Laittomia sirkkoja purkissa ja “vapaan mummon pullat” – Näin uudet elintarvikkeet kikkailevat itsensä markkinoille pakkausmuotoilun avulla | Yle Uutiset | yle.fi\n14.7.2019 klo 17.22\n100 prosenttia lihaa vai 100 prosenttia kasvista? Pakkaus viestii, millaiselle kuluttajalle se on suunnattu.Markku Pitkänen / Yle\nUusia elintarvikkeita on viime vuosina tulvinut markkinoille sellaisella vauhdilla, että kaurajogurtit tai vegaanijäätelöt perinteisten tuotteiden rinnalla eivät enää herätä ihmetystä kaupan hyllyllä. Yhtä lailla arkipäivää alkavat olla sirkkasnacksit, lihattomat leikkeleet tai kebabin sukulainen vebab.\nMutta tiesitkö, etteivät kasviproteiinien pakkaukset imitoi lihaisia sukulaisiaan sattumalta, tai että sillekin on syynsä, miksi ruokasirkkoja myytiin alun perin lasipurkeissa?\nUusilla elintarvikeryhmillä on keinonsa, joilla ne pyrkivät osaksi kuluttajien arkipäivää. Näitä keinoja on nyt selvitetty osana Aalto-yliopiston DesignBites-tutkimushanketta.\nPakkausmuotoilulla on iso rooli, eikä pakkausvalintoja tehdä sattumalta.\n– Kaksi tärkeää juttua ovat pakkauksen erottuminen ja tarina, jonka se kertoo. Etenkin pienten yritysten on erotuttava lisäarvolla. Sen lisäarvon täytyy näkyä myös pakkauksessa, jotta kuluttaja tarttuu siihen perinteisen tuotteen sijasta, sanoo Aalto-yliopiston työelämäprofessori ja DesignBites-hankkeen vetäjä Tua Björklund.\nTällaisissa pakkauksissa Entocuben ensimmäiset sirkat myytiin. Yrityksen operatiivisen johtajan Otto Palosen mukaan maailmalla sirkkoja myydään usein niin sanotulla pelkokerroin-efektillä, jossa kuluttajaa haastetaan maistamaan hyönteistä. Palosen mukaan se on huono tapa, sillä silloin sirkoista tehdään lähtökohtaisesti jotain ällöttävää, eikä kuluttaja todennäköisesti ota sirkkasyöntiä tavaksi.Antti Kolppo / Yle\nTapaus “laittomat sirkat purkissa”\nSirkkatuotteita valmistava Entocube on hyvä esimerkki yrityksestä, jonka kekseliäs pakkausmuotoilu sekä erottui että kertoi tarinan, joka sai tietoisuuden tuotteesta leviämään.\nKun Entocube toi ensimmäiset ruokasirkkansa markkinoille vuonna 2016, sirkkojen myynti elintarvikkeeksi oli Suomessa laitonta. Siksi Entocube laittoi ruokasirkat lasipurkkiin banaanilastujen ja kauraleseiden kanssa, ja nimitti keksintöä keittiösomisteeksi. Sopivasti pilke silmäkulmassa tehdystä markkinoinnista syntyi ilmiö.\n– Se meni vähän viraaliksi. Jengi lähetteli viestejä ja kuvia, että “hups, vahingossa kaadoin hyönteispurkin pellille ja läikytin päälle öljyä ja hunajaa, tulipas hyvä granola”, sanoo EntoCuben operatiivinen johtaja Otto Palonen.\nEntocuben operatiivinen johtaja Otto Palonen nostaa hyönteisruoan suurimmaksi haasteeksi sen, että länsimaissa hyönteisiä ei ole totuttu syömään. Erottuvilla pakkauksilla on iso merkitys senkin vuoksi, että toisin kuin perinteisiä elintarvikkeita, hyönteisiä ei löydy kaupoista hyllymetreittäin. Hanne Leiwo/Yle\nPalosen mukaan leikkimielinen pakkaus oli yrityksen tapa herättää keskustelua hyönteisruoasta suomalaisten keittiöissä. Sirkkojen myyminen kiertoreittiä oli harkittu teko.\nKun sirkkojen myynti ja kasvatus ruoaksi marraskuussa 2017 vapautui, myös Entocuben pakkauksia muutettiin: sirkkagranola siirtyi lasipurkista visuaalisesti mietittyyn muropakettiin. Senkin markkinoinnissa kohdattiin yllättävä ongelma.\n– Olimme ajatelleet, että otetaan valmiiksi olemassa oleva tuote, johon sirkat tuovat lisäarvoa. Kävi ilmi, että ihmisille ei ollutkaan selvää, mitä granola on. Jos oltaisiin haluttu korostaa tuttuutta, olisi tuote pitänyt nimetä sirkkamysliksi, Palonen sanoo.\nJengi lähetteli viestejä ja kuvia, että “hups, vahingossa kaadoin hyönteispurkin pellille ja läikytin päälle öljyä ja hunajaa, tulipas hyvä granola”.\nPakkaus kouluttaa kuluttajaa\nTutun ja vieraan rajalla tasapainoilun haaste nousi esiin myös Aalto-yliopiston tutkimuksessa. Jos tuote on täysin uusi, pakkauksen täytyy selittää kuluttajalle, mistä on kyse.\n– Kuluttaja pitää vielä kouluttaa näihin uusiin elintarvikkeisiin. Ei riitä, että pakkaus on hieno ja erottuu, jos ostaja ei hahmota, mihin kategoriaan se kuuluu. Siksi uusissa tuotteissa usein ilmoitetaankin, että käytä kuten lihaa tai käytä kuten kanaa, Björklund sanoo.\nTietyntyyppisten elintarvikkeiden on toisia helpompi löytää tiensä keskivertokuluttajan ostoskoriin. Sellaisia ovat Björklundin mukaan esimerkiksi vegaanijäätelöt tai kaurajogurtit.\n– Kaikki tietävät, mitä jäätelö tai jogurtti ovat. Niillä on jo oma paikkansa kulutustottumuksissa. Esimerkiksi ruokasirkat sen sijaan eivät selkeästi rinnastu mihinkään olemassa olevaan ruokatuotteeseen.\nMitä enemmän uudet ellntarvikkeet saavat hyllytilaa, sitä tutummiksi ne luonnollisesti myös tulevat.\n– Esimerkiksi kasviproteiinien asema markkinoilla on jo niin vakiintunut, että kuluttajille ei tarvitse enää erikseen kertoa, että tällainen juttu ylipäätään on. Ensimmäisellä markkinoille tulijalla on aina vaikein asema.\nVehnägluteenista valmistettu seitan vai siasta peräisin oleva kinkku? Parhaassa tapauksessa pakkaus kertoo heti, mihin kategoriaan uusi elintarvike kuuluu.Jussi Koivunoro / Yle\nOli pakkaukseen painettu sitten tuotteen tekijän kuva tai kertomus ekologisista materiaaleista, hyvä tarina voi saada kuluttajan valitsemaan uudentyyppisen elintarvikkeen vanhan sijaan. Markku Pitkänen / Yle\nTapaus “Ei sitä voi mihinkään omituiseen kullattuun laatikkoon laittaa”\nYksi suomalaisten kasviproteiinien edelläkävijöistä oli vuonna 2016 lanseerattu Nyhtökaura, joka otettiin vastaan hurmoksellisesti. Koe-erät vietiin kauppojen hyllyiltä minuuteissa ja nyhtökaurajahtia käytiin mediassakin.\nNyhtökauran takana olevan Gold&Green Foodsin toimitusjohtaja Maija Itkonen paljastaa, että ensimmäistä pakkausta ei oikeastaan edes ehditty suunnitella erityisen pitkään.\n– Kun tuotetta lanseerattiin, se revittiin meiltä jo käsistä. Oli selvää, että koska kyseessä on aivan uudenlainen tuote, pakkauksen lähtökohdissa pitää olla jotain hyvin tuttua. Ei sitä voi mihinkään omituiseen kullattuun laatikkoon laittaa, Itkonen toteaa.\nSittemmin Gold&Green Foodsin pakkauksia on testattu ja muokattu jatkuvasti. Itkosen mukaan Gold&Green Foods pyrkii 100-prosenttisen ekologisiin pakkauksiin.\nViimeisimpänä uudistuksena pakkauksiin on painettu vaihtelevia iskulauseita, kuten “_muutoksen nälkään_” tai vapaan kanan munista johdettu sanaleikki “_vapaan mummon pullat_”.\n– Niillä halutaan tuoda esiin erilaisia ympäristöön, hyvinvointiin ja yhteiseen elämään liittyviä näkökulmia. Meille muotoilu ei ole vain se pakkaus, vaan osoitus siitä mitä tuote edustaa, Itkonen sanoo.\nGold & Green Foodsin toimitusjohtaja Maija Itkonen sanoo, että yritys haluaa olla pakkausmuotoilun edelläkävijä. Muovipakkaus on valmistettu kierrätyspulloista ja pahviosat ovat teollisuuden ylijäämämateriaalia. Nämä asiat myös kerrotaan kuluttajalle pakkauksessa.Markku Pitkänen / Yle\nErottautuminen on tärkeää mille tahansa yritykselle, mutta erityisesti uusien elintarvikkeiden kohdalla sen merkitys korostuu. "Vaikka maku olisi tosi upea, se ei auta, jos tuotetta ei osteta", sanoo Aalto-yliopiston Tua Björklund.Markku Pitkänen / Yle\n"Monella yrityksellä on missio"\nDesignBitesin Tua Björklundin mukaan juuri tällainen tarinallisuus on tyypillistä uusia elintarvikkeita markkinoiville yrityksille. Pienyritykset eivät voikaan erottua volyymillä, joten niiden on kiinnitettävä kuluttajan huomio merkityksillä.\n– Isolla osalla näistä uusista elintarvikeyrityksistä on jokin missio taustalla, olipa se sitten halu tuottaa terveellisempää, ympäristöystävällisempää, läpinäkyvämpää tai eettisempää ruokaa. Sen mission täytyy näkyä pakkauksessa.\nPakkauksiin tuotujen tarinoiden ja merkitysten kautta kuluttaja saadaan valitsemaan uusi elintarvike perinteisen sijaan. Yksi Björklundin antama esimerkki yleisöön vetoamisesta on Kyrö Distilleryn korkkeihin painettu, internet-meemeistä tuttu hylje, "seal of approval".\n– Nämä on sellaisia pieniä tarinoita, jotka tuovat yritystä lähemmäs kuluttajaa ja joita he sitten kertovat eteenpäin. Että tämä ei ole pelkkä gini, vaan myös tietylle porukalle suunnattu inside-vitsi.\nBjörklundin mukaan muotoilu on silti paljon muutakin kuin pakkaus.\n– Oikeastaan jo ennen kuin tuote on kaupan hyllyllä, yritykset ovat rakentaneet yhteisöä, kokeilukumppaneita ja fanikuntaa. He ovat niitä ihmisiä, jotka menevät ensimmäisinä vaatimaan kauppiailta nyhtökauraa, sirkkamysliä tai sitä vegaanista jäätelöä.\nTyöelämäprofessori Tua Björklund vetää Aalto-yliopiston DesignBites-hanketta, jossa tutkitaan muun muassa muotoilun merkitystä uusien elintarvikkeiden markkinoinnissa. Mukana on 25 suomalaista elintarvikealan yritystä.Markku Pitkänen / Yle\nNyhtökauran tekijät ja vertikaaliviljelijä tienaavat jo – sirkkaruokien kehittäjät odottavat vielä rikastumistaan\nRuokatrenditSuomalainen muotoilumuotoilutalouskasvisruokavalioruokakulttuuriNyhtökauraPurkit ja purnukatsirkatruoat


Alaston kriitikko: Julkaistua 257: Kunnallispoliitikkojen on saatava riittävästi tietoa päätöksentekoon\nJulkaistua 257: Kunnallispoliitikkojen on saatava riittävästi tietoa päätöksentekoon\nAamun Helsingin Sanomissa julkaistiin mielipidekirjoitukseni, jossa halusin kiinnittää huomiota Guggenheim-hankkeen päätöksenteon problemaattisuuteen. Päätin kirjoittaa ilman mitään vittuilua ja sävyjä, jotta itse asia ei suotta peittyisi.\nOn aivan käsittämätöntä, miten huonosti hanketta on viety eteenpäin. Esimerkkinä sen muuttuminen yhtäkkiä viikko sitten "kansalliseksi projektiksi". En ymmärrä, miten Pajunen ja GKS saattoivat kuvitella valtion noin vain heittävän lyhyellä varoitusajalla kaupungille kymmeniä miljoonia. Samoin on käsittämätöntä, että 30 miljoonan dollarin lisenssimaksun keräämisestä yksityiseltä taholta ei ole hankittu mitään uskottavia takeita. GKS sanoi eilen A-studiossa (tässä linkki), että rahaa ei ole voitu kerätä, koska hanketta ei ole vielä olemassa. Kummallinen lähestymistapa. Ei kai sitä mihinkään holviin olisi tarvinnut kerätä, mutta joitain sopimuksia olisi varmaan voitu yrittää tehdä. Tämähän tarkoittaa sitä, että valtuustolle ei näköjään aiota esittääkään muuta kuin toivomus rahojen taivaallisesta ilmaantumisesta. Mielestäni valtuusto ei yksinkertaisesti voi tältä pohjalta suorittaa äänestystä – kyse on sentään suomalaiseen taidesponsorointiin nähden aivan ennenkuulumattoman suuresta summasta. Onhan Helsingin Sanomien kautta (tässä linkki) lisäksi juuri käynyt ilmi, että hankeen peruuntuminen sopimuksen jälkeen tuottaisi miljoonien sopimussakot.\nEiköhän nyt olisi jo syytä lähteä karkuun. Hävittynä on toistaiseksi vain kaksi milliä, eikä pojat oikein tunnu osaavan handlata näitä amerikanjuttuja, joissa lähtölinjalla kyttää aina iso joukko hyvin lämmitelleitä juristeja.\nGuggenheim-hankkeen taiteellisista sisällöistä, arkkitehtuurista ja taide- sekä matkailupolitiikasta on oltu montaakin mieltä, mutta tulevina viikkoina olisi syytä keskittyä kunnallispolitiikkaan, sillä Helsingin kaupunginvaltuustolla on edessään 15. helmikuuta – siis melko pian – taloudellisesti merkittävä äänestys. Kaikki ovat varmaan yhtä mieltä siitä, että valtuustolla tulee olla käytössään asianmukaiset faktat tehdessään näin isoa päätöstä.\nOn ainakin kolme asiaa, joista olisi syytä olla konkreettisia tietoja ennen sen tekoa.\nEnsinnäkin valtion mahdollinen osallistuminen museohankkeen rahoitukseen. Tuntuu huonosti suunnitellulta, että Guggenheim-hanke muuttui kaupunginjohtaja Jussi Pajusen ja museonjohtaja Janne Gallen-Kallela-Sirénin puheissa kansalliseksi vasta hankekartoituksen julkistamisen yhteydessä 10. tammikuuta. Tuolloin esitettiin toivomus siitä, että valtion tulisi osallistua hankkeeseen. Valtuustoa ei saa jättää epäselvään tilanteeseen tässä asiassa. Valtio joko tulee mukaan tai ei, mutta tiedon siitä tulee joka tapauksessa olla valtuuston käytössä. Toiveiden varassa päätöksiä ei voi tehdä.\nToinen asia on yksityinen rahoitus. Hankekartoituksen mukaan Guggenheimin 30 miljoonan dollarin lisenssimaksu aiotaan kerätä yksityisen rahoituksen kautta. Tieto tästäkin tulee olla vahvistettuna valtuuston käytössä. Tätäkään ei saa jättää toiveiden varaan, muuten on vaara, että lisenssimaksu – tai ainakin osa siitä – lankeaa helsinkiläisille veronmaksajille.\nKolmanneksi on mietittävä Helsingin taidemuseon toimintojen järjestämistä. Taidemuseon Guggenheimin ulkopuolelle jäävien toimintojen järjestämisen suunnittelu on vasta alullaan. Näitä toimintoja ovat kokoelmat, julkinen taide prosenttihankkeineen ja aluetaidemuseotoiminta. Valtuuston tulee tietää tarkasti, miten nämä toiminnot hallinnollisesti järjestetään ja rahoitetaan. Muussa tapauksessa toiminnot uhkaavat jäädä tuuliajolle ja näivettyä.\nEi liene kohtuutonta vaatia, että valtuusto tekee merkittäviä päätöksiä vasta faktojen ollessa avoimesti tiedossa. Sen sijaan tuntuu vähintäänkin kohtuuttomalta, että Solomon R. Guggenheimin säätiö kykenee kiristämään Helsingin kaupunginvaltuustoa ja sanelemaan sen aikatauluja. Mikäli asiat ovat kesken ennen helmikuun puoliväliä, on syytä neuvotella hankkeesta päättämiselle jatkoaikaa.\nPS. Sitten täytyy vielä vähän kitkerästi nostaa häntää. Tähän kohtaan voisin nimittäin huomauttaa, että GKS:n mahdollinen jääviysjuttu ja kytkennät Carl Gustaf Ehrnroothin Ekoport-firmaan, jotka nousivat esiin esimerkiksi eilisen Helsingin Sanomien ja valtuutettu Tuomas Rantasen puheista, eivät tulleet ensimmäistä kertaa esiin Helsingin Sanomien Ehnrooth-jutusssa sunnuntailta. Olen nimittäin julkaissut tiedon GKS:n ja Ehrnroothin bisneskytkennöistä blogissani jo viime vuoden marraskuussa (tässä linkki) googlailtuani muutamana yönä ristiin näitä Suomen taide-eliitin edustajia. Ihan siis vain muistutukseksi. Mutta: A luta continua! – kuten Miriam Makeba (1932–2008) totesi eilen tv:ssä Mika Kaurismäen loistavassa dokkarissa Mama Africa (2011).\nAnonyymi 17. tammikuuta 2012 klo 8.22\nJa erityisen kummalliselta kuulostaa se Guggenheimin edustajalta saatu tieto(aamun Hesari), että tiukka aikataulu ei johdu Guggenheimista, vaan on helsinkiläistä tekoa!\nNimim. Ääni kadun taideyleisöstä\n"tiukka aikataulu ei johdu Guggenheimista, vaan on helsinkiläistä tekoa!"\nGuggenheim-säätiön edustajan epäilemättä kannattaa lausua näin. Hyö eivät ole ensimmäistä kertaa pappia kyydissä, ja kokemuksen perusteella tietävät, että suurin osa näistä hankkeista kaatuu. Kannattaa keskittyä keräämään pois selvittelyrahat ja mahdolliset sopimussakot.\nAnonyymi 17. tammikuuta 2012 klo 16.05\nKannattaa katsoa vaikka Osmo Soininvaaran blogin Guggis-ketju. Ei löydy kannatusta.\nItse ketuttaa vielä lisää tämä kusetus, jossa valtuutetut joutuvat tilanteeseen, jossa valittavana on kyllä ja unelmahöttö tai sitten ei ja sopimussakot. Maksakoot sakot ne jotka ovat nimellään sopimuksen allekirjoittaneet.\nEihän kaupunginjohto voi tehdä tällaista temppua, jossa nelisen milliä siirtyy Guggikselle ja tuloksena olisi matkailumainoksen kääntäminen englanniksi. Mutta näköjään voivat.\nAnonyymi 17. tammikuuta 2012 klo 17.03\nKai aihetta voi vaatia pöydälle?Kunnes lisäselvityksiä?Ja debatti on aivan välttämätöntä.Otso,kiitos terhakkuudesta ( vähempikin kiroileminen riittää;) Pojat? Onko tämä taas äijäin politics? Ei, vaan puoluepolitiikkaa,pikemminkin. Hyvä, että reagoit.Tuuli Luukas\nAnonyymi 17. tammikuuta 2012 klo 19.55\nMinusta on vastuutonta jos myönteinen päätös tehdään tietämättä miten ja ketkä maksavat 30 miljoonan lisenssimaksun. Jos niitä maksajia ei "löydy" niin verorahoillahan tuokin maksetaan..\nVai onko tässäkin asiassa olemassa ei julkista tietoa.\nOlin kahdessa keskustelutilaisuudessa mukana ennen joulua ja molemmissa GKS topputteli kovin sillä että ei voi vielä kritisoida kun selvitys ei ole valmis. Nyt selvitys on Guggenheimin tekemä ja sen luonteinen että heillä ei ole omaa taloudellista satsaamista hankkeeseen lainkaan. Haatainen myös sanoi että perusteelliseen keskusteluun varataan riittävästi aikaa. Näinhän ei ole. Epäilykset heräävät kun näin toimitaan.\nKäsitykseni mukaan myös Helsingin taidemuseon taidehankintarahat ovat vähentyneet viime vuosina. Olisi kiinnostavaa tietää mistä se johtuu?\nColormania 17. tammikuuta 2012 klo 20.15\nMinä tahdon kansainvälistä huipputaidetta Helsinkiin ja tahdon, että Helsinki panostaa taiteeseen, siksi tämä Tuomas Rantasen ehdotus saa tukeni:\nTuomas Rantanen esittelee guggenheimittoman vaihtoehdon.\nRantanen tulkitsee että Helsingin päättäjien keskuudessa kasvavat varaumat Helsingille epäedulliseksi osoittautunutta Guggenheim-sopimusta kohtaan. Silti selvästi olisi suurta halua nostaa Helsingin profiilia isolla satsauksella taiteeseen ja arkkitehtuurin. Ehdotan siksi vakavissani että Helsinki reivaisi kurssiaan ja muotoilisiu hankkeen uudestaan omaista näkökulmastaan,\nKaupunki voisi järjestää arkkitehtikilpailun uudesta Helsingin taidemuseosta johon yhdistettäisi vireillä oleva Tanssitalohanke. Tämä helsinkiläisten omaa kulttuuri-identiteettiä korostava hanke voitaisi nimetä vaikka Helsingin geopoliitista asemaa (ja vähän sataman liiketoimintaakin) mainostavalla tavalla Helsinki Art Portiksi. Se voisi olla vähintään yhtä wau kuin ajateltu Guggenheim.\nKustannuksia tietenkin menisi tähänkin, mutta nyt saataisi yhden kiertonäytelyille varatun taidehallin sijaan aito ja oikea kokoelmapohjainen museo ja kansainvälisesti merkittävä tanssin esitysympäristö meillä kansinvälisesti erityisen korkeatasoiseksi tunnetulle taiteenlajille. Parasta tässä olisi että se että tässä konseptissa suurempi osa sijoituksesta maksettaisi täällä tehtävälle taiteelliselle työlle. Rahaa voisi toki panostaa myös ykisttäitstn muualta tuotavien näyttelyiden tuomiseen, kuka tietää vaikka liisattuna Guggenheim säätiöltä tai muilta suurilta toimijoilta.\nKaikkein olennaista olisi että tällaisella hankkeella saavutettu kansainvälinen huomio olisi huomiota nimenomaan Helsingille itselleen eikä ennestään muualla tunnetulle taidebrändille. Guggenheim voi olla laatubrändi, mutta ois uskottavampaa Helsingille seisoa omilla jaloillaan eikä toisten.\nGuggenheimille tärkein hoito on kaapia hillot ineen. Et ne tekee manii. Sillä palkitaan myös vedätykseen osallistuvat assarit, nuo vähemmän välkyt mut hyödylliset bestikset.\nSaako Stadi ja muut kusetetut koskaan tietää, mihin noi pari millii pantiin? Veikkaan, ettei Guggenheim viitti koskaan kertoo.\nTäyttää bluffii koko viritys!\nAnonyymi 18. tammikuuta 2012 klo 8.15\nRuotsinkielisenä voin vielä todetä, että nimikin on, ei perseestä vaan ky***stä. Nimittäin, kun suomenkielinen lausuu nimeä Kuukkenheim niin alkuosa kuulostaa ruotsinkieliselle hyvin vulgääriltä.\nGuggenheimiton vaihtoehto olisi erinomainen. Ja samalla tavalla kuin Sibelius-Akatemian opiskelijat pääsevät hyödyntämään musiikkitaloa voisivat esim. Aalto-yliopiston arkkitehti- ja muut opiskelijat hyödyntää tällaista taloa.\nPatric Östergård, Espoo\nEskovee 20. tammikuuta 2012 klo 10.29\nLisää näitä G-faktoja. Katajanokan G:lle odotetaan turistitulvaa. Esim. kansainväliset ristelymatkustajat tulevat msankoin joukoin Katajanokalle? Vuonna 2011 Helsingin risteilymatkustajista 330 000 tuli Länsisatamaan, 50 000 Eteläsatamaan (Olympialaituri-Katajanokka) Helsingin Sataman tilaston mukaan. Hoidellaankohan Länsilinkin tukkoisen risteyksen ja Katajanokan sillan kautta tiheä shuttlebussi ?\nAnonyymi 20. tammikuuta 2012 klo 11.24\nLisäksi Jätkäsaareen olisi helpompi rakentaa se vau-talo.\nEskovee 20. tammikuuta 2012 klo 11.49\ntai Hernesaareen. Vaan parempi taitaa olla rakentamatta minnekään. Laittakoot sen G:njoskus tyhjentyvään Hanasaaren voimalaitokseen Lontoon Tate Modernin malliin, jos ne raharikkaat sen jonnekin haluavat (maksaa).\nVille Keynäs 20. tammikuuta 2012 klo 22.31\nGuggenheimia perustellaan myös sillä, että sen kautta saataisiin suomalaista taidetta maailmalle. Epäilen sen onnistuvan. Ainakaan minkään sellaisen taiteen kohdalta, mikä olisi jotenkin relevanttia. Rahat voisi käyttää esim. Itämeren taidemuseioiden eräänlaisen kartellin perustamiseen: Moderna museet, Louisiana, Kumu, Kiasma jne. voisivat kierrättää toistensa näyttelyitä ja tehdä myös yhteisiä ponnistuksia esim. jonkin teeman ympärille, joka houkuttaisi "turistit" kiertämään Itämeren ympäri taiteen perässä. Se olisi omaperäistä ja toisaalta sen kansainvälisyys estäisi taidetta muuttumasta sisäpoliittiseksi hutunkeitoksi. Kelpaisi varmaan myös risteilymatkustajille.


X Rebirthin ohjaamografiikka vie massiivisesti tilaa, mutta antaa vain minimaalisesti informaatiota. Päänäkymää reunustavat pikkuriikkiset kolmiot ovat lähin pelistä löytyvä vastike tutkalle. Huomaa Frapsin ilmoittama ruudunpäivitysnopeus: 22. Taisteluiden ulkopuolella peli piristyi laitteistollani noin 30-40 ruutuun sekunnissa.\nSaksalaisessa Elite-kloonissa avaruuden kauppamiehet kohtaavat avaruuden kuppaisimman käyttöliittymän.\nSaksalaisen Egosoftin tuottamia X-sarjan avaruuspelejä kohtaan on vaikea olla tuntematta sympatiaa. Niissä on pelialan muotivirtauksista piittaamatta käyty kauppaa, varustettu laivastoja ja rakennettu bisnesimperiumeja jo vuoden 1999 X: Beyond the Frontierista lähtien.\nKauniista tähtisumuistaan ja mutkattomasta taistelumekaniikastaan huolimatta sarjaa on aina vaivannut korkea aloituskynnys. Toisin kuin perinteisissä avaruuskaupankäyntipeleissä, rahtilaivan kipparointi avaruusasemalta toiselle pikavoittojen toivossa on pelkkää aloituspääoman kartuttamista. Vasta-alkajan on vaikea hahmottaa, että X-sarjan pelit nousevat jaloilleen vasta siinä vaiheessa, kun pääomaa on riittävästi omien tuotantolaitosten rakentamiseen.\nMuodonmuutos kauppamatkustajasta avaruuskapitalistiksi muuttaa pelin luonteen tyystin. Siinä vaiheessa kun tuotantolaitoksia on useita ja ne muodostavat järjellisiä jatkojalostusketjuja, taloudellinen perusta on yleensä sellaisessa kuosissa, että rahaa puskee ovista ja ikkunoista. Siitä vasta riemu repeää, kun miljoonat voi upottaa massiivisiin sotalaivastoihin ja suuruudenhulluihin valloitusretkiin.\nKontrasti alun puuduttavan rahtigrindaamisen ja äärimmäisen palkitsevaksi muuttuvan loppupelin välillä oli niin valtava, että en yhtään ihmettele, jos suuri osa pelaajista jätti leikin kesken jo kauan ennen hyviä kohtia.\nSelvähän se, etteivät X-sarjalaiset voineet säilyä muuttumattomina ikuisesti. Rohkeimmillaan Egosoft olisi voinut painaa pelikonseptilleen jopa resettiä, mutta niin pitkälle ei sentään mennä. X Rebirth tyytyy ainoastaan muokkaamaan kulttipelistä aloittelijaystävällisemmän.\nJosef Stalin tapasi sanoa, että omelettia ei voi tehdä rikkomatta munia. Jos Stalin olisi puhunut pelinkehittäjän eikä punaisen diktaattorin suulla, hän olisi varmaan tarkoittanut, että uusia innovaatioita syntyy vain vanhoja rakenteita ravistelemalla.\nStalinin sanat kaikuvat totisesti X Rebirthin pelidesignista, sillä Egosoft on rikkonut kultamunansa ja huolella. Aikaa on ollut yllin kyllin – tiettävästi seitsemän vuotta – mutta saksalaisten energia ei ole jostain syystä riittänyt enää omeletin paistamiseen. Eikä Egosoftin dirikka Bernd Lehahn ole mikään Rocky Balboa: X Rebirthin raa’at munat maistuvat kaikkea muuta kuin mestarien aamiaiselta.\nMaailmalla X Rebirth sai heti tuoreeltaan murska-arviot. Liekö kyse ylimielisyydestä vai potemistani X-sympatioista, mutta ennalta en suostunut ottamaan huippualhaista metakritiikkiä todesta, vaan tuhahdin:”Väärin arvosteltu!” Peliä pelaamatta saatoin vielä elätellä kuvitelmia kaltoin kohdellusta kulttipelistä ja valmistautua hymyssä suin urani kenties turhauttavimpaan arvostelu-urakkaan. Jälkikäteen en voi enää keksiä X Rebirthille tekosyitä. Se onnistui kymmenessä tunnissa polttamaan kaiken hyväntahtoisuuteni X-sarjaa kohtaan.\nOlen aina pitänyt kunnia-asiana pelata yksinpelikampanjat loppuun, mutta X Rebirth sai minut myymään periaatteeni. Kärsivällisyyteni loppui kolmanteen peräkkäiseen pelinpysäyttäjäbugiin. Olisin voinut jatkaa X Rebirthia ekonomisena simulaationa (valmiiksi purkitetun juonen voi jopa sivuuttaa kokonaan), ellei rikkinäinen käyttöliittymä, epäjohdonmukaisesti käyttäytyvä tekoäly ja jatkuva informaation pihtaaminen olisi syönyt viimeistäkin rahtua kiinnostuksestani.\nX Rebirth käynnistyy ihan positiivisissa merkeissä. Avaruuden onnenonkija Ren Otani on juuri onnistunut paikantamaan legendaarisen Albionin Ylpeys -aluksen hylyn. Se osoittautuu yllättävän hyvin säilyneeksi, mitä nyt vandaalit ovat häpäisseet alusparan tunnukset. Museovirastosta viis, vanhaa kunnon löytäjä saa pitää -periaatetta noudattaen Ren kunnostaa Albionin Ylpeydestä omansa. Avaruusseikkailu voi alkaa.\nKokonsa puolesta Albionin Ylpeys vertautuu suurin piirtein Vuosituhannen Haukkaan, joten sen luulisi soveltuvan kaikenlaisiin rooleihin palkkionmetsästyksestä salakuljetukseen. Vaan ei, täysin käsittämättömänä suunnitteluratkaisuna pelaaja ei voi käyttää kookasta alustaan rahdin kuljettamiseen. Rahtia varten tarvitsee erillisen rahtialuksen, jota on mikromanageroitava etänä kaupankäyntitapahtuma kerrallaan.\nEnsimmäistä kertaa pelisarjan historiassa X Rebirthissä voi jopa jalkautua avaruusasemien käytäville, mutta avaruuden pimeydessä pelaaja on ikuisesti löytöaluksensa vanki. Oli kyse sitten energiatankkerista, saattofregatista tai kilometrin pituisesta taisteluristeilijästä, kaikki alushankinnat päätyvät vain jatkoksi Albionin Ylpeyttä seuraavaan laivastoon. Mikä pahinta, tekoäly ei osaa edes seurata kunnolla. Oli syynä sitten nopeuserot (isot alukset ovat h-i-t-a-i-t-a) tai reitinhaun bugisuus, niin melkein jokaisen siirtymätaipaleen jälkeen saa ihmetellä, mihin hemmettiin kaikki muut jäivät.\nPelaajan kontrolli omaan laivastoon on miltei olematonta, kun omia aluksia ei voi käskeä sen enempää siirtymään, hyökkäämään kuin suojelemaan. Alukset joko kuuluvat pelaajan laivueeseen tai sitten eivät – ja siinä kaikki. X Rebirthiin asennettavilla modeilla (Manual Command Extension) aluksille voi antaa täsmällisempiä käskyjä, mutta tekoälyn piinaavaa toimintakyvyttömyyttä modit eivät korjaa. Sain fregattini seuraamaan minua, mutta en taistelemaan puolestani.\nTekoälyä vai tekotyhmyyttä?\nPelin alussa rikkinäinen komentoketju ei vielä häiritse, kun käskyläisenä on vain yksi rahtialus. Jos osto- ja myyntikomissioihin perustuvasta kaupankäynnistä ei ymmärrä alussa mitään, niin se ei haittaa, sillä peli soljuu varsin mukavasti eteenpäin pelkkää kampanjaa seuraamallakin.\nPäähenkilön värväämä apupilotti paljastuu vapaustaistelijaksi, joka vastustaa paikallisen kaivosyhtiön harjoittamaa hirmuvaltaa. Avaruuden Talvivaara käyttäytyy avaruudenomistajan elkein, turvautuen voittojen tavoittelussa jopa orjatyövoimaan. Krediittien vaihdettua omistajaa Ren Otani on tuota pikaa ylipuhuttu hyvisten puolelle.\nKampanja on siinä mielessä fiksusti suunniteltu, että se yrittää avaruustaisteluiden ohessa opettaa X-universumin pelimekaanisia perusteita. Kampanjan puitteissa suoritetaan ensimmäiset kaupat, palkataan alaisia ja rakennetaan jopa oma tuotantolaitos. Valitettavasti kampanja on opettavainen vain paperilla, sillä käytännössä ohjeet ja tavoitteet ovat raivostuttavan epäselviä. Peruskysymykset, kuten mitä, missä ja milloin, jätetään pahimmillaan täysin auki.\nTekoäly iskee omat kapulansa rattaisiin. Eräässä kampanjatehtävässä minun ei tarvinnut muuta kuin toimittaa 100 energiakennoa energiapulasta kärsivälle avaruusasemalle. Yksinkertaista? Ei ihan, sillä kuljetus jumitti kaupanteon jokaisessa vaiheessa rahtialukseni yhteistyökyvyttömyyteen. Ensin rahtarini ei suostunut siirtymään energiakennoja myyvään sektoriin, sitten ongelmia tuotti itse kaupanteko ja lopuksi kennojen kuljettaminen määränpäähän. Prosessiin tuhraantui koko ilta, eikä X Rebirth vaivautunut missään vaiheessa vinkkaamaan, minkä takia rahtialus ei noudattanut komentojani.\nTodelliseksi pelintappajaksi osoittautui tehtävä, jossa rakennetaan ensimmäinen oma tuotantolaitos valmiiksi. Laitos ei nimittäin rakenna itse itseään, vaan se tarvitsee rakennusaluksen, arkkitehdin ja erilaisia rakennustarpeita, jotka vielä pitäisi toimittaa työmaalle omilla rahtilaivoilla. Rahtausmekanismin ollessa jatkuvaa taistelua järjettömän epäloogista käyttöliittymää ja itsepäistä tekoälyä vastaan, päätin heittää pyyhkeen kehään.\nAvaruusasemilla voi törmätä vaikka identtisiin kolmosiin.\n”Nice chat – not!”\nAvaruuspelinä X Rebirth maksaa kovan hinnan Egosoftin mielivaltaisista prioriteeteista. Kaunista avaruusgrafiikkaa en sentään lähde moittimaan, mutta esimerkiksi ensimmäisen persoonan vierailut avaruusasemille eivät edusta mitään muuta kuin pienen tekijätiimin rajallisten resurssien haaskaamista.\nSisätilat on toteutettu äärimmäisen rujosti eikä asemilla ole kuin muutama vaihtoehtoinen pohjapiirustus. Käytäväkeskustelut ovat häkellyttävän kökköjä, kauppiaiden toistaessa kyllästymiseen asti samoja tyhmiä fraaseja (huomaa väliotsikko). Se, mikä aikaisemmissa X-peleissä hoitui koruttoman tehokkaista avaruusasemavalikoista, tarkoittaa X Rebirthissä minuuttikaupalla identtisillä käytävillä harhailua ja oikean kauppiaan etsimistä.\nSamanlaista funktionaalisuuden hyljeksimistä voi nähdä immersiiviseksi tarkoitetussa virtuaaliohjaamossa. Perusnäkymässä noin puolet kuva-alasta on ylisuuren mittariston ja ohjaamon kiinteiden osien peitossa. Peittävyyden voisi vielä jotenkuten hyväksyä, jos mittarit olisivat edes hyödyllisiä, vaan ei, X Rebirth tekee informaation pihtaamisesta suorastaan taidetta. Oma ärsytyksensä ovat tarpeettoman hitaat animaatiot, joilla pitkitetään erilaisten tietoruutujen avaamista.\nJos haaveissasi on avaruuspeli ilman toimivaa tutkaa ja seuraavan, lähimmän tai kohti ampuvan kohteen valitsevia pikanäppäimiä, niin X Rebirth on se. Taistelun tiimellyksessä kohteen voi lukita ainoastaan kääntämällä aluksen fyysisesti suoraan vihollista kohti. Taistelusokeus vaivaa silti vähemmän kuin pitäisi, sillä Albionin Ylpeys on aseiden ja suojakenttien päivittämisen jälkeen lähes voittamaton sotakone. Ottaen huomioon, että pelissä ei ole muita pelaajan lennättäviä aluksia, lisävarusteluettelo on hämmentävän lyhyt.\nLukemattomista vioistaan huolimatta en kyennyt vihaamaan uutta X:ää. Pelinä se on kuin umpisurkean designin ja teknisen osaamattomuuden jätetunkio, mutta silti jaksoin loppuun asti uskoa, että kaiken kuonan alle on hautunut vetovoimainen avaruuspeli. Arvosteluhetkellä Rebirthiin ehti ilmestyä jo kahdeksas päivitys, joten ainakin Egosoft yrittää siivota sotkuaan. En vain usko, että päivitykset riittävät selättämään designin perusheikkouksia, kuten yhden lennettävän aluksen politiikkaa.\nModiyhteisö on niin ikään tehnyt parhaansa korjatakseen X Rebirthin pahimpia mokia. Olin erityisen ilahtunut Never Enter Stations Again -modista, jonka avulla kauppiaisiin voi ottaa yhteyttä jo avaruusaseman ulkopuolelta. Umpityperän peesaus-minipelin eliminoiva Realistic Highways -modi on niin ikään suositeltava, samoin kuin Manual Command Extension, jonka mainitsin jo aiemmin. Ohjaamografiikat minimoivaa Better Cockpitsia en saanut toimimaan. Yhteensopimattomuus viimeisimpien päivitysten kanssa näyttäisi vaivaavan myös useaa muuta modia. Harmi.\nOn mahdollista, että Egosoft onnistuu modintekijöiden avustamana korjaamaan X Rebirthista vielä säällisen avaruuspelin. Nykymuodossaan – vielä kahdeksan päivityksen jälkeenkään – asti peliä ei uskalla suositella kuin korkeintaan 80 prosentin Steam-alesta. Täyteen hintaan se on vain rahanojennus epäeettiselle pelinkehitykselle.\n”Maksa ensin, korjaamme sitten. Ehkä”\nMinimi: 64-bittinen Windows, Intelin i-sarjan prosessori (2 GHz), 4 Gt keskusmuistia, Nvidia GT400 (512 MB videomuistilla)\nSuositus: Intelin i5/i7-sarjan prosessori (2,5 GHz), 8 Gt keskusmuistia, Nvidia GT500 (1 Gt videomuistilla)\nMuuta: arvostelussa mainitut modit löytyvät osoitteesta www.nexusmods.com/xrebirth/ .


Euroopan suurin energiavarastojärjestelmä otettiin käyttöön – sähkö varastoidaan sähköautoissa käytettyihin akkuihin! | Autotoday\nEuroopan suurin energiavarastojärjestelmä otettiin käyttöön – sähkö varastoidaan sähköautoissa käytettyihin akkuihin!\nEuroopan suurin liikerakennukseen sijoitettu energiavarastojärjestelmä, jossa hyödynnetään käytettyjä ja uusia sähköautojen akkuja, otettiin käyttöön tänään Amsterdamin Johan Cruijff Arenassa.\nProjekti on Nissanin, Eatonin, BAM:n, Mobility Housen ja Johan Cruijff Arenan yhteistyön tulosta, ja sitä ovat tukeneet myös Amsterdam Climate and Energy Fund (AKEF) ‑rahasto ja Interreg.\nKolmen megawatin energiavarastojärjestelmä hyödyttää stadionin käyttäjiä, ympäristön asukkaita ja koko Alankomaiden sähköverkkoa parantamalla energian saannin varmuutta ja tehostamalla energian käyttöä.\nJärjestelmässä Eatonin tehomuuntimet on yhdistetty 148:aan Nissan Leaf -sähköauton akkuun. Kestävän energiankäytön ohella järjestelmä edistää myös sähköautojen akkujen kierrätystä.\n– Uuden energiavarastojärjestelmän ansiosta stadionin omia kestävän energian lähteitä voidaan hyödyntää entistä älykkäämmin, ja akkujen varastointikapasiteetti mahdollistaa Amsterdam Energy Arena BV ‑yhtiölle sähkön myynnin takaisin verkkoon, kertoo Johan Cruijff ArenAn innovaatiojohtaja Henk van Raan.\n– Lisäksi järjestelmä takaa stadionille aina riittävästi energiaa – myös sähkökatkosten aikana. Tämä auttaa vakauttamaan koko Hollannin sähköverkkoa. Johan Cruijff Arena kuuluu ympäristön kannalta kestävimpiin stadioneihin koko maailmassa ja on edelläkävijä tämän ainutlaatuisen energiavarastojärjestelmän kaltaisten innovaatioiden käyttöönotossa.\nJoustava energian varastointikapasiteetti\nUusi energiavarastojärjestelmä on merkittävässä roolissa myös Johan Cruijff ArenAn energiansaannin ja -kysynnän tasapainotuksessa.Tallennusjärjestelmän 2,8 megawattitunnin (MWh) kokonaiskapasiteetti riittäisi tuhansien kotitalouksien energiatarpeisiin.\nSuuren kapasiteetin ansiosta myös areenan katolle sijoitettujen 4200 aurinkopaneelin tuottama energia voidaan varastoida ja käyttää optimaalisella tavalla.\nEnergiavarastojärjestelmän tarjoama varavirta vähentää dieselgeneraattorien käyttötarvetta, ja järjestelmä vakauttaa sähköverkkoa tasaamalla konserttien aikana esiintyviä energiapiikkejä.\nEdellinen artikkeliPäivän kuva: Turistibusseja menossa Leningradiin!\nSeuraava artikkeliYhteiskäyttöautot mukaan Whim-sovellukseen


Neljä ihmistä katosi lumeen – kuinka tapahtumat etenivät: Näin toivon kipinä Pohjois-Norjassa sammui\nKolmen suomalaisen ja yhden ruotsalaisen etsintäoperaatio on lopetettu tältä viikolta. Iltalehti kertoo, miten synkän katoamisen tapahtumat etenivät.\nIltalehden toimittaja Joonas Lehtonen raportoi videolla paikan päältä perjantaina. IL-TV\n05.01.2019 klo 21:04\nSuomessa, Ruotsissa ja Norjassa on seurattu sydän syrjällään Pohjois-Norjan Tamokdalenin etsintäoperaatiota. Blåbærfjelletiltä eli Mustikkatunturilta on etsitty keskiviikosta lähtien kadonnutta neljän ihmisen vapaalaskijaseuruetta.\nKadonneiden joukossa on kolme suomalaista ja yksi ruotsalainen. Osalla heistä on eräopastaustaa. Norjan viranomaiset päättivät lopettaa pelastusoperaation perjantaina. Asiantuntijat uskovat seurueen hautautuneen lumivyöryn alle ja kuolleen.\nIltalehti listaa tapahtumien kulun ja sen, kuinka toivo seurueen pelastumisesta hiipui.\nMustikkatunturilla ei ole tiettävästi aiemmin kuollut yhtäkään ihmistä lumivyöryssä. Joonas Lehtonen\nKeskiviikko: Ensimmäinen huono merkki\nViiden vapaalaskijan seurueesta ruotsalaismies huomaa iltapäivällä kahden jälkeen, ettei löydäkään muita. Hän ilmoittaa neljän aikoihin Norjan poliisille katoamisesta, kun katoamisesta on tullut kadonneeksi kaksi tuntia.\nPoliisi kertoo Norjan yleisradiolle NRK:lle, että alueella on havaittu suurempi lumivyöryalue. Kadonneita etsitään helikoptereiden avulla surkeassa säässä. Huonon sään lisäksi pohjoisen kaamoksen pimeys vaikeuttaa operaatiota.\nTurmapaikalle lähetetään lisäkalustoa muun muassa poliisista, palokunnista ja puolustusvoimilta. Paikalle saapuu vapaaehtoisia sekä Punaisen ristin pelastusjoukkoja. Myös armeijan helikopteri on lähtövalmiudessa.\nPelastajat valmistautuivat heti etsimään kadonnutta nelikkoa. Stein Wilhelmsen\nEnsimmäinen huono merkki saapuu saman illan aikana. Tromssan poliisin John-Kåre Granheim kertoo myöhään illalla NRK:lle, että lumivyöryalueelta on löydetty suksenjäljet, jotka eivät johda sieltä pois.\nAlkuperäisen tiedon mukaan koko seurue on ruotsalaisia. Poliisi korjaa asian kuitenkin Ruotsin tietotoimisto TT:lle. Ulkoministeriö saa tiedon, että joukossa on kolme suomalaista.\nTromssan poliisi kertoo kello yhdeksän, että maapartioita ei voi lähettää alueelle suuren lumivyöryvaaran vuoksi. Pelastushelikopteri joutuu lopettamaan etsinnät kymmenen aikoihin illalla huonon sään vuoksi.\nLumivyöryriski haittasi pelastusoperaatiota heti keskiviikkona. Stein Wilhelmsen\nTorstai: Kilpajuoksu aikaa vastaan\nHelikopterit etsivät kadonneita pimeänäkölaitteiden avulla yön aikana. Operaatio joudutaan kuitenkin keskeyttämään huonon sään vuoksi. Viranomaiset kertovat varhain aamulla, että etsintöjä ei päästä jatkamaan. Paikalle on tuotu nyt myös Norjan kansanapu sekä Norjan pelastuskoirat.\nNorjan poliisi kertoo tiedotustilaisuudessa puolenpäivän jälkeen, että kopterit eivät pääse ilmaan huonon sään vuoksi. Lumivyöryvaara on tasolla neljä, eli maapartioiden lähettäminen ei tule kysymykseenkään.\nEtsintäoperaation hermokeskuksena sai toimia maatila ”Mustikkatunturin” juurella. Joonas Lehtonen\nPaikallisen yliopistosairaalan varajohtaja Bård Rannestad sanoo toimittajille, että kadonneiden eloonjäämisen todennäköisyys pienenee joka minuutti. Poliisin mukana kopterit ovat lähtövalmiudessa ja jatkavat etsintöjä heti, kun sää sen sallii.\nEtsintöjä ei päästä jatkamaan koko päivänä. Taivaalta sataa vuoroin lunta, räntää ja vettä. Päivälämpötila nousee nollan yläpuolelle, mikä lisää lumivyöryn riskiä entisestään. Riski nousee korkeimmalle mahdolliselle tasolle.\nTunturin juurelta löytyy tummansininen Suomeen rekisteröity henkilöauto. Se on ollut siinä tiettävästi keskiviikkoaamusta asti. Sen katolla on suksiboksi ja auto on hautautunut lumeen.\nKadonneiden matkapuhelinsignaali vaimenee torstai-iltana.\nSuomen rekisterissä oleva auto hautautui torstain aikana lumeen. Joonas Lehtonen\nAmbulanssihelikopteri ja armeijan helikopteri yrittävät yön aikana nousta ilmaan, mutta molemmat joutuvat kääntymään takaisin.\nEtsinnät päästään viimein aloittamaan aamupäivällä. NRK kertoo, että tutkintaan on valjastettu kolme kopteria. Rinteeseen lähetetään lumivyöryasiantuntijoita, jotka arvioivat, voiko tunturille lähettää etsijöitä. Yksi kopteri palaa tuloksetta. Ambulanssihelikopteri on valmiudessa.\nLumivyörypaikalle pääsee kaksi ihmistä. Toinen heistä on lumivyöryasiantuntija. Etsinnät joudutaan jälleen kerran keskeyttämään. Tunturin juurelle on saapunut uhrien omaisia, paikallisia ja Paatsivuonon eli Balsfjordin kunnanjohtaja Gunda Johansen.\nEtsintöjä jatketaan kopterilla, jossa on ääniluotain. Tunturilta löytyy puolenpäivän aikaan kahden piipparin signaali. Se on vapaalaskijan lähetinlaite, joka mahdollistaa uhrin etsimisen lumesta.\nIltalehden toimittaja Joonas Lehtonen todisti, kuinka kadonneita yritettiin epätoivoisesti etsiä vielä perjantaina ambulanssihelikopterin avulla. Joonas Lehtonen\nPelastusoperaation pelastajat palaavat parin tunnin päästä piipparisignaalin löytymisestä. Se jää viimeiseksi.\nPoliisi pitää iltapäivällä kolmelta Suomen aikaa tiedotustilaisuuden. Tehtävä muuttuu etsintä- ja pelastusoperaatiosta vainajien etsinnäksi. Viranomaiset siis olettavat nelikon hautautuneen lumivyöryn alle ja kuolleen.\nPoliisi uskoo, että ruumiit löydetään ennemmin tai myöhemmin. Etsinnät päätetään kuitenkin lopettaa viikonlopun ajaksi. Ne jatkuvat mahdollisesti maanantaina. Norjan puolustusvoimien henkilökunta poistuu paikalta kuuden aikoihin iltapäivällä. Armeijan helikopteri jää kuitenkin valmiuteen Tamokdaleniin.\nBlåbærfjelletin tunturin ympäristöön laskeutuu vallitseva hiljaisuus.\nNäkökulma: Minä olen nössö, ja minulla on siihen oikeus – extremeharrastajien arvosteluun ei\nKaksi Norjassa kadonnutta suomalaismiestä on opiskellut eräoppaaksi, kolmas työskenteli teollisuusyrityksessä - Tämä kadonneista tiedetään nyt\nKadonneiden suomalaisten etsintä Norjassa: poliisi lopettaa etsinnät viikonlopuksi – lumivyöryvaara on liian suuri\nIL Norjassa: Kyläläiset seurasivat viimeiseksi jäänyttä suomalaisten pelastusoperaatiota kyynelsilmin - kunnanjohtaja ei mieti nyt kustannuksia\nTämä kaikki Norjan etsintäoperaatiosta tiedetään – Toivo alkoi huveta jo keskiviikkona vyöryn jälkeen: "20 minuutin jälkeen selviytymismahdollisuudet ovat minimaaliset”


Pontus Jäntti – Wikipedia\nPontus Jäntti (s. 20. joulukuuta 1968 Helsinki) on suomalainen sulkapalloilija. Aktiiviurallaan Jäntti voitti Suomen mestaruuden kahdeksan kertaa, joista seitsemän peräkkäin vuosina 1987–1993. Viimeinen mestaruus tuli vuonna 1998.\nPontus Jäntti on myös yksi 35:stä Suomen Sulkapalloliiton kultaisen pelaajamerkin saaneista urheilijoista.\nJäntin uran korkein ranking-sijoitus oli 18. 22. joulukuuta 1992 päivätyllä listalla. Tämän ranking-huipun takana oli saman vuoden marraskuussa saavutettu Skotlannin avoimen GP-kisan voitto. Jäntti voitti saman kilpailun myös vuonna 1998.\nArvokisamenestys[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]\nJäntin aktiiviuran paras saavutus oli junioreiden EM-kultamitali Helsingissä vuonna 1987.\nJäntti edusti Suomea kahdesti olympiakisoissa. Barcelonassa 1992 Jäntti voitti ensimmäisessä ottelussaan Bulgarian Yassen Borissovin suoraan kahdessa erässä antaen vastustajalle yhteensäkin vain seitsemän pistettä. Toisella kierroksella vastaan tuli kiinalainen Liu Jun, jota vastaan Jäntti taisteli hyvin ensimmäisen erän häviten sen pistein 15–13. Toisessa erässä kiinalainen Jun takoi tauluun voittopisteet 15–7. Atlantan kisoissa 1996 Jäntti pääsi suoraan toiselle kierrokselle, mutta arpa heitti vastaan maailman senhetkisen ykköspelaajan Indonesian Joko Suprianton, joka ei tarvinnut kuin 28 minuuttia Jäntin lyömiseen suoraan kahdessa erässä pistein 15–1 ja 15–5.\nVuonna 1990 Moskovassa pelatuissa EM-kisoissa Jäntti karsiutui välieristä, joten hänen lopullinen sijoituksensa oli 5.–8. Kaksi vuotta myöhemmin Skotlannin Glasgow'ssa pelatussa EM-turnauksessa molemmat suomalaiset, Jäntti ja Robert Liljequist jäivät myös sijoille 5.–8.\nViimeisin saavutus uralla on ikämiesten yli 35-vuotiaiden sarjan maailmanmestaruus vuodelta 2004 Malesian Kuala Lumpurissa järjestetystä turnauksesta. Kaikkiaan hänellä on virallisia maaotteluita takanaan 55 kappaletta, jolla määrällä hän on miesten kaikkien aikojen listalla kolmantena Lasse Lindelöfin ja Tony Tuomisen jälkeen.\nPontus Jäntin Olympia-statistiikka\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Pontus_Jäntti&oldid=12854259”\nSivua on viimeksi muutettu 11. maaliskuuta 2013 kello 15.04.


Lähettänyt Kuje klo 20.10\nSaila 5. marraskuuta 2012 klo 20.26\nMukavaa viikonalkua sinnekin! Roinan siivous ja kirpparille vienti on mahtava saavutus, onneksi olkoon!\nKuje 7. marraskuuta 2012 klo 22.34\nKiitos! Siitä on kyllä tullut aivan hurjan tyytyväinen olo ja kerran kun pääsi vauhtiin, niin ei luopuminenkaan tuntunut enää pahalta!\nNiina 5. marraskuuta 2012 klo 21.05\nKuje 7. marraskuuta 2012 klo 22.35\nEipä kestä, kiitos kivan blogin kirjoittamisesta! :)\nKatja Lammi 6. marraskuuta 2012 klo 17.12\nSaisipa joskus itsekin inspiraation käydä läpi noita varastoja ja siellä olevia ei aina niin välttämättä enää itselle tarpeellisia tavaroita...\nKuje 7. marraskuuta 2012 klo 22.37\nPientä inspiraatiota se kyllä vaatii. Motivaationa voin kertoa että meiltä oli viime lauantaina ostettu pöydältä tavaraa jo kahdeksankymmenen euron edestä. Kun huomioi että kaikki tuo lojui meillä täysin tarpeettomana, niin tuolla rahalla saa jo jotain kivaa ja tarpeellista tilalle. :)\nRunner Bean 13. marraskuuta 2012 klo 20.36\nTäältä tulee toinen tunnustus! Itse rakennan koristepuutarhaa enkä oikein ole vielä löytänyt itsestäni hyötyviljelijää. Kasvihuone tosin rönsyää kesäisin liikaakin, mutta kasvimaalla tuppaa olemaan kovin tyhjää. Uskon, että sinun blogistasi saan innoitusta siihenkin. Jos sinulla ei siis vielä ole Liebster-tunnustusta, käy hakemassa sellainen blogistani:).\nKuje 14. marraskuuta 2012 klo 7.18


Kuolemasta ilmoittaminen | Kuolinilmoitukset\nRakkaan ihmisen poismeno on emotionaalisesti todella rankkaa. Viimeisin mieleentuleva asia voi olla kuolinartikkelin kirjoittaminen. Kuolinilmoitus voi olla kuitenkin yksinkertaista. Minimissään voi vain ilmoittaa nimen ja kuolinpäivän ja hautajaisten ajankohdan ja paikan. Jos voimavaroja riittää, voi myös laajemmin kuvailla henkilön elämää joko lehteen painettavaksi tai läheisille jaettavaksi.


Voiko suojelualueen tuhota tsaarinaikaisella luvalla? | Mielipide | HS\nVoiko suojelualueen tuhota tsaarinaikaisella luvalla?\nEnnen Natura-päätöstä myönnetyt luvat ovat edelleen voimassa, kunhan ely-keskus ilmoittaa, että luvan mukainen toiminta on haitatonta ja voi jatkua, kirjoittaa Matti Hilli.\nEU:n luontodirektiivien tarkoituksena on suojella uhanalaisten lajien elinympäristöä ja luonnon monimuotoisuutta. Tämä on toteutettu muodostamalla Natura 2000 -suojelualueverkosto. Natura-alueilla suojellaan erityisesti direktiiveissä nimettyjä luontotyyppejä ja eliölajeja. Vantaanjoen Natura-alueen direktiivilajeja ovat vuollejokisimpukka ja saukko.Komission Natura-verkostoon hyväksymällä alueella saa toteuttaa vain suojelun vaatimia rakennustoimenpiteitä. Muut hankkeet vaativat monimutkaisen hyväksymis- ja kompensaatiomenettelyn, ja niiden toteuttaminen on mahdollista vain, jos hanke on välttämätön erittäin tärkeän yleisen edun kannalta. Suomessa kunnat ovat keksineet keinon kiertää direktiivejä. Ennen Natura-päätöstä myönnetyt luvat ovat edelleen voimassa, kunhan ely-keskus ilmoittaa, että luvan mukainen toiminta on haitatonta ja voi jatkua. Ei ole väliä, vaikka lupa olisi ”tsaarinaikainen”.Kesän aikana on selvinnyt, että Vantaan kaupunki on myydessään yrittäjälle Vantaankoskessa sijaitsevan vanhan myllyn luovuttanut samalla myös laitokseen kuuluvan vesivoimaluvan mukaiset oikeudet, salaten asian seudun asukkailta. Kyseessä lienee keisarillisen Suomen senaatin tehtailija W. W. Wahlbergille vuonna 1891 antama lupa perustaa vesimylly (niin sanottu jauhomylly) silloiseen Quarnbackan koskeen ja vuonna 1914 annettu lupa myllyn muuttamisesta sähköntuotantoon. Nyt yrittäjä on Oulun kaupungin omistaman energiayhtiön tukemana alkanut toteuttaa voimalan käyttöönottoa. Kun kaupunginhallitus vuonna 2012 siunasi laitoksen myynnin, ajateltiin varmaankin, että kyseessä on romanttinen pikku mylly, joka jauhaa kaupunkilaisten ilona vihreää ja päästötöntä ekosähköä. Yrittäjän suunnitelmat ovat kuitenkin ihan muuta: voimala tarvitsee vettä useita kuutioita sekunnissa eli kosken virtaaman kokonaan. Veden johtamiseksi nykyinen pato pitää tukkia ja vahvistaa, mikä tuhoaisi Natura-alueen luontoarvot – erityisesti tiukasti suojellun simpukkapopulaation – ja tuhoaisi suojellun padon museoarvon. Turbiini tappaisi suuren osan mereen pyrkivistä ankeriaista ja taimenen smolteista. Yhdessä padon kanssa se estäisi äärimmäisen uhanalaisen villin meritaimenen nousun yli sadan jokikilometrin matkalle kunnostetuille kutupaikoille. Kuntalaiset menettäisivät pääkaupunkiseudun hienoimman koskikalastuskohteen ja sen maisemalliset arvot. Vantaan kaupunki on velvollinen irtautumaan hankkeesta ja tiukoin toimenpitein estämään kosken tuhoamisen. Eduskunnan tulee tukkia vesilain porsaanreikä ja estää Vantaata, Oulua ja muita kuntia kiertämästä eurooppaoikeuden normeja. Sivistysmaissa kunnat kilpailevat vesistöjen ennallistamisesta ja nousuesteiden poistamisesta eivätkä edistä luontoarvojen tuhoamista.Matti HilliKeski-Uudenmaan vesiensuojelun liikelaitoskuntayhtymän johtokunnan puheenjohtaja (kok), Vantaa


Kontulan skeittihalli aukeaa tänään uusittuna – tyttöskeittaajien määrä "kasvanut räjähdysmäisesti"\nSuomen suurimpiin kuuluva sisäskeittihalli Helsingin Kontulassa vetää vuosittain pitkälle yli 20 000 kävijää. Yhä useampi heistä on naisia.\nTuomas Nyyssönen, Jonne Heinonen ja Simo Mäkelä esittelevät Kontulan skeittihallia kesällä tehdyn remontin jälkeen.\n150 suurta vanerilevyä, tuhansia ruuveja ja noin kilometrin verran kakkosnelosta. Näistä aineksista nuoriso-ohjaajat Tuomas Nyyssönen ja Jonne Heinonen ovat kesän aikana rakentaneet Kontulan sisäskeittihalliin uusia bänkkejä, kurbeja, pyramideja ja kaaria.\nHallin sisuskalut on tapana laittaa uuteen uskoon aina vuoden tai parin välein, jotta käyttäjät eivät pääse kyllästymään.\n– Rampit kuluvat käytössä, ja niitä on tarvetta tauon aikana kunnostaa. Samalla on hyvä uudistaa paikkoja rakenteellisesti, että paikka ei ole samanlainen vuodesta toiseen, sanoo Nyyssönen.\nViime vuonna 23 000 kävijää\nKontulan metroaseman kupeessa sijaitsevan Suomen suurimpiin kuuluvan skeittihallin syyskausi alkaa maanantaina 18. syyskuuta.\nViime vuoden aikana harrastajien käyntikertoja oli hallissa noin 23 000.\nNuoriso-ohjaaja Tuomas Nyyssösen mukaan suurin käyttäjäkunta on 15–25-vuotiaat. Kun mukaan lasketaan järjestökäyttö, ikähaarukka on alle kouluikäisistä noin viisikymppisiin.\nAukioloajat ja lisätiedot: http://luuppi.munstadi.fi/skeittihalli/\nKuluvan vuosituhannen alussa avattua hallia uudistettiin ensimmäiset vuodet työntekijöiden mieltymysten mukaan, mutta viime vuosina suunnittelu on mennyt vuorovaikutteisempaan suuntaan.\n– Tänä vuonna suunnittelu aloitettiin jo tammikuussa. Me pidettiin täällä paikan päällä yksi tilaisuus, ja sen jälkeen yhteistyö on jatkunut Facebookissa. Kommentteja jätettiin yli 200, ja lopputulos on 95-prosenttisesti sellainen kuin on toivottu, Nyyssönen vakuuttaa.\nTyttöskeittaajien määrä kasvussa\nHelsingin kaupungin nuorisopalveluiden yleisvuorojen lisäksi Kontulan skeittihalli on erilaisten järjestöjen käytössä. Joukossa on esimerkiksi BMX-pyöräilijöiden ja temppupotkulautailijoiden yhdistykset sekä Tyttörullalautailijat ry, jolla on nyt kaksi viikottaista vuoroa yhden sijaan.\nKontulan skeittihallin rampit uudistettiin kesän aikana. Kuva: Vesa Marttinen / Yle\nTyttörullalautailijat ry:n puheenjohtajan Enni Kalilaisen mukaan viimeisten parin kolmen vuoden aikana naisskeittaajien määrä on kasvanut räjähdysmäisesti. Kalilainen uskoo, että esimerkiksi skeittiparkkien määrän kasvu on laskenut naisten kynnystä kokeilla skeittausta.\n– Aiemmin kun skeittaus oli enemmän underground-harrastus, se oli lähes täysin nuorten miesten laji. Sellaiseen porukkaan voi olla vaikea päästä mukaan, asiaan liittyy paljon psykologisia esteitä ihan iästä, kansalaisuudesta ja sukupuolesta lähtien.\nAiemmin kun skeittaus oli enemmän underground-harrastus, se oli lähes täysin nuorten miesten laji. Sellaiseen porukkaan voi olla vaikea päästä mukaan\nTyttörullalautailijat ry pyrkii Kalilaisen mukaan vastaamaan tähän haasteeseen ja tarjoamaan tytöille, naisille ja jatkossa myös muunsukupuolisille turvallisen ja helpon ympäristön ja tavan kokeilla lajia.\nNaisten skeittauksen suosio näkyy myös maailmalla: esimerkiksi amerikkalaisen Street leaguen (siirryt toiseen palveluun) SLS 2017 Super Crown World Championship -kilpailussa on kilpailtu naistensarjassa menestyksekkäästi vasta viimeisenä kolmena vuotena. Aikaisemmin kilpailussa ei ollut naisten sarjaa ollenkaan.\nSkeittausKontulaMellunkyläRullalautailijatNuorisotyöExtreme-urheiluHelsinkiNuoretItäinen suurpiiri (Helsinki)TemppupotkulautailuNaisetHelsingin kaupunki (hallinto)BMX-pyöräKotimaa


Uutuus ohjelmassa on TRAINING EDITOR, että voit lisätä, poistaa liikkeitä ohjelmaa tehdessä. Voit myös ryhmitellä ja purkaa ryhmiä sekä järjestellä liikkeitä treenin aikana, jolloin circuit-treeni on mahdollista tai yksittäiset setit.\nTraining editor tallentaa automaattisti muutokset. Voit myös tehdä aivan uusia treenejä.\ntehdä oman lämmittelyohjelman\nlisää apuliikkeitä (esim. hauiskäännön tai ojentajat) harjoituksen loppuun\nvoit lisätä erityisen liikkuvuus (elastisuus) harjoituksen\npoistaa liikkeet, joista et pidä tai vain vaihdat ne toisiin\ntee harjoituksesta lyhyempi tai pidempi\nVolt Athletics halusi lisätä joustavuutta harjoitusohjelmiin. Treeniolosuhteet vaihtelevat valmentajien, ajan, treenivälineiden jne. suhteen.\nMaksa ohjelman käyttömaksu 50 euroa/vuosi mahdollisimmman nopeasti, viimeistään pe 27. syyskuuta 2019. Treenivuosi kestää vuoden ajan. Oma fysiikkavalmentajasi pääsee mukaan käyttämään Voltia kanssasi ilmaiseksi. Oma harjoittelusi sekä testitulokset eivät ole ulkopuolisten näkyvissä, ne näkyvät vain pienryhmäsi jäsenille ja valmentajille. Ryhmät voidaan räätälöidä seura/pelipaikkakohtaisesti.\nKun olet ilmoittatunut ja maksanut 50€ vuosimaksun, sinut lisätään ohjelman käyttäjäksi ja saat ohjeet.


Tässä Leijonien kokoonpano MM-avaukseen – Leo Komarov sivussa - MM-kiekko - Ilta-Sanomat\nTässä Leijonien kokoonpano MM-avaukseen – Leo Komarov sivussa\nLeo Komarov on sivussa illan ottelusta. (KUVA: Lehtikuva/Jussi Nukari)\nJulkaistu: 1.5.2015 12:24\nSuomi aloittaa MM-kisaurakkansa perjantaina USA:ta vastaan.\nLeijonien kokoonpano vapunpäivän USA-otteluun on varsin odotettu. Päävalmentaja Kari Jalonenhttps://www.is.fi/haku/?query=kari+jalonen adjutantteineen on koonnut kentälliset tuttujen tutkaparien varaan.\nMaalilla aloittaa torstaina joukkueeseen liittynyt Nashville Predatorsin tähtivahti Pekka Rinnehttps://www.is.fi/haku/?query=pekka+rinne.\nAinoa yllätys on Toronto Maple Leafsin hyökkääjän Leo Komarovinhttps://www.is.fi/haku/?query=leo+komarovin jääminen kokoonpanon ulkopuolelle.\nKomarov ja Teemu Hartikainenhttps://www.is.fi/haku/?query=teemu+hartikainen vuorottelivat torstain harjoituksissa kolmosketjun oikealla laidalla. Perjantaiaamun vapaaehtoisilla aamujäillä Komarov oli mukana muiden ylimääräisten hyökkääjien Juha-Pekka Hytösenhttps://www.is.fi/haku/?query=juha-pekka+hytosen ja Harri Pesosenhttps://www.is.fi/haku/?query=harri+pesosen kanssa.\nKomarovin, Hytösen ja Pesosen kisapassia ei ole vielä leimattu.\nPekka Rinne (varalla Juuse Saros)\nUSA-Suomi alkaa kello 17.15. MTV3 ja MTV Sport1 näyttävät ottelun.\nTotal Hockey Forever: Mikä on Juhamatti Aaltosen panos MM-joukkueelle?\nJääkiekon MM-kisat alkavat tänään perjantaina. IS:n ja Radio Rockin yhteinen panostus, Total Hockey Forever -radio-ohjelma, käsittelee turnauksen keskeiset puheenaiheet juurta jaksain. Lue lisää ›\nLeijonakapteeni ylistää Barkovia: "En ole nähnyt noin valmista palettia"\nSuomen MM-joukkueen tähtisentteri Aleksander Barkov, 19, kerää kehuja. Lue lisää ›\nMene tänne, MM-kisaturisti, osa 1 – Ostravan suurin viihdekatu. Ilta-Sanomat esittelee MM-kisakaupunkia pala kerrallaan. Lue lisää ›\nSuomi suosikkina MM-avaukseen USA:ta vastaan\nJääkiekon MM-kisat käynnistyvät tänään Tshekissä, ja Suomi on tulessa ensimmäisten joukossa. Lue lisää ›


Onko eläin aina siviili? – Oikeus sodassa muiden eläinlajien kannalta | Sara Luotonen\nYhdysvaltain armeija on valjastanut merileijonat mukaan taisteluunsa al-Qaedaa vastaan, nämä suojelevat sotalaivoja miinoilta ja vedenalaiselta sabotaasilta. Samaan aikaan Afganistanissa yhdysvaltalaiset ja kansainväliset joukot ovat kohdanneet islamistien käyttämiä ”kamikaze-kameleita” – räjähtein varusteltuja kameleita, jotka hätistellään vihollisten kimppuun; keino jota sissitaistelijat käyttivät aikanaan jo neuvostojoukkoja vastaan. Muiden eläinlajien hyödyntäminen sodassa ei ole historiallisesti missään mielessä tuore ilmiö. Sitä ei kuitenkaan olla missään vaiheessa vakavasti kyseenalaistettu. Sotiin on luotu säännöt suojelemaan ihmisiä – lapsia, siviilejä, sotavankeja, jopa vastapuolen sotilaita – mutta muille lajeille tätä turvaa ei ole suotu. Humanitaarinen oikeus, nimensä mukaisesti, koskettaa vain ihmistä.\nAion esseessäni pohtia, onko ”ihmiset vs. muut eläimet” -jaottelulle perusteita ja pitäisikö myös eläinten oikeudet ottaa huomioon sodan sääntöjä laadittaessa. Selkeyden vuoksi rajaan esseessäni ihmiset käsitteen ”eläimet” ulkopuolelle, eli tarkoitan sillä samaa kuin englanninkielinen termi ”non-human animals”. Tarkastelen sekä eläinten käyttöä sodassa että sodan uhreina. Jotta eläimet voitaisiin ottaa huomion kansainvälisiä sopimuksia sodan säännöistä laadittaessa, tulee määrittää kaksi asiaa: onko eläimillä oikeuksia, jotka takaisivat näille aseman ja toisaalta mikä eläimien asema aseellisissa selkkauksissa olisi. Tavoitteenani on ennen kaikkea pohtia, tulisiko konfliktin osapuolten saada hyödyntää eläimiä sotavoimissaan ja millä tavoin sodan ulkopuolisia uhreja, kuten villieläimiä, tulisi mahdollisesti suojella.\nLähdeaineistonani käytän erityisesti eläinten oikeuksia puolustavaa ja niitä vastustavaa kirjallisuutta, kansainvälisiä sopimuksia sekä uutisointia lähihistoriallisista tapauksista, joissa sodankäynti on vaikuttanut eläinyksilöiden elämiin. Esitän myös omia johtopäätöksiäni sekä pyrin tuomaan esille niihin johtaneita perusteluja.\n2. Eläinten oikeudet – onko niitä?\nYksi syistä, miksi Yhdysvaltojen armeija on valinnut käyttää operaatiossaan merileijonia, on näiden huomattava älykkyys. Jo se, että eläimet pystyvät noudattamaan niille annettuja ohjeita – toisin sanoen ymmärtämään ihmisten viestintää – todistaa tämän puolesta. Moniko ihminen kykenee ymmärtämään toisen eläinlajin viestintää ja vielä niin tehokkaasti, että pystyy ottamaan tältä vastaan monimutkaisia ohjeita tai toiveita? Ihmisen ylivoimaista älykkyyttä muihin lajeihin verrattuna pidetään yhtenä syynä tämän erityisasemalle; kuitenkin tiedemiehet löytävät jatkuvasti todisteita eläinten huomattavasta älykkyydestä ja tietoisuudesta, jopa tietoisuudesta itsestään, jota on pidetty ihmiset muista lajeista erottavana ominaisuutena. Se, että tutkijat ovat löytäneet eläimistä tietoisuutta itsestään, kumoaa monia argumentteja, jotka vastustavat eläimille annettavia oikeuksia. Toisaalta on perusteltua olettaa, että tietoisuutta itsestään löytyy vain osalta eläinlajeista, jolloin mahdolliset oikeudet tulisi suoda vain näille lajeille.\nEläinten oikeuksista puhuttaessa, käytettiin perusteena tietoisuutta itsestään tai jotain muuta kriteeriä, tulee myös rajata, mitä oikeuksia eläimille tulisi kuulua. Yksi rajausvaihtoehdoista on tehdä jako intressien perusteella. Esimerkiksi naakalla tuskin on intressiä äänioikeuteen tai sosiaaliturvaan, mutta sen sijaan naakalla intresseissä voivat hyvinkin keskeisinä olla liikkumisenvapaus, kokoontumisoikeus sekä oikeus elämään. On aivan turhaa vaatia yksilöille tai ryhmille oikeuksia, jotka eivät ole näiden intresseissä. Peter Singer kirjoittaa kirjassaan Oikeutta eläimille: ”Tasa-arvo ei tarkoita täsmälleen samanlaista kohtelua, vaan saman painon panemista kummankin osapuolen tarpeille ja eduille. Tasa-arvoinen suhtautuminen erilaisiin olentoihin voi käytännössä tarkoittaa erilaista kohtelua ja erilaisia oikeuksia.” Eläimillä voi olla myös oikeuksia, joita ihmisillä ei yleisesti tunnusteta olevan, kuten oikeus tappaa ja syödä lajitovereitaan, kuten esimerkiksi monet hämähäkkilajit tekevät. Hämähäkkien intresseissä voi tehokkaan lisääntymisen vuoksi olla kannibalismi, kun taas ihmisillä vastaavaa syytä tähän intressiin ei ole.\nEläinoikeuksien kritisoinut filosofi Roger Scruton argumentoi oikeuksien rajaamista vain ihmisille sillä, että vain ihmisillä on velvollisuuksia. On kapeakatseista sanoa, ettei eläimillä ole velvollisuuksia, mikäli näiden velvollisuudet poikkeavat ihmisten velvollisuuksista. Monet eläinlajit elävät monimutkaisissa sosiaalisissa yhteisöissä, joissa vallitsevat sisäiset oikeudet ja velvollisuudet. Työnjako on erinomainen esimerkki tästä. Mehiläisyhteisössä kuningattaren tehtävä on synnyttää jälkeläisiä, vastavuoroisesti taas yhteisön muut jäsenet pitävät kuningattarestaan huolta. Perusteltua toki on kysyä, onko näillä yksilöillä oikeuksia ja velvollisuuksia yhteisönsä ulkopuolelle. Jos ja kun ihmiset kuitenkin antavat eläimille velvollisuuksia, kuten esimerkiksi pelastaa ihmisiä romahtaneista rakennuksista tai tuottaa maitoa, tulee ihmisille myös vastavuoroisesti velvollisuuksia näitä eläimiä kohtaan niiden ollessa oikeutettuja saamaan teoistaan vastineeksi oikeuksia. Mikäli velvollisuuksia käytetään kriteerinä oikeuksien myöntämiseen, tulee oikeuksien ja velvollisuuksien tulee olla painoarvoltaan mahdollisimman yhteneväisiä. Näin ollen esimerkiksi perustelu siitä, että turkistarhaajien eläimilleen antama ravinto ja turva ovat riittävä vastine verrattuna näiden vapauden menetykseen, kärsimykseen ja turkiksista saatavaan taloudelliseen hyötyyn – varsinkin kun eläimet todennäköisesti itse pystyisivät luonnossa pitämään huolta ravinnon saannistaan eivätkä uhat niiden turvallisuudelle olisi kohtuuttoman suuria – ei ole pitävä.\nKansainväliset eläinsopimukset rajoittuvat varsin pitkälti uhanalaisten eläinten laittomaan kauppaan. Koska uhanalaisia eläinyksilöitä suojellaan niiden harvinaisuuden, ei niiden itsensä tähden, tulee eläimille sitä myötä vain oikeus olla ”lajillisesti häviämättä”. Sen sijaan Kokeellisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettävien selkärankaisten eläinten suojelua koskeva eurooppalainen yleissopimuksen allekirjoittaneet neuvoston jäsenvaltiot ”tunnustavat, että ihmisellä on moraalinen velvollisuus kunnioittaa kaikkia eläimiä ja ottaa huomioon niiden kyky muistaa ja tuntea kärsimystä”. Eläinten ”kunnioittaminen” ei käytännössä tarkoita mitään – on varsin epätodennäköisesti, että ketään vastaan nostetaan syytettä eläinten epäkunnioittavasta kohtelusta sopimuksen pohjalta. Sen sijaan kriteeristö, jonka perusteella eläimiä pitää kohdella paremmin, on kuitenkin merkityksellinen: sopimus nostaa eläinten ominaisuuksista merkittävämmiksi sen oikeuksien kannalta kyvyn tuntea kipua. Sopimus myös jatkaa: ”[Allekirjoittajat] hyväksyvät kuitenkin sen, että ihmisellä hänen tavoitellessaan tietoa, terveyttä ja turvallisuutta on tarve käyttää hyväkseen eläimiä, milloin tuloksen voidaan kohtuullisesti odottaa tuottavan uutta tietoa tai yleistä hyötyä ihmiselle tahi eläimille, samoin kuin ihminen käyttää eläimiä ravinnokseen, vaatetukseen ja kuormajuhtana”. Virke pitää sisällään sen, että ihmisen täytyy pyrkiä välttämään eläinten hyväksikäyttöä tai vahingoittamista, ellei tähän ole riittävää syytä.\nIhmisen ylemmyydelle muihin lajeihin verrattuna löytyy pitkät historialliset jäljet: Se toistuu esimerkiksi seemiläisissä uskonnoissa, jotka ovat kehittyneet voimakkaassa vuorovaikutuksessa länsimaisen kulttuurin kanssa. Vanhassa testamentissa kerrotaan Jumalan solmiessaan liiton Nooan kanssa alistaneen ”[k]aikki villieläimet ja taivaan linnut, kaikki maan päällä liikkuvat eläimet ja meren kalat” ihmisten valtaan. Jumala lupasi vaatia tilille jokaisen, jokaisen eläimenkin, joka vuodattaa ihmisen verta, sillä ihmisen hän loi omaksi kuvakseen, toisin kuin muut luodut. Moraalista oppiaan ja ajattelutapaansa maailman suurimman uskonnon, kristinuskon, edustajat ovat toteuttaneet ja levittäneet menestyksekkäästi, mikä omalta osaltaan on turvannut ihmisen aseman erityistapauksena eläinten joukossa. Kysymys siitä, onko ihminen Jumalan kuva vai ei, ja siten erilaisessa asemassa muihin eläinlajeihin verrattuna, on tieteellisten tutkimusmahdollisuuksien ulkopuolella, joten sitä on hyvin vaikea pitävästi kumota.\n3. Oikeus sodassa – ihmisen suoja\nIhmisten välistä kanssakäymistä on pyritty säätelemään laein ja normein koko sivilisaation historian ajan. Sodat eivät ole tässä poikkeus. Olennainen piirre sodan säännöissä on syrjivyyden periaate, jaottelu siviileihin ja sotilaisiin. Ideaalitilanteessa sota vaikuttaa mahdollisimman vähän siviiliväestön elämään ja käydään vain siihen osallistuvien joukkojen kesken. Vielä parempi toki on, jos sotia ei syty ollenkaan vaan konfliktit ratkaistaisiin diplomatian keinoin – tämän utopian ollessa kaukainen, tarvitsemme sotiin sääntöjä suojaamaan sekä siviilejä että sotilaita. Kansainvälisessä oikeudessa on erotettavissa toisistaan ns. Geneven traditio, jonka tavoitteena on ennen kaikkea sodan uhrien suojelu, sekä Haagin traditio, joka keskittyy ensisijassa sallittuihin ja kiellettyihin sodankäyntimenetelmiin. Traditiot kantavat merkittävimpien humanitaarisen oikeuden sopimusten nimiä. Keskityn esseessäni Geneven sopimuksiin, jotka suuremmassa periaatteellisuudessaan sopivat aiheeni käsittelyyn paremmin kuin teknisemmät Haagin sopimukset. Sopimuksista pyrin nostamaan esille niitä artikloita, jotka ovat tutkimuskysymykseni kannalta olennaisia.\nSuojelluimpiin ryhmiin ihmisoikeussopimuksissa kuuluvat lapset. Geneven sopimuksen lisäpöytäkirjat kieltävät lapsisotilaiden käytön. I pöytäkirjan 51 artiklassa lausutaan muun muassa: ”2. Selkkauksen osapuolten on tehtävä voitavansa, jotta alle viisitoistavuotiaat lapset eivät joutuisi välittömästi osallistumaan vihollisuuksiin, ja erityisesti vältettävä ottamasta heitä asevoimiinsa. – – 3. Jos alle viisitoistavuotiaat lapset poikkeustapauksessa ja 2. kappaleen määräyksistä huolimatta osallistuvat varsinaisiin vihollisuuksiin ja joutuvat vastapuolen valtaan, he nauttivat edelleen tässä artiklassa tarkoitettua erityissuojelua riippumatta siitä, katsotaanko heidät sotavangeiksi.” Sama vaatimus toistuu myös Lapsen oikeuksien yleissopimuksen valinnaisessa pöytäkirjassa lasten osallistumisesta aseellisiin selkkauksiin. Pöytäkirjan 3 artiklassa määritellään vielä: ”3. Sopimusvaltiot, jotka sallivat alle 18-vuotiaiden henkilöiden värväyksen vapaaehtoisina kansallisiin asevoimiinsa, varmistavat takeet vähintään sille, että a) värväys perustuu todelliseen vapaaehtoisuuteen; – – c) värvättävät henkilöt ovat täysin tietoisia asepalvelukseen liittyvistä velvollisuuksista”.\nGeneven sopimusten yleisiin periaatteisiin kuuluu olennaisesti erottaa taistelijat ja ei-taistelijat toisistaan ja pyrkiä suojelemaan jälkimmäisiä kaikissa tilanteissa. Suojeltavaksi henkilöksi muuttuu välittömästi jokainen taistelukyvyttömäksi tullut sotilas – haavoittuneiden, haaksirikkoisten ja sotavankien lisäksi myös jokainen aseensa laskenut ja selvästi halunsa antautua ilmaissut sotilas. Kyseistä suojelua nauttivat kaikki ns. lailliset asevoimien jäsenet taistelukyvyttömiksi tultuaan. Sotavangin suojaa eivät nauti vihollista vahingoittavaa toimintaa harjoittavat yksityiset siviilivastarintaryhmät. Siviilihenkilöinä pidetään kaikkia niitä, jotka eivät kuulu edellä lueteltuihin taistelijoihin. Siviilihenkilöllä ei ole oikeutta osallistua vihollisuuksiin. Vain taistelijoita vastaan saa hyökätä, siviiliväestöä vastaan ei sen sijaan saa kohdistaa hyökkäyksiä eikä sitä saa asettaa alttiiksi sotatoimien aiheuttamille vaaroille. Missään tapauksessa siviiliväestä ei saa tahallisesti käyttää suojaamaan sotilaallisia toimenpiteitä.\nSopimuksen 48 artiklassa siviiliväestön yleisestä suojelusta vihollisuuksien vaikutuksia vastaan perussäännöksi on muotoiltu: ”Siviiliväestön ja siviilikohteiden kunnioituksen ja suojelun takaamiseksi selkkauksen osapuolten on aina tehtävä ero siviiliväestön ja taistelijoiden sekä siviilikohteiden ja sotilaskohteiden välillä ja suunnattava sotatoimensa vain sotilaskohteisiin.” 51. artiklassa siviiliväestön suojelemisesta sanotaan: ”1. Siviiliväestö ja yksittäiset siviilihenkilöt nauttivat yleistä suojelua sotatoimien aiheuttamilta vaaroilta. Tämän suojelun toteuttamiseksi on noudatettava kaikissa olosuhteissa seuraavia sääntöjä, jotka täydentävät muita sovellettavia kansainvälisen oikeuden sääntöjä. 2. Siviiliväestö sellaisenaan ja siihen kuuluvat siviilihenkilöt eivät saa joutua aseellisen toiminnan kohteeksi. Väkivaltaisuudet tai niillä uhkaaminen päätarkoituksena levittää kauhua siviiliväestön keskuudessa on kielletty. 3. Siviilihenkilöt nauttivat tämän osaston mukaista suojelua, paitsi suoranaisesti osallistuessaan vihollisuuksiin.” Sopimuksen 54. artiklassa siviiliväestön elintärkeiden kohteiden suojelemisesta määritetään seuraavaa: ”1. Siviiliväestön nälkään näännyttäminen sodankäyntimenetelmänä on kielletty. 2. Siviiliväestön eloonjäämisen kannalta välttämättömien kohteiden, kuten elintarvikkeiden, niiden tuotantoon käytettävien viljelysalueiden, viljan, karjan, juomavesilaitosten ja -varojen ja kastelulaitosten hävittäminen, poistaminen, epäkelvottomaksi saattaminen sekä näihin kohdistettu aseellinen toiminta elannon epäämiseksi siviiliväestöltä tai vastapuolelta on kielletty, tarkoituksesta riippumatta, olipa se siviiliväestön saattaminen nälkäkuolemaan, sen pakottaminen muuttamaan tai mikä muu tahansa.”\nGeneven yleissopimuksen I lisäpöytäkirjan 35 artiklassa sodankäyntimenetelmien perussäännöiksi määritellään seuraavat: ”1. Selkkauksen osapuolten oikeus valita sodankäyntimenetelmät ei missään aseellisessa selkkauksessa ole rajoittamaton. 2. Liiallisen vamman tai tarpeetonta kärsimystä aiheuttavien aseiden, projektiilien ja sodankäyntimenetelmien ja -aineiden käyttö on kielletty. 3. Sellaisten sodankäyntimenetelmien käyttö on kielletty, jotka on tarkoitettu aiheuttamaan tai joiden voidaan odottaa aiheuttavan laajaa, pitkäaikaista ja vakavaa vahinkoa luonnolliselle ympäristölle.” Sopimuksen 55 artikla keskittyy luonnollisen ympäristön suojelemiseen: ”1. Sodankäynnissä on katsottava, ettei luonnolliselle ympäristölle aiheuteta laajaa, pitkäaikaista ja vakavaa vahinkoa. Tämä suojelu sisältää myös kiellon käyttää sodankäyntimenetelmiä, joiden tarkoituksena on tai oletettavana seurauksena on mainittu vahinko luonnolliselle ympäristölle ja siten vaaraa väestön terveydelle ja eloonjäämiselle. 2. Aseellinen toiminta luonnollista ympäristöä vastaan kostotoimenpiteenä on kielletty.”\n4. Eläimet osallisina sodissa – ihmisten asiaa edistämässä\nSodankäynnin säännöissä on olennaista jaottelu sotilaisiin ja siviileihin, mutta kumpaan näistä kategorioista esimerkiksi kamikaze-kamelit kuuluvat? Onko oikein haavoittaa, jopa tappaa eläin, joka on aseistettu? Eläimet eivät itse valitse ottaa osaa sotiin vaan joku tekee päätöksen heidän puolestaan. Ihmisellä, puhuttaessa syyntakeisesta ja ymmärryksen tilassa olevista yksilöistä, on aina mahdollisuus kieltäytyä osallistumasta sotaan, vaikka sitten oman tai läheistensä hengen uhalla. Emme voi olettaa, että eläimet kykenisivät ymmärtämään ihmisten keskinäistä vuorovaikutusta ja lajin sisäisiä konflikteja niin hyvin, että ne voisivat muodostaa käsityksen siitä, haluavatko olla niissä osallisina vai eivät.\nKamelit ja merinorsut eivät suinkaan ole ainoita lajeja, jotka ovat päätyneet mukaan ihmisten aseellisiin mittelöihin. Pomminetsinnän uusin sana ovat jättiläisrotat. Oppivaisina, kevyinä ja hyvän hajuaistin omaavina ne ovat kuin luotuja miinakenttiä tutkimiseen. Rotan henkiinjäämismahdollisuudet ovat selvästi paremmat kuin kameleilla, jotka ovat tuomittuja kuolemaan räjähteidensä mukana, mutta voidaanko toimintaa silti pitää eettisenä? Miinojen löytäminen säästää sekä ihmis- että eläinhenkiä. Utilitaristisesta näkökulmasta toiminnan hyöty on suurempaa kuin siitä koituvat toteutuvat riskit. Ihmisten korvaamista rotilla miinanetsinnässä ei tarvitse edes perustella ihmisten ylemmyydellä muihin lajeihin verrattuna, sillä rotan selviytymismahdollisuuksien ollessa ihmistä paremmat, on perusteltua, että nämä asetetaan alttiiksi vaaralle yhteisen hyvän eteen. Sen sijaan voidaan tässäkin kysyä, onko ihmisillä oikeutta sotkea eläimiä itse aiheuttamiinsa ongelmiin? Miksi rottien pitäisi pelastaa ihmisiä ihmisten teoilta? Entä olisiko tilanne erilainen, jos miinakentät sijaitsevat alueella, jossa luonnostaan elää jättiläisrottia? Onko yksilöllä suurempi vastuu lajitovereistaan kuin muunlajisista yksilöistä? Onko yksilöllä edes vastuuta muista yksilöistä?\nEläinten käyttö sodissa ei rajoitu pelkille taistelutantereille, vaan jotkut eläinyksilöt joutuvat uhraamaan henkensä, jotta ihmisten mahdollisuudet selvitä sodasta hengissä kasvaisivat. Näin on myös Suomessa, jossa puolustusvoimat ampuu vuosittain yleensä 6-8 sikaa, jotta lääkintäupseerit voivat harjoitella näillä vakavasti haavoitettujen uhrien pelastamista. Oli operaatio onnistunut tai ei, siat lopulta lopetetaan. Käytäntö on herättänyt kritiikkiä eläinsuojeluyhdistyksissä. Aiheen ympäriltä on käyty keskustelua myös Atlantin toisella puolen, missä puolustusministeriön hankinnoista, teknologiasta ja logistiikasta vastaavan alivaltiosihteerin toimittamassa raportissa puolustusministeriö suunnittelee vuohien ja muiden eläimien käytöstä luopumista lääkintämieskoulutuksessa. Tämä on herättänyt vastustusta Pentagonissa, jonka vastineen mukaan eläinten käytöstä luopuminen ennen kuin ne korvaavat simulaattorit ovat riittävän kehittyneitä, vaarantaa taistelukentillä ihmisuhrien määrän. Eläinten käyttö lääketieteellisiin tutkimuksiin on yleisesti hyväksytty kansainvälisissä sopimuksissa, mutta onko tilanne toinen kun ihmishengille uhan aiheuttavat bakteerien tai mutaatioiden sijaan toiset ihmisyksilöt? Voimme toistaa saman kysymyksen kuin miinaa etsivien rottien kohdalla: onko oikein, että muiden lajien yksilöt joutuvat kärsimään ihmisten sisäisten konfliktien tähden?\nPalatkaamme Lapsen oikeuksien yleissopimuksen valinnaiseen pöytäkirjaan: ”3. Sopimusvaltiot, jotka sallivat alle 18-vuotiaiden henkilöiden värväyksen vapaaehtoisina kansallisiin asevoimiinsa, varmistavat takeet vähintään sille, että a) värväys perustuu todelliseen vapaaehtoisuuteen; – – c) värvättävät henkilöt ovat täysin tietoisia asepalvelukseen liittyvistä velvollisuuksista”. Ymmärrys, tietoisuus ja vapaaehtoisuus ovat olennaisia kriteereitä laillisia värväyksiä tehtäessä. Voiko eläimien koskaan sanoa ”värväytyvän” vapaaehtoisesti sotavoimiin tai olevan tietoisia siihen liittyvistä velvollisuuksista, eli toisin sanoen värväytymisen seurauksista? Onko oikein, että kameli menettää henkensä muiden tekemien päätösten takia?\n5. Eläimet sodan jaloissa – konfliktien sivulliset uhrit\nVietnamin sodan pysäyttävimpiä otoksia on kuva, jossa alaston lapsi juoksee sotilaiden edellä pakoon polttavaa napalmipilveä. Pilvi oli syntynyt pommitusten seurauksena; kaikkiaan alueelle kylvettiin sodan aikana noin 7 miljoonaa tonnia pommeja, pääosin Yhdysvaltain toimesta. Määrä on noin kolminkertainen toisessa maailmansodassa sodan kaikkien osapuolten pudottamiin pommeihin verrattuna. Vietnamissa tuhoutui sodan aikana arviolta kaksi miljoonaa hehtaaria metsää ja puolet maan mangrovealueista. Tämän noin Suomen kokoisen valtion alueella on tavattu 291 nisäkäslajia, 853 lintulajia, 216 matelijalajia ja 155 sammakkoeläintä, joista suurin osa asuu maan tiheissä metsissä. Vertailun vuoksi Suomessa vastaavat luvut ovat 74, 423, 3 ja 4. On siis perusteltua olettaa tuhojen koskeneen laajasti myös eläimiä. Kuinka monta kuvaa kuolleista eläimistä sodan aikana julkaistiin? Onko tutkimuksia siitä, miten pahasti sota vaikutti eläinkantoihin tai eläinyksilöiden elämiin? Vaikka Vietnamin metsäpinta-ala on kasvanut sodan jälkeen, on metsän laatu ja moninaisuus heikentynyt entisestään kun tuhoutuneen metsän tilalle on istutettu viljelysmetsää, kuten bambua. Vietnamin alueella elää 516 uhanalaista lajia, joista 154 asuu metsässä. Tämä nostaa Vietnamin sodan eläinuhrien lukumäärää entisestään, vuosikymmeniä sodan päättymisen jälkeenkin.\nPommitusten lisäksi Yhdysvaltain lentokoneet ja helikopterit ruiskuttivat Vietnamin metsiin Agent Orange -nimistä kasvimyrkkyä tavoitteenaan tappaa sissisotilaita suojaavat puut ja kasvit ja siten ajaa sissit pois metsistä ja näitä tukeneet maalaiset pois kylistä yhdysvaltalaisjoukkojen hallitsemiin kaupunkeihin. Vuosikymmenen aikana Yhdysvallat suihkutti Etelä-Vietnamin alueelle ainakin 80 miljoonaa litraa kasvintuhoaineita. Miljoonat vietnamilaiset altistuivat myrkylle ja noin kolmella miljoonalla näistä tai heidän lapsistaan tai lapsenlapsistaan on vammoja tai muita terveysongelmia myrkyn jäljiltä. Joka vuosi, erityisesti alueille joille Agent Orangea suihkutettiin paljon, syntyy tuhansia sairaita tai epämuodostuneita lapsia. Myrkkyjäämiä on yhä Vietnamin metsissä ja niitä on alettu vasta nyt, neljänkymmenen vuoden jälkeen, poistamaan Vietnamin ja Yhdysvaltojen hallitusten päätöksestä ja maiden välisellä yhteistyöllä. Maahan jääneet dioksiinit kulkeutuvat ravintoketjussa ja siirtyvät siten lopulta ihmisiin. Ravintoketju – siis eläimet – altistuu myös myrkylle. Laboratoriokokeissa Agent Orangen ainesosien on todettu aiheuttavan koe-eläimille synnynnäisiä vammoja sekä lisäävän kasvainriskiä. Ei ole mitään syytä olettaa villieläinten reagoivan kemikaaleihin eri tavalla.\nVietnamin sota on erinomainen esimerkki siitä, miten monella eri tavalla sota voi vaikuttaa alueen eläimiin, näiden olematta missään vaiheessa varsinaisesti kohteita sodissa. Tulisiko kansainvälisissä sopimuksissa, esimerkiksi kemiallisista aseista puhuttaessa, ottaa huomioon myös niiden vaikutukset niille altistuviin eläimiin?\nIhmisoikeudet ja humanitaarinen oikeus perustuvat ihmisten väliseen tasa-arvoon huolimatta näiden yksilökohtaisista ominaisuuksista. Kansainväliset sopimukset pohjaavat ihmisoikeuksien kyseenalaistamattomuudelle. Kun pohditaan sitä, pitäisikö sopimukset ulottaa koskemaan myös eläimiä, voimme ottaa annettuna ihmisten välisen tasa-arvon ja jakamattomat ihmisoikeudet. Humanitaarinen oikeus suojaa myös esimerkiksi lapsia, vaikka näiden älylliset kyvyt eivät monien filosofien mielestä riitä moraalisiksi toimijoina eivätkä siten toisaalta omaamaan samoja oikeuksia ja samanlaista vastuuta teoistaan kuin aikuiset. Juuri jälkimmäisestä syystä kansainväliset sopimukset suojaavat lapsia tekojensa seurauksilta enemmän kuin aikuisia. Tutkijat yleisesti sijoittavat eläimet älyllisiltä kyvyiltään lajista riippuen eri-ikäisten lasten asemiin. Eläimillä ei siten voi olla samanlaista vastuuta teoistaan kuin täysivaltaisilla ihmisillä. Toisaalta, kuten lapsetkin, myös eläimet tuntevat kipua ja kärsimystä, minkä tähden niiden aiheuttamista eläimille tulee välttää. Se, mitä eläimille aiheutettua kärsimystä voidaan pitää oikeutettuna milläkin syyllä, ei käy ilmi esimerkiksi nykyisistä kansainvälisistä sopimuksista. Sen sijaan on selvää, että turhan kärsimyksen aiheuttamista eläimille tulee välttää.\nEläimien käyttäminen sodissa voi olla perusteltua silloin kun siitä saatava kokonaishyöty on merkittävämpi kuin eläimille koituva haitta. Näin on vain silloin kun hyöty on positiivista kaikki osapuolet lukuun ottaen; näin esimerkiksi kamikaze-kamelien ei koskaan tulisi olla sallittuja, sillä siitä osapuolille yhteensä koituva hyöty on käytännössä neutraali ja kamelille aina negatiivinen. Toisaalta mikäli pohditaan kauko-ohjattavin räjähtein varusteltujen kameleiden ampumista, sitä ei voida vastaavasti tuomita, sillä voidaan todeta näiden menehtyvän joka tapauksessa, onnistui kumpi tahansa osapuoli tavoitteessaan. Tavoitteena on kuitenkin oltava, ettei tule tilanteita, joissa kameli joutuu kohtaamaan kuoleman, teki toinen sodan osapuoli mitä tahansa. Sen sijaan esimerkiksi miinoja etsivät rotat voivat olla sallittuja, sillä niistä koituva hyöty on yleisesti positiivinen, mikäli rotille itselleen koituvat uhat eivät ole liian suuret.\nToisaalta on aiheellista myös pohtia, onko yksilöillä oikeus kieltäytyä tulematta hyödynnetyiksi yhteisen hyvän eteen. Tällöin tulee pohtia, miten suuri yksittäisen yksilön uhraus on verrattuna muille siitä koituvaan kokonaisetuun. Vaikka onnistuneesta miinanetsinnästä olisi hyvin monelle suurtakin hyötyä, jos se aiheuttaa liian suurta uhkaa suorittajalleen, sen moraalinen oikeutus voi olla kyseenalaista. Näin on esimerkiksi lääkintämiesten koulutukseen käytettävien eläinten kohdalla. On vaikea sanoa, mille konfliktin osapuolelle hyvästä haavoittuneiden hoidosta on haittaa, sillä useimmissa tapauksissa nämä haavoittuneet ovat taistelukelvottomia ja heitä suojelevat kansainväliset lait. Toisaalta lääketieteen eteen uhrattu eläinyksilö murrettuine luineen ja puhkottuine henkitorvineen ja lopulta henkensä menettävänä, maksaa tästä suhteellisesti liian korkean yksilökohtaisen hinnan.\nEläinten kärsimys ja kuolema sodassa sivullisina ei ole kenenkään etu, vaikka se saattaisi ollakin sivutuote jonkun eduntavoittelusta, joten se tulisi aina pyrkiä minimoimaan. Tällä hetkellä eläimiä parhaiten suojaa kenties Geneven yleissopimuksen lisäpöytäkirjan I pöytäkirjan 55 artikla luonnollisen ympäristön suojelemisesta – olkoonkin että sen tavoitteena on turvata ennen kaikkea väestön terveys ja elonjääminen. Artikla tulisi laajentaa koskemaan myös villieläimiä tai vastaavasti luoda näille oma artiklansa. Myös pohdittaessa kiellettyjä ja sallittuja sodankäynninmenetelmiä, tulee myös niiden käytön seuraukset eläimille ottaa huomioon. Tarvitsemme kansainvälisiä säädöksiä, jotka suojelevat myös eläimiä sotatilanteissa. Tarvitsemme myös sopimuksia, jotka kieltävät tai rajoittavat eläimille erityisen haitallisten sotamenetelmien käytön. Päätöksiä ei pidä tehdä pelkkien ihmisuhrien perusteella.\nRosén, Gunnar (1989) Sodan lait: Käsikirja.\nHelsinki: Painotalo Miktor.\nSinger, Peter (1990) Oikeutta eläimille.\nHelsinki: Eläinsuojeluliitto Animalia ry.\nHelsinki: Suomen Pipliaseura.\nBBC: Religion: Religions: Christianity.\nHistory: Animals of War.\nThe IUCN Red List Site: Discover Species.\nDoan, Canh ym. (2007) Report on the review of Vietnam’s wildlife trade policy. CRES/FPD/UNEP/CITES/IUED, Hanoi, Vietnam.\nWikieducator: Vietnam War Background\nCarroll, Chris (2013) Pentagon: Live animal testing still needed to prevent war deaths.\nSaatavissa http://www.stripes.com/news/pentagon-live-animal-testing-still-needed-to-prevent-war-deaths-1.217353, luettu 28.5.2013.\nBardo, Matt (2012) Cannibalism link to spider hatching success.\nSaatavissa http://www.bbc.co.uk/nature/19072196, luettu 28.5.2013.\nBlackburn, Bradley (2010) Bomb-Sniffing Rats Save Lives in Africa.\nSaatavissa http://abcnews.go.com/blogs/headlines/2010/03/bombsniffing-rats-save-lives-in-africa, luettu 28.5.2013.\nDvorsky, George (2012) Animals Are as With It as Humans, Scientists Say.\nSaatavissa http://news.discovery.com/human/genetics/animals-consciousness-mammals-birds-octopus-120824.htm, luettu 28.5.2013.\nHaley, Mick & Geoffrey York (2008) ’Last ghost’ of the Vietnam War.\nSaatavissa http://www.theglobeandmail.com/incoming/last-ghost-of-the-vietnam-war/article1057457/?page=all, luettu 28.5.2013.\nInternational Federation of Red Cross and Red Crescent Societies (2002) Vietnam Red Cross urges more aid for Agent Orange casualties.\nSaatavissa http://www.ifrc.org/en/news-and-media/news-stories/asia-pacific/vietnam/vietnam-red-cross-urges-more-aid-for-agent-orange-casualties/, luettu 28.5.2013.\nKing, Jessica (2012) U.S. in first effort to clean up Agent Orange in Vietnam.\nSaatavissa http://edition.cnn.com/2012/08/10/world/asia/vietnam-us-agent-orange/, luettu 28.5.2013.\nLänkinen, Tiina (2012) Puolustusvoimat ampuu sikoja Suomessakin.\nSaatavissa http://yle.fi/uutiset/puolustusvoimat_ampuu_sikoja_suomessakin/6382249, luettu 28.5.2013.\nMurphy, Verity (2003) Let slip the sea lions of war.\nSaatavissa http://news.bbc.co.uk/2/hi/middle_east/2839155.stm, luettu 28.5.2013.\nTelkänranta, Helena (2004) Emme ole yksin.\nSaatavissa http://www.tiede.fi/artikkeli/61/emme_ole_yksin, luettu 28.5.2013.\nScruton, Roger (2000) Animal Rights.\nSaatavissa http://www.city-journal.org/html/10_3_urbanities-animal.html, luettu 28.5.2013.\nStanford Encyclopedia of Philosophy (2002) Children’s Rights.\nSaatavissa http://plato.stanford.edu/entries/rights-children/, luettu 28.5.2013.\nYLE (2011) Ottaako USA 40 vuoden jälkeen vastuun hirviösikiöistä ja vammaisista lapsista?\nSaatavissa http://yle.fi/uutiset/ottaako_usa_40_vuoden_jalkeen_vastuun_hirviosikioista_ja_vammaisista_lapsista/2596561, luettu 28.5.2013.\nGeneven sopimus sotavankien kohtelusta, 1949.\nGeneven yleissopimuksen lisäpöytäkirja kansainvälisten aseellisten selkkausten uhrien suojelemisesta (I pöytäkirja), 1977.\nGeneven yleissopimuksen lisäpöytäkirja kansainvälistä luonnetta vailla olevien aseellisten selkkausten uhrien suojelemisesta (II pöytäkirja), 1977.\nKokeellisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettävien selkärankaisten eläinten suojelua koskeva eurooppalainen yleissopimus, 1986.\n Murphy, V., 2003.\n ”humanitaarinen ihmisten (pyyteettömään) auttamiseen pyrkivä, ihmisystävällinen” Pienehkö sivistyssanakirja.\n Dvorsky, G., 2012.\n Telkänranta, H., 2004.\n Singer, P., 1990, 30.\n Bardo, M., 2012.\n Scruton, R., 2000.\n Raamattu, 1Moos 9:2-6.\n Rosén, G., 1989, 23.\n Blackburn, B., 2010.\n Länkinen, T., 2012.\n Carroll, C., 2013.\n Wikieducator: Vietnam War Background.\n Report on the review of Vietnam’s wildlife trade policy, 2008.\n YLE: Uutiset: ”Ottaako USA 40 vuoden jälkeen vastuun hirviösikiöistä ja vammaisista lapsista?”, 2011.\n Hayley, M. ym, 2008.\n IFRC.org: Vietnam Red Cross urges more aid for Agent Orange casualties, 2002.\n King, J., 2012.\n American Cancer Society: Agent Orange and Cancer, 2013.\n Stanford Encyclopedia of Philosophy: Children’s Rights, 2002/2010.