verrattuna hänen mukaansa on: Urheilujärjestöä ei voi johtaa, jos ei rakasta urheilua ja ko. lajia, tai valtion liikuntaneuvoston puheenjohtajana ei rakasta urheilun olosuhteita ja edunvalvontaa. Yritystä ei tarvitse rakastaa, riittää, että olet kiinnostunut. Mutta urheilun täytyy perustua rakkauteen. Urheiluhulluus täytyy omata, jotta voi johtaa menestyksekkäästi urheiluorganisaatiota. Ahteen mielestä urheilussa on entistä vähemmän johtajuutta: Tämän päivän urheilujohtajajoukko on minun silmin katsottuna ohuemmin koeteltu, pienemmin varustuksin retkellä. Valtio rahoitti. Seurantaa ei ollut, eikä kai ole vieläkään (Markku Pullinen) Markku Pullinen puolestaan korostaa, että 2000-luvun toimijoiden näkökulmasta johtaminen ennen ja nyt näyttäytyy eri valossa: Ennen komentosuhteet olivat selvät, vaikka eivät toimineet. Putkimallissa elettiin vahvan keskusjohdon aikaa, Suomea rakennettiin ylhäältä alaspäin. Nyt korostetaan vahvan keskusjohdon sijaan vuorovaikutusta ja verkostoitumista. Myös Pullinen tekee eron yritysjohtajuuden ja urheilujohtajuuden välillä: Urheiluliikkeessä ei ollut kontrollia mihinkään suuntaan. Valtio rahoitti, mutta ei koskaan katsonut perään. Seurantaa ei ollut, eikä kai ole vieläkään. Urheilujohtaja on ollut valmis hoitamaan laajempia tehtäviä kuin yritysjohtaja. Arvokisoissa on ollut kisapappi vuoden 1972 olympiakisoista lähtien. Vuonna 1976 kisapappia ei Montrealissa ollut, koska Pertti Paloheimon mukaan hän ja Kalevi Kallu Tuominen vastustivat ajatusta ja ilmoittivat hoitavansa myös sielunhoidon. Myös Moskovassa vuonna 1980 kilpailtiin ilman kisapappia. Paloheimo muistelee, että hän halusi Montrealin kisoihin tiedottajan, mutta Tuominen vastusti tiedottajan mukaan ottamista: Tänne ei mitään tiedottajaa tarvita, se olen minä. Tiedottaja kuitenkin valittiin. Urheiluelämä eroaa liike-elämässä siinäkin, ettei urheilujohtajia ole erotettu heitä vain ei ole valittu uudelleen. Urheilujohtajat ovat jättäneet tehtävänsä oma-aloitteisesti hyvin harvoin. Silloinkin syynä on ollut useimmiten hakeutuminen entistä vaikutusvaltaisemmalle paikalle. Urheilua sanotaan miesten viimeiseksi linnakkeeksi tai leikkikehäksi. Naisten osuus urheilujohtajista oli takavuosina lähes olematon, ja tilanne on muuttunut hitaasti. Jos kyseessä on iso liitto, harvemmin etsitään naista johtoon, sanoo Kerstin Ehnholm (ent. Ekman). Naisia ei myöskään oteta johtotehtäviin urheilun ulkopuolelta yhtä herkästi kuin miehiä. Naisilta puuttuu usein myös uskallus sanoa, vaikka tietäisivät mies sanoo, vaikka ei tietäisikään. Ehnholmin mukaan\n13 naiset, joita on nykyään urheilun johtotehtävissä vain muutamia kymmeniä, valitsevat yleensä vähemmän vaativan, perhe-elämän mahdollistavan tehtävän. Miehet ovat saattaneet halutakin, että naiset pysyvät taka-alalla. Ehnholm muistaa, kun hän oli 1970-luvulla Matti Ahteen kanssa tosin nuorisoasioissa Reykjavikissa. Ehnholm yritti kokouksessa osallistua keskusteluun, mutta Ahde tokaisi Ehnholmin mukaan: Älä siinä höpise, vaan käännä minulle, niin minä vastaan meidän molempien puolesta. Muuten heidän yhteistyönsä toimi hyvin niin kauan kuin Ehnholm työskenteli opetusministeriössä ensin nuoriso- ja sitten liikuntayksikössä. Ehnhomin siirryttyä SVUL:iin, Ahteen ja Ehnholmin välit viilenivät. Työpaikan vaihdon jälkeen suhtautuminen Ehnholmiin muuttui laajemminkin: Olin ollut maailman paras esittelijä järjestöille OPM:ssä. Kun siirryin SVUL:n käytäville enkä ollut enää rahanjakaja, niin muutama innostui kyseenalaistamaan osaamistani. Pekka Litmanen letkautti, että täytyyhän kaikissa urheilujärjestöissä olla yksi, joka ei ymmärrä urheilusta mitään. Tämä lienee ollut hyväntahtoista huumoria ehkä. Kaiken kaikkiaan urheilujohtajuus ei ole ollut muusta suomalaisesta johtajuudesta irrallinen ilmiö. Urheilujohtajuus on rakentunut sekä urheilurakkaudesta että aikakautensa johtamisopeista. Ihanteeksi katsottiin pitkään johtaja, jolla on samanlainen kokemusmaailma kuin johdettavillaan. Hyvä urheilujohtaja oli entinen urheilija, joka seuraa intohimoisesti urheilua. Tämäntyyppinen johtajuus henkilöityy etenkin Jukka Uunilaan, Kalevi Tuomiseen, Tapani Ilkkaan ja Kosti Rasinperään. Valmentaja se vasta johtaja onkin Valmentaja on urheilemisen johtaja sanan varsinaisessa merkityksessä. Kenttätyöhön osallistuvalla valmentajalla ei ole samanlaisia paineita kuunnella muiden mielipiteitä kuin kabinettien urheilujohtajalla. Kallu Tuominen toimi valmennuksen parissa 1950-luvulta aina 1990-luvulle, siitä valtaosan olympiakomitean valmennuspäällikkönä. Tuomisen näkemys valmentajan johtajuudesta on selvä: Ei voi olla, varsinkaan joukkuelajeissa, kuin absoluuttinen diktatuuri. Päävalmentaja vastaa. Tuomisen linjaus sai alkukipinän omakohtaisesta kokemuksesta. Hän putosi ensimmäisenä pelaajana vuoden 1952 olympiakisoista SVUL:n ja TUL:n poliittisen väännön jälkeen. Johtopäätökseni, joka siivitti elämääni valmentajana, oli, että ei koskaan saa sekoittaa politiikkaa, seura- ja maakuntaintressejä. Tuomisen linjasta tuli hänen mukaansa vähitellen yleinen käytäntö. Viimeinen poliittinen vääntö kisajoukkueen valinnasta käytiin Tuomisen aikana vuonna 1976, kun valittiin miesten hiihdon viestijoukkuetta Innsbruckiin: Se oli kemiläinen Eero Ruonala, jota ajettiin ankarasti viestijoukkueeseen, mutta sitä ei loppujen lopuksi valittu. Siitä käyntiin pitkä kiista. Joukkuehan sitten voitti kultaa. Tämän jälkeen olympiakomitean 11 Marjo Matikainen-Kallström arveli vuonna 1996 Helsingin Sanomissa, että urheilujohdosta on demokratia kaukana: Nainen ei pääse urheilujohtajaksi, koska mies ei pidä naista vertaisenaan. Oma kaveri on aina parempi. Tätä tukevat erilaiset hyvä veli -yhdistykset.\n14 Impulssi 12 hallitus päätti, että jos tulee kiista esimerkiksi viestijoukkueen kokoonpanosta, niin valmennuspäällikkö tekee lopullisen ratkaisun. Tuomisen mielestä Suomessa on menty liian pitkälle urheilijavaltaan: Meillä valmentajat lähes poikkeuksetta pelkäävät liikaa urheilijaa. Johtajuuden ensimmäisiä asioita valmennuksessa on syty ja sytytä, sanoo Tuominen. Syttymättömyydestä tai peräänantamattomuudesta tuskin kukaan Tuomista syyttää. Esimerkiksi vuonna 1964 Olympiakomitea oli luvannut, että koripallojoukkue lähtee Tokion kisoihin. Valintakokous Kämpissä vaati Tuomiselta taas kerran syttymistä: Kun menin kokoukseen, niin sanottiin, ettei kisoihin lähde kuin kymmenen pelaajaa, kun 12 on joukkueen koko. Mä sanoin, ettei tule kysymykseenkään, se on koko joukkue tai ei ketään. Ne heitti mut ulos. Mä menin uudelleen. Sama juttu. Ne sano, ellen suostu, joukkue ei lähde. Mä sanoin, että perkele en suostu. Taas ulos. Mä näin sitten J. Uunilan siellä, se nyökkäs mulle, että kyllä tää kunnossa on. Tuominen valittiin olympiakomitean ensimmäiseksi päätoimiseksi työntekijäksi vuonna 1969 tittelillä valmennuspäällikkö. Tuominen sanoo kysyneensä, miksei ensin valita toiminnanjohtajaa? Tuomisen mukaan Uunila oli niin kova naama että se sano, että olympiakomitea menee vielä pykälän verran eteenpäin eli suoraan valmennuspäällikön valintaan. Uunila ei halunnut tehdä hakemistakaan vaikeaksi, vaan ohjeisti Tuomista: Lähetä semmonen kirje kuin Haen, Kallu. No Kallu haki, ja hänet valittiin. Olympiakomitean ensimmäiseksi pääsihteeriksi valittiin vuonna 1977 Tuomisen entinen oppilas Kosti Rasinperä. Tuominenkin haki paikkaa. Kummatkin korostavat, että tästä huolimatta yhteistyö toimi peijakkaan hyvin. Tuominen muistelee, että he selvittivät heti valintaan ja työtehtäviin liittyneet kysymykset: Istuttiin yks ilta ja otettiin paukkua. Rasinperä korostaa, että yhteistyö hänen ja valmentajien valmentajan (Tuomisen) välillä toimi, koska kumpikin antoi toiselle tilaa. Tuominen tunnustaa managereiden tarpeen nykyurheilussa. Heitä tarvitaan sponsori- ym. kysymyksissä, mutta heidän pitäisi Tuomisen mukaan pysyä taloudellisten ja käytännön asioiden hoitajina: Koska manageri saa tulonsa urheilijan saavutuksista, niin voi olla, että valmentajan päämäärien kanssa tulee ristiriita. Jos valmentaja haluaa valmistaa urheilijansa huipputapahtumaan yksilölajissa, esimerkiksi olympiakisoihin, niin voi olla että kilpailusuunnitelma voi muuttua managerin painostuksesta. Se voi johtaa ristiriitaan. Managereiden jälkeen on hyvä kysyä kuka on urheilujohtaja? Ennen niin selvältä tuntunut asia on nykyään vähemmän selvä. Urheilujohtajuuden rajat ovat hämärtyneet organisaatioiden kasvun ja tehtävänimikkeiden lisäämisen myötä. Puheenjohtajat ja pääsihteerit (toiminnanjohtajat) ovat aina olleet johtajia. Sen jälkeen johtajuutta ymmärrettiin olevan valmennus- ja koulutuspäälliköiden tehtävissä. Myöhemmin mukaan on otettu järjestöpäälliköt, kehityspäälliköt, yhteyspäälliköt, viestintäpäälliköt, lajipäälliköt, palvelupäälliköt jne. Lopullisesti johtajuus hämärtyi, kun päälliköiden ja ylimmän johdon väliin keksittiin sektorijohtajat.\n15 Herraseurueessa sauna on perinteisesti sopinut päätösten pohjustamiseen. (Suomen Urheilumuseo) Hyvä urheiluveli Urheilun sisäradalle ei ole kerralla montaa vaikuttajaa mahtunut ei aina Kekkonenkaan. Mukaan päässeet ovat hoitaneet homman kotiin vuorovedoin luvun urheilujohtajuuteen vaikutti maan tavaksi sanottu toimintakulttuuri. Isoista asioista sovittiin pienessä piirissä ja sen jälkeen ratkaisuille haettiin tarvittaessa kentän kannatus. Asioita myös ajettiin läpi suhteilla ja omalla arvo- ja vaikutusvallalla. Osaltaan tilanteeseen vaikutti se, että urheilujohtajina oli politiikan ja talouden merkkimiehiä, jotka olivat tottuneet hoitamaan asioita hyvien veljien kanssa. Urheilun merkeissä on ollut helppo lähestyä. Urheilun puitteissa ei tarvitse olla turhantärkeä, vaikka urheiluasia olisikin tärkeä. Urheilu mielletään iloiseksi ja hyödylliseksi toiminnaksi, joka kiinnostaa lähes kaikkia yhteiskunnalliseen asemaan katsomatta siinä kuin huomisen sää. Urheilujohtajat oppivat jo varhain pelaamaan politiikan ja hallinnon kentillä jopa niin hyvin, että muut toimialat katsoivat kateellisina vierestä. Uunila Urheiluväki on osannut kiittää urheilujohtajiaan hyvästä työstä. Vuonna 1976 Montrealin olympiakisojen Suomen joukkueen ylijohtaja Pertti Paloheimo vastaanotti Lasse Viren -mitalin Tillander Oy:n toimitusjohtajalta Gaius Gyllenbögeliltä (vasemmalla), Suomen Urheiluliiton puheenjohtajalta Yrjö Kokolta ja Virenin valmentajalta Rolf Haikkolalta. (Suomen Urheilumuseo)\n16 14 muistelee, että oli sekä työnsä (Veikkauksen toimitusjohtaja) että luottamustehtäviensä puolesta jatkuvassa kanssakäymisessä sen hetkisten ministereiden ja korkeimpien virkamiesten kanssa. Ja tulostakin syntyi: Impulssi Kyllähän me minä ja (SVUL:n pääsihteeri) Mauri Oksanen TUL:n puheenjohtajan Matti Ahteen ja pääsihteeri Ossi Sjömanin kanssa saatoimme mennä liiankin pitkälle esimerkiksi valtionapuasioissa. Me sovimme, miten määrärahat jaetaan. Mutta pelikentällä tuli Uunilan mukaan myös tappioita: Kun (1980-luvulla) lähdettiin oopperaa rakentamaan ( liikuntarahoilla ), niin opetusministeri Kaarina Suonio sanoi, että tehdään tilapäinen asetuksen muutos ja se, mitä nyt menetetään (liikunnan puolella), hyvitetään jälkikäteen. Näinhän ei ole tapahtunut. Kerstin Ehnholmin arvio järjestöjen vaikutusvallasta opetusministeriön suuntaan 1980-luvulla on samanlainen: Kun tulin opetusministeriön liikuntapuolelle, tuntui oudolta, ettei keskusteltu tai edes katsottu hakemuksia. SVUL ja TUL päättivät myös muiden rahoista. OPM:n esittelijä ei voinut olla eri mieltä valtion urheiluneuvoston kanssa. Neuvosto oli vahva vielä 1990-luvulle tultaessa, se päätti tärkeimmät asiat. Sitten kerrottiin virkamiehille. Jukka Uunilaa kutsuttiin ministeriön käytävillä Keisariksi. Hän marssi aina suoraan (Heikki) Klemolan huoneeseen. Kalevi Tuominen toteaa, että myös huippu-urheilun osalta suhde opetusministeriöön oli hänen aikanaan mutkaton: Ensimmäinen olympiadi, josta tehtiin opetusministeriön kanssa sopimus, oli , neljän vuoden määrärahasopimus, joka vuosi vuodelta kasvoi. OPM:ssä ymmärrettiin huippu-urheilun arvo. Aina kun neuvottelu päätty, niin Lasse (Lauri) Kärävä edellytti, että hänelle tarjotaan hyvä päivällinen. Perkeleen J. Uunila edellytti, että minä huolehdin isännyydestä. Mä sen Lassen kanssa istuin pitkää iltaa, se päätty aina Chivas Regaliin. Urheilujohtajat tarvitsevat korkean tason päättäjiä ja toisinpäin. Useat vaikuttajat ovat kiinnostuneita urheilun seuraamisesta myös paikan päällä. Poliitikot ilmestyivät olympiakatsomoihin suuremmassa mitassa 1980-luvulla. Sen jälkeen vähänkin merkittävien kisojen kutsuvieraskatsomoihin on ollut pyrkyä käytännössä kaikista päättäjä- ja vaikuttajaryhmistä. Sulle mulle -toimintatapa ei Uunilan mukaan ole toteutunut aina tasapuolisesti: Me sovimme miten valtionavustukset jaetaan. (Jukka Uunila) En minä väheksy presidenttien ja muiden (päättäjien) riehumista olympialaisissa; hyvä ettei paitaa oteta päältä. Mutta se loukkaa, että siellä ollaan niin innostuneita ja kannustavia. Kun tullaan kotimaan kamaralle, heistä ei löydy pienintäkään apua urheilun ongelmien ratkaisemisessa. Harri Holkeri katsoo asiaa kansanedustajien näkökulmasta ja uskoo, että yli puolet eduskuntaa liittyisi tänään, kuten 1970-luvulla, liikuntapuolueeseen (toimimaan liikunnan puolesta): Eri asia on se, että eduskunta on monta kertaa ollut ja on varsin voimaton toteuttamaan niitä ihanteellisia päämääriä, joita kansanedustajilla liikunnan suhteen on. Väliin tulee valtionvarainministeriö, joka sanoo, että ei ole rahaa, piste! Mutta muistaa Holkeri urheilutekojakin tehdyn. Olympiastadionin peruskorjaus tuli Holkerin hallitukseen, kun se oli jo päättänyt poliittisen toimintansa vuonna Peruskorjaus otettiin vielä listalle ja vietiin läpi, koska ei voitu olla varmoja, että seuraava hallitus ottaisi sen esille. Asiasta ei tullut huomautusta seuraavalta hallitukselta, muistelee Holkeri. Urheilujohtajien vaikutus päätöksiin oli takavuosina nykyistä vahvempi. Järjestöt jopa ohjasivat liikuntahallintoa. Nyt on toisinpäin ainakin Tapani Ilkan mielestä: SLU:sta on tullut valtionhallinnon jatke. Opetusministeriön rooli 1990-luvun vaikeiden vuosien jälkeen vapaaehtoisen urheilutoiminnan johtamisessa oli kavalasti rakennettu. Määrärahan lisäykset sidottiin projekteihin. On erilaisia yhteiskunnallisia projekteja, joilla urheilu on pistetty tekemään sille kuulumattomia juttuja. Jos katsot SLU:n toimintahistoriaa, se on pelkkää projektia. SLU hoitaa naisasianaisia, kaiken maailman keräyksiä, kehitysapuhommia jne. Tällä tavalla SLU sitoutui tehtäviin, jotka eivät vie itse urheilua eteenpäin. Myös Matti Ahde painottaa, ettei SLU tee urheilua sanan vanhassa perinteellisessä merkityksessä, jossa on kilpailuelementti ja huipun tavoittelu, vaan se hoitaa mitä ihmeellisimpiä urheilun nimikkeen takana olevia asioita.\n17 Markku Pullisen mukaan ministeriö antoi urheilujärjestöille uusia tehtäviä (suvaitsevaisuuden edistäminen jne.) ja avustukset sidottiin niihin. Rahasta huolimatta kenttä nurisi: Kentällä koettiin, ettei me jakseta kaikkea tätä tehdä. Useimmat katsoivat, että heidän tehtävänsä on järjestää kilpailuja. Järjestöille jäi tyhjä olo. Urheiluväen takkeihin alettiin liimata erilaisia logoja. Uusia tehtäviä ei koskaan sisäistetty. Olympiakomitean pääsihteerinä 1970-luvulta 1990-luvulle toiminut Kosti Rasinperä näkee muiden tavoin ministeriön otteen muuttuneen omista ajoistaan: Aiemmin suhteet opetusministeriön ja olympiakomitean kanssa toimivat, täytyy antaa täysi tunnustus ministeriön edustajille. Mehän Kallun kanssa neuvottelimme neljän vuoden talousarvion etukäteen. Ei ollut kuten tänä päivänä, että ne sanelee sinulle, mitä olympiakomitea ja urheilujärjestöt saavat tehdä. Silloin olympiakomitea oli itsenäinen, eikä sitä johdettu politiikan suunnalta. Pullinenkin ihmettelee, kuinka Suomen suurimman kansanliikkeen ratkaisevimmat strategiat on ja 2000-luvuilla käynnistänyt opetusministeriö. Esimerkkeinä hän mainitsee Likustran sekä Kalevi Kivistön ja Risto Niemisen vetämät huippu-urheilutyöryhmät. Pullisen mukaan SVUL ei ollut valmistautunut yhteiskunnasta nousseisiin muutostarpeisiin, minkä johdosta OPM voitti kisan siitä, kumpi antaa suunnan kehittämistyölle. Pullisen johtama Pesäpalloliittokin ehti hyötyä maan tavasta hoitaa asioita. Pullinen kertoo kuinka istui pääministeri Esko Ahon kanssa Sotkamossa katsomassa pesäpallo-ottelua: Vettä satoi, pelaajat syöksyivät vielä kymmenen metriä katsomon allekin. Aho alkoi moittia, että mitä noi tuolla liejussa, etkö aio tehdä mitään? Hän tukee, ota Tyttiin (kulttuuriministeri Isohookana- Asunmaahan) yhteyttä. Se riitti mulle. Päästiin hiekkaliejusta pois hiekkanurmiin. Tämä oli yksinkertaisin tapa saada yhteiskunnan resursseja. Ei tarvinnut mennä kabinetteihin syömään hanhenmaksaa. Tavattiin Tytin kanssa muutaman kerran Oulun lentokentän tuulikaapissa, Tytti kysyi monta?. Mä sanoin: seitsemän. Tytti: Ota toimistoon yhteyttä. Uusi tilanne yllätti urheilujärjestöt johtajiaan myöten 1990-luvulla. Hyvästä hallintoveljestä tuli ohjaava isoveli. Kekkosen kanssa ja ilman Urho Kekkosen sanotaan saaneen haluamansa kaikessa paitsi urheilupolitiikassa. Urheiluliikkeen yhdistäminen ei häneltä onnistunut lukuisista yrittämisistä huolimatta. Hänhän sai tällä toiminta-alueella turpiin oikein kunnolla, arvioi Matti Ahde. Hänen mukaansa ainoa asia urheilupolitiikassa, jossa Kekkonen onnistui ajamaan tahtonsa läpi, oli se, että valtion urheiluneuvoston johdossa olivat hänen kaverinsa. Ahde aloitti neuvoston johdossa vuonna 1975, kun keskusta ja demarit vaihtoivat puheenjohtajuuksia liikunta- ja nuorisoneuvostojen välillä. Vaikka kaikki ei mennyt presidentin tahdon mukaan, Kekkonen oli Kekkonen urheilussakin. Suosionkipeitä riitti. Toisin kuin useat muut Jukka Uunila ei halunnut hakeutua Kekkosen hoviin: 15 Huippu-urheilun liikuntapoliittinen asema muuttui 1990-luvulla Urheilun edistämisen rinnalle osaksi valtion liikuntapolitiikkaa nostettiin 1990-luvulla monet yhteiskunnalliset tehtävät. Perinteisen urheilutoiminnan ohella huomiota alettiin voimallisesti kohdistaa liikunnan laaja-alaiseen edistämiseen. Liikuntapolitiikan painopiste siirtyi urheilusta kohti kuntoilua ja terveyttä edistävää liikuntaa. Liikunnan välinearvot korostuivat: liikunnan avulla haluttiin edistää ennen kaikkea kansalaisten terveyttä ja hyvinvointia, mutta myös lasten ja nuorten kasvua ja kehitystä, tasa-arvoa, suvaitsevaisuutta, kulttuurien moninaisuutta ja kestävää kehitystä. Liikunnan arvopohja ja yhteiskunnalliset tehtävät kirjattiin vuonna 1998 uudistettuun liikuntalakiin. Tehtävien lisääntyminen ja kohderyhmien laajentaminen vauhdittivat liikuntakulttuurin eriytymistä. Huippu-urheilu ei enää ollut yksin virallisen liikuntapolitiikan keskiössä. Tämä ei voinut olla vaikuttamatta myös urheilujohtajien työkenttään.\n18 16 Urho Kekkonen vieraili olympiakisoissa vain kerran, mutta kotimaisissa kilpailuissa useammin. Vuonna 1974 presidentin vieressä kisakatsomossa istui myös Jukka Uunila. (Helge Heinonen / Suomen Urheilumuseo) Impulssi Vuonna 1956 urheilujohtajat vetosivat Kekkosen presidentiksi valinnan puolesta tietoisena Kekkosen valtavista meriiteistä Urheiluliiton puheenjohtajana, erikoisliittojen itsenäistymisessä, olympiakomitean puheenjohtajana, oman aikansa kansallisen tason huippu-urheilijana. Kaikki tämä oli tip-top. Silloin minua pyydettiin ja taidettiin suorastaan vaatia tämän adressin allekirjoittajaksi. Kieltäydyin. Kuutta vuotta myöhemmin, kun Kekkonen oli ollut presidenttinä ja minä olin Ilkan toimitusjohtajana, minua jälleen pyydettiin adressiin. Ja voin vakuuttaa, että päätökseni ei ollut aivan helppo silloisen työnantajani näkökulmasta katsottuna. Mutta joutui Uunila myöhemmin nimensä Kekkosen listaan panemaan. SVUL päätti vuonna 1978 lähteä tukemaan Kekkosen uudelleenvalintaa. Se oli läpihuutojuttu. Hiukan se poikkesi SVUL:n käytännöstä. Teko oli SVUL:n aikaisempien päätösten vastainen, muistelee Uunila. Huomionarvoista on, että Kekkosen tukemista Uunila perusteli tuoreeltaan vuonna 1979 Kekkosen urheilusaavutuksilla, ei poliittisilla ansioilla (Nurmela 1979). Uunila korostaa, että puolueeni on niin naiivilta kuin se kuulostaakin urheilu. Uunila sanoo tunteneensa Kekkosen jo vuodesta Hän ei ole kuitenkaan halunnut hakeutua Kekkosen suosioon muotoseikkojen kautta: Olen halunnut säilyttää itsenäisyyteni vähän ehkä liioitellenkin. Uunilan mukaan Kekkonen ei pitänyt siitä, ettei voinut vain ilmoittaa, että hän on nyt tätä mieltä urheilusta. Se näkyi Uunilan mielestä aina silloin tällöin: Esimerkiksi kutsua itsenäisyyspäivän vastaanotolle ei tullut kuin vasta sitten, kun tulin olympiakomitean puheenjohtajaksi. Uunilalla oli kunnia saada tasavallan presidentiltä myllykirje liittyen seiväshyppääjä Altti Alarodun osallistumiseen Euroopan cupin B-ryhmän karsintaan Reykjavikissa: Alarotu oli valittu, mutta hän ei ilmestynyt matkalle. Alarotu selitys ei tyydyttänyt SUL:a ja Alarotu sai kilpailukiellon. Joku kävi kielimässä asiasta Kekkoselle ja Kekkonen lähetti mulle myllykirjeen, jossa hän kiinnitti huomiota siihen, että me olemme käsitelleet Alarotua epäurheilijamaisesti ja perusteettomasti. Vastasin Kekkoselle, että olemme noudattaneet lakitieteen tohtori Kekkosen itse laatimia Suomen Urheiluliiton sääntöjä, joka merkitsee, että osapuolille on annettava tilaisuus vastineiden antamiseen. Sen me olemme tehneet, tässä liite. Olemme saaneet Alarodulta vastauksen, tässä liite. Tämän perusteella katsomme, ettei Alarodulla ollut perusteita jäädä pois ottelusta ennakkoon ilmoittamatta. Sillä perusteella tämä rangaistus. Kekkonen ei palannut asiaan ikinä. Uunila haluaa korostaa, että vaikka hänellä on ollut periaatteellisella tasolla edellä esitetty suhtautuminen Kekkoseen, niin hän pitää Kekkosta ylivoimaisena ja ainoana tähänastisista Suomen presidenteistä, joka on tehnyt todella merkittäviä avauksia urheilussa presidentin asemassa. Uunila mainitsee esimerkkeinä urheilukomppanian, UKK-instituutin ja Urheilijoiden ammattienedistämissäätiön perustamiset. Idea ammattienedistämissäätiöstä tuli Kalevi Tuomisen mukaan alkujaan huippu-urheilijoiden ryhmästä: Totta kai se valjastettiin herra Kekkosen taakse, että\n19 17 Kalevi Tuomisen mukaan tasavallan presidentti valjastettiin urheilijoiden ammattienedistämisen taakse lahjoitusten maksimoimiseksi. tuli rahaa. Uunilahan teki siinä jättiläistyön, kun se puhutti siihen Kaiharin ja Kekkosen. Kekkonenhan on oma lukunsa. Se komensi sinne kaikki vuorineuvokset ja sano, että mun perässäni ette hiihdä, jos ette pane tuonne kohtuullista määrää rahaa. Kekkonen oli Uunilan arvion mukaan kuntoliikunnan ylivoimainen mannekiini Suomessa hiihto- ja patikointiretkiensä ansiosta. Kekkonen osasi edistää kuntoilua, mutta myös sivaltaa urheilua, kun sille päälle sattui. Kuuluisassa sporttipuheessaan vuonna 1971 Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisen tiedekunnan laitosrakennuksen vihkiäisjuhlassa hän tarkasteli urheilun tilaa ja antoi isän kädestä: (...) Urheilu alkaa meillä olla ainoa elämän ala, johon nykyaikainen yhteiskunnallinen kehitys ja uudistus eivät ole päässeet syvemmälti vaikuttamaan. Urheilu on meillä aina tähän päivään saakka säilyttänyt asemansa autonomisena, eristyneenä, vaikutuksia torjuvana, konservatiivisena instituutiona, rudimenttina, jäänteenä. (...) Sporttijohtajamme ja määräävässä asemassa olevat urheilujärjestömme suhtautuvat yleensä kielteisesti siihen, että yhteiskunnan vaikutus urheilun päämäärien asettamiseen ja urheilutoiminnan käytännölliseen ohjaamiseen lisääntyisi. (...) Ainoa poikkeus, joka sallitaan, ja jota äänekkäästi vaaditaan, on valtiovallan antama taloudellinen tuki, kunhan saatujen avustusten käyttämisen valvonta ei loukkaa vapaan järjestötoiminnan itsenäisyyttä. (Kekkonen 1971) Presidentin puhe oli täystyrmäys. Kalevi Tuomisen mielestä se oli jumalattomasti huippu-urheiluvastainen puhe, joka hyökkäsi silmittömästi olympiakomitean ja SVUL:n kimppuun ja kosiskeli TUL:a. Se oli äärettömän räikeä huippu-urheilun vastainen puhe. Tuominen muistelee, että TV1:n johtajana toiminut Pertti Paloheimo järjesti puheen johdosta keskustelutilaisuuden Urheilumuseossa. Tuomiseltakin kysyttiin mielipidettä Kekkosen puheesta. Mä alotin mielipiteeni sanomalla olevani totaalisesti eri mieltä. Hämmästyttää, että Kekkonen on tämmöisiä puhunut, hän on ehdottomasti väärässä. Tässä vaiheessa ohjaajana toiminut Aarre Elo keskeytti nauhoituksen ja sanoi Tuomisen mukaan, ettei tätä puolijumalaa tai melkein jumalaa sättiä saa. Elo vetosi Paloheimoon: eihän tämmöistä voida lähettää. Paloheimo oli sanonut, että jos Kallu on tota mieltä, niin menköön. Tuominen oli tyytyväinen lopputulokseen: Mä sain sanoa sanottavani Kekkosen puheesta. Ei tullu myllykirjettä, mutta viestiä tuli, että hän paheksui, mutta ei sen enempää. Urheiluväki ja Tuominen saivat revanssinsa seuraavana vuonna: Tultiin sitten tilanteeseen, jossa suut tukkiintuivat. (Lasse) Virén ja (Pekka) Vasala. Se on aika jännä juttu, että Jyväskylä hiljeni, niiden kritiikki väheni. Eikä puhunut Kekkonenkaan enää mitään, vaan kutsui olympiajoukkueen linnaan.\n20 18 Presidentti Kekkosen sporttipuhe vuonna 1971 nostatti SVULväen takajaloilleen, mutta TUL:n piirissä puhetta tervehdettiin ilolla. Impulssi Kekkonen oli esittämästään kritiikistä huolimatta urheilumiehiä. Hän ei pitkän presidenttikautensa aikana kuitenkaan käynyt kuin yhden kerran paikan päällä seuraamassa olympiakisoja. Tämä tapahtui Moskovassa vuonna Uunila arvelee vähäisten kisavierailujen syyksi sen, että Kekkonen koki vanhana aktiiviurheilijana ja kokeneena järjestöihmisenä asemansa sellaiseksi, ettei hänellä ole mitään tarvetta patsastella kisapaikalla. Moskovan kisajoukkueen ylijohtajana toiminut Pertti Paloheimo muistaa Kekkosen osoittaneen ennen kisoja hirmuista kiinnostusta Moskovaa ja Suomen valmistautumista kohtaan. Varsinkin, kun tuli Afganistanin interventio. Paloheimo vieraili asian tiimoilla Tamminiemessäkin: Kekkonen kutsu mut kaksi kertaa Tamminiemeen tätä asiaa varten. Adjutantti Wächter otti yhteyttä ja sano, että tänne vaan. Ensimmäisellä kerralla annoin suullisen raportin. Meni jonkun aikaa sitten, niin Kekkonen pyysi uudestaan Tamminiemeen. Mä olin käynyt Moskovassa vissiin pari kertaa siinä välissä. Hän pyysi, jos minä kirjottasin liuskan tekstiä, miltä se tilanne näyttää. Istuttiin siinä hänen työhuoneessaan kahteen pekkaan. Hän ei paljon puhunut. Jotenkin jäi mieleen, kun hän oli lukenut sen paperin ja sanoi kyllä meillä on vielä paljon työmaata edessä. Kekkonen tuli Moskovan kisoihin kolmen päivän vierailulle. Paloheimolle tämä merkitsi sitä, että mä jouduin olemaan tisurissa (päivystämässä). Mutta suurlähettiläs (Jaakko Hallama) ja ennen kaikkea rouva (Anita) Hallama hoiti tämän vierailun erinomaisesti. Kotimaassa Kekkonen halusi tietää mitä suomalaisessa urheilussa tapahtuu, mutta ei liiemmin puutua tapahtumiin, muistelee Carl-Olaf Homén: Kun minut valittiin Urheiluliiton puheenjohtajaksi (1976) niin ei kulunut kuin viikko, kun sain kutsun lounaalle hänen kanssaan. Kutsun välitti Olavi J. Mattila, joka kertoi, että päämies haluaisi tavata. Enson pääkonttorissa alkudrinkin yhteydessä Kekkonen sanoi, että minun aikoinani Urheiluliitossa oli kaikilla tapana sinutella toisiaan. Jos se uudelle puheenjohtajalle myös sopii, niin ehdottaisin samanlaista menettelyä. Hän halusi pysyä ajan tasalla. Ehkä pari kertaa vuodessa tapasin hänet ja kerroin mitä Urheiluliitossa tapahtuu. Kekkonen ei puuttunut liiton asioihin. Uunila ja Rasinperä kuuluvat niiden vaikuttajien joukkoon, jotka vierailivat Kekkosen luona hänen presidenttikautensa lopussa toukokuussa 1981 eli joitakin kuukausia ennen kuin Kekkonen siirtyi syrjään tasavallan presidentin tehtävistä. Suomessa vieraillut KOK:n puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch halusi tavata tasavallan päämiehen ja viimein tapaaminen toteutuikin. Se ei ollut erityisen onnistunut, mikä johtui Uunilan ja Rasinperän arvion mukaan presidentin sairaudesta. Vierailun jälkeen Samaranch osoitti diplomaatin taitonsa, ja tyytyi Rasinperän mukaan toteamaan, että presidentillänne ei tainnut olla paras päivä. Uunilalle ja Rasinperälle vierailun kulku oli ollut lähes yhtä suuri yllätys kuin Samaranchille.\nJouko Kokkonen: Jukka Uunila (1923 ), kauppaneuvos, liikuntatieteiden kunniatohtori, Veikkauksen toimitusjohtaja, urheilujohtaja\nJouko Kokkonen: Jukka Uunila (1923 ), kauppaneuvos, liikuntatieteiden kunniatohtori, Veikkauksen toimitusjohtaja, urheilujohtaja Jukka Uunilaa voi sanoa perustellusti 1900-luvun jälkipuoliskon merkittävimmäksi


Hämäläismaatiloilla avoimet ovet jälleen lauantaina 13.7. - Reska.fi\nEtusivu > Uutiset > Ihmiset > Hämäläismaatiloilla avoimet ovet jälleen lauantaina 13.7.\nHämäläismaatiloilla avoimet ovet jälleen lauantaina 13.7.\n08.07.2019 Ihmiset 0\nEllen Rydbeck ruokkimassa Suontaan kartanon nautoja. Kuva: Juha Reinikainen / Hattulaan.fi.\nNykymuotoinen maatalous on muuta kuin heinäseipäitä ja harmaita latoja. Tiloilla tehdään töitä koneilla ja osin jopa roboteilla. Digitalisaatio tekee tuloaan rytinällä. Paljon on silti myös ihmissilmin tehtävää havainnointia ja lihasvoimalla tapahtuvaa työtä.\nJos tietosi ruuantuotannosta kaipaavat päivitystä, on aika tehdä retki maatiloille. Heinäkuun 13. päivänä 35 maatilaa Kanta- ja Päijät-Hämeessä avaa ovensa ja kutsuu kylään.\nAvoimet maatilat -tapahtuma alkaa jo vakiintua osaksi hämäläistä kesätarjontaa. Ovet ovat avoinna jo neljättä vuotta peräkkäin. Osa tiloista on ollut tapahtumassa joka vuosi, osa tiloista on ensikertalaisia. Mukana on maito-, lammas- ja lihanautatiloja, marja-, vihannes- ja viljatiloja sekä hevostiloja.\n– Kun maitopurkki ostetaan kaupasta ja marjat popsitaan pakastimesta, voi toisinaan olla vaikeaa ymmärtää sitä työmäärää tai matkaa, minkä ruoka tekee maatilalta lautaselle tai lasiin. Aikaisempina vuosina tiloilla on käynyt vierailijoita muutamasta sadasta jopa kahdeksaansataan.\nAvoimet maatilat ovat itse suunnitelleet tapahtumasta oman näköisensä. Joissakin järjestetään opastettuja esittelyjä. Monilla tiloilla on tarjolla jotain maisteltavaa, ostettavissa pientä purtavaa tai kotiinviemisiä. Tiloille on vapaa pääsy.\nAlastalo Janakkala yli 200 lypsylehmän automatisoidulla tilalla pääsee tutustumaan lehmien ja vasikoiden elämään\nSuontaan kartano Hattula tilalla tutustumiskierroksia emolehmätuotantoon\nTiirinkoski Hämeenlinna poniajelua\nAikkolan Mattila Hauho tilan emäntä esittelee perinteistä kasvinviljely- ja emolehmätilaansa\nSetälä-Eerolan tila Tuulos mahdollisuus tutustua eläimiin\nKaikki tilakohteet esittelyineen löytyvät täältä.\nLue myös: Luomutilaksi siirtyvä Suontaan kartano avaa ovensa tutustujille.\nUrheilu: Suomalaiset kohensivat sijoituksiaan Sho...\nTapahtumat: Poliisi mukana turvaamassa Metallica-kon...


Ajankohtaista - Page 274 of 289 - SDP Naantali\nRepublikaanien oli vaikea hyväksyä tappiota. Heidän äänitorvet vaativat Ohion äänten uudelleen laskentaa toivossa, että Floridan ihme, jolla George W. Bush voitti Al Coren, toistuisi.. Viimeinen taisto näytti etukäteen niin ilmiselvästi…\nTikka kisa päättyi lukemiin 50-48. Valitsijamiehet jakaantuvat vähän toisin vaalijärjestelmästä johtuen. Asetelma USA:ssa säilyy entisellään: Edustajahuone on republikaaneilla , senaatti demokraateille. Haasteet siis vaikeudet eivät poistuneet, vaikka sijoittajat ilmoittavatkin sietävänsä…\nEdelliset Yhdysvaltain presidentinvaalit 2008 järjestettiin 4. marraskuuta 2008. Voittaja, 52,9 % äänistä ja 69 456 897 ääntä sekä 365 valitsijamiestä saanut demokraattipuolueen Barack Obama, astui virkaan 20. tammikuuta 2009. Toisen pääpuolueen,…\nKaupunginjohtaja Timo Kvistin sairasloma kestää ainakin tammikuulle. Hänen poissaolonsa on jo johtanut järjestelyihin ja nyt asiaan tuli uusi käänne, kun hallintojohtaja Riitta Luotio on ainakin kaksi viikkoa sairaslomalla. Kaupunginhallituksen puheenjohtaja…\nMiksi olen pessimisti Euroopan vakavaraisuuden säilymisestä, on Wolfgang Münchaun otsikko kolumnilleen. Onko kysymys rahoitus- vai vakavaraisuuskriisistä on oleellinen kysymys arvioitaessa Euron tulevaisuutta arvio Wolfgang Münchau. Hän lopettaa kolumninsa perustellen pessimismiään…\nKunnallisvero nousee Naantalissa solidaaristen vastuunkantajien toimesta\nVs. kaupunginjohtajan Riitta Luotion esityksessään, joka tukeutuu Martti ”Kallu” Sipposen budjetin pohjatyöhön, ehdottaa, että kunnallisvero nostetaan 18.50 prosenttiin. Kysymyshän ei ole uusien menojen kattamisesta, vaan vanhojen esimerkiksi tämän vuoden kasvaneen…\nMiksi ristit ovat erilaiset\nAina väliin askarruttaa ja kummastuttaa vanhempaakin kulkijaa jokin asia. Eilen hautausmaakierroksen jälkeen pohdimme ortodoksiristin symboleja. Viitseliäs luokkatoveri Antti lähetti sähköpostin: Venäläinen risti: Suomessa ja Pohjois-Venäjällä ortodoksit käyttävät yleisesti ns. venäläistä ristiä….


James | Fallout suomi Wiki | Fandom\nin: Fallout 3, Henkilöt\nJames on Fallout 3 -pelin sivuhahmo ja yksinäisen vaeltajan isä.\n2 Kanssakäyminen pelaajan kanssa\nVuonna 2226 syntynyt James oli Project Purityna tunnetun hankkeen johtava tiedemies ja vetäjä. Project Purityn kunnianhimoisena tavoitteena oli puhdistaa Capital Wastelandia halkova Potomac-joki kaikesta saastasta ja radioaktiivisuudesta. James kuitenkin keskeytti hankkeen kun hänen vaimonsa Catherine menehtyi synnyttäessään heidän lastansa, tulevaa Yksinvaeltajaa (Fallout 3n pelaaja hahmo). Surun murtama James pyysi vastasyntyneen lapsensa kanssa pääsyä Holvi #101:een. Tämä onnistui hänen tarjouduttuaan työskentelemään lääkärinä holvissa.\nKanssakäyminen pelaajan kanssa\nBaby Steps: Pelaaja on vauvana tässä tehtävässä, ja James laittaa tämän leikkikehään poistuakseen muualle. Lyhyen poissaolonsa jälkeen James palaa ja näyttää pelaajalle vaimonsa lempilainauksen raamatusta.\nFuture Imperfect: James keskustelee lyhyen aikaa teini-ikäisen pelaajan kanssa ennen G.O.A.T -testin alkamista.\nEscape!: James karkaa Holvi #101:stä, ja tämä aiheuttaa kaaoksen minkä aikana pelaajan on paettava autiomaahan.\nTranquility Lane: James on päätynyt retkillään Holviin 112, jossa hän on vankina Dr. Braunin luomassa virtuaalitodellisuudessa. Pelaajan tehtävänä on pelastaa isänsä läpäisemällä simulaation.\nThe Waters of Life: Jälkikasvunsa pelastama James kiirehtii Rivet Cityyn ja kokoaa entisen tutkimustiiminsä kasaan palatakseen Jefferson Memorialiin, missä aikoinaan hylätty vedenpuhdistusprojekti odottaa viimeistelyään. Enclave kuitenkin ehtii paikalle ja vaatii Jamesia auttamaan heitä käyttämään vesipumppua heidän tarkoitukseensa. Vaeltaja näkee isänsä viimeisen kerran kun tämä painautuu suojalasia vasten Project Purityn aktivointihuoneessa ja käskee lastaan juoksemaan pakoon. Tämän jälkeen hän kaatuu kuolleena lattialle vapauttamaansa radioaktiiviseen aaltoon Enclaven sotilaiden kanssa.\nDad's wasteland outfit Vault lab uniform .32 pistol Tire iron - -\nDeutsch English Español فارسی Français Magyar 한국어 Polski Português Русский Українська 中文


Kansainvälinen olympiakomitea valmistautui syyskuussa 1993 valitsemaan vuoden 2000 kesäkisojen isäntäkaupunkia. Kiinan johto halusi kisat Pekingiin ja yritti tehdä vaikutuksen urheilua seuraavaan maailmaan.\nElokuussa 1993 kiinalaiset naiskestävyysjuoksijat olivat vieneet Stuttgartin MM-kisoissa kuusi mitalia yhdeksästä mahdollisesta ja muutama viikko myöhemmin – juuri olympiaäänestyksen alla – Pekingissä järjestettiin Kiinan kansallinen urheilujuhla, jossa naisten pitkien matkojen maailmanennätykset juostiin uuteen uskoon. ME-orgioissa seitsemän eri naisjuoksijaa sai nimensä 1 500, 3 000 ja 10 000 metrin ennätystilastoon.\nHämmästyttävin tulos oli Wang Junxianhttps://www.is.fi/haku/?query=wang+junxian kympin tulos, sillä köyhissä oloissa Liaoningin maakunnassa kasvanut nainen ravasi peninkulman aikaan 29.31,78 parantaen matkan ME:tä 42 sekunnilla. Ron Clarkehttps://www.is.fi/haku/?query=ron+clarke oli parantanut miesten rekordia vielä suuremmalla marginaalilla vuonna 1965, joten kyse ei ollut ennennäkemättömästä harppauksesta, mutta kiinalaisnaisten kokonaispanos hämmästytti.\nKiina-ilmiö oli saanut alkunsa Barcelonassa 1992, jolloin olympiakisojen uima-altaalle ilmestyi massiivisen kokoisia kiinattaria. Asiantuntijat epäilivät anabolisten steroidien ja kasvuhormonien käyttöä.\nMa Junren (oik.) valmensi muun muassa Wang Junxiaa, joka juoksi käsittämättömän ME-ajan naisten 10000 metrillä. (KUVA: STRINGER)\nValmentaja Ma Junrenhttps://www.is.fi/haku/?query=ma+junren keräsi Liaoningin maakunnasta lahjakkaita tyttöjä, joille urheilussa menestyminen oli ainoa mahdollisuus sosiaaliseen nousuun. ”Man armeijassa” oli kova kuri. Juoksijoiden päivittäinen treeniannos oli 40–50 kilometriä, vaikka he harjoittelivat yli 2 000 metrin korkeudessa. Kurinpito oli ehdotonta. Kun Liu Donghttps://www.is.fi/haku/?query=liu+dong, 1 500 metrin maailmanmestari Stuttgartista, halusi kasvattaa pitkän tukan ja viettää aikaansa poikaystävänsä seurassa, Ma erotti hänet ryhmästä.\nMa oli valmentaja ja kaupparatsu samassa persoonassa. Hän halusi päästä osalliseksi juoksijoiden palkintorahoista. Ja kulkupeleistä. Hän halusi huristella Mercedes-Benzeillä, jotka juoksijattaret olivat saaneet palkinnoksi Stuttgartissa. Lisäksi hän halusi leijonanosan starttirahoista.\nKun ulkomaalaiset valmentajat ja toimittajat tivasivat Malta tämän valmennusreseptiä, hän kieltäytyi paljastamasta metodejaan. ”En kerro ilmaiseksi mitään, sillä haluan patentoida menetelmäni”, Ma ilmoitti imurikauppiaan röyhkeydellä.\nMiksi IAAF ei reagoi?\nMa haistoi rahan kaukaa. Hän myi kilpikonnan verestä ja perhostoukista tehdyn luonnonjuoman patentin Today Groupille, joka maksoi reseptistä 1,15 miljoonaa dollaria. Man kunnianhimo, röyhkeys ja rahanahneus olivat lopulta liikaa muillekin kuin Liulle. Vuonna 1995 juoksijattaret valittivat valmentajan tylyistä metodeista ja väkivaltaisesta käytöksestä urheiluviranomaisille. Ma joutui hetkeksi hyllylle, mutta palasi parrasvaloihin vuonna 1997, jolloin hänen uudet juoksijansa rikkoivat jälleen ME-tuloksia.\nNäin Ma Junrenin armeija harjoitteli Doubassa vuonna 2000. (KUVA: Reuters Photographer / Reuter)\nSamana vuonna ilmestyi toimittaja Zhao Yunhttps://www.is.fi/haku/?query=zhao+yun kirja, jossa kerrottiin Man kyseenalaisista menetelmistä. Kirjasta otettiin hiljattain uusi painos, johon oli lisätty dopingia käsittelevä luku. Man urheilijat olivat lähettäneet jo 1995 Zhaolle kirjeen, jossa he kertoivat valmentajan pakottaneen heidät kiellettyjen aineiden käyttöön. Juoksijoiden mukaan Ma oli itse piikittänyt heihin dopingaineita.\nKun kiinalainen nettisivusto Sina uutisoi asiasta viikko sitten, syntyi kohu. Miten reagoi Kansainvälinen yleisurheiluliitto? Se lähetti Kiinaan kirjeen, jossa pyydettiin ystävällisesti kertomaan, mahtaako uutinen pitää paikkaansa. Urheilumaailmassa sisäinen tutkinta ei ole paljastanut yhtään dopingtapausta. IAAF näyttää yhä uskovan, että asioiden peittely on parempi vaihtoehto kuin (kilpi)konnan nostaminen pöydälle.\nWang Junxian vuonna 1993 juoksemat 3 000 ja 10 000 metrin maailmanennätykset ovat muuten yhä voimassa.


Pinkit korkokengät: Cheekin kainalossa sekä arvontaa tädit tubettaa kanavalla\nEilen saimme käsiimme joulukuun Glorian, jossa oli juttua aiheesta Kun keski-ikäinen bloggaa. Lehtijutusta on luettavissa muun muassa 40+ blogit -yhteisön Helistä ja Tädit tubettaa kanavastamme sekä myös Minäkö keski-ikäinen Tiiasta ja minusta muutenkin. Myös SaraS oli jutussa mukana sekä muitakin aikuisbloggaajia. Aihetta käsiteltiin teemalla, ettäm millaisista aiheista keski-ikäiset bloggaa sekä kannustettiin aikuisia myös vbloggaamaan ja sen tiimoilta itse oltiin esillä.\nMiltäs nyt tuntui olla keski-ikäisenä Cheekin kainalossa kannessa? Tästä nousi meidän keskuudessa ihan vitsi, että harvoin sitä nyt Cheekin kainaloon pääsee. Me keski-ikäiset siis päästiin.\nPiipahdin eilen pikaisesti treffaamassa Tiia. Sovimme treffit Cafe Cabriole nimiseen kahvilaan. Tiia paikallisena osaa ehdottaa parhaimmat paikat. Itse olen suosinut yleensä Helmeä, koska sekin on tosi ihana paikka. No nyt päädyimme siis Cabrioleen. Onneksi.\nSillä tällä kertaa minua ilahdutti ihan suuresti kun minulle valmistettiin näin mahtavan upea gluteeniton "sämpylä", vaikka tämä taideteos oli kaukana sämpylästä. Ihan mielettömän ihanan makuinen. Tiia katseli vähän epäillen mun annostani, mutta tämä oli varmaan paras gluteeniton sämpylä ever. Oli myös niin visuaalisen kauniisti toteutettu.\nMyös Tiian ihanainen Sofia tyttö pääsi mukaan meidän tapaamiseen.\nMeillä oli kyllä yksi asia miksi treffattiin. Päätimme pistää\nTädit tubettaa kanavalle arvonnan pystyyn. Arvomme kanavalla\nkaikkien kanavaa seuranneiden ja siellä postausta kommentoiden kesken\nnaamakarvojen poistamiseen ihan must vekottimen eli Epicare\nkarvanpoistajan. Tällaista olen etsinyt pitkään ja nyt I love me\nmessuilta se löydettiin. Se on vehje, jota ilman ei tule toimeen.\nMenkäähän nyt seuraamaan kanavaa ja kommentoimaan videota,\nnin olet mukana arvonnassa. Arvonta-aikaa on kuun viimeiseen päivään\nsaakka. Arvomme Tädit tubettaa kanavalla kaksi Eipicarea.\nJos et itse tarvitse Epicarea, sen voi voittaa vaikka pukinkonttiin äidille annettavaksi.\nTädit tubettaa kanava löytyy siis täältä.\nLähettänyt maiju klo 13:44\nTunnisteet: Aikuisten naisten blogit, Blogiarvonta, Lifestyle\nMarre 27. marraskuuta 2015 klo 14.31\nTilasin :) Mietin vain että vetääkö tuo juurineen? Koska muutenhan karva vain innostuu kasvamaan jos leikkaa... :(\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 20.49\nKyllä se juurineen vetää... siis samalla tavalla kuin pinsetit.\nHeli-Hannele /Beach house kitchen 27. marraskuuta 2015 klo 14.43\nVekotin menee heti testiin, kun se ainokainen luomikarva taas kasvaa takaisin! Olen kuullut siitä niin paljon hyvää : )\nAika kiva juttu oli Gloriassa, parhaassa bloggaajaseurassa ollaankin! Mitä ihaninta viikonloppua!\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 15.15\nVoi sua onnekasta. Itsellä kasvaa viikset ja parta. Onneksi vaaleat.\nLeena Lumi 27. marraskuuta 2015 klo 14.54\nWaude, hienoa <3\nEn nyt osallistu arvontaan, kun just noita karvoja ei ole;)\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 15.16\nOnnekas ;) leukakarvat on ikäviä.\nMarina 27. marraskuuta 2015 klo 14.55\nVekotin on kyllä mahtava!\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 15.17\nParas keksintö pitkään aikaan.\nLady of The Mess 27. marraskuuta 2015 klo 14.57\nOlipa kiva juttu Gloriassa - hienoa mainosta kaikille keski-ikäisille - ja ehkä sen jo ylittäneillekin - bloggaajille!\nJuuri sitä, meille kaikille hyväksi tuo juttu.\nTiia K 27. marraskuuta 2015 klo 15.41\nMeillä oli niin kivaa ja 40plus, epicare ja jare rules. Terkkuja ratikasta <3\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 19.58\nHyvä kombo kaiken kaikkiaan. Hyvää matkaa.\nRiitta Sinikka 27. marraskuuta 2015 klo 17.47\n♥ihanat te! Oikein mukavaa viikonloppua!♥\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 19.59\nKiitos Riitta, sulle kanssa /)\nBelladonna 27. marraskuuta 2015 klo 17.53\nGlorian juttu oli kivaan sävyyn kirjoitettu. Hauskaa viikonloppua!\nSe oli ikään kuin tarina.\nOuti Krimou/Outi's life 27. marraskuuta 2015 klo 18.33\nMäkin haluun Jaren kainaloon :D\nMukavaa viikonloppua Maiju!\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 20.00\nOlis ollut toinen kainalo vapaana.\nJael 27. marraskuuta 2015 klo 19.53\nMahtavaa,onnistuin lukemaan sen jutun kun se oli skannattu Faceen:) Cafe Cabriole on ihana paikka,etenkin kesäisin kun ulkonakin voi istua:)\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 20.47\nPaikka on ihana, kyllä tuo Tiia paikat Porvoossa tietää ;))\nMarja-Liisa 27. marraskuuta 2015 klo 20.27\nMielenkiintoinen masiina arvonnassa. Ja hauska video!\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 20.48\nJos se kiinnostaa, niin sitten vaan tuonne youtubeen liittymään kanavan seuraajaksi ja kommentoimaan sinne ;) Se on meinaan mahtava.\nAikku 27. marraskuuta 2015 klo 22.20\nKyllä käy kateeksi, Cheek on ihan huippu tyyppi, joka artistina osaa tuotteistaa bisneksen. Hän myös ymmärtää kehittää omaa ammattitaitoa, ja näitä osaajia pitää Suomessa olla.\nmaiju 27. marraskuuta 2015 klo 22.22\nNo mekin päästiin vaan paperilla kainaloon ;) Olis ollut liikaa vaadittu jos ihan livenä ;)))\nKati - Tavallista arkea 27. marraskuuta 2015 klo 22.47\nIhan mahtavaa! Hienoa, että olette saaneet taas näkyvyyttä ♥\nMenenpä tästä heti osallistumaan arvontaan :)\nmaiju 28. marraskuuta 2015 klo 14.48\nTästä näkyvyydestä on hyötyä varmasti meille kaikille keski-ikäisille. Mukavaa viikonloppua myös sinulle.\nJassuntassu / My life 28. marraskuuta 2015 klo 14.00\nTuo ois mun ylähuulen yläpuolelle tarpeellinen vekotin...Ihanaa päivää <3\nmaiju 28. marraskuuta 2015 klo 14.49\nTämä on niin paras. Olen iloinen, että tämä löytyi messuilta.\nAnne 28. marraskuuta 2015 klo 19.38\nMikäpä siellä Cheekin kainalossa on oleilessa,hienoa♥\nmaiju 28. marraskuuta 2015 klo 20.52\nNiinpä mikäs siellä :)\nNanni 29. marraskuuta 2015 klo 9.31\nOi wau teitä naisia. Upeaa juttu päästä lehteen ja vielä ison C kainaloon :)


Myydään Omakotitalo 4 huonetta - Janakkala Turenki Käenkuja 4 - Etuovi.com 9530030\nEtusivu > Janakkala > Turenki > Kohde 9530030\n3 mh, oh, k, khh, s, kph, wc, vh, tuulikaappi, var, 110,0 m², 236 000 €\nOmakotitalo, Janakkala, Turenki, Käenkuja 4\n2005 rakennettu lapsiperheen 110/167 m2 koti. Esittelyssä su 11.12 klo 12-12.30, Tervetuloa!Talossa vesikiertoinen lattialämmitys (Nibe poistoilmalämpöpumppu). Sähkönkulutus 15.500 kWh/v. Varaava takka löytyy olohuoneesta. Käytännölliset asuintilat, mm. kodinhoitohuoneesta pääsy ulos sivuterassille ja olohuoneesta pääsy takaterassille. Kaksi wc:tä, joista toinen kylpyhuoneen yhteydessä. Plussana valtava keittiö, paljon kaapistoa ja laskutilaa. Keittiön pöydän ääreltä mukava katsella etupihan puolelle. Lisäksi on autokatos, lämmin autotalli ja lämmin varasto. Oma 1050 m2 tontti.Lyhyet matkat koululaisille, kuin myös päiväkoteihin. Lastujärven ulkoilualue, jossa pururata ja hiihtoladut alkaa n. 600 m päästä. Leikkipuisto ja nurmikenttä lähistöllä. Myynti- ja esittelyt: Kotiko LKV, Marika Kolehmainen 045 894 5955 tai marika@kotiko.fi\nKäenkuja 4, Turenki, Janakkala\nOmakotitalo, 3 mh, oh, k, khh, s, kph, wc, vh, tuulikaappi, var\n110,0 m², 236 000 €\nKäenkuja 4, 14200 Turenki\n3 mh , oh , k , khh , s , kph , wc , vh , tuulikaappi , var\nmaaliskuun loppu 2017\n236 000 € Lisätietoja maksuista:\nSähkön vuosikulutus 15.500 kwh(1850 eur / vuosi). Kiinteistovero 405,80 eur / 2016. Vesi kulutuksen mukaan. Jätemaksut oman sopimuksen mukaan. Tietoliikennemaksut oman sopimuksen mukaan(Sonera toimii kiinteänä liittymänä). Varainsiirtovero 4% ellei ensiasunto\nTakka, Tulikivi KTU1410 varaava, nuohous 2.12.2016\nTuulikaappi, jossa lattia laattaa. Tuulikaapissa kätevä liukuovikaappi. Eteisaulassa peililiukuovikaapisto ja eteisaulan lattia laminaattia. Lämmin tilava autotalli, samassa yhteydessä lämmin varastotila. Autokatoksen kautta on pääsy välipohjaan, jossa on kylmä varastotila. Autokatoksen välipohjan varastotilassa on säilytetty mm. lasten pieniä pyöriä, pulkkia, suksia, potkukelkkoja.\nPihavaja, verhotangot, sälekaihtimet, hiekkalaatikko, istutukset, postilaatikko.\nTalotehdas ja toimittaja: Puutalo/Omatalo\nErittäin siistikuntoinen talo\nEnergialuokka D, voimassa 3.12.2026\nRakennusmateriaalit: elementti, puuRakennusmateriaali: Puurunko / elementti. Betoniantura, maanvarainen betonilaatta. Ulkoseinärakenteet: puurunko ja mineraalivilla, lautaverhous. Käyttövesiputket muovia suojaputkessa. Viemärit muovia\nPääosin maalipinta, lattiat pääosin laminaatti. Saniteettitiloissa pääosin laattaa\nKermansävyiset kaapistot, laskutilaa ja työtasoa(laminaattitasot), kiertoilmauuni ajastimella, keraaminen liesitaso, liesikupu, astianpesukone(2015), jääkaappi ja pakastinkaappi(2013 vaihdettu höyrystin). Mikrolle paikka. Suuri tila ruokapöydälle. Lattia laminaattia, seinät maali. Välitilassa laatta\nKylpyhuoneessa lattia ja seinät laattaa. Lasitiiliseinämä erottaa wc-istuimen suihkutilasta. Ikkuna. Lattialämmitys\nErillinen wc kahden makuuhuoneen välissä. Lattia laatta ja seinät puoliksi laattaa / maali. Wc-istuin, bide, allas ja allaskaapistoa, peilikaappi ja sivukaapit\nSaunassa sähkökiuas, siisti panelointi, kuituvalot katossa(muuntaja khh puolella), lattiakaivo. Saunan lattia laattaa\nKuvaus: Kodinhoitohuoneessa laskutasoa, kaapistoa, pesukoneliitäntä, lattiakaivo, pääsy ulos. Lattia laattaa, seinissä maali ja osittain laatta\nValoisa olohuone jossa lattia laminaattia ja seinät helpot maalipintaiset. Olohuoneessa varaava vuolukivitakka(Tulikivi). Pääsy takaterassille\nKaikissa makuuhuoneissa lattiat laminaattia ja seinät maali. Huoneissa kaapistoa\nVaatehuoneen ja kylmän pihavajan lisäksi lämmin autotalli ja varasto. Autokatoksen kohdalla pääsy välitilaan(kylmää tilaa), jossa voi säilyttää myös esim. suksia, lasten pyöriä, potkukelkkaa ym.\nvaja Kylmä pihavaja takapihalla\nPalvelut: Päiväkoti: Jänispolku n. 1 km, Haltia n. 850 m, Kivitasku n. 1,7 km Palvelut: Turengin keskustan palvelut n. 1,5 km, mm. päivittäistavarakaupat, pankit, kauneus-ja terveyspalvelut, kuntosalit, kioskit, ravintolat, erikoisliikeet Lisätietoa palveluista: Turengissa / Janakkalassa hyvät harrastusmahdollisuudet mm. salibändy, paini, pesäpallo, jalkapallo, yleisurheilu, mahtavat ulkoilumaastot(hiihto, lenkkeily, laskettelu ja maastopyöräily), musiikkiopisto, Vanajaveden opiston kursseja ja paljon muuta. Tervakoskella Janakkalan kunnassa myös uimahalli. HML läheisyys lisää mahdollisuuksia\nKoulut: Alakouluun kävellen n. 650 m, yläaste ja lukio n. 1,8 km\nBussiasema Turengin keskustassa 1,5 km ja junaseisake Turengin Asema n. 2 km\nAja Turengin liikenneympyrästä kohti Harvialantietä(Uht- ja jäätelötehtaan ohi) ja käänny näiden jälkeen heti oikealle Tapailantielle. Aja tie ylös ja käänny oikealle Kekanahontielle, -aja n. 500 m ja käänny vasemmalle Hovintielle. Aja n. 140 m ja käänny oikealle Kiuruntielle ja aja n. 88 m. Käänny vielä vasemmalle Käenkujalle ja aja tien päähän(talo on nro 4 oikealla puolella). Tie muuttuu kävelytieksi tässä kohtaa.\nHei! Haluaisin lisätietoja kohteesta: Käenkuja 4, Turenki, Janakkala (http://www.etuovi.com/kohde/9530030).\nFI:9530030, AI:647657, CT:2016-11-22T18:42:05.300+02:00, MT:2016-12-07T09:07:04.878+02:00, PT:2016-11-22T18:42:05.269+02:00, OI:1653, DISI:1006, CIC:kivi_3025128