Olli Herman, Ujuni Ahmed ja muut kertovat meikkaustyylistään | Anna.fi\nUjuni Ahmedin nuoruudessa yhteisö pyrki sanelemaan, miten hänen tulisi pukeutua. Aikuisena hänelle on ollut tärkeää päättää itse ulkonäöstään.\n”Vain minä päätän, miltä näytän” – Olli Herman, Ujuni Ahmed ja muut kertovat, mitä meikkaaminen heille merkitsee\nVahva, näyttävä meikki herättää intohimoja. Joku pitää sitä teennäisenä. Toiselle meikkaaminen merkitsee vapautta päättää omasta ulkonäöstään tai tuoda esille jotain oleellista omasta persoonasta. Ujuni Ahmed, Nora Soini, Maria Pettersson ja Olli Herman kertovat, miksi heille on tärkeää näyttää juuri tältä.\n24.11.2019 Teksti: Minna Juti Kuvat: Mirva Kakko\nIhmisoikeusaktivisti Ujuni Ahmed, 31: ”Itsevarmuus on minusta kaunista”\n”Olen koko ikäni tuntenut, että ulkonäkööni pyrkii vaikuttamaan joku muu kuin minä itse. Olen muslimi. Nuoruudessani kasvuyhteisöni pyrki sanelemaan, miten pukeudun. Minun haluttiin käyttävän huivia ja pitkää hametta. Koraaniopettajani ei sallinut meikkiä tai hajuveden käyttöä, vaikka perheeni olisi siinä joustanut.\nNyt olen ottanut oikeudet itselleni. Käytän huivia silloin, kun se tuntuu hyvältä, enkä muutenkaan halua pukeutua kuuluakseni johonkin ryhmään. Taistelen sen puolesta, että vain minä päätän, miltä näytän. En näe sille rajoja, vaan toimin arvojeni mukaan. Jotkut sanovat minua rohkeaksi, mutta on myös heitä, jotka syyttävät minua perinteiden rikkojaksi ja luopioksi. Tunnen oloni ristiriitaiseksi.\nKun menin esiintymään Yle aamuun, meikkaajilla ei ollut tumman ihon pohjustusvärejä. Minulle sanottiin, että voin mennä lähetykseen ilman pohjameikkiä, koska ihoni on hyvä. Minua harmitti, sillä asenne oli holhoava. En näyttänyt tv:ssä pahalta, mutta en ollut tyytyväinen siihen, että joku toinen päätti puolestani, mikä on hyvä. Lähetin asiasta myöhemmin palautetta Ylelle. Muistin ajan, jolloin Suomesta ei vielä saanut tumman ihon meikkejä, ja kävimme ostamassa meikkivoidetta Aprilli-karnevaalikaupasta.\nItsevarmuus, se että on sinut itsensä kanssa ja hyväksyy itsensä, on minusta kaunista. Minulle ei ole ongelma olla meikittömänä missä vain, mutta haluan olla siistin ja huolitellun näköinen. Päiväni paras hetki on, kun juon aamukahvia, kuuntelen musiikkia ja meikkaan. Haluan meikata ja pukeutua niin, että tunnen olevani nainen. Se toteutuu, kun minulla on kaunis meikki, hiukseni on laitettu hienosti ja päälläni on kauniit vaatteet.”\nLue myös: Eeva-Kaisa Metsola ei pelkää kommentteja meikkityylistään – katso videolta, kuinka persoonallinen meikki syntyy\nViestintäyrittäjä Nora Soini, 52: ”Odotin, että hiukseni harmaantuisivat”\nNäyttävät silmälasit korvaavat arjen kiireessä silmämeikin, Nora Soini toteaa.\n”Äitini harmaantui tosi upeasti jo 40-vuotiaana. Odotin pitkään, että hiukseni harmaantuisivat kuten hänellä. Kun se alkoi tapahtua, kampaajani leikkasi vaaleat, puolipitkät hiukseni lyhyiksi. Siitä lähtien en ole enää värjännyt tai raidoittanut hiuksiani, vaan olen antanut niiden harmaantua ’Tintti-tukaksi’, jossa olen viihtynyt mainiosti.\nUuden hiustyylin löytyminen osui yhteen 50-vuotispäivieni kanssa ja muutti samalla tapani meikata. Pirteä Tintti-tukka vetää huomion hiuksiini. Se antaa mahdollisuuden olla jopa ihan aidosti ’nudena’, eli viikonloppuisin, kun olen vain kotona, en meikkaa enää ollenkaan.\nTukkani pesen ja laitan kerran viikossa. Hyvien muotoilutuotteiden ansiosta malli pysyy kuosissa ja riittää, kun aamulla kohennan sormin hiukset pystyyn. Kun meikkaan, kiinnitän huomioni ihoon. Pohjustan sen huolellisesti, jotta se näyttäisi tasaiselta, hyvinvoivalta ja luonnolliselta. Meikkaamattoman näköinen, tasainen iho on myös trendi meikkaamisessa.\nSilmämeikkiä käytän nykyisin harvemmin. Kulmat ja ripset pidän kunnossa kestovärjäämällä ne itse. Näyttävät silmälasit korvaavat kiireisessä arjessa muun silmämeikin. Tässä iässä ne ovat paras keino peittää silmäpussit tai tummat silmänalukset.\nKun olin leikkauttanut hiukseni, pelkäsin hetken, että lyhyt tukka näyttäisi liian poikamaiselta. Vältän sen käyttämällä kirkkaan väristä huulipunaa ja joskus näyttäviä korvakoruja.\nMitä meikki merkitsee minulle? Se on itsestäni huolehtimista ja vaikuttaa myös itsetuntoon. Kun viihdyn meikissäni, oloni on varma, ja se heijastuu käyttäytymiseen.”\nJournalisti-lehden päätoimittaja Maria Pettersson, 35: ”Naisen ulkonäkö ei ole koskaan hyvä”\nKun Maria Pettersson työskenteli Euroopan parlamentissa, hän oli 6 000 ihmisen työyhteisössä ainut, jolla oli tehosteväri tukassa.\n”Millainen on sovelias ulkonäkö? Mikä on liikaa meikkiä tai liian vähän? Viime kesästä lähtien netissä julkaisemassani Historian jännät naiset -artikkelisarjassa on tullut esiin se, että naisen ulkonäkö ei ole koskaan hyvä. Naisessa on aina liikaa tai liian vähän jotakin. Ulkonäkövaatimuksilla naista pyritään hallitsemaan. Jatkuvalla tarkkailulla horjutetaan itsetuntoa.\nMielikuva normeista on meillä sisäänrakennettuna. Jos jollakin on hyvin vahva Barbie-meikki, muut tekevät nopeasti päätelmän hänen älykkyydestään ja elämäntavoistaan. Naisena ja feministinä tiedän, että tapa meikata ja pukeutua ei kerro mitään ihmisen kyvykkyydestä.\nOsa feministeistä ei halua meikata ollenkaan. On totta, että meikkaaminen on sukupuolittava vaatimus, ja paine siihen kohdistuu rasittavammin naisiin kuin miehiin. Meikkaava nainen ei ole kuitenkaan yhtään huonompi feministi kuin meikkaamaton. Feminismin idea on, että ketään ei paineta alas.\nItse voin olla päiväkausia esimerkiksi töissä ilman meikkiä. Kun edessä on jokin tilaisuus, johon on tapana ehostaa, laitan meikkiä. Meikkaan mieluummin kunnolla kuin liian vähän. Käytän meikkivoidetta, puuteria, ripsiväriä, kajalia ja huulipunaa. Minulla on ripsien pidennykset. Itse meikatessani teen alaluomelle mustan sisärajauksen. Jos minut meikataan, pyydän kajalin myös yläluomelle.\nKun muutama vuosi sitten aloitin Euroopan parlamentissa europarlamentaarikko Miapetra Kumpula-Natrin erityisavustajana, olin 6 000 ihmisen työyhteisössä ainut, jolla oli tehosteväri tukassa. Lempivärini ovat turkoosi ja liila, ja hiuksissani on vuorotellen kumpaakin väriä.\nHistorian jännät naiset -tarinat todistavat, että kun yksi tekee jotakin uutta, toiset tulevat perässä. Kaikki saavat silloin mahdollisuuden elää vapaammin ja eri näköisinä. Itse näytin, että ihminen voi olla töissä Euroopan parlamentissa, vaikka hänen hiuksensa ovat liilat tai turkoosit.”\nMuusikko Olli Herman, 36: ”Ilman meikkiä silmäni eivät näkyisi lavalla”\nKun Olli Herman on lavalla ja hikoilee, silmämeikki valuu kasvoille. Se kuuluu asiaan.\n”Opettelin meikkaamaan lukiolaisena Kuopiossa silloisen tyttöystäväni avustamana, kun kiinnostuin glam-rockista ja perustin ystävieni kanssa Reckless Life -bändin. Myöhemmin bändi muutti nimensä Reckless Loveksi. Meikkaaminen kuului kaikkien esikuvinamme olevien bändien, kuten Mötley Crüen, Kissin ja Van Halenin, tyyliin.\nÄärimmillään glam-rockissa leikitään identiteeteillä. Esiintyjien asuissa ja meikeissä voi olla vaikutteita historian eri aikakausilta, univormuista tai unisex-tyylistä.\nTyyli herätti Kuopiossa tietysti sanomista, ja siitä sai kuulla monenlaista kommenttia. Noihin aikoihin liittyy myös huvittava ja liikuttavakin kokemus isäni kanssa. Hän on musiikinopettaja muttei tiennyt mitään glam-rockista. Kun aloin meikata, isä koki yhtäkkiä tarvetta keskusteluun kanssani. Hän tahtoi kertoa, että he äidin kanssa kyllä tukevat minua, pidinpä sitten tytöistä tai pojista.\nNykyisin meikkaan kunnolla vain työni takia. Ihon epätasaisuutta ja virheitä korjailen peiteaineilla muulloinkin. Kun menen lavalle, peitän ihon virheet, rajaan silmät geelimäisellä kajalilla, jota on helppo levittää myös luomille, panen ripsiväriä ja viimeistelen kasvot meikkipuuterilla. Joskus aikaisemmin käytin myös huulipunaa.\nMeikkaamiseni ei ole kovin huolellista. Kunhan se on sinne päin. Silmäni ovat syvällä. Ilman meikkiä niitä ei näkyisi lavalla ollenkaan. Lavalla hikoilen, ja silmämeikki valuu pitkin kasvoja. Se kuuluu asiaan.\nMeikki pitää aina puhdistaa. En tykkää hangata silmiäni, joten meikkiä jää usein niiden ympärille. Siksi näytän siltä kuin olisin meikannut.”\nKatso videolta, miten Olli Hermanin meikki syntyy!\nLue myös: Eeva-Kaisa Metsola ei pelkää kommentteja meikkityylistään – katso videolta, kuinka persoonallinen meikki syntyy!


Tunturin tuuliin rakastunut mies\nAri tunturissa. Kotonaan Kittilän kairoilla, Ounasjokivarressa. Kuva: Ari Kurula\n13 vuotta oppaana eri maissa ja maanosissa. Sitten veri veti takaisin kotikonnuille Kittilään opastamaan väkeä Levin lomakeitaassa. Täällä mies on lähes kaikille tuttu, pysynyt paikoillaan jo miltei 20 vuotta Suomen Levin kamaralla. Työ sujuu vilkkaalla jutun juurittajalla monella eri kielellä.\n– Opas haluaa aina opetella kieliä. Turkissa varsinkin sanojen kanssa löytyy hauskaa, kertoo seitsemää kieltä sutjakkaasti puhuva Kurulan Ari Polar Star Travelista.\nPeruskoulussa ammatti varmistui\n– Kyllä se ysiluokalla oli, kun työ ja intohimo kohtasivat, selvittää maailmanmatkaaja.\nOpinnot, harjoittelut ja työt veivät pohjoisen tuntureilta lämpimiin maihin, merten taa matkaoppaan hommiin. Rintapieltä koristaa pitkästä oppaan työurasta kertova arvokas merkki, kultainen oppaan tunnus. Kultaisella pohjalla on Suomen kartta ja yllä lukee Guide. Näitä on Suomessa vain runsaalla sadalla ammattilaisella.\nMutta nyt ollaan kaukana lämpimästä, pohjoisen matkailun kultaisessa kohteessa Levillä. Levin keskustassa saatu alkubriiffi johdattaa pikkubussin kuskin kaartamaan kohti rinnettä. Kuljettaja-opas-tarinankertoja hyppäyttää matkaajat tunturin laelle tuuleen maastoa ja maisemia ihailemaan. Kädet levittäytyvät huipulla kohti Päiviö-noidan seutuja. Tarinointi ei lopu kesken, vaan syttöä piisaa ihmeiden ihmettelijöille.\n– Siellä on kotinurkat, 65 kilometrin päässä täältä työmaalta, selvittää Ari, jolle työ tuntuu olevan silkka harrastus, tapa elää.\nTyömatka ei tunnu missään eikä rahalla ole enää miehelle samaa merkitystä kuin joskus nuorempana. Tärkeintä on, että oma lähipiiri voi hyvin, saisi elää onnellisena. Kunnioitus käy miehellä paikallisia jumalia, luontoa ja historiaa, kuten kotikonnuilla asustellutta Päiviötä kohtaan.\n– Sitä käyn joka kesä tervehtimässä.\nPitkin Pallasta, mutkin rinteitä\nArille ovat tuttuja kaikki eteen avautuvien lähimaisemien tunturit, laaksot ja mutkat. Eläimet ja kasvit ovat hallussa, kaikki mikä Levin laajoilla ja avarilla maisemilla elää. Matkaaja saa tuhdin paketin uutta tietoa.\n– Tiiättekö, mitä Levi tarkoittaa?\nEi hajuakaan. Selviää, että Levi tarkoittaa suurten vesien yhteen kertymää.\n– Täällä Suomen neljänneksi suurimmassa kunnassa on vajaa 750 järveä, on siinä yhteen liittämistä.


maria.lahteenmaki.blog: Tarton rauha 1920 - miten se menikään?\nTarton rauha 1920 - miten se menikään?\n14. lokakuuta 1920 solmittiin etelävirolaisen Tarton kaupungin ylioppilastalolla Suomen tasavallan ja bolsevistisen Neuvosto-Venäjän toinen rauhansopimus. Ensimmäinen sopimus oli solmittu jo 1.3.1918 Pietarissa Suomen punaisen hallituksen ja bolsevikkihallituksen välillä. Sisällissodan aikaisessa rajarauhassa Suomi sai ensimmäisen kerran, lähes 60 vuoden politikoinnin ja pyyntöjen jälkeen Petsamon alueen, muutoin rajalinja juoksi autonomian ajan linjoilla. Kun valkoiset voittivat sodan, rauhansopimus mitätöityi ja Suomen oli ryhdyttävä uudelleen rakentamaan rajarauhaa sisäisessä kuohunnassa olevan ison naapurinsa kanssa.\nNeljä yritystä ennen Tarttoa\nValkoinen hallitus ryhtyi toimiin nimeämällä kesäkuussa 1920 neuvottelukunnan, joka alkoi valmistella neuvotteluja bolsevikkien kanssa. Ne järjestettiin Saksan suojeluksessa Berliinissä elokuun 1918. Neuvottelut kariutuivat tuloksettomina Suomen suuriin vaatimuksiin. Nuorsuomalaisvetoinen J.K. Paasikiven hallitus, iso joukko heimohenkisiä Itä-Karjala-entusiasteja tukenaan, esitti bolsevikeille naftaliinista poimitun rajalinjan: Suomen itärajaksi piirrettiin kolmen kannaksen raja, joka kulki Suomenlahdelta Laatokalle, josta Syväriä myöden Ääniselle ja sieltä Vienanmerelle. Bolsevikit viittasivat kintaalla suursuomalaisille, ja kotimatkalle lähdettiin tyhjin käsin.\nKesti vuoden ennen kun uuteen neuvottelukosketukseen päästiin, tällä kertaa edistyspuoluelaisen Juho Vennolan hallituksen toimesta Riiassa syyskuun alussa 1919. Vennola oli ns. Itä-Karjalan miehiä, joka kiihkeästi halusi toteuttaa Suur-Suomen rajalinjan. Ennen Riikaan matkustamista oli poliittisella kentällä tapahtunut paljon: suursodan rauha oli päätetty Saksan tappioon marraskuussa 1918, ja lopullinen rauhankirja tehty Versaillesissa Pariisin lähellä heinäkuussa 1919. Ennen sitä, loppukeväällä 1919 suomalaisilla ei ollut mitään intressiä rauhanomaiseen keskusteluun, vaan päinvastoin he suunnittelivat Pietariin hyökkäystä valkoisen kenraalin Nikolai Judenitšin vanavedessä. Suomen Koivistolla majaili samoihin aikoihin tuhansista miehistä koostunut brittilaivasto, mikä vain vahvisti suomalaisten uskoa bolsujen häviöön. Pietarin ”mätäpaiseen” valtaussuunnitelmasta oli kuitenkin luovuttava kesäkuuhun 1919 tultaessa. Tämä tausta tietäen odotukset Riian kokouksen menestymiselle eivät olleet lupaavat ja neuvottelut päättyivätkin lyhyeen. Niitä kuitenkin jatkettiin syyskuun lopussa 1919 Tallinnassa ja lokakuun alussa 1919 Tartossa, mutta näkemykset rajalinjasta poikkesivat vielä liian paljon. Tulosta ei saatu.\nNeljäs neuvotteluyritys organisoitiin kokoomuslaisen Rafael Erichin hallituksen toimesta omalla maaperällä Terijoen Rajajoella huhtikuussa 1920, jolloin sekä suomalaiset että bolsevikit lähettivät paikalle sotilasneuvottelijoita, mikä kertoo rajalla olleen kokouspaikan jännitteisestä roolista ja yleispoliittisen tilanteen herkkyydestä käytiinhän Venäjällä koko ajan sisällissotaa. Yrityksistä huolimatta rauhankirja jäi jälleen sopimatta.\nPistimet puhkovat itärajaa\nSuomalaiset eivät olleet rauhanasialla liikkeellä vilpittömin mielin kuin vasta viimeisessä, huhtikuun 1920 neuvotteluissa. Suomessa alituiseen muuttuvat hallitukset olivat sallineet vapaaehtoisten ns. heimomiesten sotaretket itärajan taakse jo keväällä 1918: ensin rynnistettiin Petsamoon 1918, sitten tehtiin 1918 kolme aseellista valloitusretkeä Uhtuan seudulle Vienan Karjalaan, kuin myös yksi retki Repolan seudulle (Lieksan korkeudelle Venäjän puolella). Seuraavana vuonna yrityksiä jatkettiin, vaikka tulokset edellisistä valloitusretkistä olivat hyvin niukat. Porajärvelle mentiin 1919 ja suurin heimosota-operaatio Aunukseen tehtiin huhti-syyskuussa 1919. Vielä seikkailtiin kerran helmikuussa 1920 Petsamossa. Kaikkiaan heimosotiin osallistui noin 9000 vapaaehtoista miestä, joista noin 660 kaatui. Rajaseudulla käytiin siis oikeaa sotaa eikä meno sinne ollut mitään kansatieteellistä retkeilyä. Suomalaisia vapaaehtoisia osallistui myös inkeriläisten kansannousuun 1918–20, Viron itsenäisyyssotaan 1918–20 ja vielä Karjalan kansannousuunkin 1920–21.\nKahdeksan valloitusyrityksen jälkeen köyden pää oli tullut vetäjän käteen: karjalaiset eivät lämmenneet Suomi-liitokselle pientä joukkoa lukuunottamatta. Suomeen paenneet kyvykkäimmät organisaattorit, noin 30.000 Vienan karjalaista, haikailivat itsenäisyyttä Karjalalle, ei liittymistä Suomeen. Vain muutama kylä Repolassa ja Porajärvellä äänestivät Suomeen liittymisen puolesta, mikä saldo oli suuri pettymys suomalaisille. Vienassakin, mikä koettiin läheisimmäksi liitosalueeksi, heimoretkeläiset saivat viileän ja epäilevän vastaanoton, joskaan heitä ei ajettu suoranaisesti poiskaan.\nKarjalaisten jakautuminen kolmeen leiriin – paikallisiin Suomi-ystäviin, Suomesta käsin toimiviin itsenäisyysmiehiin ja bolsevikki-karjalaisiin – teki sen, etteivät suomalaiset löytäneet Karjalasta tarpeeksi vahvaa liittolaista itselleen. Ja niinpä huhtikuuhun 1920 mennessä sitkeät yritykset saada Vienan ja Aunuksen Karjala asein ja maanittelemalla heimohengestä osaksi Suomea oli katkerana tunnustettava epäonnistuneiksi. Suomen oli hakeuduttava jälleen neuvottelupöytään bolsevikkihallituksen kanssa, ja yritettävä muuttaa asennoitumistaan noihin ”jumalankieltäjiin punaisiin bolsevikkirosvoihin”. Väheksyvästä ja vihamielisestä asenteesta johtuen kaikki neljä neuvottelua ennen Tarttoa ja myös Tarton neuvottelu ottivat valkoisen Suomen johtajia ns. luonnon päälle. He joutuivat alistumaan tasavertaisiksi neuvottelijoiksi vallankumouksellisten kanssa. Se ei ollut helppoa, se oli nöyryyttävää. Vastapuoli kehui puolestaan valkosuomalaisia pyöveleiksi ja murhaajiksi, joten kohtaamisongelmia oli myös siellä päässä.\nTarttoon 9.6.1920 Eläköön-laivalla\nNiinpä Suomen rauhanvaltuuskunta lähti 9.6.1910 Helsingin satamasta kohti Tarttoa johdossaan kokoomuslainen Paasikivi ja jäseninään sosialidemokraatit Väinö Voionmaa ja Väinö Tanner, edistyspuolueen Vennola, maalaisliittolainen Jyväskylän seminaarin maantieteen ja luonnontieteen lehtori Väinö Kivilinna, oikeistolainen sotilasasiantuntija Rudolf Walden ja RKP:n Alexander Frey. Vennolaa, Waldenia ja Kivilinnaa on luonnehdittu heimohenkisiksi Itä-Karjalan miehiksi. Vennola toisti toistamistaan, että karjalaiset olivat suomalaisia, ja Suomi tässä vain yritti saada luonnolliset heimoalueen rajat voimaan. Ja oikeistosiipi, toden totta, jankkasi Itä-Karjala-asiaansa aina heinäkuun 1920 lopulle, mutta heidän vaatimuksensa olivat yhtä tyhjän kanssa. Petsamosta he olivat valmiita luopumaan kevyesti vielä neuvottelujen alussa. Vennolan ja kumppaneiden vaatimukset kaikuivat kuuroille korville.\nNäin siksi, että bolsevikit olivat, strategisesti älykkäästi, julistaneet Itä-Karjalan autonomiseksi Karjalan työkansan kommuuniksi 8.6.1920 eli päivää ennen kun suomalaiset lähtivät Tarttoon. Käytännössä se tarkoitti sitä, että bolsevikit kieltäytyivät edes keskustelemasta Itä-Karjalasta, joka oli heidän sisäinen asiansa eikä kuulunut ollenkaan kokouksen agendalle. Heidän tavoitteenaan neuvotteluissa olivat mahdollisimman hyvät taloudelliset edut ja rajojen pysyttäminen 1914 rajanvedossa.\nNäin ollen sittemmin keksitty väite, että Tarton alueneuvotteluissa olisi ollut vastakkain Petsamo tai Itä-Karjala, ei vastaa todellisuutta. Itä-Karjala-puhe oli Tartossa suomalaisten yksinpuhelua. Sen sijaan keskustelun alaisena oli vastinpari Petsamo tai Karjalankannaksen rajaseutu, mikä nousi elokuussa 1920 pöydälle. Suomi saisi Petsamon, jos antaisivat Terijoen seudun venäläisille. Osa oikeistolaisistakin (kuten Mannerheim myöhemmin Jartsev-neuvottelujen aikana) olisikin asialle lämmennyt – ”olihan seutu jo muutekin jo täysin ryssittynyt”, mutta enemmistö ei. Vennola vimmastui ja vaati, etteivät venäläiset edes leikillään esittäisi moista aluevaihtoa. Suomalaiset tyrmäsivät ehdotuksen ja alkoivat keksiä muita, kaupallisia kompensaatioita venäläisille saadakseen edes jotain alueita, mikä sopikin venäläisten suunnitelmiin. Tässä saumassa myös vasemmiston, Tannerin ja Voionmaan, vaalima maanpetoksista syytettyjen ja tuomittujen amnestia eli armahdus nytkähti eteenpäin. Samoin tässä vaiheessa johtavat suomalaisneuvottelijat alkoivat vierailla Keržentsevin kanssa kahviloiden takahuoneissa. Käänne oli tapahtunut, ja sen seurauksena välirauhapaperi sovittiin 13.8.1920.\nPunaisen hallituksen ja bolsevikkien rajalinja 1.3.1918 pohjaksi\nVäinö Voionmaa, niin sosiaalidemokraatti kuin olikin, oli myös heimo-aatteen tukija ja tuntija, mutta hän ei hyväksynyt aseellista valloitusta kuten oikeistolaiset matkakumppaninsa, vaan uskoi ilman aseita rakentuvaan kulttuuriseen Suur-Suomeen. Hän oli piirtänyt jo punaisen Suomen edustajien (myöhempien punapakolaisten Edvard Gyllingin ja Oskari Tokoin) ja bolsevikkien (V.I. Leninin, J. Stalinin, L. Trotskin) 1.3.1918 allekirjoittaman rauhankirjan (https://www.histdoc.net/historia/1917-18/kv31.html) kartan ja ”saanut” Petsamon Suomelle, ja vannoi Petsamon nimeen: Jos ei muuta, se oli saatava ”takaisin”. Voionmaa oli historian professori ja tuona aikana Suomen itärajan johtava asiantuntija. Hänet oli Sdp valinnut ensimmäiseksi edustajakseen suurella äänienemmistöllä ja toiseksi edustajakseen Väinö Vuolijoen. Tanner jätettiin delegaatiosta pois, mutta se ei käynyt hänelle, ja hän junaili kulisseissa niin, että Vuolijoki suostui antamaan hänelle paikkansa. Delegaation valitut tiesivät tekevänsä Suomen historiaa, eikä Tanner halunnut missään nimessä olla poissa Tartosta. Olihan hän sentään Sdp:n puheenjohtaja, joka katsoi pitkälle tulevaisuuteen.\nRajakysymyksissä Tanner oli sen verran reaalipoliitikko, että tyytyi vanhoihin autonomian ajan rajoihin eikä kuumentunut Voionmaan tavoin Petsamolle eikä oikeistolaisten Itä-Karjalalle. Samaa reaalipoliitikkoa oli myös Paasikivessä, jonka viileää suhtautumisesta arktiseen Petsamoon kuvaa hyvin se, että hän ehdotti ns. nikkelikriisin aikaan keväällä 1941 Petsamon antamista vapaaehtoisesti Neuvostoliitolle, ettei maiden suhteet kiristyisi tarpeettomasti. Oikeisto väläytti kansanäänestystä Karjalassa mutta ei tosissaan, sillä se ymmärsi siihen liittyvän riskin: olihan mahdollista, että kävisi kuin Ahvenenmaalla eli väestö ei haluaisi olla osa Suomea vaan kiinnittäisi katseensa aivan päinvastaiseen suuntaan. Liioin oikeisto ei jo periaatteellisista syistä nostanut Voionmaan tavoin 1.3.1918 jo vedettyä rajalinjaa esille perusteluksi Petsamon saannille. Oikeisto ei halunnut tunnustaa mitään, mitä kapinahallitus oli aikanaan sopinut.\nKaikkiaan Tartossa tultiin keskustelemaan 12.6.–14.10.1920 ajanjakso taukoineen eli 5 kuukauden ajan. Se tarkoitti istumista neuvottelupöydän ääreen 51 kertaa: 12 kertaa yleislinjaa vetäviin täysistuntoihin ja loput erittäin tärkeiden jaostojen (aluejaosto, talousjaosto, oikeusjaosto, välirauhajaosto) kokouksiin. Kaikki keskeiset ratkaisut tehtiin jaostoissa, joissa voitiin puhua ”suu puhtaaksi”.\nPuolalaisten ja valkokenraalien menestys jarruttivat neuvotteluja\nPeli ei kuitenkaan ollut Itä-Karjalan miesten mielissä epäonnistuneiden sotaretkien jälkeenkään täysin pelattu, vaan tiiviisti seurattiin, miten bolsevikkien tilanne muilla rintamilla kehittyi. Vielä Versaillesissa pähkäiltiin heinäkuussa 1919, että bolsut tulisivat häviämään sotansa eikä esimerkiksi Suomen tavoin itsenäistyneen Puolan itärajaa ollut määritelty. Arveltiin, että kun valkoiset kenraalit voittavat Venäjän sisällissodassa, he saavat määritellä tarkemmat rajapaalit naapureihinsa.\nPuolalaisilla oli suuret toiveet itärajansa siirtämisestä reippaasti itään 1700-luvvun rajojen mukaisesti, ja he lähtivät sotatoimin sitä saavuttamaan. Rauha solmittiin vasta maaliskuussa 1921 Riiassa, missä Puola sai kun saikin levennettyä raja-aluettaan reippaasti itään. Suomessa tätä katsottiin kateellisina. Puolalle sattui otollisempi yleispoliittinen tilanne kuin Suomelle lokakuussa 1920.\nOlennaista on huomata, että Puolan taistelujen nousut ja laskut sekä myös valkoisten kenraalien menestys vaikuttivat suoraan Tarton keskusteluihin, samoin kuin niitä seuranneen Helsingin hallituksen tempoilut: Aina kun puolaiset ja valkoiset kenraalit olivat rintamillaan menestyksekkäitä, alettiin Helsingissä tietoisesti jarruttaa neuvottelujen kulkua. Jarrutusta tukivat Tartossa etenkin Vennola ja Kivilinna. Kun bolsevikit olivat voitolla, kiirehdittiin vastaavasti neuvotteluja, ettei hävittäisi liikaa, jos bolsut voittaisivat sittenkin muiden rintamiensa sodissa. Oma ongelmansa oli ulkoministeri Rudolf Holsti, joka jankkasi ja heilutti Tarton venettä yrittämällä siirtää neuvottelut kokonaan pois Tartosta Lontooseen. Lontoon-kortti muka olisi tuonut lisää etua suomalaisille. Kuten tunnettua huopaamisen ja soutamisen jälkeen Lontoo kylmeni ajatukselle, ja Tartossa oltiin todella kyllästyneitä Holstin tempoiluun. Vielä niinkin myöhään kuin syyskuun lopulla 1920 Paasikivi joutui vetoamaan presidentti Ståhlbergiin, ettei neuvotteluja jarrutettaisi Helsingistä käsin. Paasikivi pelkäsi neuvottelukunnan hajoavan käsiin ja kovan työn valuvan hukkaan aivan viime metreillä. Viivyttely olisi saattanut viedä Suomelta Kannaksen rajamaan. Waldenkin kirjoitti vaimolleen, että delegaatio oli ”lopen väsynyt ja läpikyllästynyt” Tartossa.\nVoionmaa puhuu Petsamon Suomelle\nAina kun rauhansopimus saadaan aikaan, sen hyväksyy maan johto, Tarton sopimuksen osalta viime kädessä presidentti K.J. Ståhlberg. Allekirjoittajina rauhankirjassa olivat delegaatioiden jäsenet johdossaan Paasikivi, ja muina jäseninään kuusi urheaa miestä demokraattisesti eri puolueista, Vennola, Frey, Tanner, Voionmaa, Kivilinna ja Walden. Kunnia kuuluu siis heille. Helsingissä ollut hallitus ja sen takamiehet eivät ansaitse suurta kiitosta tempoilunsa takia.\nKun puhutaan nimenomaan Petsamon saamisesta ”takaisin” Suomelle, niin dokumentoidusti voidaan sanoa, että kiitos menee ennen kaikkea professori Voionmaalle. Kun neuvottelut jumiutuivat suomalaisten toistuvaan Itä-Karjala-paatokseen, Voionmaa keksi hivuttaa toisen historioitsijan, venäläisen neuvottelijan Platon Keržentsevin, eteen piirtämänsä ns. suppean Petsamon kartan: Suomi tahtoi vain käytävän Jäämerelle, vain Paatsjoen laaksoalueen, mikä ei tulisi uhmaamaan Muurmannin rataa eikä Keržentsevin liputtamaa Pietarin turvallisuusvyöhykettä, joka radan myötä oli laajentunut Jäämerelle saakka.\nVain pieni osa Suomelle, maalaili ja maanitteli Voionmaa: Jo historiallinen oikeus tiedäthän toveri, jo keisarin lupaus – suomalaisethan olivat ansainneet kaistaleen Jäämeren rantaa antaessaan Siestarjoen kivääritehtaan alueen venäläisille 1864, ja 1.3.1918 sopimuskin, jonka hän oli tehnyt venäläisten antaessa karttoja käyttöön, ja entäs sitten suomalaiskylät Muurmannin rannalla, suomalaiset koulut siellä, ikiaikaiset kalastusretket.. vain pieni kaistale, ei enempää, hyvä kollega.\nJa kas kummaa, Keržentsev tuumi hetken ja suostui Voionmaan esitykseen: sittenkin vain pieni käytäväkaistale, ei muuta. Keržentsev ilmoitti vihdoin 4.10.1920, että he antavat Voionmaan esittämän suppean Petsamon, mutta pitävät Repolan ja Porajärven. Suomen delegaatio oli heinäkuun lopussa kollektiivisesti joutunut myöntämään, että Itä-Karjala-kortti ei johtanut mihinkään. Voionmaa oli riemuissaan Petsamosta eikä ihme, että hän kehui Keržentseviä sympaattiseksi. Voionmaa oli kirjoittanut jo kaksi kirjaa aiheesta, Suomi Jäämerellä (1918) ja Suomen uusi asema (1919), jotka olivat delegaation peruslukemistoa, ja jotka rakentuivat siihen, että Suomi saisi takaisin maaliskuussa 1918 jo kerran saadun Petsamon. Se tulisi olemaan Voionmaan mukaan tulevan Suomen talouden veturi: Suomi siirtyisi arktiseen aikaan! Jo Tokoin hallituksen kulkulaitosministerinä 1917 Voionmaa oli aloittanut systemaattisen työnsä Jäämeren käytävän saamiseksi Suomelle, nyt se oli totta! Riemuissaan Voionmaa järjesti suomalaiset sanomalehtimiehet todistamaan voittoaan 14.10. 1920 loisteliaaseen illallisjuhlaan delegaation muiden jäsenten vastustelusta huolimatta. Helsingin Sanomien toimittaja ylistikin Voionmaata lehdistön pääsystä mukaan tuohon historialliseen tapahtumaan, jossa punainen itä löi kättä valkoisen lännen kanssa.\nDelegaation muut jäsenet olivat ”vain” Petsamon saamiseen tyytymättömiä, arktinen kaistale ei heitä lämmittänyt, päinvastoin, niinpä Itä-Karjalan miehet nimittivät koko rauhaa ”häpeärauhaksi”. Eduskunnassa 11.12.1920 kaikkiaan 27 oikeistolaista edustajaa 200 edustajasta (13%) äänesti rauhan solmimista vastaan. Suuri pettymys rauhankirja oli myös Karjalan itsenäisyysmiehille ja inkeriläisille, jotka epärealistisesti toivovat Kirjasaloonsa kulttuuriautonomiaa. Tarton sopimus tuli voimaan 31.12.1920. Sitä ennen 27.12.1920 Voionmaa ja valtionneuvos Antti Alanen seuralaisineen lähtivät saattamaan rauhankirjaa voimaan Moskovaan.\nSittemmin, 1969, julkaistu venäläisen Viljam Pohlebikin historiateos Suomi ystävänä ja vihollisena todistaa kiitoksen Tarton rauhan solmimisesta kuuluneen Paasikivelle ja Voionmaalle.\nLähde: Lähteenmäki Maria, Väinö Voionmaa, puolue- ja geopoliitikko. SKS 2014, s. 145–228.\nKs. myös keskustelu ”Tarton rauhasta 100 vuotta – kolme näkökulmaa Tarton rauhaan” 14.10.2020.\nJärjestäjä Valtioneuvosto/youtube: https://www.youtube.com/watch?v=7tiOq69flEs\nLähettänyt Maria.Lähteenmäki.Blog klo 14.57


Krp:n tuomittu päällikkö Haapala saa pitää työpaikkansa | Poliisirikollisena\nEtusivu > POLIISIN TEKEMÄT RIKOKSET, Virkavelvollisuuden rikkominen\t> Krp:n tuomittu päällikkö Haapala saa pitää työpaikkansa\nKrp:n tuomittu päällikkö Haapala saa pitää työpaikkansa\nMurharyhmän pomo rikkoi lakia huolimattomuudesta. Siitä ei voi tuomita viraltapanoa, arvioi virkarikoksiin perehtynyt professori.\nVirkavelvollisuuden rikkomisesta tuomittu keskusrikospoliisin murharyhmän päällikkö Tero Haapala voi jatkaa tehtävässään.\nNäin arvioivat poliisiylijohtaja Mikko Paatero ja virkarikoksiin erikoistunut professori Pekka Viljanen.\nRikosylikomisario Haapala tuomittiin perjantaina Helsingin hovioikeudessa, mutta hänet jätettiin rankaisematta.\nRikoksesta on kulunut lähes kuusi vuotta, ja oikeus piti rankaisemista kohtuuttomana.\nOnko oikein, että Haapala saa jatkaa, vaikka hän rikkoi lakia, Pekka Viljanen? ”On varsin selvää, että hän voi jatkaa. Kun syytetään tuottamuksellisesta virkavelvollisuuden rikkomisesta, siitä ei lain mukaan edes voi tuomita viraltapanoa.”\n”Tuottamuksellinen merkitsee huolimattomuutta, ei tahallisuutta. Poliisihallinnon sisäisesti työntekijä voitaisiin vapauttaa tehtävistä, jos siihen katsottaisiin olevan tarve.”\nOnko yleistä, että virkamies todetaan syylliseksi rikokseen, mutta häntä ei rankaista? ”Virkamiesten kohdalla se on suhteellisen harvinaista, mutta tavallisten kansalaisten kohdalla ei niinkään. Usein samansuuntainen ratkaisu tehdään vielä aikaisemmassa vaiheessa: ei nosteta edes syytettä.”\nEikö ole ristiriitaista, että seuraamuksia ei tule, vaikka oikeuden mukaan laiminlyönnit eivät olleet vähäisiä? ”Tässä on kyse kynnyksestä, jonka pitää ylittyä, jotta voisi olla kyse tuottamuksellisesta virkavelvollisuuden rikkomisesta.”\n”Vähäiset teot eivät ole rikoksia lainkaan. Siksi tuomiossa pitää lukea, ettei teko ollut vähäinen. Muuten pitäisi hylätä syyte ja todeta, ettei syytetty ole lainkaan syyllistynyt rikokseen.”\nPoliisiylijohtaja Mikko Paatero, onko Haapalan vapauttamista tehtävistä harkittu? ”Krp:n päällikkö varmasti käsittelee asian, mutta ei poliisiakaan voi tällaisissa tapauksissa kohdella ylirankasti, kun edes rangaistusta ei katsottu aiheelliseksi.”\nMillaisesta rikoksesta poliisi voi menettää virkansa? ”Vankeusrangaistukset ja törkeä rattijuopumus ovat sellaisia rikoksia. Myös pahoinpitelyjen kohdalla pitäisi harkita viraltapanoa. Rikoksen törkeysaste ratkaisee.”\nVoiko kansalainen luottaa, etteivät poliisit virkarikosasioissa suojele toisiaan? ”Kyllä. Ainakaan minun tiedossani ei ole sellaisia tapauksia.”\nKategoriat:POLIISIN TEKEMÄT RIKOKSET, Virkavelvollisuuden rikkominen Avainsanat: hovioikeus, huumeet, huumepoliisi, keskusrikospoliisi, krp, kuriiri, Mikko Paatero, murharyhmä, poliisiylijohtaja, rikosylikomisario, syyttäjä, Tero Haapala, tutkinnanjohtaja, virkarikos, virkasalaisuuden rikkominen\nMiltä tuntuu? Jos poliisi pitää sinua epäilyttävänä Krp:n murharyhmän pomo sai tuomion virkavirheestä


Kielen opiskelua hiilloksen ääressä – Ortodoksi.net\nKielen opiskelua hiilloksen ääressä\nAamun Koitossa ilmestyi 1960-luvulla isä Erkki Piiroisen kirjoittamana sarja kirjoituksia otsikon ”Harmaitten tšasounien maassa” alla. Vuoden 1963 Aamun Koitossa nr. 6 ilmestyi tuosta sarjasta artikkeli pappien työskentelystä Itä-Karjalassa sotavuodelta 1942.\nOrtodoksisia rintamalle lähetettyjä sotilaspappeja ryhmäkuvassa. Kuvasta löytyvät myös molemmat tekstissä mainitut seminaarilaiset.\n(Kuva © Valamon luostarin kukavakokoelmista)\nOrtodoksiset hautajaiset siellä jossakin sota-aikaan.\nÄänislinnassa saimme tutustua moniin mielenkiintoisiin perheisiin. Suurin osa paikallisesta väestöstä oli karjalaisia, toiseksi eniten oli venäläisiä ja jonkun verran oli myös vepsäläisiä ja inkeriläisiä. Seka-avioliitot olivat tietenkin sotkeneet kansallisuusrajoja. Keskustelemalla näitten ihmisten kanssa sai tutustua monenlaisiin elämänkohtaloihin. Veli Tapani oli saanut itselleen koko joukon tuttavia kaupungissa. Erään helmikuisen päivän hämärtyessä hän sanoi minulle: "Silloin, kun minulla on oikein ikävä, niin menen Niinan ja Suran luo. Nyt vien sinutkin sinne." Ikävämme johtui siitä, ettei isä Paavali ollut vielä palannut erikoislaatuiselta komennukseltaan ja kaupunki oli jatkuvasti ortodoksista pappia vailla.\nPäivällisen jälkeen lähdimme vierailulle. Kävelimme Mäkikadulle. Koputimme harmaan, matalan talon ovea. Ovelle tuli pieni tyttö, joka huomattuaan veli Tapanin, kutsui meidät sisälle.\nPirtissä oli hämärää. Huoneen nurkassa oli ikoni, jonka edessä pikku lampukka paloi. Hehkuvan hiilloksen ääressä istui 7-vuotias tyttönen katsellen uteliaasti meitä. Oven avannut 14-vuotias tyttö kehotti meitä venäjänkielisillä kohteliaisuuksilla istuutumaan. Vanhempi tyttö oli nimeltään Niina ja nuorempi Sura. He olivat kahden sisällä, sillä isä oli poissa kotoa ja äiti työssä.\nTytöt olivat hehkuvan hiilloksen valossa lukeneet slaavinkielistä psalttaria. He puhuivat venäjää, vaikka äiti olikin karjalaisia, tosin jo venäläistynyt. Karjalaisen äidin lapsina tytöt kävivät suomalaista koulua, mutta kielivaikeudet olivat suuret. Kielivaikeuksia oli meilläkin yrittäessämme puhua venäjää, jota pappisseminaarissa oli muutaman vuoden aikana luettu. Veli Tapanilta se kävi luistavammin, kun hän oli käynyt jo useita kertoja tällaisissa perheissä. Tytöt valittelivat sitä, että heille opetetaan koulussa luterilaisen uskonnon tapoja, vaikka he ovat pravoslavnoita (ortodokseja). Isä ja äiti olivat pitäneet huolta heidän uskonnollisesta kasvatuksestaan ja nyt kotikasvatuksen ja kouluopetuksen välille oli tullut ristiriitaa, joka hämmensi lasten mieliä. "Opettaja ei anna meidän rukouksissa tehdä ristinmerkkiä, vaan aina on pantava kädet ristiin", selitti Niina. "Äiti ja isä sanovat, että me olemme ortodokseja ja meidän on rukoillessa tehtävä ristinmerkkiä. Opettaja vie meidät luterilaiseen kirkkoon. Isä ja äiti sanovat, että meidän on käytävä vain ortodoksisessa kirkossa."\nVälillä veli Tapani kertoo minulle, miten hän tutustui perheeseen. Hän oli isä Paavalin kanssa kävellyt Äänislinnan kadulla, kun vastaan oli tullut kaksi tyttöä, toinen tässä mainittu Niina ja toinen hänen äitinsä sisar, 18-vuotias Viktoria. He saivat tietää tyttöjen tulevan Neglinkan kirkosta, jota puhdistamassa he olivat olleet. He olivat menneet kaikki takaisin kirkkoon, ja siellä Niina oli alkanut kertoa pyhiin kuviin kuvatuista Raamatun henkilöistä ja pyhistä ihmisistä niin suurella asiantuntemuksella, että he olivat ihmetelleet. Keskustelu näiden kirkonpuhdistajien kanssa oli johtanut heidät tutustumaan tähän Mäkikadun mielenkiintoiseen perheeseen.\nHarjoiteltuamme venäjän kieltä tyttösien kanssa, joiden sanavarasto erittäin hyvin sopi meille opeteltavaksi, pirtin ovi äkkiä narahti, pakkasen huurre tulvi sisälle ja huurteen keskeltä tuli käsi ojossa meitä tervehtimään tyttöjen 32-vuotias Antonina-äiti, jonka työpäivä paikallisessa ravintolassa oli päättynyt. Hän puhui erittäin ystävällisesti ja niin vilkkaasti, että meidän oli vaikeata seurata mukana ja ymmärtää kaikkea. Ilta kului hupaisesti teetä juodessa ja venäjän kieltä opetellessa. Lopuksi nousimme ylös ja kotialttarin ääressä toimitimme iltarukoukset. Lupasimme tulla uudestaan ja poistuimme lämpimästä huoneesta talven pakkaseen.\nKävimme silloin tällöin vierailulla tässä perheessä. Saimme kuulla monia mielenkiintoisia kertomuksia sikäläisten ihmisten elämästä. Kirjoitin koko joukon kuvauksia päiväkirjaani. Saimme havaita, että tyttöjen into uskontokysymyksiin oli peritty sekä isältä että äidiltä. Molemmat olivat vaikeuksien keskellä säilyttäneet ortodoksisuutensa ja tahtoivat sen parliaana perintönään siirtää myös lapsilleen.\n(Artikkeli on julkaistu Ortodoksi.netin sivuilla PSHV:n komitean kirjallisella luvalla. Artikkeli on alkuaan julkaistu Aamun Koitossa nr. 6/1963, joka ilmestyi maaliskuun 1. päivänä 1963, sivulla 67 [s.7])\nNoudettu kohteesta https://www.ortodoksi.net/index.php?title=Kielen_opiskelua_hiilloksen_ääressä&oldid=54177\nSivua on viimeksi muutettu 30. maaliskuuta 2018 kello 22.01.


Joka viikko korostamme joitain mielenkiintoisimmista uusista sovelluksista ja keräämme ne tänne harkittavaksesi. Tällä kertaa suosikkimme sisältävät unimittarin, sovelluksen, joka on kaikki mainokset, ja jotain, joka auttaa sinua pääsemään turvallisesti kotiin.\nTiedän, etten saa tarpeeksi unta, mutta olen aika tyhmä, joten joskus minun on katsottava kuvia, jotta voin todella asettaa asiat perspektiiviin. Sieltä SleepBattery tulee. Kerrot kuinka vanha olet, ja se ehdottaa, kuinka paljon unta sinun pitäisi saada joka yö. Kun menet nukkumaan, napautat painiketta ja näytön kokoinen akku alkaa täyttyä. Kun heräät, napautat näyttöä uudelleen ja akku alkaa tyhjentyä.\nKun se on täysin tyhjä, se kehottaa sinua menemään nukkumaan. Ja luultavasti en, mutta on mukava tietää, että sovellus välittää.\nSleepBattery - Ilmainen | Max Haubold\nHei, tiesitkö, että Veronica Mars elokuva on nyt ulkona? En ennen kuin näin sen listattuna HypeDrivessa. En ole kiinnostunut Veronica Mars elokuva, mutta hyvännäköinen, HypeDrive.\nSe on sovellus, jonka avulla voit seurata kaikkia sinua kiinnostavia elokuvia, TV -ohjelmia, pelejä ja muita projekteja. Voit lisätä heidät luetteloon pysyäksesi ajan tasalla, mutta se vaatii kirjautumisen. Jos et halua rekisteröityä, voit myös vain etsiä asioita, mutta se ei tallenna. Sinun on kirjoitettava se ylös tai jotain. Kuin luolamies.\nHypedrive - ilmainen | Hypedrive LLC\nJoskus seison paikallisen ruokakauppani tuoteosastolla ja näen hedelmiä, joista en ole koskaan ennen kuullutkaan. Ja vaikka kukaan ei ole kehittänyt sovellusta, jonka avulla voin maistaa niitä nähdäkseni, ovatko ne hyviä, Wholesome antaa melko hyvän käsityksen siitä, kuinka hyvä se on minulle.\nSovellus ryhmittelee kaiken, enimmäkseen värin mukaan, mutta sillä on myös mausteiden, lihan ja äyriäisten, meijerien jne. Valitset vain ryhmän ja ruoan, ja sitten kaikki tiedot ovat luettavissa. Voit jopa säätää määriä, jos käytät reseptiä.\nTuo hedelmänmakuinen idea on muuten ilmainen. Käykää joku siihen.\nTerveellinen - ilmainen | Sachin Hegde\nBind on eräänlainen outo idea sovellukselle, mutta sitten taas tiedän ihmisiä, jotka katsovat Super Bowlia vain mainosten vuoksi. Joten jos haluat, että suuret yritykset yrittävät myydä sinulle asioita ilman, että kaikki ärsyttävä ohjelmointi häiritsee sinua, tässä sinun pitäisi mennä.\nSe kerää mainoksia. Pelkkiä mainoksia. Haluatko katsoa mainoksia? Bindillä on kaikki mainokset mukaan lukien elokuvan trailerit ja ne, joita työssä olevat ihmiset yrittivät kuvata (huonosti) suuren pelin jälkeisenä päivänä. Voit myös arvostella ja jakaa suosikkejasi ystäviesi kanssa.\nJoten se säästää ainakin matkan YouTubeen.\nSidonta - ilmainen | Bind Group LTD.\nJoten ehkä jonain yönä kompastut autollesi ja huomaat, että sinun ei todellakaan pitäisi ajaa. Ja olet myös niin humalassa, että Siri ei voi ymmärtää sinua. Ja yhteystietoluettelosi painikkeet ovat niin pieni.\nAnna liian humalassa ajaa, sovellus, joka toivoo estävän sinua joutumasta kuolleeksi sulaan metallin ja lasin helvettiin. Esiohjelmoit sen paikallisen ohjaamoyrityksen tai luotettavan ystävän numeroilla ja sitten sinä Sinun täytyy vain pudottaa humalainen peukalosi yhteen sovelluksen kahdesta valtavasta ja selvästi merkitystä painikkeita.\nToisten ohjeiden antaminen on kuitenkin sinun tehtäväsi. Joten onnea siitä.\nLiian humalassa ajamiseen - ilmainen | Steffen Lund Andersen\nLähde:SleepBattery - Ilmainen | Max Haubold\nVieritä erittäin hitaasti OS X Lionissa [OS X -vinkkejä]Tässä on siisti ja yksinkertainen temppu, joka hidastaa vieritystä mukavaan, rauhalliseen t...\nIPhonen tai iPadin (tai suosikkilukulaitteeni iPad minin) iBooksin avulla voit ladata sähköisiä kirjoja oman iOS -laitteesi kätevästä yksityisyydes...\nJoka viikko korostamme joitain mielenkiintoisimmista uusista sovelluksista ja keräämme ne tänne harkittavaksesi.Tällä kertaa valikoimissamme ovat d...\nUusi 13 tuuman MacBook Air Teardown paljastaa suuremman akun ja pienemmän SSD: nYhdellä silmäyksellä Applen uusimmat MacBook Air -kannettavat näytt...\nApple vie Made in India -iPhonensa EurooppaanApple alkoi kiittää Intiassa valmistettuja iPhonia aiemmin tänä vuonna.Kuva: AppleApple on kuulemma al...


Etusivu › Uutiset › Artikkelit käyttäjältä: Laura Klefbohm (sivu 3)\nHelsingin kaupungin pelastuslaitos turvaa Suomenlinnan palvelut tunneliremontin aikana pelastuslaitoksen Kaivopuiston meriasemalle sijoitettavalla aluksella, mikäli meri ei ole jäässä tai miehittämällä Suomenlinnan pelastusasema, jos jäätilanne ei salli alusten käyttöä.\nMatkailuneuvonnassa mukavan vilkas kesä\nVuoden 2021 kesäkausi on ollut mukavan vilkas Suomenlinnan matkailuneuvonnan väelle. Isoja ruuhkia ei ole ollut, mutta linnoituksen reiteille on riittänyt kesästä nauttivaa väkeä.\tLue lisää\nSuomenlinnan hoitokunta ja Haaga-Helia ammattikorkeakoulu allekirjoittivat kesäkuun alussa yhteistyösopimuksen. Haaga-Helian opiskelijat ovat jatkossa tiiviimmin mukana useissa Suomenlinnan kehittämishankkeissa.\tLue lisää\nHelsingin kaupunginosana Suomenlinnaa koskevat samat korona-ajan säännöt kuin koko pääkaupunkiseutua. Lue uutisesta tarkemmin turvallisuudesta Suomenlinnassa korona-aikana. Tätä uutista päivitetään, kun ohjeistus tarkentuu tautitilanteen ja viranomaisohjeistuksen myötä.\tLue lisää\nHoitokunta mukana laatimassa Suomen kulttuuriperintöstrategiaa\nSuomelle laaditaan vuoteen 2030 ulottuva kulttuuriperintöstrategia. Suomenlinnan hoitokunta on mukana tässä tärkeässä työssä.\tLue lisää\nSuomenlinnan vesibussiliikennettä kaudella 2021 operoi JT-Line\nJT-Line on valittu hoitamaan Suomenlinnan vesibussiliikennettä ajalle 1.5.-30.9.2021. Myös päättyneellä vuoden 2020 liikennöintikaudella liikennettä hoitanut yhtiö jatkaa siis palveluntuottajana. Suomenlinnan ja mantereen välinen vesibussiyhteys kaudelle 2021 toteutetaan perinteisellä reitillä: Kauppatori–Lonna–Suomenlinna-museo–Kuninkaanportti–Lonna–Kauppatori. Suomenlinnasta pääsee ensi vuonna vesibussilla myös lähisaarille Suomenlinnan, Vallisaaren ja Lonnan väliä liikennöitävällä rengaslinjalla, jota operoi Suomen Saaristokuljetus Oy. Vallisaaressa järjestettävän, koronapandemian takia ensi vuodelle […]\tLue lisää\n← Edellinen 1 2 3 4 5 … 38 Seuraava →


Rautaruukin lehdet Dialogiin - Mediaviikko - Viestinnän ja median uutisia\nUutiset, Markkinointi & Mainonta, | tiistaina 08.03.2011 - Toimitus\nA-lehtien Markkinointiviestintä Dialogi Oy on saanut kustannettavakseen Rautaruukki Oyj:n asiakas- ja sidosryhmälehden, Inlinen, sekä sisäisen lehden, Inton. Molemmat lehdet ilmestyvät kolme kertaa vuodessa kuudella eri kielellä.\nRautaruukki halusi parantaa asiakkaidensa palvelua uudistamalla asiakas- ja sidosryhmälehtensä Inlinen. Lehti ilmestyy osittain lokalisoituna suomeksi, englanniksi, saksaksi, puolaksi, venäjäksi ja ruotsiksi. Ruukki kilpailutti suurimmat asiakasmediatoimistot, joista vakuuttavimman kokonaisratkaisun tarjosi Dialogi.\n”Dialogi osasi rakentaa asiakkaitamme parhaiten palvelevan yhteydenpitomallin ja vakuutti meidät korkeatasoisena tekijänä, liiketoiminnallisten hyötyjen merkitystä unohtamatta. Tärkeä osa ratkaisua oli myös sisällöntuotannon jalostaminen digitaalisiin välineisiin”, kertoo viestintä- ja sijoittajasuhdejohtaja Anne Pirilä.\nDialogissa iloitaan uudesta kumppanista. ”On erittäin antoisaa tehdä julkaisuja 27 eri maassa toimivan suuryrityksen kanssa. Ruukin kaltainen kunnianhimoinen asiakas mahdollistaa täysin uudenlaisten liiketoimintaa tukevien asiakasmedioiden kehittämisen”, kertoo myyntijohtaja Maarit Pojanluoma.\nPian yhteistyön käynnistymisen jälkeen Ruukki siirsi Dialogin kustannettavaksi myös sisäisen Into-lehden. Se ilmestyy suomeksi, englanniksi, puolaksi, venäjäksi, unkariksi ja ruotsiksi. Ensimmäiset uudistuneet lehdet ilmestyvät näinä päivinä. Hienosti käyntiin lähtenyt yhteistyö on poikinut myös aivan uuden julkaisun kotimaisen vesikattoliiketoiminnan tueksi.


Josquinin motetit - Musiikin historiaa\nAjoitusten ja autenttisuuden ongelmia\nJosquin Desprezin (n. 1450–1521) luova kausi kesti noin 50 vuotta. Hänen tuotantonsa on suurimpia renessanssin tässä vaiheessa lähinnä Isaacin ylittäessä hänet sen laajuudessa. Silti on hämmästyttävää, kuinka vaikeaksi Josquinin teoskronologian laatiminen on osoittautunut. Pääsyitä on se, että käsikirjoituskopioita on säilynyt niukalti ajalta ennen vuotta 1500, kun sodat ja uskonkiihkot hävittivät niistä pääosan, ja se, että Josquinin tuotantoa julkaistiin vasta 1500-luvun alkupuolelta lähtien. Etenkin Petruccin antologiat sisältävät materiaalia uusien teosten lisäksi edeltävien 20–30 vuoden ajalta. Vain harvat Josquinin teokset viittaavat varmuudella joihinkin historiallisiin tilanteisiin, paikkoihin tai henkilöihin.\nLisäksi viime aikoina on paljastunut yllättäviä ongelmia monien teosten aitouden suhteen, mikä on jossain määrin pakottanut arvioimaan uudelleen Josquinin tuotantoa ja tyyliä. Osa epäilyttäviksi tai epäaidoiksi osoittautuneista moteteista on säilyneissä nuottilähteissä merkitty myös muidenkin säveltäjien nimiin (mm. Verdelot, Mouton, Févin, Senfl, Brumel, Regis, Peñalosa, Gombert jne.) tai sitten säveltäjämääritys on tapahtunut vasta Josquinin kuoleman jälkeen ja on osoittautunut harhaiseksi. Lisäksi Josquinin tekijyys on kiistetty monissa tapauksissa tyylillisin perustein.\nTekijyyden suhteen epäilyttäviksi on osoittautunut kaksi messua, ja jopa 11 messua on paljastunut epäautenttisiksi: mm. Missa Da pacem ja neliääninen Missa L’homme armé. Epäilyttäviä motetteja on 24, joukossa neliääninen De profundis, Domine ne in furore ja jopa keskeinen teos Absalon, fili mi! Varmasti epäaitoja motetteja on peräti 81, mukana kaksi De profundis -motettia, 12-ääninen Inviolata integrata est sekä molemmat Tulerunt Dominum meum -sävelitykset. Sama kato on käynyt myös chansonien suhteen: Allez regretz on epäilyttävä, kun taas virheelliseksi on osoittautunut 16 chansonia, mm. Allegez moys, Fors seulement, Fortuna desperata, La Spagna ja jopa Mille regretz.\nMotettien musiikki ja päätyypit\nJosquin käytti moteteissaan mitä moninaisimpia menettelytapoja: imitaatio- ja homofonia-taitteiden vuorottelua, äänten parittaisia esiintymisiä, teoksen jakamista suuriin pääosiin tempon ja tekstuurin vaihdoksilla, pääosien jakamista edelleen alaosiin erivahvuisilla kadensseilla. Motettityylissä esiintyy lisäksi pyrkimys painokkaisiin kadensseihin. Josquin sävelsi myös homofonis-painotteisia, soinnullisia motetteja.\nMotetista erottuu kolme sävellysteknistä päätyyppiä:\ncantus firmus on tenorissa pitkinä aika-arvoina kerran tai sävellyksen joka osassa läpivietynä\ncantus firmus on kaanonissa (tavallisimmin kahdessa äänessä)\nkoraalin lyhyt melodiakatkelma tai motiivi tai vaihtoehtoisesti jokin solmisaatiomotiivi esiintyy moninkertaisesti toistettuna\nvapaat motetit: perustuvat Psalmien, Korkeaveisun tai jonkin muun Raamatun kirjan (useimmiten VT:n) tekstiin tai sitten humanistiseen runouteen; näissä kirkkosävelmään suhtaudutaan vapaasti, sitä muokataan tai siitä voidaan kokonaan luopua.\nparodiamotetti: motetti on kommentti johonkin aiemman säveltäjän motettiin, jolloin esikuvaa tai lähtökohtaa on saatettu muokata voimakkaasti.\nMotettien musiikillinen kehitys Josquinilla\nMusiikillinen yleiskehitys Josquinin tuotannossa kulkee vapaasta melismoivuudesta kohden motiivista organisointia, rakenteellista läpikäyvää imitaatiota ja äänten tasa-arvoa, musiikillisen tilan järkevää ja tasasuhtaista käyttöä, syllabista tekstinkäsittelyä sekä melodisen ja harmonisen sanaston intensivöitymistä teksti-ilmaisun palveluksessa. Kehitys kulkee Dufay / Ockeghem -maisemasta Willaert / Arcadelt -tyyliin ja ennakoi jopa Lasson / Palestrinan musiikkia.\nJos pitäydytään kolmen kauden mallissa (Ambros, Osthoff), ensimmäinen kausi kestäisi vuoteen 1489 asti, jolloin Josquin siirtyi paavin kapellin. Kautta leimaa musiikin abstraktius, voimakkaasti kuvioiva kontrapunkti sekä tekstin ja musiikin epämääräinen tai löyhä suhde. Toinen kausi kestäisi vuoteen 1505 asti, jolloin Josquin palasi Italiasta pohjoiseen. Tuolloin italialaisittain soinnullinen ajattelu ja falsobordone-tekniikka yhdistyivät läpi-imitointiin sekä tekstin sanoista johdettuihin motiiveihin. Viimeisellä kaudella Josquinin musiikissa sana-sävel-suhde kiinteytyi, lausunnallinen ja retorinen ilmeikkyys, ekspressiivisyys, kasvoivat samalla, kun musiikkityyli yksinkertaistui ja muuttui ekonomisemmaksi.\nJosquinin taide on suurenmoisimmillaan hänen moteteissaan, vaikka niiden määrä on viime vuosina supistunut aiemmasta runsaasta sadasta reiluun 60 teokseen. Silti nimenomaan moteteissaan Josquinia pidettiin jo 1500-luvulla ensimmäisenä säveltäjänä, joka kykeni välittämään musiikissaan tekstin sisältämiä affekteja. Hän oli ensimmäinen musica reservataksi (varattu musiikki) nimetyn suuntauksen mestari. Termi on moniselitteinen ja nyttemmin sitä on ryhdytty käyttämään myös tyyliluonnehdintana sille uudelle ja jopa manerisoituneelle suuntaukselle, täysrenessanssin ja barokin välissä sävelletylle musiikille, joka alkaa Josquinista, vahvistuu 1500-luvun puolivälissä ja vie musiikin voimakkaaseen kromatisoitumiseen sekä äärimmäiseen paatokseen.\nTavallisimmin musica reservata on määritelty ”musiikiksi jossa ilmaisu on kohonnutta ja joka esittää sisältönsä voimallisesti kuulijalle”. Tarkemmin sitä on luonnehdittu kolmella päätavalla:\nsiinä tekstin affektit on ”asetettu silmien eteen” käyttämällä moodeja ja musiikillis-retorisia kuvioita tekstin vaatimusten mukaisesti\nse on musiikkia, joka käyttää kromaattista genosta ja on sikäli humanististen ideoiden inspiroimaa\nse on korkea-arvoisille henkilöille ja pienelle, kultivoidulle asiantuntijayleisölle sävellettyä musiikkia ja on tarkoitettu toiseen käyttöön kuin tavallisille kuulijoille (volgari orecchie) suunnattu musica diatonica (diatoninen musiikki)\nKaikista yksityiskohtaisimman määritelmän mukaan musica reservata tarkoittaa:\nkäännöstä poispäin aiemmista tyylikausista (vrt. ars nova / ars antiqua)\nuuden tyylin muodostamista, uuden tyylin syntyä poikkeamisina normaaleista menettelyistä\npoikkeamisten oikeuttamista tekstin ilmaisemiseksi\nhumanismin inspiroimia kokeiluja\npalaamista enharmonisen ja kromaattisen genoksen käyttöön\nkokeilujen suuntaamista eliittikuulijoille\nkuulijoiden odottamia virtuoosimaisia esityksiä\nMotetti yksilöllisenä lajina\nVaikka motetti ei ollut suinkaan Josquinin aikaansaannos ja sitä viljeltiin läpi 1500-luvun, saattaa olla paljolti Josquinin taiteen ansiota, että siitä tuli renessanssissa niin keskeinen musiikillisen keksinnän kohde. Kun messutekstit vaativat tiettyä ylipersoonallista hurskautta ja yleisesti hyväksyttävää tyyliä, motetti mahdollisti jo tekstin valinnan vapauden kautta yksilöllisen panoksen. Motetti saattoi syntyä ilman ulkoista syytäkin puhtaasti taiteellisen impulssin pakottamana, ”synnillisestä halusta (sävelittää) ylen kauniit sanat” (”auss sunderem Lust zu den überschönen Worten”), kuten Thomas Stoltzer tunnusti (1526). Tinctoriksen (n. 1495) mukaan motetti ”on keskimittainen sävellys, jossa voidaan käyttää mitä tahansa sanoja, mutta jossa useimmiten on kirkollinen teksti.”\nMotetteja laulettiin taatusti messuissakin korvaamaan tiettyjä osia etenkin sen proprium-osastossa. Tätä käsitystä tukee Thomas Morleyn määritelmä (1597):\nMotetti on kirkkoa varten tehty laulu, joka perustuu johonkin hymniin tai sävelmään … jos sävellät tähän tyyliin, sinun täytyy antaa yhteissointien tuottaa majesteettisuutta sekä käyttää riitasointeja ja sitomisia niin usein kuin haluat, mutta olkoon se (sävellys) pitkissä aika-arvoissa, sillä sen luonne ei salli lyhyitä nuotteja ja nopeaa liikettä, joka viittaa eräänlaiseen kevytmielisyyteen.\nLiturgisen käytön lisäksi motetilla oli laaja tilaus muidenkin kirkollisten tilanteiden ja yksittäisten hartaushetkien täyttäjänä. Lisäksi se soveltui hovien pöytämusiikiksi, korkeiden vieraiden tervehtimiseen, poliittisten tapahtumien sekä maallisten ja kirkollisten merkkihenkilöiden tapaamisten juhlistamiseen, kulkuemusiikiksi jne.\nMotetteja tarvittiin renessanssissa paljon. Niillä on samalla useita alalajeja, joiden kattokäsitteeksi motetti-nimitys vakiintui jo 1500-luvun alussa, kuten käy ilmi Petruccin kokoelmien nimistä Motetti A, Motetti a cinque (Motetti C), Motetti de passioni, de cruce, de sacramento, de beata virgine et huiusmodi (Kärsimys-, risti-, sakramentti-, Neitsyt Maria – ja tämäntapaisia motetteja). Siten motettilajeja on kosolti ja niiden tärkein kriteeri on se, että ne ovat ”keskimittaisia lauluja” (cantus mediocris) erotuksena messusta suurena lauluna (cantus magnus) sekä cantilenasta pienenä lauluna (cantus parvus).\nMotetin synonyyminä käytettiin termejä cantione sacra tai cantione ecclestica, melodia, modulo, modulatione, concentus sacra, musica sekä latina cantione. Motetteja voivat olla 3–12-ääniset, jopa 40-ääniset latinankieliset sävellykset, joiden oma laji voi olla hyvinkin moninainen, mm.:\nmessumotetti (motetto missale)\nproprium-motetit (tractus, graduaali jne.)\nMotetti voi perustua kirkkosävelmään, jota voitiin käyttää semmoisenaan cantus firmuksena, josta voitiin laatia kaanon, jota saatettiin hyödyntää koristeltuna jossain tai useissa, jopa kaikissa äänissä, ja siitä voitiin irrottaa motiiveja, jotka imitoituvat läpi kudoksen. Mutta motetteja voitiin laatia myös ilman kirkkolaululähtökohtaa; siinä mielessä Morleyn määritelmä on yksipuolinen.\nJosquin aloitti motettien parissa Dufayn ja mahdollisen opettajansa Ockeghemin linjoilla. Varhaisessa motetissa Alma redemptoris mater / Ave regina coelorum (Vapahtajan lempeä äiti / Ollos tervehditty taivaiden valtijatar) on Dufayn vaikutusta kahden tekstin ja eri antifonisävelmän käyttö. Motetin ääriäänet mukailevat Alma redemptoris – ja väliäänet Ave regina -melodiaa ja sen aloitus perustuu sopraano-altto-parin imitoimiseen tenori-basso-parissa. Lisäksi Josquin aloittaa teoksensa sitaatilla Ockeghemin Alma redemptoris mater -sävellyksestä.\nJosquin: Alma redemptoris, tahdit 65—77.\nJosquinin sävellyksestä löytyy yllättäviä sekvenssejä, saman aiheen siirtämistä alemmalle tasolle jopa viisi kertaa perätysten (tahdit 68–78), ostinatobassoja (t. 143–149) sekä epäsystemaattisia imitaatioita. Äänet etenevät teoksessa vielä eri nopeuksilla, joten vanhan kerroksittaisen säveltämisen leima on yhä tuntuvilla. Ohessa on näyte motetin viisinkertaisesta sekvenssistä, johon osallistuvat ensin kolme ääntä ja kolmella viimeisellä kerralla myös neljäs ääni.\nJosquinin varhaiskauteen (1470–89) voidaan melkoisella varmuudella sijoittaa teoksia, joissa esiintyy pieniä ongelmia tai virheitä, dissonanssin käsittelyn omituisuuksia ja rinnakkaisia kvinttejä; toisaalta positiivisena piirteenä on lisääntynyt soinnullisuus. Tuohon aikaan sijoittuu kaksi motettisykliä, joita kutsuttiin nimellä Motetti missales. Seitsemästä, kahdeksasta erillisestä motetista koostunut löyhä kokonaisuus korvasi Milanossa messun ordinarium- ja proprium-osia. Yksittäisiä osia kutsuttiin nimellä loco, mm. loco Introitus, loco Gloria (Introituksen tilalla, Glorian tilalla) jne. Näitä sävelsivät myös Compère, Gafurius, Weerbecke ja muut Milanossa vaikuttaneet laulajat.\nJosquinin sykli Vultum tuum deprecabuntur (Suosiotasi anovat kaikki varakkaat ihmiset) koostuu seitsemästä osasta, jotka keskittyvät Neitsyt Marian palvontaan ja muodostavat kokonaisuuden lähinnä vain Petruccin järjestämisen ansiosta. Tässä muodossa se on Josquinin pisin motetti (586 tahtia). Vapaan lineaarisuuden ja imitaatioiden ohella huomiota herättää syklin homofoniapainotteisuus, mikä oli Milanossa tuolloin harrastetun tyylin tunnusmerkki ja osoitusta italialaisten elementtien tunkeutumisesta polyfoniaan; myös neliäänisyys kuuluu näihin piirteisiin. Motettisarjaa esitetään nykyään yleensä yhdeksänosaisena: Petruccin painaman seitsemän osan ohelle valitaan pieni Ave Maria -motetti sekä elevaatiomotetti Tu lumen, tu splendor patris (ad Elevationem). Alkuperäinen kokonaisuus koostuu seuraavista osista:\nVultum tuum (loco Introitus)\nSancta Dei genetrix (loco Gloria)\nIntemerata virgo (loco Credo)\nO Maria (loco Sanctus)\nMente tota (post Elevationem)\nChriste, Fili Dei (loco Agnus Dei)\nOra pro nobis (loco Deo gratias)\nOheisessa esimerkissä on motettisarjan avausosan alkua.\nKäänne kohden italialaista soinnullisuutta näkyy vieläkin paremmin passioajan motettisyklissä Qui velatus facie fuisti (Sinä jonka kasvot oli verhottu), jonka kuudesta osasta aloittava nimiosa nojautuu Bonaventuran, 1200-luvun fransiskaaniuudistajan, rukoustekstiin Cursus de passione (Kärsimysmatka).\nJosquin: Vultum tuum.\nOckeghemiin, Ranskan hoviin ja Ludvig XI:een 1480-luvulla liittyvät todennäköisesti psalmimotetit Misericordias Domini sekä Domine ne in furore. Ludvig oli alkuvuodesta 1481 saanut aivoverenvuodon. Siitä väliaikaisesti toivuttuaan hän kuolemanpelossaan määräsi Jean Bourdichon -nimisen maalarin laatimaan 50 kääröä, jotka ripustettiin linnan eri puolille. Niihin oli kuva-aiheiden lisäksi kirjoitettu teksti Psalmin 88 alusta: Misericordias Domini in aeternum cantabo (Herra, minun pelastukseni Jumala, päivin ja öin minä huudan [p.o. laulancantabo] sinun edessäsi.).\nKoska alkutekstissä esiintyy sana ”laulan”, ja Josquin kenties oleili Ranskan hovissa, on luultavaa, että hän sävelsi samoilla sanoilla alkavan motetin kuninkaalle. Muutoin ei olisi selitettävissä motetin poikkeuksellinen teksti, joka on valikoitu kuudesta eri psalmista. Nyt ne viittaavat monin tavoin Herran armeliaisuuteen ja armahtamiseen. Dissonanssin käsittelyn epäsäännöllisyyksistä ja äänenkuljetuksen kömpelyydestä (rinnakkaisia kvinttejä ja oktaaveja) huolimatta kyseessä on ilmeikäs ja voimakas teos, jossa duetot ja neljän äänen imitaatiot vuorottelevat sointujaksojen kera ja jossa yksittäisille sanoille ladataan merkitystä musiikillisen luonnehdinnan avulla. Kolmen alaosan päätökset on toteutettu kiihtyvän liikkeen ja asteaiheiden tiivistyvän limittymisen (stretto) avulla.\nPsalmiin 38, mutta taas valikoituihin säkeisiin, eikä kokonaiseen psalmiin, perustuva Domine ne in furore (Herra, älä rankaise minua vihassasi) keskittyy sairauteen ja anoo siitä toipumista. Kun teoksella on yhteyksiä em. toiseen psalmiin, sen tilaajana lienee toiminut sama Ludvig XI.\nJosquin: Misericordias Domini in aeternum cantabo.\nJos Milanossa Josquin oppi soinnulliseen tyyliin kirjoittamista, Roomassa (1489–95?) hän kirjoitti toisenlaista musiikkia. Milanossa neliääninen motetti oli suosiossa, lyhyet duettofraasit vuorottelivat homofonisten jaksojen kanssa, selkeät lopukkeet erottivat fraasit toisistaan ja rakenteellinen imitaatio oli käytössä (Compère, Weerbecke). Roomassa sen sijaan oli vallalla Regis’n kehittämä viisiääninen alankomainen tenorimotetti, jossa imitaatio ei ole kovin läpikäypää ja jota hallitsivat rytmisesti monimutkaiset ja laajat melodiat à la Dufay, pitkät duetot ja sekvenssit sekä hitaasti liikkuva tenori. Näyttää siltä, että Josquin sovitti sävellystyylinsä aina ajan ja paikan mukaan ja otti huomioon kunkin oleskelupaikkansa musiikilliset tarpeet ja käytännöt. Samalla hän pyrki luonnollisesti ylittämään aiemmat saavutukset.\nJosquin: Illibata Dei virgo nutrix (Tahraton neitsyt Jumalan ruokkija).\nOmaelämäkerrallinen Illibata Dei virgo nutrix (Tahraton neitsyt Jumalan ruokkija) syntyi Rooman aikana Regis’n ja Busnois’n mallien pohjalta, mutta ei niiden orjuuttamana. Hänen aikaansaannoksensa ylittävät Vaqueras’n ja de Orton vastaavat viisiääniset teokset soinnikkuudessa ja tekstin käsittelyssä. Ja vaikka motetin ensimmäinen puolisko on sävelletty vanhaan ”burgundilais-alankomaalaiseen” tyyliin, joka oli vielä Roomassa suosiossa, Josquin itse asiassa yhdisti siihen milanolais-italialaisen tyylin piirteitä ja sävelsi teoksen toisen puoliskon Ave virginum decus hominum (Ollos tervehditty neitsyt ihmisten koriste) pikemminkin uudella tekniikalla. Läpi motetin pitkillä aika-arvoilla liikkuva cantus firmus -tenori toistaa keskiaikaisen motetin tenorin tavoin pes-tekniikalla samoja säveliä d-a-d tai g-d-g (la-mi-la), jotka tulevan Maria-sanan sisältämistä solmisaationimistä (F-heksakordissa d on la ja a on mi). Motetti on ns. akrostikon eli ensimmäisen säkeistön säkeiden kirjainten alut tuottavat Josquin Desprezin nimen (poikkeuksensa Des-tavu, joka tulee kokonaisena kahdeksannen säkeen alussa):\nQue fuisti Evae reparatrix\nViri nefas tuta mediatrix\nPrevaleat hymnus et sit ave\nRoborando sonos ut guttura\nEfflagitent laude teque pura\nToisella puoliskolla esiintyy kaksi säettä:\nSalve tu sola\ncum sola amica,\nConsola ”la mi la”\ncanentes in tua laude. Ollos tervehditty sinä yksin,\nVahvista meitä, jotka laulamme\nSäkeet kirjaimellisesti motivoivat motetin toistuvaan sävelaiheeseen perustuvan, solmisaatiotavuja käyttävän cantus firmuksen.\nSamalla tavoin Josquinin tractus Domine non secundum peccata nostra (Herra älä meidän syntiemme mukaan), jolla oli erityisasema paavin hovin tradition mukaisessa piinaviikon vietossa, paitsi perustuu tavanmukaiseen kirkkolaulun parafraseeraukseen, pitkiin duettoihin ja tiettyjen sanojen alleviivaukseen, ylittää kuitenkin tuntuvasti Vaqueras’n ja muiden käyttömusiikkiteokset mielikuvituksensa rikkaudessa.\n1400-luvun kahtena viimeisenä vuosikymmenenä, paavin kapellissa ja ehkä muuallakin Italiassa ollessaan – emme tiedä juuri mitään Josquinin liikkeistä vuosina 1495-1500 – Josquin loi vähitellen synteesiä vanhasta alankomaalaisesta ja uudesta italialaisesta tyylistä. Viimeistään 1490-luvulla italialainen ja flaamilainen kulttuuri alkoivat sulautua yhteen.\nNeliäänisessä passiomotetissa Tu solus qui facis mirabilia (Sinä yksin teet ihmeitä) italialaisen laudan vaikutus on ilmeinen: passiomotetti on lähes kokonaan kolmisointuharmoniaa sekä sisältää kadensseja V–I ja IV–I. Niinpä ei ole ihme, että se ilmestyi suorastaan kontrafaktina Petruccin lauda-kokoelmassa (1508). Teoksen toinen osa lainaa tosin suoraan Ockeghemin chansonia D’ung aultre amer (Rakastaa jotain toista) eli tekstinä on sekä ranskaa että latinaa. Josquinilla on lisäksi samaan lauluun perustuva messu, joten kyse on samalla myös ranskalaisen ja latinalaisen muodon yhteensulautumisesta, motettichansonista.\nJosquin: Tu solus qui facis mirabilia (Sinä yksin teet ihmeitä), alku.\nJosquin: Tu solus qui facis mirabilia (Sinä yksin teet ihmeitä). Toinen osa, joka lainaa tosin suoraan Ockeghemin chansonia D’ung aultre amer (Rakastaa jotain toista).\nValitus Ockeghemin kuoleman johdosta\nVarsinaista motettichanson-lajia edustaa Josquinin eräs kiintoisimpiin kuuluva teos: Nymphes des bois eli Déploration sur la mor de Jean Ockeghem (Metsän nymfit eli Valituslaulu Jean Ockeghemin kuoleman johdosta; 1497). Se on sävelletty suuren säveltäjän muistolle ajan kenties kuuluisimman runoilija Jehan Molinet’n tekstiin. Ockeghemin poismenoa surevat sävellyksen tekstissä aikansa merkittävimmät säveltäjät: Josquinin lisäksi Piersson / Pierchon (Pierre de la Rue?), Brumel ja Compère. Chansonin lisäksi Josquin käyttää sävellyksen cantus firmuksena kuolinmessun Requiem aeternam tekstiä ja melodiaa pidennetyin aika-arvoin. Kun sävellyksessä päästään tekstikohtaan ”la terre le coeuvre” (maa hänet peittää), musiikki pysähtyy. Tämän jälkeen kaikki neljä ylä-ääntä ja säveltäjää laulavaa yhteisen rukouksen. Seuraavassa sävellyksen teksti:\nNymfit metsien, jumalattaret lähteiden,\nlaulajat taitavat kaikkien kansojen,\nmuuttakaa kirkkaat ja korkeat äänenne\nhurjiksi huudoiksi ja valituksiksi,\nsillä Atropos, hirveä kuoleman herra,\non saanut Ockegheminne satimeensa,\nmusiikin kalleuksien vartijan ja oppineen mestarin,\nolemukseltaan tyylikkään eikä pyylevän.\nOn suuri tuska, kun maa hänet peittää alleen.\nPukekaa yllenne suruasu\nja vuodattakaa kyyneliä valtoimenaan\nmenetettyänne hyvän isänne. Nymphes des bois, déesses des fontaines,\nChangez vos voix fort cleres et haultaines\nEn cris trenchants et lamentations,\nCar Atropos très terrible satrape\nA vostr’ Ock’ghem atrapé en sa trape,\nVray tresorier de musiqu’et chef d’oeuvre doct,\nelegant de corps et non point trappe,\nGrant dommag’est que la terre le couvre.\nAcoutrez vous d’habitz de deuil,\nJosquin, Perchon, Brumel Compère,\nEt plourez grosses larmes d’oeil,\nIkuinen lepo suo hänelle Herra\nja ikuinen valo loistakoon hänelle.\nAamen. Requiem aeternam dona eis Domine\nJosquin: Nymphes des bois eli Déploration sur la mor de Jean Ockeghem (Metsän nymfit eli Valituslaulu Jean Ockeghemin kuoleman johdosta), alku.\nJosquin: Nymphes des bois eli Déploration sur la mor de Jean Ockeghem (Metsän nymfit eli Valituslaulu Jean Ockeghemin kuoleman johdosta), lopun säveltäjäluettelo.\nKohden kypsää tyyliä\nJosquin: Maria-antifoni Gaude Virgo, Mater Christi, alku.\nMaria-antifoni Gaude Virgo, Mater Christi (Iloitse Neitsyt [Maria], Kristuksen äiti) näyttää jo synteesin seuraavan vaiheen: siinä on soinnullista etenemistä, kaanonduettoja, imitaatioita ja ennen kaikkea uusi tekstin ja musiikin välinen yhteys. Tekstissä ”Gabriele nuntio” (Gabriel viestintuojana) ja ”cum pudoris lilio” (liljan puhtaudella) ovat saaneet osakseen rehevät melismat. Säe ”Quem dolebas mortem pati” (jonka kärsimystä ja kuolemaa valitat) värjää musiikin yhtäkkiä molliksi; myös tässä esiintyy riipaisevia pidätyksiä ja fryyginen lopuke. ”Ascendente” (nouseva) saa luonnollisesti aikaan kohoavan liikkeen. Säe ”Gaude quae post ipsum scandis” (Iloitse joka nouset itse hänen jäljessään) tuottaa aikaintervalliltaan lyhyimmän mahdollisen jäljittelyvälin: altto seuraa aivan sopraanon kannoilla. Sikäli Gaude Virgo on Josquinin tämän kauden ehkä upeimman ja selkeimmin sävelletyn motetin, Ave Maria … virgo serena (Terve Maria, kirkas Neitsyt), välitön edeltäjä ja esiharjoitus.\nAve Maria virgo serena merkitsee Josquinin musiikissa astumista joka suhteessa kypsään vaiheeseen. Se voi olla sävelletty kardinaali Ascaniolle vuonna 1497, jolloin tämä sairastui vakavasti ja teki toivuttuaan pyhiinvaellusmatkan Loreton Maria-taloon (Santa Casa); votiiviantifoni Ave Maria sopisi mainiosti tähän tilanteeseen. Sävellyksen yksinkertainen hienostuneisuus, pyhä puhtauden ilmapiiri, sen tekninen mestaruus oktaavi-imitaatioiden ja homofonian yhdistämisessä on täydellistä. Ekonominen säveltäminen, teoksen rauhallinen eteneminen sekä useimpien kadenssien päättyminen C:lle tekevät siitä kirkkaan kiitoksen ja vapautuneen mielialan ilmauksen.\nJosquin: Ave Maria … virgo serenan alku.\nYhtä lailla kuin teoksen viestinä on Marian ”tahraton puhtaus” (immaculata castitas), musiikki on rikkumattoman onnen ja taivaallisuuden heijastaja. Motetin yhtenäisyyttä korostaa se, että kaikkien uusien imitaatio- ja tekstisäkeiden melodiikka on johdettu VI moodia (C:lle, alakvartille transponoitu hypolyydinen moodi) noudattavan, lähtökohtana olevan Maria-melodian kahdesta ensimmäisestä fraasista. Fraasit toteuttavat VI moodin melodisen ambituksen (g-c-e) sekä siinä plagaalin kvartin (g-c) ja reperkussion (c-e). Kaikki uudet aloitukset perustuvat joko tähän heksakordiin tai sen sisältämään kvarttiin tai terssiin.\nKyseessä on siten cantus firmus -motetti, ei kuitenkaan niin, että pohjamelodia kulkisi tenorissa tai jossain muussa äänessä sellaisenaan, vaan kirkkomelodian säkeitä käytetään lähtökohtina imitaatiotaitteille, jotka alkupuolella noudattavat ”puhdasta” oktaavijäljittelyä.\nJosquin: Ave Maria.\nMotetin alkupuolella merkittäviä piirteitä ovat tekstillä ”Ave cujus conceptio” (Terve, jonka hedelmöityminen) saman kaksiäänisen kudoksen toisto, toisella kertaa vahvistettuna faux bourdon -kudokseksi, ainoan kerran koko motetissa. Säkeellä ”solemni plena gaudio” (täynnä juhlallista riemua) musiikki on ensimmäistä kertaa neliäänistä soinnullista, täyttä kudosta. Jatkossa säkeillä ”coelestia, terrestria” (taivaallista, maallista) ja ”nova replet laetitia” (uudella täyttää ilolla) esiintyy sama motiivi kolmikertaisessa sekvenssissä erilaisessa rytmisessä asussa peräti kolmessa äänessä; tenorin synkopoitu rytmi on samalla ilon symboli.\nPuolivälissä, neljännen säkeistön alussa musiikki muuttuu kolmijakoiseksi tekstillä ”Ave vera virginitas, immaculata castitas, cujus purificatio, nostra fuit purgatio.”. Kaikki neljä ääntä on sijoitettu tässä suppealle alueelle, lähelle toisiaan. Säkeellä ”nostra glorificatio” (meidän kunniamme) esiintyvä kolmijakoinen-tasajakoinen eteneminen on palautettu ennen tätä -hemiolarytmi viitannee kolminaisuuteen. Teoksen lopun pitkät, hartaat soinnut ovat tavallisia anomisen yhteydessä: ”O Mater Dei, memento mei” (Oi Jumalan Äiti, muista minua).\nneitsyt kirkas. Ave Maria\nTerve, jonka hedelmöitys,\ntäynnä juhlallista riemua,\nuudella täyttää ilolla. Ave, cuius conceptio,\nTerve, jonka syntymä\ntoi meille juhlan,\nkun Lucifer, aamutähti,\ntosi auringon tuli eteen. Ave, cuius nativitas\nTerve, hurskas nöyryys,\nilman miestä hedelmällinen,\noli meidän pelastus. Ave, pia humilitas,\nTerve, tosi neitseys,\nmeille toi puhtauden. Ave, vera virginitas,\nTerve, loistava kaikissa\njonka taivaaseen astuminen\ntoi meille kunnian. Ave, praeclara omnibus\nOi äiti Jumalan,\nAmen. O mater Dei,\nVuosisadan vaihteessa Josquinin motettityyli saavutti verrattoman ekspressiivisyyden asteen. Viimeisten 20–25 vuoden aikana sävelletyt motetit ovat mestarillisia: tekniset seikat on niissä alistettu ilmaisupyrkimyksille; motiivinen tiheys ja melodinen tiiviys yhdistyvät niissä muodon selkeyteen. Josquin laatii motettinsa joko Raamatun teksteihin, lähinnä Psalmeihin, ja ne ovat enimmäkseen neliäänisiä.\nToisen ison ryhmän muodostavat laajat, 5–6-ääniset motetit joko liturgiseen käyttöön (messu ja officium) tai rukous-, devootio-, ylistys- ja Maria-laulut (officium tai yksityiset hartaudet), joissa teksti on vapaampi. Cantus firmus -periaate palaa näissä uudestaan, mutta yhä useammin koraali esiintyy joko kaanonissa tai sitten lyhyenä fragmenttina tai solmisaatiomotiivina, joka toistuu lukuisia kertoja. Tulevaisuus kuului joka tapauksessa motetille, jossa cantus firmuksen läsnä ollessakin tenorin ja ääriäänten tekstit yhdistyvät ja tenori lähestyy muuta kudosta.\nJärisyttävimpänä ilmauksena Josquinin affektitaiteesta on pidetty motettia Absalon fili mi (Poikani Absalon). Niinpä musiikkimaailmalle on tullut lähes shokkina se, että teoksen aitous on kiistetty: sen tekijyys on ilmaantunut Josquinille vasta postuumeissa lähteissä ja se on todettu liian poikkeavaksi Josquinin tyylistä. Nykyään motettia on ehdotettu Pierre de la Ruen tekemäksi. Oli tekijä kumpi tahansa, kyse on täysrenessanssin eräästä huippusaavutuksesta.\nMotetti perustuu Samuelin II:n kirjan kertomukseen (18:33) lisäyksin Psalmista 54 sekä Jobin kirjasta. Motetti syntyi ehkä Borgia-suvun paavi Aleksanteri VI:n Juan-pojan murhan johdosta 1497 tai sitten Maksimilian I:n pojan kuoltua 1506. Silti säveltäjä – Josquin, de la Rue tai joku muu – on ladannut teokseen yllättävän paljon omakohtaista osanottoa. Neliääninen motetti alkaa säännöllisellä imitaatiolla, mutta luopuu siitä vähitellen, kun muut asiat nousevat tärkeämmiksi.\nMiksi en voi kuolla puolestasi\nEn eläisi pidempään\ntuonelaan kyynelehtien. Absalon, fili mi\nquis det ut moriar pro te\nfili mi, Absalon?\nNon viam ultra\nin infernum plorans.\nJosquin Desprez tai Pierre de la Rue(?): Absalon, fili mi.\nTeoksen alkupuoli perustuu pääosin ”Absalon fili mi” -tekstisäkeen toistoihin, joita väritetään runsailla riipaisevilla pidätyksillä sekä alaspäin purkautuvilla huokaavilla puoliaskeleilla. Ensimmäinen puolisko päättyy tekstillä ”Quis det ut moriar pro te” (Miksi en voi kuolla puolestasi) vielä huokauksen jälkeen duurisointuun.\nMutta jälkipuolella alkaa tapahtua: tekstillä ”Non viva ultra, sed descendam in infernum plorans” (En eläisi pidempään, vaan laskeutuisin tuonelaan kyynelehtien) musiikki, joka on noudattanut V moodin alakvinttitranspositiota (B-lyydinen), värjäytyy muunnosmerkkien avulla mollisävyiseksi. Laskeutumista kuvataan kaksiportaisella sekvenssillä, jossa kaikki äänet painuvat alaspäin, basso Des-säveleen saakka. Jakso toistuu ja sen päätteeksi basso laskeutuu peräti B1:een.\nAbsalon, fili mi: loppujakso sanoilla Non viva ultra, sed descendam in infernum plorans.\nMotetin eräs erikoispiirre on sen eri äänten erilaiset määrät alennusetumerkkejä, mikä sinällään ei kuitenkaan ole tavatonta renessanssissa. Useimmiten ajan käsikirjoituksissa ja painatteissa muunnemerkit ilmoitettiin kyseisten nuottien kohdalla. Kun sopraano ja tenori noudattavat suhteessa finalis-B:hen alussa ”dominantti-toonika”-teemaa ja altto sekä basso ”dominantti-subdominantti”-vastausta, on selvää että näissä reaalisissa alakvinttivastauksissa on yhden b-merkin tarve suurempi. Kun sitä ei kuitenkaan löydy altosta, tilanne hoidetaan tilapäisin merkein. Bassoon kasaantuu koko ajan lisää paineita b-merkkien suuntaan sarjassa B-Es-As-Des-Ges, joten siellä kolme alennusmerkkiä jo heti alussa on käytännöllinen ratkaisu. Tenori hoitaa omat muunnoksensa, joista tärkein on jälkipuoliskolla d-sävelen muuttaminen johdonmukaisesti des-säveleksi, tilapäisin merkein. Tällöin B-lyydisen moodin perusta on havaittavissa etumerkinnästä, joten des-sävelen aiheuttama ”mollittuminen” on ymmärrettävä ilmaisun vaatimaksi moodin tilapäiseksi muutokseksi. Oheisessa esimerkissä on motetin käsikirjoituksen ja varhaisen julkaisun etumerkit eri äänissä.\nAbsalon, fili mi: etumerkit eri äänissä.\nToinenkin teos, ja tällä kertaa aidosti Josquinin sävellys, herätti aikalaisissa kiihkeitä reaktioita: Daavidin valitusta Saulin ja tämän pojan Joonatanin kuoleman johdosta kuvaava Planxit autem David (Ja Daavid valitti). Motetti perustuu vapaasti toiseen Samuelin kirjaan (1:17–27). Glareanus selittää Josquinin valituslaulua seuraavasti:\nEpäilemättä monet kivahtavat aloituksen kohdalla: vuoret ovat synnytystuskissa, ja syntyy vain hiironen! Mutta nuo eivät pidä – läpi koko laulun – sitä sopivana surevalle, joka tapaa aloittaa usein kovalla huutamisella, mutta sitten enemmän suruisasti valittaen itsekseen lysähtää kasaan korottaakseen uudelleen esiin murtautuvan tunteen vaikutuksesta äänensä aina huutoon saakka. Tämän kaiken näemme – kuten tarkkaavaiselle (kuulijalle) tulee selväksi – otetuksi huomioon teoksessa mitä kauneimmalla tavalla. Se ei sisällä mitään, mikä ei olisi tekijän arvon mukaista. Hän on todellakin ilmaissut mielenliikkeet kaikkialla ihmeteltävällä tavalla, kuten sanan Joonatan kohdalla heti tenorin alussa.\nJosquin: Planxit autem David (Ja Daavid valitti), alku.\nJosquinin musiikin retorisuus ilmenee ensinnäkin imitoivan ja homofonisen tekstuurin vuorottelussa siten, että huudot, pyynnöt, kehotukset ja rukoukset ovat yksinkertaista sointukudosta: mm. tekstikohdat ”Considera, Israel” (Mieti Israel), ”Nolite annuntiare” (Älkää ilmoittako) ja ”Filiae Israel, super Saul flete” (Israelin lapset, valittakaa Saulia) perustuvat yksinkertaiseen sointuja toistavaan deklamaatioon. Erikoisen vaikuttava kohta teksti-ilmaisun kannalta on neljännessä osassa (quarta pars), jossa tekstillä ”Sicut mater amat unicum filium suum, sic ego te diligebam” (Niin kuin äiti rakasti ainokaista poikaansa, niin minä sinua rakastin) on ensin neliääninen imitoiva kudos, kunnes kohdassa ”sic ego” musiikki melkein pysähtyy, takeltelee mielenliikutuksesta taipuakseen rakastin-sanalla hyväileviin melismoihin.\nPsalmisävellykset ajan uutuuksia\nPsalmisävellykset muodostuivat aivan keskeisiksi uuden musiikkikäsityksen kannalta. Cantus firmuksesta vapautuminen vei niissä tekstin yksityiskohtien kohonneeseen maalaamiseen, ja psalmien minäkeskeisyys – ne ovat Daavidin mielentilojen tutkailua – inspiroi subjektiivista ilmaisua ja keksintää sekä vei muodon kannalta tärkeään periaatteeseen, läpisäveltämiseen.\nViimeistään Josquinin motetin Miserere mei, Deus (Jumala ole minulle armollinen) myötä psalmimotetista tuli 1500-luvun tärkein motettilaji. Misereressä ”Josquin on päässyt uuteen käsityskantaan: musiikkiin puhutun sanan taiteellisena heijastuksena, kohoamisena ja syventäjänä” (Lowinsky).\nEi olekaan ihme, että Josquin sai myöhemmin paljon seuraajia: protestanttisessa Saksassa psalmimotetti oli erittäin suosittu Josquinin jälkeen – ei vähiten Lutherin vaikutuksesta – ja myös katolilaiselle Lassolle psalmimotetti oli vallitsevin laji.\nJosquin sävelsi Misereren Ferrarassa Ercole-herttuan pyynnöstä 1503/4. Herttua oli jo tuolloin vanha ja uskonnollisesti harras mies, jopa Savonarolan varovainen myötäilijä. Motetti on sävelletty Daavidin katumuspsalmiin 51 (Vulgatassa ensimmäisestä, suomalaisessa Raamatussa kolmannesta jakeesta eteenpäin).\nJosquin: Miserere mei, Deus, alku.\nLaajan kolmiosaisen sävellyksen erikoisuutena ja tehokeinona on samanlaisena, mutta eripituisin välein toistuva mottokertosäe, joka käyttää teoksen otsikkotekstiä. Kaikki äänet osallistuvat siihen etupäässä homofonisena kudoksena. Cantus firmus -motto tenori II:ssa käyttää vain kahta säveltä, aloituksessa dramaattista ja puolisävelaskeleen sisältävää e-f-e-liikettä. Korvaukseksi se esiintyy joka kertaa uudella tasolla: sävellyksen ensimmäisessä osassa motto laskee asteittain e1-tasolta oktaavin verran e-tasolle eli se toistuu kahdeksan kertaa. Toisessa osassa ”Miserere mei, Deus” -armonhuuto puolestaan nousee e:ltä e1:lle, ja kolmannessa osassa tenori II laskee kvintin verran a:lle.\nE-fryygisen ja III moodin mukaisen sävellyksen pääaffekti on renessanssiajatellun mukaan kyselevä ja käskevä – tyyliin ”ole minulle”, ”anna minun”, ”älä heitä” – mutta se yhdistyy aika ajoin I moodin kanssa (commixtio). Tämä muuntaa affektia surun ja kiihtymyksen suuntaan. Kolmannessa osassa pääaffektia taitetaan myös VII moodin avulla, jonka c- ja g-clausulat viittaavat elävöitymiseen ja kiitollisuuteen.\nJumala, ole minulle armollinen hyvyydessäsi, pyyhi pois minun syntini suuren laupeutesi tähden.\nSinua, sinua vastaan olen rikkonut, olen tehnyt vastoin sinun tahtoasi. Oikein teet, kun minua nuhtelet, ja syystä sinä minut tuomitset.\nKuningas Ludvig XII:een liitettävä psalmisävelitys Memor esto verbi tui (Muista sana, jonka olet palvelijallesi puhunut; 1501–03) on tullut tunnetuksi Glareanuksen ansiosta, mutta sävellys ansaitsee huomiota sinälläänkin, että se sijoittuu ilmaisussaan Misereren tasolle. Alamaisen ja anovan sävyn teokseen tuo useiden matalien duettojen käyttö, mm. alussa, jossa avainsana on ”servo tuo” (palvelijasi), sekä tekstillä ”in humilitate mea” (kurjuudessani).\nJosquin: Memor esto verbi tui (Muista sana, jonka olet palvelijallesi puhunut), alku.\nJotta viesti menisi perille, Josquin kertaa lopuksi avauksen ensimmäisen jakeen puolitetuilla aika-arvoilla ”… sillä sinä olet antanut minulle toivon”. Kuninkaallisen vastauksen odotuksen vuoksi Josquin lopettaa sävellyksen poikkeuksellisesti epätäydellisesti fryygisellä lopukkeella a-molli-soinnulle, ”dominanttilopukkeelle”, jolloin d-finalis ja sävellyksen päämoodi, I moodi, eivät vahvistu.\nJosquin: Memor esto verbi tui (Muista sana, jonka olet palvelijallesi puhunut), loppu.\nJosquinin moteteista eniten levinneitä jo säveltäjän omana aikana oli 1200-luvun fransiskaanisen Stabat mater -sekvenssin sävelitys. Josquin on jättänyt kuudennen ja seitsemännen kaksoissäkeistön pois; muutoin hän noudattaa Jacopo da Todin (k. 1306) runoa. Josquinin sävellys on Weerbecken ja englantilaisen John Brownen ohella ensimmäinen Stabat materin polyfoninen sävelitys, mikä viitannee runon uuteen aktualisoitumiseen nyt, kun teksti-ilmaisun idea oli löydetty.\nViisiäänisen teoksen cantus firmuksena toimii Binchois’n chansonin Comme femme desconfortée (Kuten lohduton nainen) tenorimelodia. Se voi tuntua omituiselta ratkaisulta, mutta selitys löytynee affektin yhtäläisyydestä: chanson ilmaisee naisen ahdinkoa samaan tapaan kuin Kristuksen äiti kärsii poikansa ristin juurella. Tenorimelodian aika-arvot on harvennettu peräti nelinkertaisiksi, mikä menettelynä on arkaainen – ehkäpä myös historiatietoinen – mutta teoksen muut äänet etenevät kudoksen soinnullisuudesta huolimatta voimakkaan deklamatorisesti.\nStabat materin rakenne on ankaran symmetrinen: kahdeksan sävellettyä kaksoissäkeistöä jakaantuvat kahtia. Viidennen moodin valinta teoksen päämoodiksi saattaa hämmästyttää, kun kyseessä on kärsimyksen kuvaus, mutta sen ohella teoksessa ovat kuitenkin läsnä myös rakkaus Poikaan sekä paratiisin siunaus. Ja kontrasti on hurjempi, kun sopivilla tekstin kohdilla siirrytään valittavaan d-moodiin: näin on mm. säkeillä ”Cujus animam gementem” (Jonka huokaava sielu; t. 15-), ”Quae morebat et dolebat” (Kuinka hän kärsi ja valitti; t. 39-), ”Quis non posset contristari” (Kukapa ei suruistuisi; t. 64-), ”Dolentem cum Filio” (Kärsien Pojan kanssa; t. 71-) jne. Teoksen huippu on toisella puoliskolla säkeestä ”Fac me tecum plangere” (Anna minun valittaa kanssasi; t. 134-) alkaen, jolloin pienen terssin sisältävät ”mollisoinnut” ovat enemmistönä ja lopukkeet tehdään d-moodin tärkeimmille tasoille (d ja a).\nJosquin: Stabat mater, teoksen huippu toisella puoliskolla säkeestä Fac me tecum plangere (Anna minun valittaa kanssasi; t. 134—) alkaen\nSitäkin riemukkaampi on sitten lopun kirkastuminen F-päämoodin suuntaan tekstistä Ob amorem Filii (Rakkaudesta Poikaan; t. 156-) sekä rytmiikan trioloituminen tanssilliseksi paratiisiin pääsyä odotellessa. Kontrastin luomisen kautta Josquin saa siten aikaan affektin mahtavan tehostumisen.\nJosquin: Stabat mater, loppu.\nJosquinin myöhäiskauden kypsien suurten tenorimotettien parhaimmistoa edustavat kaanonille rakentuvat Maria-motetit: viisiääninen, viidettä moodia käyttävä Inviolata, integra et casta es, Maria (Loukkaamaton, nuhteeton ja puhdas olet Maria) sekä kuusiääninen, seitsemännelle moodille rakentuva Benedicta es coelorum regina (Siunattu olet taivaan kuningatar). Edellinen perustuu Inviolata-sekvenssimelodiasta tehtyyn kvinttikaanoniin väliäänissä siten, että kaanonäänet on enemmän tai vähemmän rytmisesti integroitu muihin ääniin. Sana ”inviolata” esiintyy alussa 12 kertaa, millä on tietysti monenlaista symbolista merkitystä.\nJosquin: Benedicta es coelorum regina.\nBenedicta es coelorum regina rakentuu puolestaan oktaavikaanonille Benedicta-sekvenssistä sopraanon ja neljännen äänen kesken. Tässäkin tapauksessa kaanonäänet lähestyvät avauksen jälkeen muuta kudosta; kaanonista ei tosin pidetä ankarasti kiinni läpi koko sävellyksen. Sävellyksen toinen osa rakentuu kahden ylimmän äänen tiiviille ja täsmälliselle kvinttikaanonille, ja kolmannessa eli viimeisessä vaiheessa kaikki kuusi ääntä ovat ensin yhdenmukaisia imitaatiokudoksen osasia päätyäkseen homofoniseen ja motiivitoistolle rakentuvaan juhlavaan Aameniin. Kaanoneilla on näissä teoksissa rakenteellinen ja symbolinen funktio. Ne auttavat kudoksen kiinteyttämisessä motiivien tapaan, vaikka sulautuessaan osaksi kokonaisuutta ne eivät toimikaan kuulijan kannalta enää rakenteen kantajina.\nTässä suhteessa tilanne on vielä toinen 1500-luvulla suuresti ihaillussa kuusiäänisessä motetissa Praeter rerum seriem (Vastoin asioiden / maailmanjärjestyksen lakeja synnytti neitsyt Jumalan ihmiseksi), jossa sopraano ja tenori ovat pitkissä aika-arvoissa liikkuvassa oktaavikaanonissa ja muut äänet etenevät nopeammin, mutta parittain toisiaan jäljitellen.\nJosquin: Praeter rerum seriem (Vastoin asioiden / maailmanjärjestyksen lakeja synnytti neitsyt Jumalan ihmiseksi).\nVuosisadan vaihteeseen tultaessa alkoi humanismiin liittyen syntyä paitsi antiikin tekstien yksinkertaisia sävelityksiä – humanistimusiikkia, mm. oodeja – myös uuteen antikisoivaan runouteen perustuvia motetteja. Josquinilta tähän ohjelmistoon on luettava ainakin motetit Huc me sydereo descendere jussit Olympo (Tänne minut käski [rakkaus] laskeutumaan Olympoksen tähdistä / tähtitaivaalta / Täällä minua julmasti haavoitti rakkaus) sekä Ut Phoebi radiis.\nHuc me sydereo on merkillinen sekoitus antiikkia ja kristinuskoa, sillä humanisti Maffeo Veggion laatima elegia, johon sävellyksen teksti perustuu, on humanistinen monologi ristillä kuolevasta Kristuksesta, joka laskeutuu alas Olympos-vuorelta. Motetti yhdistää lisäksi vanhoja ja uusia menettelytapoja: kyseessä on ensiksikin cantus firmus -motetti, jossa tenorilla on oma tekstinsä ”Plangent eum quasi unigenitum” (Valittavat häntä, yksinomaan ainosyntyisenä, sillä viaton Herra on surmattu.) ja joka esiintyy kolmasti supistuvissa aika-arvoissa suhteessa 6:2:1.\nLisäksi motetti on erittäin ekspressiivinen ja sanamaalaileva passiokertomus. Kristuksen laskeutumista Olympokselta kuvataan järisyttävällä tavalla: sopraanon ylimmästä rekisteristä (d2) vajotaan aina basson matalaan rekisteriin (G) saakka (t. 19–35). Sanoilla ”crudeli” (julmasti; t. 37) ja ”durae” (hirvittävän; t. 72) esiintyy alaspäinen terssihyppy, joka on myöhemminkin madrigaaleissa aina surun ja voihkaisun merkki. Ruoskimista pitkään kuvattaessa ”verbera tanta pati” (sai kestää niin hirveää ruoskintaa; t. 103–123) esiintyy runsaasti säveltoistoja sekä säännönvastaisia ylöspäisiä oktaavihyppyjä tactuksella. Jeesuksen janon tyydyttämistä katkeralla etikalla (”satiavit amaro”; t. 130–139) kuvataan hurjalla yhteissoinnilla: vähennetyllä kolmisoinnulla (a-c-es; t. 133).\nJosquin: Huc me sydereo. Jeesuksen janon tyydyttämistä katkeralla etikalla (satiavit amaro; t. 130—139) kuvataan hurjalla yhteissoinnilla: vähennetyllä kolmisoinnulla (a–c–es; t. 133).\nMotetti Ut Phoebi radiis (Niin kuin Foiboksen sisar kuu säteineen tähtiä [hallitsee]) sisältää puolestaan sekä leikittelyä solmisaatiotavuilla että muusikon tarjoaman uhrilahjan Neitsyt Marialle ja tämän pojalle. Basso ja tenori laulavat alussa kvarttikaanonin C- ja F-heksakordeilla niin, että teoksen ensimmäisessä osassa lähdetään yhdestä sävelestä ja jokainen fraasi tuo yhden solmisaatiosävelen lisää (ut; ut-rex; ut-re-mi jne.), kunnes ensimmäisen osan lopulla solmisaatiosarja on täysi (ut-re-mi-fa-sol-la). Tällöin myös basso ja tenori yhtyvät ylääänten tekstisäkeisiin Ut remi fas sola Petri currere prora, Sic super omne quod est regnas, O Virgo Maria” (Samoin kuten Pietari ohjaa [kirkko]laivaa, niin sinä hallitset kaikkea, oi Neitsyt Maria). Alaäänten solmisaatioetenemisen yllä sopraano ja altto kehittelevät solmisaatiotavuista leikkejä ja johdannaisia aloittamalla tekstisäkeet aina solmisaatiotavuilla ja jatkamalla sitten muulla tekstillä: Ut Phoebi… Ut reges… Ut remi pontum… Ut remi faber… jne.\nToisessa osassa menettely toistetaan alaäänissä laskeutuvana (la; la-sol; la-sol-fa jne.), ja jälleen ylä-äänissä kehitellään näistä omia tekstisäkeitä. Tuloksena solmisaatio- ja tekstileikistä motetissa on yhtaikaa fantastinen pila ja rukous, sillä niin Foibos ja kultainen talja kuin Salomo ja Pietari, Maria ja Jeesuskin saavat osansa. Teos on enigma, joka oli ehkä tarkoitettu esitettäväksi Kultaisen taljan ritarikunnan kokouksissa. Seuraavassa motetin jännittävä teksti solmisaatiotavuineen:\nUt Phebi radiis soror obvia sidera luna,\nUt remi ponthum querentum velleris aurum,\nLatius in numerum canit id quoque celica turba,\nLasso lege ferens eterna munera mundo:\nLa sol fa ta mina clara prelustris in umbra,\nRex, O Christe Jesu, nostri Deus alte memento.\nJosquin: Ut Phoebi radiis, alku.\nJosquin: Ut Phoebi radiis, toisen säkeistön alku.\nHyvän esimerkin Josquinin kypsästä myöhäistyylistä antaa viisiääninen motetti De profundis (Syvyydestä minä huudan sinua, Herra) Psalmiin 130. Se syntyi Ranskan kuningas Ludvig XII:n kuoleman johdosta (1515). Niinpä se ei päätykään normaalilla doksologia-tekstillä ”Gloria Patri et Filio” (Kunnia Isän ja Pojan), vaan kuolinmessun tekstisäkeisiin ”Requiem aeternam dona eis, Domine, et lux perpetua luceat eis” (Anna heille ikuinen rauha, Herra, ja anna ikuisen valon loistaa heille) sekä sanoihin ”Kyrie eleison, Christe eleison, Kyrie eleison, Pater noster” (Herra armahda, Kristus armahda, Herra armahda, Isä meidän).\nJosquin: De profundis. Lopun kuolinmessun tekstisäkeet.\nPääsääntöisesti tummasti soivan motetin rakenneratkaisu perustuu nerokkaaseen kolmiääniseen kaanoniin, jossa sopraano ja basso I ovat oktaavikaanonissa ja näiden kanssa altto kvartti- tai kvinttikaanonissa. Teos on Josquinin myöhäistuotannon kruunuja, joilla musica reservatan ensimmäinen mestari näytti suuntaa koko 1500-luvun musiikille ja sen yhä kasvaville ilmaisupyrkimyksille.\nJosquin: De profundis clamavi.\nJosquinin viimeinen sävellys lienee motetti Pater noster / Ave Maria (Isä meidän / Terve Maria), jonka hän määräsi laulettavaksi kuolemansa jälkeen hänen talonsa edustalla kulkueessa. Kyseessä on kaksoismotetti, joka hyödyntää sekä molempia kirkkolaulumelodioita cantus firmuksina kaanonin muodossa altto- ja tenoriäänten välillä. Teos saavutti suuren suosion – ei vähiten testamenttiluonteensa vuoksi – ja siitä löytyy lukuisia käsikirjoituslähteitä. Sen toinen osa, Ave Maria, on säilynyt myös erillisenä sävellyksenä.\nJosquin: Pater noster.\nArtikkelia luettu: 710\nMurtomäki, Veijo 2007. Josquinin motetit. Muhi – Musiikinhistoriaa verkossa, Taideyliopiston Sibelius-Akatemia. Verkkoaineisto https://muhi.uniarts.fi/ren_josquin3/ (luettu 7.7.2022).


Uudistunut Jurtta: Hyvää horisontaalitason yläpuolista ja kohta pukkaa lisää ~ Outo Paimen - Ne invoces expellere non possis\nHome uusi malli Uudistunut Jurtta: Hyvää horisontaalitason yläpuolista ja kohta pukkaa lisää\nBrowse » Home » blogspheren valvotut yöt , juhannushukkumisten näkyminen Kelan jonotuksessa , naiset on mukavia , pikkuväkeä vilistää taas lattialla , uusi malli » Uudistunut Jurtta: Hyvää horisontaalitason yläpuolista ja kohta pukkaa lisää\nUudistunut Jurtta: Hyvää horisontaalitason yläpuolista ja kohta pukkaa lisää\nklo 17:01 17 kommenttia\nJurtta uudistui kertaheitolla! Hullun kun on pakko kokeilla kaikkea ja niinpä sitten latasin netin syövereistä kokonaan uuden pohjan joka muuten oli niitä harvoja joita pystyy hieman muokkaamaankin. Aikas paljon lähti tavaraa ja tämä saa nyt olla toistaiseksi näin koska nyt on sellainen pohja ettei piilolinssejä pahemmin tarvita eli jos tästä selkenee niin johan on perkele.\nKokeilin nimittäin testata tätä pohjaa omassa testiblogissani joka löytyy osoitteesta luostaritestaa6.blogspot.com ja on tällä hetkellä private – tilassa mutta käyn kohta ”avaamassa” sen julkiseen katseluun. Tuollainen oma testiblogi on hyvä olla olemassa sillä se sallii toinen toistaan oudompien systeemien testaamisen ilman että se oma ja rakas blogi vaarantuu.\nPahoitteluni antisosiaalisuudestani mutta kun nämä kokeilut ovat meikäläiselle sellainen seireenien saari että kun sille tielle lähden, niin en ihan heti malta lopettaa ja nytkin meni almost vuorokausi samoilla silmillä kun hinkkasin ees taas näitten helvetin koodinpätkieni kanssa. Joo, mä olen outo tapaus. Tässä mallin vaihtamisessa oli taka – ajatuksena se että pääsisin eroon edellisessä postauksessa mainitsemistani vitsauksista mutta eipä se onnistu koska Blogger lisää ne ilmeisesti siinä vaiheessa kun mallin/pohjan lataa tänne Blogspheren puolelle. Tsekkasin samalla PageSpeedInsight'illa miltä näyttää ja siinä 70:n paremmalla puolella mennään koska nyt on kuvaa enemmän ja bloggerin oma followers – gadget käytössä. Jostain syystä Blogger ei pidä siitä eikä ihme, koska se on tavallaan menneen talven lumia ja iso G (+) painaa päälle.\nKovasti olisin kiitollinen jos kävisitte sanomassa mielipiteenne tästä uudesta pohjasta joka kannattaa katsastaa ylhäältä asti ja muistakaa se etten pysty (ainakaan vielä koska olen kyllästynyt takomaan html:ää) muuttamaan kuin eri palikoiden järjestystä. Kaiken lisäksi mun piti tehdä tämä jo aamulla mutta mulle tuli lähtö ja päivä mennä hurahti maailmalla joten pääsin toteuttamaan tämän nyt vasta ja tarkoituksenani on tehdä illemmalla kattavampi postaus koska me jäädään Aljohin kanssa kotimiehiksi kun valkyyriallani on asioita hoidettavanaan.\nTällä kertaa ei enempää koska mun on niin hemmetin nälkä että näköä haittaa ja päivä on ollut sen verran hektinen etten ole edes juonut kahvia sitä normaalia kolmea litraa joten sekin vaje on täytettävä.\nMökeilleen ja muihin kännissä kaatumisen mahdollistaviin paikkoihin lähtijöille sanoisin että ottakaapa Juhannus iisisti koska sitä tilastotiedettä tulee ihan tarpeeksi ilman että te kannatte kortenne kekoon.\n....ja vastauksen osalta test.\nHogatha Gargamel 17.25\nMökillä ollaan jo tovi oltu. Nyt rauhallisesti tää päivä ja huomenna onkin mökki piukas populaa.\nViikonlopun jälkeen odotettavissa mun osalta hyvinkin zapekasta tekstiä ei omista sukulaisista!\nMutta mahtavaa juhannusta teille ja Aljohille jätskii!!\nOnneksi sentään kelit hieman lämpenivät eikä tullut niin hyisiä ilmoja mitä alkuun luvattiin ja tämä meidän kyläpahanen tyhjenee loppujaankin kun kaikki lähtevät kuka minnekin.\nTäytyykin pitää silmällä sun tulevaa postausta niin pääsen lukemaan kuinka rattoisaa sulla on ollut :D\nHyvää Juhannusta sulle ja Gargamelille + muulle orkesterille.\nHelmi Nainen 17.27\nTest test test. Teksti luettavissa hyvinnii ja selkeetäkin on. Mitäpä noista muista krumeluureista.\nHelmi Nainen 17.28\nJa IHANAA, että Marjaanan rakastama The Kuvakin taas näkyy!! :-D\nKiitos kiitos ja hyvää Jussia sulle Helmi rakkaani ♥\nThe kuva(t) saavat olla Juhannuksen yli mutta sen jälkeen taidan poistaa ne jarruttamasta. Mene ja tiedä koska tämä mun pääni on mitä on ja uutta ajatusta pukkaa hela tiden :D\nMie en löytäny kuvia muualta ku kommenteista. Olisko pitäny?\nTämä on hyvä. Edelleenkin on lääkitys kohillaan (vaikken muista niitä aina syödäkään) ja ilmatkin tosi hyvät.\nEi niitä enää löydy koska ne olivat tuossa "what's hot" - listauksessa mutta otin pois ne jarruttamasta.\nKiitos palautteesta ja kyllä tämä taitaa nyt tälläisenä pysyäkin - hyvät Jussit Sanna ♥\nIhan kivalta näyttää ja selkeeltä. Kyllä mulle vaan passaa.\nMitä Jussiin tulee niin se menee leipoessa.Yksi rassukka nainen jonka tytär pääsee ripiltä, ei osaa ja ei ole varaa laittaa pöytään muuta kuin voileipäkakakku ja pullaa.\nLupasin tehdä täytekakun, kuivakakun, pikkuleivät ja leivokset.\nIhan Jumalan maksun päähän :D\nIhanaa Jussia sulle ja koiraneidille ♥\nNo mutta tuohan on sulta tosi upea ele kun autat toista koska rippijuhlat ovat aikas tärkeä juttu ainakin naimaluvan saaneelle ja tietysti myös äidille merkkaa se ettei bileistä sirvakat lopu.\nSuloista Jussia myös sulle! ♥\nNäkyy teksti hyvin ja on muutenkin selkeä.\nTuosta lukulistasta sen verran, että jos sellaista haluaa pitää, niin tossa versiossa on se ominaisuus (ei siis vika vaan ominaisuus), että siitä ei näe kukaon päivittänyt blogiaan. Näkyy aina se sama näkymä minkä olet kerran sinne laittanut. Näissä perinteisissähän se viimeksi päivittynyt aina tuli ylimmäksi.\nKirjoitin selkeydestä kommettia jo edelliseen postaukseen.\nKiitos palautteestasi joka on mulle tärkeä kun kerran tiedät näistä jutuista.\nMitä lukulistaan tulee niin se on lähinnä mainos Jurtan blogeista koska niin se meni Socras Alimarinkin kanssa että ihmiset lukevat tiettyjä blogeja ja tietävät kirjoittajan postaustahdin joten se on lähinnä uusia vierailijoita varten. Itse luen blogeja Bloggerin syötteen kautta ja niin tekee varmaan moni muukin, tai ainakin uskoisin näin. toki minä iltaisin reissaan lukulistani kautta pitkin blogsphereä eli ei se ihan tarpeeton ole.\nLuin sun kommenttis - kiitos niistä - ja vastasinkin jo ellet nyt ole laittanut lisää (mikä pitäisi kyllä näkyä recent....- jutussa.\nHyvää Jussia! (vaikka pirtillähän tämä menee)\nMukava on lukea. Olen ollut kotona tämän päivän lomaa aloittamassa ja nyt vasta ehdin blogistaniaan..\nJoo, mä kävin lukemassa sen sun perin hauskan "päätä pöytään" - postauksen :D\nAion juuri päivitellä tätä päivää..\nOuto Paimen 23.41\nTäytyykin tulla vilasemaan..


Aika tavallinen viikko koronaa kuunnellen | Mirjan blogi\n← Suomalainen terveyshuolto\nWordPress.org taas vähän ja muutakin →\nTavallinen siltä osinkin, että on ollut kaksi vesijumppaa. Kummatkin hyvin erilaisia. Tiistaina Kampi liikuntakeskuksessa, jossa vesi on kylmää, mutta siellä on sauna. Se on luksusta.\nPerjanatina Yrjönkadulla, jossa ympäristö on eksoottinen. On ilmeiseti ollut joskus kylpyläosasto. Nyt ei ole kuin jalkojenhoitoaltaat jäljellä lukkojen takana siitä. Sauna on vain haave vaikka siellä on kaksi saunaa.\nSaunojen puute iso miinus, koska jumpan jälkeen olisi kiva lämmittää lihaksiaan, jotka ovat ihan kylmät. Kuulostaa hullulta mutta näin se vaan menee. Vesi on 26 astetta ja kehon lämpötilä 37 astetta. Vedessä ollaan 30 min ja vaikka se on rankkaa rehkimistä niin usein sen lisäksi, että on ihan poikki niin on hyvin nopeasti kylmä. Pian kotiin vällyjen väliin.\nNo, ne Yrjönkadun saunat. Ne on höyrysanoja ja niitä ei ole saautu toimimaan. Meille kyllä riittäisi tavallinen sauna.\nTorstana kävi siivooja, taivanlahja. Sen ajan olimme Elviksen ja Anna-Liisan kanssa kävelemässä.Tutustuimme Jätkäsaaren osaan, jota vielä rakennetaan ja löysimme myös tänne tulevan Lidlin, joka on ainoa isompi kauppa ihan lähistöllä. Kävelimme Lapinlahden lähteen ympäri. On ihme jos mielnterveyspotilaiden mieli ei olisi levännyt. Alue on kaunis merineen. Sääli, että sekin piti valjastaa liike-elämän tarkoituksiin.\nTänään on perjantai ja vesijumpan ja syönnin jälkeen lojahdin sohvalle ja nukuin pari tuntia. Nyt odotellaan illan SVOF:ia.\nOlen lopen kyllästynyt koronasta jauhamiseen. Media on tehnyt kärpäsestä härhäsen. Vaara ei pidä vähätellä, mutta alkaa paisua liiallisuuksiin. Olin Thaimassa kun SARS riehui, mutta siellä ei ainakaan ollut mitään hysteriaa. Ainoa, mitä SARSista näkyi oli lehden otsikko lentokoneessa, jossa kerrotiin suomalaisen kuolleen SARSiin. Tämä oli vuonna 2003.\nMuistakaa pestä kätenne! 😉\nKategoria(t): Yleinen Avainsana(t): corona, Korona, Läpinlahden lähde, SARS, vesijumppa. Lisää kestolinkki kirjanmerkkeihisi.


Ajankohtaista arkistot - Naps Solar Systems\nArena Center Kaarelan sisääntulon puuverhoilu kaunistaa keskeneräistäkin ekologista rakennusta. Kuva: Arena Center\nKaarelan vastavalmistunut Arena Center on moderni ja ympäristöystävällinen monitoimitila yhteisökäyttöön\nArena Center rakennutti näyttävän monitoimihallin Helsingin Etelä-Kaarelaan, Kehä I:n ja Hämeenlinnan väylän liittymään. Modernit, lajikohtaisesti viimeistellyt kentät löytyvät salibandyn, padelin ja cheerleadingin harrastamiseen. Aurinkosähköä hyödyntävä halli palvelee myös viereiselle kiinteistölle…\nJatka lukemistaKaarelan vastavalmistunut Arena Center on moderni ja ympäristöystävällinen monitoimitila yhteisökäyttöön\nPetri Rinkisen kesä on aktiivista asiakastyötä ja aurinkotehoa\nAurinkoteho Oy on yksi Napsin jälleenmyyjistä, jolle aurinkosähköjärjestelmät ovat osa yhtiön kokonaispalvelutarjontaa. Muita tuotteita ovat katto- ja hormipinnoitukset sekä ilmalämpöpumput. Toimitusjohtaja Petri Rinkinen perusti yhtiön 1,5 vuotta sitten, täydellisellä ajoituksella…\nJatka lukemistaPetri Rinkisen kesä on aktiivista asiakastyötä ja aurinkotehoa


Tuore tutkimus: Ruuan kotimaisuus noussut entistä tärkeämmäksi asiaksi suomalaisille - MTK\nTuore tutkimus: Ruuan kotimaisuus noussut entistä tärkeämmäksi asiaksi suomalaisille\nnull Tuore tutkimus: Ruuan kotimaisuus noussut entistä tärkeämmäksi asiaksi suomalaisille\nTuore pohjoismainen selvitys kertoo, että ruuan kotimaisuuden merkitys on noussut Suomessa. Neljälle kymmenestä suomalaisesta (40 %) on kyselytutkimuksen mukaan aiempaa tärkeämpää ostaa Suomessa tuotettua ruokaa, ja kolmannekselle (33 %) on entistä tärkeämpää tukea lähialueen ruoantuottajia. Asenteissa näitä asioita kohtaan ei ole merkittäviä eroja ikäluokkien, sukupuolen tai maantieteellisten alueiden välillä. Kysely tehtiin juuri ennen koronan rajoittamistoimien aloittamista.\nKuluttajien asenteiden muutos näkyy myös suomalaisten kulutuksessa. Kuluttajat kertoivat ostavansa erityisesti lisää suomalaisia tuotteita (37 %). Lähes kolmannes suosii myös entistä enemmän lähituotettua ruokaa (28 %), ja noin neljännes ostaa enemmän terveellisiä vaihtoehtoja (24 %). Viidennes (22 %) kertoi ostavansa enemmän edullisimpia tuotteita.\nTulokset ilmenivät Food & Health 2020 -kyselytutkimuksesta, joka tehtiin tietojen keräykseen ja analysointiin keskittyvän YouGovin toimesta.\naiheet: suomalainen ruoka, korona