Pentti Murole blogi: syyskuuta 2013\nPekka Korpinen sai aikaan Greater Helsinki Vision -kilpailun. Kilpailulla haluttiin tutkia lähes 2 miljoonan asukkaan seutua. Pekka Korpinen kirjoittaa teoksessaan Helsinki – tulevaisuuden kaupunki, Taloustieto Oy, 2007: ”Mihin laajalla yhteisvalmistelulla tähdätään? Ensinnäkin on hyvä, että seudun kunnilla on yhtenevä käsitys kasvun ja muutoksen aiheuttamista maankäytön tarpeista. Kun nykyinen asuntokanta 1.3 miljoonalle asukkaalle on noin 50 miljoonaa neliömetriä, tarvitaan vuoteen 2050 mennessä väestökasvun (lähes 1 prosentti vuodessa) ja väljyyskehityksen seurauksena ehkä peräti 70 miljoonaa neliömetriä uutta asuntopinta-alaa. Jos Helsingin seudun väkiluku on 2050 tienoilla 2 miljoonaa, voisi siitä tuolloin todennäköisesti jo yhdeksi kaupungiksi fuusioituneella pääkaupunkiseudulla asua 1.4 miljoonaa. Kuuma-kunnissa ja Hyvinkäällä voisi olla 400 000 asukasta ja Sipoossa ja Kirkkonummella kummassakin 100 000 asukasta. Kasvupotentiaali luo optimistisen ja tulevaisuuteen suuntautuneen ilmapiirin, jonka turvin Suur-Helsingin alue voi vakiinnuttaa asemansa yhtenä EU:n dynaamisimmista metropoleista.”\nKorpinen oli suurissa luvuissa ja vahvoissa aatoksissa – usko oli tallella, mutta sehän olikin vielä Nokian suuruuden ja tulevaisuudenuskon aikaa.\nKilpailun voittanut ”Emerald” by WSP Group, ratkaisi Helsingin kasvun ongelman rakentamalla voimakkaasti meren saarille Helsingin edustalle. Oikeinko?\nKilpailun jälkeen nousi vahvasti esille tiivistyvän kaupunkirakenteen tavoite. Kaikki palkitut ehdotukset esittivät, että olemassa olevaa kaupunkirakennetta täydennetään ja tiivistetään. Suuri osa ehdotti varsin mittavaakin lisärakentamista nykyisille taajama-alueille. Avaintekijäksi tässä nähtiin se, että pystytään luomaan sekoittunutta ja monipuolista kaupunkirakennetta. Jatkohankkeen aikana nousi esiin ajatus jopa siitä, että eheä ja jatkuva katuverkko – perinteisten kaupunkien tapaan – voi edistää toimintojen suhteen joustavan ja monipuolisen kaupunkiympäristön rakentumista. Tiivistyvän kaupunkirakenteen katsottiin edistävän kestävää kehitystä.\nMAL-neuvottelukunta on asettanut tavoitteeksi Helsingin, jossa asuu yli 700000 asukasta. Tätä tosiasiaa ei ole kyseenalaistettu kenenkään toimesta. Minä nyt hieman yritän! Mikä muuten on MAL?\n(Valtio ja Helsingin seudun 14 kuntaa allekirjoittivat 20.6.2012 maankäytön, asumisen ja liikenteen aiesopimuksen vuosille 2012 – 2015. Aiesopimus pyrkii vahvistamaan Helsingin seudun toimivuutta ja kilpailukykyä, lisäämään seudun asuntotuotantoa ja sen edellytyksiä sekä vahvistamaan osaltaan metropolipolitiikan tavoitteiden toteutumista MAL 2020 on lähtökohtana myös Helsingin seudun yhteisen maankäyttösuunnitelman laatimiselle. Työ alkaa vuoden 2013 alussa.)\nTuo asukaslukutavoite ei ole aivan uusi. Helsingin yleiskaavassa vuodelta 1960 ja Esikaupunkiliikenteen suunnittelukomitean mietinnössä samoilta ajoilta esitettiin Helsingin asukasluvuksi 700000. Tuohon aikaan ei kuitenkaan uskottu asumisväljyyden nykyiseen tasoon eikä yhden hengen perheisiin yleisimpänä ruokakuntakokona. Ei myöskään uskottu kaupan ja palvelun rakennemuutokseen, joka poisti kivijalkapalvelun ja synnytti laajat periferian elinkeinoalueet. Kaupungin oletettiin siis olevan kerrosalaltaan huomattavasti nykykaupunkia pienempi.\nVuonna 1960 Helsingin kaupungin suunnittelijat ennustivat kaupungin asukasluvun saavuttavan tason 700000 asukasta vuonna 1985. Todellinen asukasluku tuolloin oli sitten 470000 asukasta. Vuonna 1989 Helsingin seutukaavaliitto arvioi Helsingin asukasluvuksi vuonna 2000 tason 500000, siitä sen ennustettiin laskevan hitaasti. Todellinen asukasluku on nyt 600000 asukasta. MAL-neuvottelukunta arvioi Helsingin asukasluvuksi vuonna 2050 noin 700000. Mikä tulee olemaan todellisuus?\nSuur-Helsingin väestönkasvun ennustaminen on ollut vaikea tehtävä.\nTilastomiehet pyörittävät – kuka uskoo?\nTällä hetkellä ollaan kritiikittömästi kilpailukykyyn vetoavien tilastomiesten ja tiivistyvän kasvun apostoleiden talutusnuorassa. Kuulun kasvun skeptikoihin. Haluan hieman pyöritellä numeroita. Haluan myös kysyä onko 14 kuntaa juuri se oikea kasvun alue? Vai olisiko kasvualuetta laajennettava ottamalla siihen mukaan lähietäisyydellä olevia todellisia kaupunkeja? Olisiko siis laajennettava MAL-liittoumaa kytkemällä siihen mukaan ”seitsemän kaupunkia”. Seitsemän kaupunkia ovat Riihimäki, Lahti, Hämeenlinna, Porvoo, Loviisa, Lohja ja Raasepori. Näin voitaisiin kierrättää Heikki von Hertzenin keksimä hieno nimi hänen ikiomalle 60-luvun suunnitelmalleen. Hänellä nuo seitsemän kaupunkia olivat: Helsinki ja siihen liitetyt Espoo ja Vantaa, Riihimäki-Hyvinkää, Porvoo-Loviisa, Raasepori, Porkkala, Lohja-Karkkila ja Tuusula.\nHeikki von Hertzenin ja Asuntosäätiön ”Seitsemän kaupungin suunnitelma” tähtäsi Espoonlahden ja Störsvikin kaupunkien rakentamiseen säätiön maille Kirkkonummella ja Espoossa. Tarvittaisiinko nyt uusi seitsemän kaupungin suunnitelma, mukana olisivat Raasepori, Lohja, Riihimäki, Hämeenlinna, Lahti, Porvoo ja Loviisa. Nämä ”oikeat” kaupungit turvaisivat seudun kasvupotentiaalin. Kuvassa oikealla täydennykseksi Hertzenin Uusimaa 2010 –suunnitelman kaupunkiyksiköt (kihlakunnat) vuodelta 1966.\nPääkaupunkiseudun realistinen tonttimaavaranto v. 2010 vastaa vain noin 6 vuoden keskimääräistä rakentamistarvetta 30 vuoden keskimääräisellä rakentamisvolyymillä. Kerrostalotonteilla vastaava realistisen varannon riittävyys on noin 4 vuotta ja pientalotonteilla runsaat 10 vuotta. Erityisesti kerrostaloissa tämä merkitsee erittäin niukkaa rakentamismahdollisuutta. Kun Helsinki on MAL-sopimuksen mukaisesti nostanut asuntotuotannon tavoitteen mukaiseen 4500 asuntoon vuodessa, uudet rakentamismahdollisuudet loppuisivat nykyisellä varannolla vuosikymmenen loppuun mennessä. Näin ollen Helsingillä tulee olemaan erittäin suuria vaikeuksia yltää tavoiteltuun tuotantotavoitteeseen. Helppoa ei ole myöskään naapurikaupungeilla, Vantaalla ja Espoolla.\nMitä tarkoittaa Helsingin 4500 asuntoa ja 0,5 miljoonaa k-m2 kaavaa vuodessa. Sehän tarkoittaa helsinkiläisen todellisuuden mukaan noin suurin piirtein 10000 asukkaalle tehtäviä asuntoja, joiden keskimääräinen maa-alan tarve on 250 hehtaaria. Kerrosalaa on kaavoitettava sekä asuintaloille että palveluille. Asuntojen osuus tuosta määrästä on noin 70 %. Tällöin asuntokerrosalaa tulee 350000 k-m2 4500 asunnolle. Kuuden vuoden kaavavaranto on noin 3 milj. k-m2. Vertailun vuoksi: Ruoholahdessa on asuntokaavaa noin 0,6 milj. k-m2., se siis vastaa runsaan yhden vuoden asuinrakentamistavoitetta Helsingissä. Jos mukaan otetaan Ruoholahti saadaan kahden vuoden tavoite täyteen.\nKuva esittää Ilaskiven mietinnön alue-ehdotukset pääkaupunkiseudulla. Vertailun vuoksi kuvaan on lisätty MAL-tavoitteet. Jos MAL-tavoitteet toteutuvat uutta maata tarvitaan punaisten ruutujen osoittama määrä. Ilaskiven mietinnössä löydettiin Helsingin kaupungin alueelta töin tuskin 3 miljoonaa helposti rakennettavaa asuntokerrosneliömetriä. Mukana olivat kuitenkin Jätkäsaari, Pasila, Kalasatama, Viikki ja Koivusaari. Myös Vuosaaren satama oli asuinaluetta. Koko pääkaupunkiseudun alueella asuntoalueita löytyi 12 milj. k-m2. Jos Helsingissä oletetaan 60 % kerrostaloista ja 70 % pientaloista rakennettavan uusille alueille ja vastaavien aluetehokkuuksien olevan 0,6 ja 0,3, uuden maan tarve tulee olemaan noin 90 hehtaaria vuodessa eli 3600 hehtaaria koko tavoiteaikana. Se on 36 km2 Helsingin alueella. Koko 14 kunnan MAL-alueella uuden maan tarve tulee olemaan noin 180 km2. Nyt kysynkin olisiko järkevää ottaa ”seitsemän kaupunkia” mukaan talkoisiin ja pienentää tavoitteita?\nMAL-tavoitteetkin ovat jalostuneet. Korpisen jälkeen apulaiskaupunginjohtaja Hannu Penttilä on johtanut ansiokkaasti tuota prosessia. Mitä tuo lähivuosiksi solmittu MAL-sopimus oikein tarkoittaa, jos kehitystä jatketaan tavoitevuoteen 2050? Minä saan MAL-tavoitteen mukaiseksi lopputilanteen asukasluvuksi 1,8 miljoonaa asukasta ja kerrosalaksi 100 milj. k-m2. Vuoden 2010 asukasluku oli 1,3 miljoonaa asukasta ja 14 kunnan asuntokerrosala 63 milj. k-m2. Skeptikko sanoo nyt, että vanhassa asuntokannassa syntyy uudisrakentamisen myötä poistumaa ja vuosituotanto on tuskallista toteuttaa. Asuntokerrosala ei siis nouse odotetulla tavalla. En siis jaksa millään uskoa näihin lukuihin. Vuosituotannon toteuttamisen tuskaa lisää se tosiasia, että Helsingissä on mahdotonta löytää tarvittavia maa-alueita. Muualla puskia riittää, mutta tavoitteena olisi tiivis kaupunki, ei puskarakentaminen.\nMAL-tavoitteiden mukainen rakentaminen 14 kunnan alueella nostaa asuinrakennuskerrosalan 100 miljoonaan kerrosneliömetriin. Se on 1,6 kertaa nykyinen kerrosala. Helsingissä vastaava kerroin olisi 1,43. Onko Helsingissä mahdollista kaavoittaa uutta asuntokerrosalaa 43 % nykyisen lisäksi? Epäilen tuon olevan tuskallista!\nMaahanmuutto – suunnittelun tabu?\nMaahanmuutto on suurin muutostekijä. Maahanmuutosta ei kuitenkaan tullut Greater Helsinki Vision -kilpailun teemaa. Olisi pitänyt! Meidän yhteisessä tulevaisuudessamme kasvun moottorina on maahanmuutto. Kaksi kolmasosaa Helsingin seudun kasvusta on maahanmuuttajia. Tämä tarkoittaa, että Helsingin asukasluvun ollessa 700000 ja 14 kunnan alueen asukasluvun ollessa 1,8 miljoonaa meillä on 300000 asukkaan maahanmuuttajayhteisöt. Kuinka suuri osa heistä on ”suomalaistunut” ja kuinka suuri osa ”kotoutunut”? Onko meillä silloin ”etnoyhteisöjä” positiivisessa mielessä, ”China Townien” tapaan, vai onko meillä ”etnoghettoja” negatiivisessa mielessä Rinkebyn tapaan? Vierasmaalaisuus osana elämäämme on vasta alussa. Olemme eräs Euroopan vähiten monikulttuurisia maita. Tämä tarkoittaa, että meillä on mahdollisuus luoda politiikkaamme läntisistä naapurimaista oppien. Milloin uskallamme aloittaa?\nMarkku Pääskynen kirjoitti näin vuoden 2050 etnokaupungista Nurmijärvellä: "The immigrant, the person, the citizen, Nefer 38 years. Nefer came from Cairo. She used to live in Bab el Khalq until the bombing forced her to leave. Her husband was against the idea of immigration at first, but then he realized their children wouldn't be safe in kindergarten even. Moving to Finland seemed like the wise thing to do. No space in Sweden, Norway or Denmark. Russia, may be it is still a third world country?\nIn Finland, they got a home in a village in Nurmijärvi, with lots of Egyptians, Syrians, Tunisians and Berbers from Morocco. There was a bazaar, an Iranian village, Jews from Jerusalem and even from Ankara. Ankara and Istanbul have faced the same problems as Cairo: uprisings, shortage of water, pollution and old vehicles. Moderate Islam, the Sufis, is becoming increasingly fashionable, especially ideas originating in Turkey. Nefer likes to listen to Nezih Uzel and Kudsi Erguner, even though she's a Copt. Her husband is working in a neighbour village, in an old people's home like they used to be called – these days they're normal blocks of flats with diverse inhabitants and families with children. The couple's children are in kindergarten part time, because full time day care became the past in the 2010s, when it was realized that childcare at home was less expensive for the tax payer, whether the carers be the parents or professional nannies.\nNefer's husband coaches a football team in his free time. They practice in the new Pasila indoors court, that can hold and audience of 30 000. ”Just think about it”, Nefer's husband once remarked. ”finally immigrants are allowed to take part in designing their own living area, where they work and where they spend their free time.”\nSuomi on Puolan ja Slovakian jälkeen vähiten monikulttuurinen maa Euroopassa. Siitä on helppo aloittaa oman strategian kehittely.\nUudenmaan väestönkasvu on jo pitkään painottunut vieraskielisyyteen.\nYhden hengen perheet\nKaupungin huiman kasvuoletuksen osailmiönä havaitaan perhekoon dramaattinen pieneneminen. Se tietysti johtuu ikääntymisestä ja kuolleisuudesta, mutta se johtuu myös avioerojen runsaudesta, sinkkuuntumisesta ja nuorten aikaisesta kotoa lähdöstä. Tämä kaikki pitää asumisväljyyttä korkealla. Asuntojen kokoa ollaan rukkaamassa alaspäin, mutta todellisuus ei seuraa kysyntää. Mielenkiintoista on miten ilmiö vaikuttaa tiiviin asumisen suosioon. Sinkkujen ei luulisi viihtyvän omakotitonteilla. Euroopan tasolla suomalainen asuminen on keskimääräistä. ”Tiivis ja matala” ei pure. Olisiko siis selkeä pyrkimys kerrostaloasumiseen ainoa järkevä tie? Mutta, se olisi yhdistettävä haja-asumisen ankaraan kiinteistöverotukseen ja kertakaikkiseen patoamiseen. Muuten asiat kelluvat.\nSuomi on nykyisin Euroopan keskiarvomaita asumismuodon suhteen. Perhekoko pienenee, nyt Helsingissä on yli 50 % perheistä yhden hengen ”perheitä”. Sellaiset perheet eivät ole otollisia omakotiasujia. Perhekoon dramaattinen pieneneminen vaatisi pienempiä asuntoja. Outoa?\nByrokratia vai politiikka – kumpi takkuaa?\nVuonna 1990 Helsingin silloinen ylipormestari Raimo Ilaskivi oli ärsyyntynyt ”suomalaisen asuntopolitiikan surkeasta koko kuvasta”. Hän piti valtioneuvoston ja asuntoministeriön toimimattomuutta surkeimpana asiana asuntokysymyksen hoidossa: ”Nyt kun on käytettävissä oma selvitystyöni ja muita samanaikaisesti valmistuneita raportteja, on olemassa valmiit lakiesitykset ja päätösehdotukset, valtioneuvoston tulisi lyödä nuija pöytään ja lähettää paperit eduskuntaan päätettäväksi tai virkakoneiston ratkottaviksi. Tällaista poliittista tahtoa ja päätöksentekokykyä ei hallituksella ole. Sama virkakoneisto sen alapuolella, joka on luonut asuntopoliittisen umpikujamme saamattomuudellaan, on jälleen ottanut todellisista päätöksentekijöistä täydellisen ylivallan. Se on suomalaisen asuntopolitiikan surkea koko kuva!” Hallituksessa olivat tuolloin pääministerinä Harri Holkeri, valtionvarainministerinä Matti Louekoski, sisäasiainministerinä Jarmo Rantanen, oikeusministerinä Tarja Halonen, ympäristöministerinä Kaj Bärlund ja liikenneministerinä Ilkka Kanerva.\nNyt vuonna 2013 hallitus on esittänyt rakennepoliittisen ohjelman. http://valtioneuvosto.fi/tiedostot/julkinen/budjetti/290813/kannanotto.pdf\nPaperissa sanotaan metropolihallinnosta näin: "Perustetaan metropolihallinto, jonka päättävä toimielin on vaaleilla valittu valtuusto. Metropolihallinto hoitaisi metropoliselvityshenkilöiden suositusten mukaisesti alueen kilpailukyvyn sekä elinkeino‐ ja innovaatiopolitiikan, maankäytön, asumisen ja liikenteen toteuttamisen sekä segregaatioon, työvoimaan ja maahanmuuttoon liittyvien seudullisten kysymysten ratkaisemisen. Metropolivaltuusto hyväksyisi metropolikaavan ja sen toimeenpano‐osan, joka ohjaisi kuntien päätöksentekoa maankäytön, asumisen ja liikenteen asioissa. Tämän tulee varmistaa se, että valtion kanssa yhdessä päätetyt kaavoitus‐ ja asuntotavoitteet täyttyvät. Metropolihallinto hoitaisi sille osoitetut seudulliset julkishallinnon tehtävät, jotka siirrettäisiin kunnista, kuntayhtymistä ja valtionhallinnosta.” Hallituksessa on pääministerinä Jyrki Katainen, valtionvarainministerinä Jutta Urpilainen, sisäasiainministerinä Päivi Räsänen, oikeusministerinä Anna-Maija Henriksson, ympäristöministerinä Ville Niinistö ja liikenneministerinä Merja Kyllönen.\nTarvitseeko Ilaskiven jälleen ärsyyntyä?\nKasvu - tahtoa vai pakkoa?\nLopuksi kysytään onko Helsingin kasvu tahtoa vai pakkoa?\nLähettänyt Pentti Murole klo 11.07 2 kommenttia:\nKatso ensin tämä video ja virittäydy: http://www.youtube.com/watch?v=mERAaeCrj0E\nSyksy on tulossa, sade yllättää ja vesi täyttää tienpintojen painanteet. Tielle muodostuu ihmeellisiä vesikuvioita pitkin ja poikin. Nuo kuviot ja vesivuot muodostuvat tien kaarteisuuden, sen kallistusten ja tien pituussuuntaisten kaltevuuksien muodostaman avaruuspinnan viettoviivojen mukaan. Mikään tuossa vesipintojen kehittymisessä ei ole ennalta kuljettajan arvioitavissa. Itse asiassa kuviot ovat yllättävyydessään kiehtovia. Huippukuntoisilla teillä vesi poistuu tien pinnalta kohtuullisessa ajassa sateen tauottua. Mutta mitä tapahtuu meidän urautuneilla teillämme? Tien urautuminen synnyttää suurempia vesipeilejä. Vesipatjan paksuus saattaa voimakkaalla sateella nousta urautuneissa kohdissa useampaan senttiin. Urautuneella tiellä autoilija joutuu ylittämään ”valtaojia”. Vesiliirto on seurauksena. Itse asiassa tässä kohden onkin mielenkiintoinen tiensuunnittelun metodikysymys: olisiko syytä sisällyttää suunnitteludokumentteihin vesipatja-analyysi vasta päällystetyllä tiellä ja urautuneella tiellä? Suosittelen, sen tekee tietokone näppärästi, kunhan sille opettaa. Ja sitten suunnittelemaan!\nVesiliirto voi tapahtua pienelläkin nopeudella uudella asfaltilla ohuen vesikerroksen päällä (viscous aquaplaning) tai suurehkolla nopeudella paksumman vesipatjan päällä (dynamic aquaplaning). Yhden millimetrin vesipatsas vaatii liirtoon lähtöön yli 85 km/h nopeuden, kun 10 millimetrin vesipatsaalla liirtoon lähdetään jo nopeudella 75 km/h.\nLakitupaan viranomaisia haastamaan\nInternetissä on paljon vesiliirtoa käsittelevää nettikirjoittelua. Useimmat vesiliirtoa koskevat nettisivut Pohjois-Amerikassa ovat kuitenkin lakiasiantoimistojen mainossivustoja. Sivuilla neuvotaan ottamaan yhteyttä asianomaiseen toimistoon, joka on erikoistunut vesiliirto-oikeudenkäynteihin. Vesiliirto-onnettomuuteen joutuneella syyttömällä on nimittäin mahdollisuus saada korvausta liirtoon joutuneelta. Lakimiehet ovat myös keksineet, että viranomaisia voisi syyttää esimerkiksi seuraavista puutteista:\n· huonosti suunniteltu tie\n· varoittavien liikennemerkkien puute\n· riittämätön tienpinnan kaltevuus veden pois johtamiseksi\n· heikko kunnossapidon taso.\nNettisivustoilla kerrotaan laajasti vesiliirron syyt ja vesiliirron tapahtuessa suositeltavat toimenpiteet. Toimenpidelista on yleensä seuraava:\n· Ota jalka pois kaasulta\n· Älä paina jarrua, mutta paina kytkintä jos sinulla ei ole automaattia\n· Ohjaa autoa rauhallisesti haluttuun suuntaan, varo yliohjaamista\n· Jos autossa ei ole ABS jarruja pumppaa kevyesti kun liirto loppuu, jos autossa on ABS-jarrut voit jarruttaa normaalisti liirron loputtua\n· Ajonvakausjärjestelmä ei toimi vesiliirrossa, vasta liirron päätyttyä\nUrautuminen ei ole kansainvälinen ongelma\nKansainvälisesti meidän urautumisen tehostamia vesiliirto-ongelmiamme ei ole tutkittu - eikä niitä ymmärretä. Eihän muualla maailmassa teitä urauteta nastarenkaiden käytöllä. Suomi on tässä suhteessa maailman surkeimpia esimerkkejä. Huono ajotaito pakottanee nastarenkaiden massiiviseen suosioon. Urautumisesta puhutaan välinpitämättömästi. Puhutaan siitä, että syvät urat ovat turvallisuusriski, koska uriin keräytyvä vesi voi aiheuttaa vesiliirtoa. Ei kuitenkaan haluta puuttua syntyihin syviin. Miksi uria on? Huomaattehan, minä en nyt puhu lainkaan kestävyysvajeesta, enkä urautumisen aiheuttamasta taakasta teiden kunnossapidon muutenkin kuristetussa budjetissa. Puhun nyt turvallisuudesta.\nTilastoja tutkimalla havaitaan, että Suomen vuonna 2011 kuolemaan johtaneista liikenneonnettomuuksista 20 % tapahtui märällä kelillä ja 19 % lumisella kelillä. Loukkaantumisissa luvut olivat samaa luokkaa. Yhteensä kuolemia tapahtui 292 ja loukkaantumisia 7931. Jos käytetään tilastojen mukaista keskimääräistä sadepäivien lukumäärää vuodessa (80) ja lumikelipäivien lukumäärää vuodessa(80) voidaan laskea vertailuluvut, jotka kertovatkin, että sadepäivien ja kuivan kelin suhteelliset onnettomuusluvut vastaavat hyvin toisiaan, ehkä kuitenkin kuiva keli on hieman sadekeliäkin vaarallisempi. (Tämä laskelma perustuu koko maan keskiarvoihin, eikä se siten ole varsin merkittävä tilastototuus paikallisesti – tutkijat asialle!). Vesiliirtoa ei voida tilastojen perusteella havaita merkitseväksi onnettomuussyyksi. Näin se on, mutta en siltikään usko tuota.\nVuoden 2011 liikenteessä loukkaantuneiden tilasto kertoo, että märällä kelillä ja sateessa tapahtuu 20 % liikenteessä loukkaantumisista, saman verran on lumikelin onnettomuuksien osuus. Uskomattoman pahalta näyttää kaksipyöräisten kuivan kelin 43 %.\nTämä kuva on erittäin havainnollinen. Se kertoo, että kulunut rengas menettää otteen tiestä ja vesiliirto alkaa.\nAalto yliopisto aktivoituu – vähän\nAalto yliopisto alkoi kiinnostua urista viime vuosina. Löydän Sauli Sainion diplomityön: Asfalttipäällysteiden alku-urautuminen, Aalto-yliopisto / Yhdyskunta- ja ympäristötekniikan laitos, 2011.\nTähän ”urautumiseen” on varmaankin ollut vaikuttamassa Amerikoissa asfalttitutkimukseen perehtynyt uusi tietekniikan professorimme Terhi Pellinen. Hänen johdollaan näyttää sitten valmistuneen Harri Heikkisen lisensiaattityö. Lisensiaattityössä urautumiseen taajamaolosuhteissa perehdytään laajasti ja ansiokkaasti. (Harri Heikkinen; Nastarenkaiden vaikutus päällysteiden kulumiseen taajamanopeuksissa, Aalto yliopisto, Insinööritieteiden laitos, Espoo 2012). Työssä ei oteta kantaa urautumisen vaikutukseen liikenneonnettomuuksiin tai tarkemmin vielä vesiliirtoon. Pieni nastarengasmyönteisyys heijastuu taustalta, koska deformaatio saa niin paljon huomiota osakseen. Näin samotaan lisensiaattityössä:\n”Mittaustulosten perusteella todettiin, että nastarenkaat kuluttavat päällysteitä taajamanopeuksissa vähemmän kuin maanteillä. Taajamissa muodostuu silti useisiin paikkoihin syviä ajouria lähes yhtä lyhyessä ajassa kuin maanteillä, koska päällysteen deformaatio on voimakasta kohteissa, joissa raskaat ajoneuvot liikkuvat hitaasti ja pysähtelevät. Myös taajamille ja alhaisten ajonopeuksien väylille tyypillisistä kapeista ajokaistoista, reunakivistä ja kevyen liikenteen järjestelyistä johtuva liikenteen keskittyminen samoihin kapeisiin ajouriin lisää urasyvyyden muutoksesta mitattavaa urautumista taajamissa, vaikka päällysteen kvantitatiivinen massamääräinen kuluminen onkin suhteellisesti huomattavasti vähäisempää kuin maanteillä. Liittymäalueiden syvemmät urat johtuvat ensisijaisesti deformaatiosta. Taajamaväylillä raskaan liikenteen ja erityisesti ajoneuvoyhdistelmien osuus on huomattavasti keskimääräistä korkeampi. Taajamissa deformaatio onkin suurin yksittäinen urautumiseen vaikuttava tekijä myös sellaisissa kohteissa, joissa liikenne ei yleensä pysähdy eikä liiku erittäin alhaisella nopeudella.” http://lib.tkk.fi/Lic/2012/urn100674.pdf\nVesiliirron taustalla on laajaa teoriaa ja tutkimusta, jotkut asiat ovat yksinkertaisia: nyt muodissa olevat matalaprofiilirenkaat ovat hyvin alttiita plaanaamaan.\nMyöskään Nasta-tutkimusohjelma 2011-2013 ei varsinaisesti käsitellyt urautumisen vaikutusta liikenneturvallisuuteen. Teemana oli enemmänkin katupöly ja pienhiukkaset. Tutkimuksen viesti oli kuitenkin selkeä. Jos kiinnostaa niin voit tutkia blogiani: Nastat tai kitkat, huhtikuulta 2013, tai itse tutkimusta: http://www.nasta-tutkimusohjelma.fi/\nLiikennevirasto julkaisi urautumista koskevan tutkimusraportin vuonna 2011.(Janne Junes, Tiepäällysteiden ylläpitostrategioiden vertailu simulointimallilla, Liikenneviraston tutkimuksia ja selvityksiä 33/2011). Raportin alussa todetaan: ”Siispä samanlaista lähestymistapaa kuin tässä työssä ei löydy kirjallisuudesta. Se, että nastarenkaiden aiheuttama urautuminen aiheuttaa lähes poikkeuksetta tien uudelleenpäällystystarpeen, on maailman mittakaavassa poikkeuksellista”. Tutkimus on ansiokas, mutta siinä ei puututa vesiliirron ongelmaan eikä varsinaisesti urautumisen syntyyn vaikuttaviin tekijöihin, kuten nastarengasosuuteen tai raskasliikenne osuuteen.\nOlenko nyt pettynyt?\nVesiliirtojuttuni hieman vesittyi kun en löytänyt luulemaani. Olin varma, että vesiliirto on tilastojen mukaan vaarallisempi kuin se sitten olikaan. Nyt en usko tilastoja. Olinhan juuri maantiellä rankkasateessa valoisaan aikaan peräkärryn kanssa ja koin urautuneella tiellä kauhun hetkiä vimmaisten pikkuräikkösten ohittaessa minua - liian hitaasti kulkevaa - veden roiskuessa, takapää viipottaen. Toivon että teiden urautuminen on jatkuvasti tutkimuskohteena ja seurannassa. Toivon myös, että insinöörit kehittävät tien pinnan ”ojitukseen” sopivia uritusmenetelmiä – siinä olisi pikkuinnovaation paikka.\nUusi pinnoite on liukas jo yhden millimetrin vesikalvolla ja pienillä nopeuksilla, urautuneen päällysteen paksut vesipatjat ovat erityisen vaarallisia kuluneilla renkailla ajettaessa. Meillä taitaa olla haasteita.\nLähettänyt Pentti Murole klo 18.59 1 kommentti:\nLähettänyt Pentti Murole klo 23.52 Ei kommentteja:\nOsuimme, tai aivan suunnistimme, Aurajoen rantaan sunnuntaina 15. syyskuuta. Sää kuului vielä osana vananaisten suveen eli intiaanikesään, joskin sen loppuvaiheisiin. Outona aikana, sunnuntaina kello 11, turkulaisia oli kutsuttu juhlistamaan ”Tähtiin tähyävät” -pronssipatsaiden paljastustilaisuutta Myllysillan kupeilla. Meidän saapuessamme kaikki neljä veistosta olivat salaperäisesti värikkäiden silkkikankaiden peitossa. Tuo neljä oli suuri yllätys Liisalle. Hän oli kuvitellut turkulaisten rahojen loppuneen yhteen veistokseen - prosenttiperiaatteella kun toimittiin. Nyt paikalla oli kuitenkin neljä huppua, juuri valmistuneille harmaasta graniitista tehdyille terasseille sijoitettuna. (Nuo terassit olivat Liisan ja kumppaneiden suunnittelutuotantoa, siitä erityinen lukkarinrakkaus). Huppujen alta pilkisti jossain kolmivarpainen jalka, jossain salkkumiehen salkku tai jossain ojentunut käsi. Ilmassa väreili jännitys. Vähitellen väkeä kertyy. Kello lähestyy yhtätoista. Tuolla jo kävelee kuvanveistäjän näköinen mies vetävän naisystävänsä kanssa. Yleisöä kerääntyy sillalle, patsaiden ääreen ja varsinaiselle juhlapaikalle Wäinö Aaltosen taidemuseon nurkalle.\n”Tack” – ruotsinkielinen osuus kuvanveistäjän kiitospuheessa\nKello 11 kuulemme avajaissanat, kuvanveistäjän kiitospuheen ja varsinaisen juhlapuheen. Veistäjä kertoo tamperelaisesta taustastaan ja sopeutumisestaan Turkuun. Murteessa se turkulaisuus ei vielä kuulu - manselaisuus leikkaa läpi. Myös tuo huumori taitaa olla Mansesta kotoisin. Turkulaisia olin aina pitänyt hieman omanarvontunteisina, se näkyy huulten kireydessä ja nenän kaaressa, jopa hieman hymyn ylimielisyydessä muualta tulleita barbaareja kohtaan. Nyt sen kuvan täytyy muuttua, sillä jos ja kun turkulaiset nuo iloisen hurmaavat patsaat ottavat omakseen on siitä tärkeys kaukana ja huulten kireyden on pakko hellittää. (No, älkää nyt turkulaiset ottako aivan tosissanne, onhan minulla turkulaisia sukulaisia ja ystäviä).\nKuvanveistäjä raapii partaansa, Liisa kuikuilee taustalla terassiensa lumoissa.\nKuvanveistäjän nimi on Kari-Petteri Kakko. Tilaisuuden lehdistötiedote sanoo opastavasti: ”Tässä uudessa teoksessa Kakko on käyttänyt klassista, varsinkin ulkoteoksista perinteistä pronssitekniikkaa, mutta rehevällä, katu- ja sarjakuvataiteesta lainaavalla muotokielellä saanut aikaan jotain uutta.”\nNo esitelläänpä sitten nämä neljä teosta. Ne sijoittuvat Myllysillan neljään nurkkapisteeseen.\nEILEN, iloinen vanhus on istuutunut papiljotit päässä katsomaan taivasta,\nHETKI SITTEN, työikäinen mies lepäilee ja tähyilee tähtiin, kiireisen työelämän symboli, salkku, on turvallisesti käden ulottuvilla.\nTÄNÄÄN, teini-ikäinen hahmo etsii sisäistä rauhaa lootusasennossa, kuulokkeet korvilla auttavat unohtamaan ympäristön todellisuuden.\nHUOMENNA, pikkulapsi konttailee sukat makkaralla ja osoittelee taivaisiin ja tähtiin.\nOnko julkinen taide jälleen tulossa, rikkoivatko turkulaiset taian?\nJulkisen taiteen uusi tuleminen on ollut pitkään kaupunkisuunnittelijoiden ja taiteilijoiden haaveissa. Taitelijoilla – päivänselvää, mutta mistä rahat, kaupunkisuunnittelijoilla – hapuilevaa, mutta minne?! Taiteen merkitys julkisessa tilassa oli aikanaan luonnollinen. Torit ja aukiot suorastaan kiertyivät taideteoksensa ympärille. Ajatelkaa Havis Amandaa kauppatorilla hylkeineen, tai kaksoiskotkan kokoavaa asemaa edempänä samalla torilla, tai mitä olisi Senaatintori ilman Aleksanteri II:n patsasta leijonineen, kyyhkysineen ja kerubeineen. Ei siis tarvitse mennä Firenzen Piazza della Signorialle tai Rooman Piazza Navonalle tai Pariisin Place Vendômelle havaitakseen kokoavan taideteoksen merkityksen paikan identiteetille. Eila Hiltusen Sibelius-monumentti hallitsee puistoaan suvereenilla tavalla. Siitä tuli myös Helsingin turismin ykköskohde. Veljmieskin sentään pääsi vielä Kuopion torinkulmaan ja Marskin patsasta soviteltiin Mikkelin torille, vaikka se sitten joutuukin seuraamaan puolustusvoimien paraatia selkäpuolelta. Sitten tuo katosi. Patsaita ryhdyttiin sijoittelemaan jäännöspaikoille. Niitä ujosteltiin hengentuotteina ja – ehkä henkilökulttina. Julkisesta taiteesta tuli marginaali-ilmiö.\nTurkulaiset ovat nyt rikkoneet tämän taian. Iloiset patsaat nostavat Myllysillan seudun Aurajoella pakolliseksi käyntikohteeksi Suomen Turussa.\nLähettänyt Pentti Murole klo 13.34 1 kommentti:\nAstun valkoiseen uudenuutukaiseen taksiin. Olen matkalla Pakilasta Lauttasaareen. Keskustelu kuljettajan kanssa alkaa säästä – kuten tavallista. Meillä on ollut pitkään intiaanikesä. Onko sitten ilmastonmuutosta tai ei. Virossa ei muuten puhuta intiaanikesästä, siellä lämmintä syksyä sanotaan ”vananaiste suvi”. Jotenkin paikallisempaa. Saksan Altweibersommer, unkarin vénasszonyok nyara tarkoittavat kaikki kirjaimellisesti "vanhain naisten kesää". Mutta miksi juuri naisten? Tyypillinen akkainkesän nähtävyys on kynnöspellolla auringon kilossa kimaltelevat hämähäkin seitit eli kinot. Niitähän juuri katselen täällä Kemiössä – aamusumun hälvettyä. Vanha kansa kuvasi ilmiötä sanomalla, että "maa on kiimassa" tai "maa härkii". Sana kino tai kina tarkoittaa näet kotieläinten, erityisesti lehmien kiimaa osoittavaa limaista eritettä. Maa siis näyttää havainnollisesti valmiutensa syyssiemennykseen. Intiaanikesän autereisen lämpöiset päivät virittävät maan ottamaan vastaan vuoden viimeisen kylvön. Vallitsee salaperäinen yhteys syksyisen maan kiiman ja vanhojen vaimojen lemmenleiskahduksen välillä. Näin ihanasti asiasta kertoo kotimaisten kielten keskuksen kotisivulla Jussi Kallio.\nVananaiste suvena hämähäkit kutovat hehkuvia seittejään ja pelto härkii.\nTaksilla Pakilasta Lauttasaareen – pyöräilylle tuomio\nPian päästään asiaan. Nuorehko kuljettaja sanoo ”valkoisen miehen” olevan katoava luonnonvara taksin ratissa. Hän on tyylikäs ja hän ajaa huippuunsa tyylikästä ”toimistoa”. Pääsyynä katoavuuteen on Helsingin liikennesuunnittelu. Hieman säpsähdän! Kovaa tekstiä! En paljasta itseäni. Ryhdyn kuuntelemaan. Liisa takapenkillä pelkää räjähdystä. Toivoo hiljaa itsekseen: ”Pena älä sano mitään – kunhan olisimme pian perillä.” Kuljettaja pyörittelee kielellään Helsingin liikennesuunnittelun kauhukuvaa: pyöräkaistat ja pyörätieuudistus on todella tehty vain autoilijan kiusaksi, toinen maksiongelma on joukkoliikenne-etuudet ja erityisesti liikennevalojen etuudet. On kysymys pysyvän tilan jakamisesta, nyt samaa tilaa jaetaan uudelleen. Hän sanoo valkoisen miehen kärsivällisyyden kohta loppuvan. Ainoastaan ”toimiston” korkea laatu pitää ”valkoisen miehen” ratissa. ”Musta mies” tulee eri kulttuurista, hänelle ”toimistolla” ei ole samaa merkitystä. Pian tapahtuu liikennemurhia maailman ja etenkin Yhdysvaltojen mallin mukaan. Miehellä on oltava katkaistu haulikko takakontissa – jos ei muuten niin mielenrauhan vuoksi. Kuljettaja tiivistää mielipiteensä: ”Ne jotka vähiten maksavat, niiden eteen etuuksia tarjotaan, autoilija joka kaiken maksaa – hänet pannaan kärsimään – se on tuhon alku!”\n”Valkoinen mies” loisteliaassa ”volvotoimistossaan” piti Helsingin pyöräliikenteen ohjelmia liikenteen kannalta katastrofaalisina, hän sanoi niiden olevan etujen antamista niille, jotka eivät mitään maksa ja tilanteen vaikeuttamista niille, jotka kaiken maksavat.\nTaksilla Lauttasaaresta Pakilaan – Syyriassa asiat menevät hyvään suuntaan\nPaluumatkalla ”viimeistäpäälle” Mersun ratissa istuu mies, jonka joviaalinen hahmo viittaa kaksoisvirran maahan. Asiaa selventääkseen hän aloittaa keskustelun: ”En ole varsinaisesti suomalainen, olen kurdi, olen asunut Suomessa 20 vuotta.” Kiintoisaa, kurdien mailla on käynyt ja käy myllerrys. Nyt on saatavilla ensikäden tietoa Irakista ja Syyriasta. Nyt ei puheenaiheena ole Helsingin liikennesuunnittelu. Kuljettajani kertoo ylpeänä kuinka hänen kaksi poikaansa ovat jo muuttaneet takaisin kotiin, Irbiliin. Pojat osaavat suomea, ruotsia, englantia ja tietysti kotimaan kieliä arabiaa ja kurdin kieltä. He ovat kännykkäbisneksessä. Itse hän muuttaa kotiin heti kun lopettaa taksihommat Suomessa. Hän on tyytyväinen tilanteeseen Gulfin alueella. Irakin mailla kurdit ovat saaneet öljytulot käyttöönsä ja heillä on oma hallinto ja riippumattomuus – itsenäisyys. Syyriassa kurdeilla on laajat alueet maan pohjoisosassa. Siellä asuu 3 miljoonaa kurdia. Nyt alueet ovat kurdien hallinnossa. Alueella sijaitsevat myös Syyrian öljykentät. Asiat kehittyvät hyvään suuntaan. Al-Qaida ei tule astumaan kurdien varpaille. Mitalilla on aina kaksi puolta. ”Päivettynyt mies” on tyytyväinen elämäänsä, tulevaisuuteensa ja ”toimistoonsa”.\n”Lievästi päivettynyt mies” loisteliaassa ”mersutoimistossaan” piti Iraqin sodan ja Syyrian kapinan tuomaa tilannetta kurdien kannalta suotuisana – uskon häntä, itsehallinto on toteutumassa myös Syyriassa. Helsingin liikennesuunnittelu ei häntä surettanut, hänellä oli ilon aiheita.\nOde huolestuu valkoisista ruudukoista\nNo, rupeanpa sitten tutkimaan taksimiesten innoittamana Ode Soinivaaran ansiokkaita blogisivuja. Hän kirjoittaa 6.9 otsikolla ”Valkoinen ruudukko tieliikennelakiin”:\n”Helsingin liikennettä hidastavat huomattavasti autoilijat, jotka ovat ottaneet tavakseen ajaa risteykset tukkoon, jotta olisivat paalupaikalla, kun valot seuraavan kerran vaihtuvat. Tämä on periaatteessa kiellettyä, mutta sitä ei valvota. Haitta tällaisesta itsekkyydestä muulle liikenteelle on huomattava. Helsinki on maalannut joihinkin risteyksiin ohjeellisen valkoisen ruudukon osoittamaan, että tälle alueelle ei pitäisi pysähtyä. Seuraavaksi tällainen ruudukko on tulossa Rautatiekadun ja Mechelininkadun risteykseen. Muissa maissa näitä ruudukkoja on käytössä paljon enemmän ja niillä ei vain neuvota vaan kielletään. Jos tuollaisen ruudukon päälle pysähtyy, saa sakot. Pitäisikö meilläkin tieliikennelakiin laittaa sama määräys? vaikkapa lievästä 30 euron rikesakosta.\nOde Soininvaaran opetuslapset ryhtyvät kiihtymään keskustellessaan ”valkoisesta ruudukosta”.\nKirjoitukseen tulee 69 kommenttia. Jotkut kommenteista muistuttavat ”valkoisen miehen” ajatusmaailmaa kiivaudessaan. Toivon etten joudu vahingossa pysähtyneeksi valkoiselle ruudukolle eräiden kommentoijien haulikkoetäisyydelle. Liikenne on ihmeellinen ympäristö. Etelä-Afrikassa murhatilastot ja liikenneonnettomuustilastot ovat huiman korkeita. Tutkijat ovat löytäneet selvän korrelaation näiden kahden välille: http://www.mrc.ac.za/crime/homicide.pdf. Myös jenkit ovat havainneet tietyillä alueilla murhatilastojen ja liikennekuolemien korrelaatiota. Liikenteeseen näyttää taas sisältyvän valtavaa fatalismia. Liikennekuolemien luku on erityisen suuri maissa, joissa kuoleman hetki on ennakkoon määrätty. Tämä asia on nyt lievästi kiinnostava. Ei nyt varsinaisesti siksi, että Ode Soininvaara saa opetuslapsensa kiihkoon vaan siksi, että yhteys itsemurhien, murhien ja liikennekuolemien välillä saattaisi viitata joihinkin kummallisiin asioihin. Siispä ryhdyn tekemään hieman tilastoarkeologiaa.\nTilastotutkimusta itsemurhista, murhista ja liikenneonnettomuuden uhreista\nItsemurhien, murhien ja liikenteessä kuolleiden määrää on helppo vertailla, sillä asukasmäärään nähden nuo luvut ovat samaa suuruusluokkaa. Kansainvälisissä tilastoissa vertaillaan noita kuolemanlukuja yleensä 100 000 asukkaaseen vuodessa. Kuolevuus asukaslukuun nähden on sinänsä hankala vertailutapa, sillä kuolevuus vaihtelee. Runsaan lapsenteon maissa kuolee vain 200-300 ihmistä 100 000 asukasta kohti vuodessa. Meillä ja muissa vähenevän väestön maissa kuolevuus on reilusti 1200 kuollutta per 100 000 asukasta vuodessa. Suurimpia kuolleisuuden aiheuttaja Suomessa ovat verenkiertoelinten sairaudet ja syöpä. Syöpä tappaa Suomessa noin 200 ihmistä vuodessa per 100 000 asukasta. Verenkiertoelinten tauteihin kuolee kaksinkertainen määrä. Tähän nähden vuosittaiset 16 itsemurhaa tai 5 liikennekuolemaa tai 2 murhaa 100 000 asukasta kohti tuntuvat mitättömiltä. Toisaalta näin kuolleet ihmiset ovat yleensä ”työllistä työvoimaa”.\nMaailmassa kuolleisuus vaihtelee – niin vaihtelee syntyvyyskin. Vuosittain kuolevien määrä suhteessa väkilukuun on Euroopassa runsaat 1200 kuollutta vuodessa per 100 000 asukasta. Nopean väestönkasvun ja suuren lapsiluvun maissa vuosikuolleisuuden suhdeluku asettuu tasolle 200-300 kuollutta per 100 000 asukasta. Nyt tarkasteltavien itsemurhien, murhien ja liikennekuolemien osuus on kuolinsyistä marginaalinen – se esiintyy punaisella oheisessa kaaviossa.\nKuolleisuus itsemurhiin, murhiin ja liikenneonnettomuuksiin ei näytä olevan erikoisen ilmeisessä korrelaatiossa. Itsemurhien luvattua maata ovat Kiina, Venäjä, Japani ja Etelä-Korea. Vanhat sosialistimaat ovat korkealla ja heidän seurassaan Suomikin Länsi-Euroopan ykkösenä. Murhia tehdään ylivoimaisesti eniten latinomaissa Etelä-Amerikassa, musta Afrikka seuraa murhanhimoisesti kannoilla, Suomi on jälleen kunniakkaasti Länsi-Euroopan murhaykkösenä. Liikenneonnettomuuksien kärjessä ovat kohtalonuskon maat, mukana joukossa hyvä edustus Afrikasta. Venäjä seuraa tiiviisti kannoilla. Suomi ei pääse Englannin, Japanin, Sveitsin, Israelin ja Ruotsin eliittiryhmään. On kuitenkin Länsi-Euroopan eräitä kärkimaita.\nTurun yliopisto tutkii liikenneitsemurhia\nKuinka moni tekee itsemurhan ajamalla päin toista autoa tai siltapilaria? Tai hyppäämällä auton alle. Turun yliopisto on tutkinut liikenteessä kuolleiden itsemurhatilastoja. Heidän mukaansa Suomessa tapahtuu noin 20 liikenneitsemurhaa vuodessa. Ne tilastoidaan nykyisin yleensä liikennekuolemiksi. Se merkitsee noin 0,4 kuolemaa vuodessa per 100000 asukasta. Liikennekuolemien kokonaismäärästä tuo lienee noin 10 %. Jos nuo tilastoitaisiin itsemurhiksi, Suomen järkyttävän korkea itsemurhatilasto ei tuosta juuri värähdä. Onhan Suomen itsemurhien määrä maailman kärkeä. Meillä kuolee vuosittain itsemurhiin noin 1000 henkeä, kun liikennekuolemia on noin 250 henkeä. Itsemurhatilastoissa on muuten sellainen erikoisuus, että islamin maissa itsemurhien määrä on lähes olematon.\nMissä joudut murhatuksi?\nMuitakin selkeitä ilmiöitä on havaittavissa. Murhien huippumaat keskittyvät Afrikkaan, Etelä-Amerikkaan ja Keski-Amerikkaan. Venezuela ja Jamaica ovat ehdotonta kärkeä. Suomi on EU-15 Euroopan huippua murhamaana. Uusissa Itä-Euroopan jäsenmaissa murhaluvut ovat uskomattoman korkeita, mutta itsenäistymisen jälkeen murhaaminen on jyrkästi vähenemässä.\nMurhan uhriksi joutumisen uhka on selvästi laskemassa meidän naapurimaissamme. Baltit ovat kohta pääsemässä Yhdysvaltojen alapuolelle. Suomi seikkailee EU-15 eurooppalaisten kärjessä.\nKaiken kunnialliseksi lopuksi ja ylenpalttisen tiedonjanon tyydyttämiseksi sijoitan tähän loppuun kuvan, joka kertoo ja todistaa, ettei Suomen liikenneturvallisuustilanne johdu suinkaan siitä, että meillä on laaja maa ja suuri ajosuorite, sillä myös ajosuoritteeseen verrattuna Suomi jää liikennekuolemien määrässä jälkeen asiansa hyvin hoitaneista maista. Toisessa kuvassa on esillä vielä sekin osittain näennäinen totuus, että kuolinsyistä itsemurhat ovat Suomessa liikennettä huolestuttavampi ilmiö. Nämä johtopäätökset eivät kuitenkaan saa vähätellä liikennekuolemien määrää. Liikenteessä kuolee nykyään 250 ihmistä vuodessa ja loukkaantuu 8000 ihmistä vuodessa. Se on vähän verrattuna aikaan ennen presidentti Kekkosen uuden vuoden puhetta vuonna 1973. Tuolloin kuolleita oli 1200 ja loukkaantuneita 15000 henkeä vuodessa. Nykyinen 8000 loukkaantunutta vuodessa tarkoittaa suhdelukuna 160 loukkaantunutta per 100 000 asukasta. Sijoittamalla tämän luvun edellä tarkasteltuihin kaavioihin havaitsee liikenteen aiheuttaman turvallisuusvajeen suuruusluokan. Siis vapise sinä liikenneinsinööri ja päätöksiä tekevä poliitikko!\nSuomen kuolinsyytilastossa liikenneonnettomuudet vaikuttavat marginaaliselta ilmiöltä. Itsemurhat ylittävät liikenteessä kuolleiden määrän kolminkertaisesti. Mutta liikenteessä loukkaantuu 8000 henkeä vuodessa. Se tarkoittaa kaavion vertailulukuna 160 loukkaantunutta per 100 000 asukasta vuodessa. Suomen tulisi pyrkiä liikenneturvallisuudessa selkeästi nykyistä paremmalle tasolle. Hyvä liikenneturvallisuus ei alenna kilpailukykyä. Se kohottaa sitä!\nLähettänyt Pentti Murole klo 19.42 1 kommentti:\nKonstrundan on pääpiirteissään suomenruotsalainen tapahtuma. Nyt, syyskuun alussa oli menossa Konstrundan 2013. Taidetapahtuma ulottui koko rannikkoseudulle Loviisasta Vaasaan ja Pietarsaareen. Konstrundan on alun perin riikinruotsalaista keksintöä. Ensimmäinen tunnettu Konstrundan järjestettiin Skånessa vuonna 1968. Ideana oli ja on, että taitelijat avaavat ateljeensa ihmisille. Työpajalla tapaamisessa syntyy keskustelua ja vuorovaikutusta, ihmiset voivat eläytyä taitelijan työhön – ja ymmärtää. Konstrundan 2013 saavutti hyvän menestyksen. Taiteilijoita oli mukana noin 300 ja yleisöäkin useita tuhansia. Minä pääsin mukaan tienviittoja pystyttämään Kemiössä, Tjudan pedagogiossa.\nTjuda pedagogiolle johdattavat tienviitat pystytettiin Lapdalin tienhaaraan Kemiön ja Paimion väliselle tielle.\nTjuda Pedagogi on muuten Suomen vanhimpia kouluja. Sen perusti Axel Oxenstjerna juuri ennen kuolemaansa vuonna 1649. Oxenstjerna oli Kustaa II Adolfin uskottu ja valtakunnankansleri. Hän oli hallinnon ja koulutuksen uudistaja. Hänellä oli mm. Kemiönsaari läänityksenään. Siksipä koulun paikaksi tuli Kemiö. Ensimmäisistä koulurakennuksista ei ole jäänteitä, mutta 1700-luvun lopulla rakennettu koulurakennus on nähtävillä ja vierailtavissa Sagalundin ulkoilmamuseossa Kemiön keskustassa. Koulurakennus siirrettiin Sagalundiin vuonna 1914. Tässä koulussa sovellettiin 1800-luvun puolivälistä alkaen opetusmenetelmänä Bell-Lancaster -systeemiä. Mitä se on? Se on sitä, että pitemmälle oppineet koululaiset opastavat tovereitaan. Mainion älykästä! Tämä menetelmä tulisi ehdottomasti ottaa käyttöön nykykoulutuksessa. Siinä saataisiin opettajien stressiä purettua ja oppilaiden yhteishenkeä kasvatettua – jopa syrjäytymistä vähennettyä. Vai onko tuo menetelmä nyt käytössä, kun luokkakokoja kasvatetaan ja opettajaresursseja vähennetään? Haluan valistaa itseäni ja soitan Outille, Lattomeren koulun opettajalle. Hän opettaa yhdistettyä luokkaa, jolla on monen ikäisiä. Outi kannattaa Tjudan koulun vanhan menetelmän uudelleen jalostamista ja käyttöön ottoa, mutta pelkää byrokratian olevan esteenä. Minua, diletanttia, ajatus melkein huimaa!\nNykyinen Tjuda pedagogion rakennus on vuosisadan alun hirsitalo, joka muistuttaa maalaistaloa, vaikka onkin koulu. Komea sellainen - ilman homevaurioita, mutta sisältä onnettomasti 50-60-lukujen tyyliin pilalle kovalevylastulevysaneerattu. Vanhat kakluunit ja pönttöuunit on kuitenkin onneksi säilytetty. Tässä rakennuksessa toimii vuokralaisena Atelje Tjuda Pedagogi. Ryhmään kuuluu seitsemän taiteilijaa. Osa heistä on ”ammattitaiteilijoita” ja osa ”jälkiammatinharjoittajia” eli ”kolmannen iän eläjiä”, eli ”harmaita panttereita”. Rakennus on suuri ja tarjoaa jopa majoitusmahdollisuuksia taiteilijoille – kunhan systeemi tästä kehittyy. Ateljeena rakennus on toiminnallinen ja hurmaava – vaikka sormet syyhyävätkin tuon viimeisimmän saneerauksen riipimiseksi – tummat hirret hehkuvat valkeaksi maalattujen lastulevyjen alla.\nTjuda pedagogion ateljeetunnelmaan kuuluu grafiikkaprässien tuoma koneromantiikka.\nKonstrundanin kaksipäiväinen tilaisuus Tjuda pedagogiossa yllätti myönteisesti yleisömäärän suhteen. Väkeä kävi varmasti kolmatta sataa. Teoksia ei juurikaan myyty, mutta tunnelma oli herkkä ja mahtava. Myyntipotentiaali kuitenkin roikkui ilmassa! Kahvitarjoilu sen sijaan osoittautui varsin kannattavaksi.\nTjudan taiteilijaryhmän teokset ovat monipuolisia. Pääosin grafiikkaa, mutta myös lasia, kankaita ja valokuvausta Ryhmän jäseniä ovat: Aino Toivettula, Petra Kallio, Lotta Leka, Sara Ilveskorpi, Tuisku Torkkeli, Maikki Ilveskorpi-Reiman ja Liisa Ilveskorpi.\nTjuda pedagogion talossa on myös vakioasukas. Hän ei pelkää talon kummitusta. Hän nukkuu isossa talossa yksin. Hän on tekstiilitaiteilija Teija Puranen. Teijalla on valtavan hieno kokoelma kankaiden malleja. Mutta, miten tehtyjä? No, tietysti digitaalisesti - tietokoneen grafiikkaohjelmilla. EI! Teija tekee kaiken käsin – saksilla paperipaloja leikkelemällä. Lähes uskomattoman taitavaa, näyttävää, käsin kosketeltavaa, materiapitoista. Ihailen tuota työtapaa – se hämmästyttää.\nTekstiilitaiteilija Teija Purasen kangasmalli – käsityötä.\nKonstrundan perusajatuksena ovat ateljeevierailut ja näin syntyvä vuorovaikutus. Niinpä lähdimme vierailulle eräisiin lähistöllä sijaitseviin luovuuden kammioihin. Aivan totta, paikat kiinnostivat lähes yhtä paljon kuin taiteilijan työt sinänsä, mutta erityisesti kiinnostivat nuo persoonat.\nRitva Kovalainen ensimmäisenä kohteena\nRitva Kovalainen on tunnettu kirjallisista kuvateoksistaan. Meillä kotona löytyivät hänen teoksensa:\nPuiden kansa / Tree people / Das wolk der Baum, Hiilinielutuotanto ja Miellotar 2006, (yhdessä Sanna Sepon kanssa); Puhuvat puut / Talande träd, Kemiönseudun luonnonsuojelu yhdistys 2005; Kallisarvoinen leikkikaluni SAGALUND - Min kostsamma leksak, Sagalundin museo 2000, (Yhdessä Li Näsen ja Pekka Turusen kanssa).\nHän valokuvaa ja kirjoittaa. Metsä on hänen teemansa. Availin Ritva Kovalaisen kirjoja hänen ihanassa ateljeessaan, metsän keskellä, lammen rannalla. Miltei heti silmiini iski Kovalaisen ihana runo vuorelle.\nLasketko Rouva Vuori,\nKivikamelisi ja Haukkanokkasi rinnalla,\nmiten tämäkin miljoonas aamu\nalkaa eri tavalla kuin kaikki aikaisemmat?\nJoka lehti on uusi, joka äännähdys ja jälki.\nVai murehditko, Rouva Vuori,\nmiten vaikeaa on kirjanpito:\ntietää nimet, syntymiset ja kuolemiset,\nja kenen aikaa tänään lasketaan?\nMilloin arki, pyhä, ramadan,\nlepo, juhla, rukous?\nKuka sukupuuttoon kuoli,\nkuka maan valloitti,\nkuka kukistui ja kukoisti?\nVai väliäkö hällä?\nPienen pyrähdyksen verran jokainen vain matkasi,\nkipinä singahti ja sammui,\nmaisemaasi hetkiseksi valaisi.\nTämä runo ja kuva ovat Ritva Kovalaisen kirjasta: Kauniiden hevosten maa / Land of Beautiful Horses, Like 2005, siinä kerrotaan Cappadociasta.\nTuo runo on niin koskettava, että ajattelin jatkaa hieman omalla ihmettelylläni, mutta nyt vuorena on Etna. Tämä liittyy nyt jotenkin luovuuden luonteen analysointiin.\nPilviä Etnan yllä, demonit työskentelevät\nKatselen vuorta. Vuori lepää raskaan keveänä. Lumi peittää huipun. Oikealla lumi leviää laajasti. Vasemmalla on näkyvissä musta tuhkajuova. Luonnonvoima lepää. Mutta vuoren uumenissa tapahtuu... Voin katsoa tuota lepäävää jättiläistä tuntikausia, päiväkausia. Eräänä päivänä vuori puhuu. Ensin suihkuaa höyryä pääkraatterin sivulta. Sitten alkaa tupruta sakeasti. Musta tuhka nousee mahtavana purkauksena muodostaen pelottavan ja samalla kiehtovana nousevan taivaanpilarin. Onko luovuus tuollaista? Ensin kaikki lepää. On odotuksen hetki. Valkoinen todellisuus odottaa jotain tapahtuvaksi. Kaikki ei ole hetkessä. Hetki vaatii odotuksensa. Sitä edeltää menneisyys: vuosisatojen ja vuosituhansien teot. Menneisyys ja tulevaisuus koskettavat tätä hetkeä. Vuori ei mieti menneisyyttään. Silti sillä on suunnitelma. Nyt suunnitelmaa sotkee öinen ukonilma. Pilvet levittäytyvät savuavan huipun ympärille. Taivas ryhtyy voimanmittelöön vuoren kanssa. Salamat iskevät keskelle kraatterista purkautuvaa massiivista tuhkaa. Taistelu päättyy vuoren voittoon. Sade muuttuu lumeksi ja vuori on yhä valkoisempi.\nAiheuttaako luovuus kriisejä? Vuori on tuhonnut kaupunkeja ja elämää. Onko luovalla ihmisellä, elävällä demonilla samanlaisia voimia. Voiko luova ajattelu tuottaa enemmän kriisejä kuin vähentää niitä? Ihmisen elämä on epälineaarinen. Siihen sisältyy vain silmänräpäys jatkuvuutta. Ihminen yrittää luoda uutta. Hänen otteensa kirpoaa. Hänen luovuutensa harhailee kaaoksen ja monotonian välimailla. Hänelle on ylivoimaista tuottaa harmoniaa.\nEtna hallitsee, kaupunki odottaa.(minun vuoreni)\nRitva Kovalainen yrittää pelastaa metsän. Kunnioitan hänen yritystään. Ihmisen teknistaloudellinen luovuus on tuottanut hänen havaitsemansa kriisin. Vihreän kullan maa on peruskultansa myynyt ja suonsa kuivattanut, nyt viljellään metsiä. Onko harmonia enää saavutettavissa?\nTodistamisen äänet kuuluvat kaikuina Niclaksen ateljeessa\nNäissä ajatuksissa suuntaamme seuraavaan kohteeseen. Se on Siion seurakunnan entinen rukoushuone. Huonetta isännöi Niclas Warius. Hän on antiikkiin, sisustuksiin ja arkkitehtuuriin keskittyvä taidevalokuvaaja – Pariisissa opiskellut. Jos Niclas on persoonana kiehtova, on talokin aivan ihana. Värit ja lattiapinta hehkuvat rauhaa. Lattialla iloinen lapsi ja utelias koiran pentu hellivät samaa räsynukkea. Talon hyvään tunnelmaan sekoittuu outoja muistoja. Lapsena, Suomalaisen Yhteiskoulun oppilaana ja koulun vahtimestarin tyttärenpoikana, olin usein Nervanderinkadulla yötä. Siionin seurakunta piti todistuskokouksiaan koulun ruokasalissa. Sinne piti mennä vakoilemaan – usein. Nyt kun olen Niclaksen talossa nuo äänet ryhtyvät kuulumaan. Ne kuuluvat hiljaisena taustakohinana. Ihmiset ja heidän taustakohinansa.\nNiclas Wariuksen talo – entinen Sionin rukoushuone ja hänen hieno valokuvateoksensa.\nMatka jatkuu Taalintehtaalle\nTaalintehdas on kylänä, tai melkein kaupunkina - varsinainen riitasointu. Vanhoista teollisuusajoista kertovat hiiliuunit kylän keskellä ovat mahtavaa rakentamistaidetta, niillä on todellakin tarina kerrottavanaan. Ihmettelen – miten tuollainen taideteos on voinut säilyä? Raudanvalajien monumentti. Onhan Taalintehtaalla ollut aikaa kehittyä, sillä raudan valanta alkoi jo vuonna 1686. Muuten samoihin aikoihin kun Tjudan koulu perustettiin. On muutakin mainittavaa: työläisasunnoiksi rakennetut uljaat sivukäytävätalot, Engelin piirtämiksi arvioidut satamamakasiinit, loisteliaat masuunit ja työpajat, vieläpä tsaarittaren Högsåran huussi. Ja sitten se kaikki minkä meidän sukupolvemme (minun) on saanut aikaiseksi. Se soinnun riitaosa. Sukupolvellamme on ollut käsittämätön kaupunkikulttuurivaje.\nTaalintehtaan kolme kaunotarta: hiiliuunien mahtava ”veistospuisto”, sataman makasiinit ja ihanat sivukäytävätalot.\nKohteenamme on Sari Asplund / Sana Design.\nJos minun sukupolveni arkkitehdeilla ja päätöksiä tehneillä poliitikoilla ja vieläpä rakennuslupia myöntäneillä virkamiehillä on ollut kulttuurivaje viime vuosikymmeninä, niin sitä ei ole Taalintehtaan taiteilijoilla. Valitsemme ekskursiomme päätteeksi hyvästä ”teollisuus- ja satamakaupungin” taiteilijavalikoimasta Sari Asplundin pikkutalon kaupungin keskustasta, meren ääreltä. Ihan totta, älkää hymyilkö - Taalintehdas tuntuu kaupungilta.\nSari Asplund on iloinen, kun hän kertoo työstään – siinä on pointti! Rakennustekniikasta kiinnostuneille voidaan kertoa, että Sarin talo on kierrätetty, se on kuljetettu Hiittisistä ja pystytetty Taalintehtaalle – kauan sitten.\nSari Asplund on hurmaava tyyppi. Nytkö hän vasta huomasi olevansa taiteilija? Hän kirjoittaa blogissaan Konstrundanista:\n”Olipa mahtava elämys. Ennen alkua jännitin hiukan. Olin varautunut siihen, että tänne tulevat ne kolme, jotka olivat jo aiemmin kertoneet aikovansa tulla piipahtamaan. Että muuten tänne varmaan ei juuri kukaan eksy… Toisin kävi, ja olin ihan ihmeissäni ja iloissani jokaisesta vieraasta! Lauantaina vierailijoita oli 23, sunnuntaina 19. Lauantaina oli enemmän piipahtajia. Ensimmäiset vieraat kuitenkin avasivat tapahtuman minulle ihanimmalla tavalla, mitä ajatella saattaa: olivat aidosti innostuneita, kiinnostuneita, kuuntelivat, katselivat – ja sitten kehuivat. “Ihania oivalluksia! Sä olet oikeasti todella hyvä! Voi, miten upeita ideoita!” Miten tapahtuma, joka alkaa näillä sanoin, voi olla muuta kuin onnistunut? Sunnuntaina oli vielä lauantaita enemmän mahtavia, pitkiä keskusteluja milloin mistäkin aiheesta. Toipumisesta, sosiaalisesta aktiivisuudesta, uskalluksesta kuunnella, mitä sydän sanoo… Ja toki myös valokuvauksesta, muotoilusta, kirjoittamisesta, nettisivuista, rakentamisesta, sisustamisesta, talomme historiasta, muutostamme, sopeutumisesta. Allt mellan himmel och jord.”\nLähettänyt Pentti Murole klo 9.31 2 kommenttia:\nSuomen Turku: Eilen, Hetki sitten, Tänään ja Huome...


Päivän leffapoiminnat: Jokapäiväisen elämän paniikki iskee – Chantal Akermanin liki unohdettu elokuvan merkkiteos on tehokkaan eleetön | Kainuun Sanomat\nPäivän leffapoiminnat: Jokapäiväisen elämän paniikki iskee – Chantal Akermanin liki unohdettu elokuvan merkkiteos on tehokkaan eleetön\nDelphine Seyrigin on keski-ikäinen yksinhuoltaja, joka ottaa iltapäivisin vastaan herrasmiehiä.\n★★★★ Siivo yksinhuoltaja Jeanne laittaa perunat kiehumaan. Kesken puuhan ovikello soi, ja Jeanne piipahtaa harmaahapsisen setämiehen kanssa makkarin puolella. Rahat Jeanne panee kulhoon. Chantal Akermanin liki unohdettu nykyelokuvan merkkiteos alkaa – ja jatkuu – niin tehokkaan eleettömästi, että pieni paniikki alkaa väkisinkin hiipiä katsojan takaraivoon. Keskiluokkaisen ahdistuksen kasvoiksi ohjaaja sai Delphine Seyrigin . (Belgia 1975)\n Tämä ei ole suositus, vaan varoitus: Outcast on toimintaseikkailun maineessa, mutta lähinnä huumorin sarakkeeseen elämys kuuluu. Kiitokset siitä kuuluvat ennen muuta Nicolas Cagelle . Superpallomaisesta tason vaihtelusta tuttu tähti esittää hilpeässä Gene Simmons -kampauksessa ristiritaria. Holtittomalla juonenkäänteellä päätyy Lähi-idästä Kiinaan, nuorta prinssiä varjelemaan. Kumppanina rymistelee Hayden Christensen . (Ranska/Kiina 2014)\n Jos on Nicolas Cage sutinut lavealla pensselillä, niin on totta vie Jennifer Lopezkin . Filmi- ja laulutähti oli skarpin tyylin perikuva vuonna 1998, kun jekkuili George Clooneyn kanssa rikoselokuvassa Out of Sight . Sitten on tullut monta hutileffaa, joista pohjimmaisia on tämä, jossa petetty vaimo löytää naapurista vieläkin pahemman miehen. Rob Cohenin jännäri olisi tuntunut vanhanaikaiselta jo J-Lo:n läpimurron aikoihin. (USA 2015)\nelokuva arvio Chantal Akerman Delphine Seyrig Nicolas Cagelle Gene Simmons Hayden Christensen Nicolas Cage Jennifer Lopez George Clooney Rob Cohen Pekka Eronen\nKorjaamohallissa pieni tulipalo Vuolijoella\nKainuu - 13:39 0\nKajaani nousi kakkoseksi kuntabarometrissä – "Luottamus on selvästi parantunut"\nKainuu - 13:18 0\nKotimaa - 12:41 0\nPalveluliikenne jatkuu Kajaanissa sittenkin – Kaupunki teki uuden liikennöintisopimuksen\nKainuu - 12:05 0


Työnjohtaja / työpäällikkö | Oikotie Työpaikat\nTyönjohtaja / työpäällikkö\nEezy Oyj Timpuri Joensuuhun\nRekryDiili Oy Maanrakennuspuolen asentaja\nLisäpalvelu RATATYÖNTEKIJÖITÄ/ T-MIEHIÄ\nHei SINÄ , jolla on insinöörin tai rakennusmestarin koulutus tule työsuhteeseen vastaamaan kokonaispurku-urakoiden työmaiden johtamisesta, organisoinnista sekä työturvallisuudesta Joensuun toimipisteelle.\nTehtäväkenttäsi on vastuullinen sekä itsenäinen, joten kokemus purkualalta on ehdoton etusi. Tehtävässä aloitus on sovittavissa.\nTyönjohtajana / työpäällikkönä toimit työmaiden vastaavana mestarina. Tärkeä on asenne, motivaatio ja valmius organisoida erilaisten purkutyömaiden arkea ja tuottaa tarvittavat kirjalliset dokumentit.\nTulet hallitsemaan samanaikaisesti useita projekteja, joten useat langanpäät tulee pysyä käsissäsi. Työalueena meillä on koko Suomi, joten matkustusvalmiutta vaaditaan.\nArvostamme jos sinulta löytyy joustavuutta, tilannetajua, ymmärrystä ja näkemystä työmaaprojektien johtamisesta, täsmällisyyttä ja vastuullisuutta. Työ vaatii myös suunnitelmien, asiakirjojen sekä kirjallisen työn tekemistä . Työkokemus rakennus- tai purkualalta on hyväksi. Tärkeää on hyvä organisointikyky, stressinsietokyky, järjestelmällisyys ja luottamus, jotta voit ottaa kokonaisvastuuta purku-urakoiden työnjohdollisista tehtävistä.\nTarjoamme vaihtelevan, mielenkiintoisen ja monipuolisen työn sekä mahdollisuuden kehittyä ja ammattitaitoisen työyhteisön tuella.\nSaat tueksesi työkaverit jotka ovat aivan huippu tyyppejä , ovat valmiita auttamaan sinua ja ratkovat kanssasi työmaiden arjen haasteita - kasvavassa ja kehittyvässä Pohjolan Purkutyö Oy.ssä jossa saat hyödyntää ja toteuttaa osaamistasi.\nLähetä meille avoin työhakemus ja CV palkkatoivomuksineen 31.10.2021 mennessä osoitteella info@pohjolanpurkutyo.com\nHae pian, paikka täytetään heti sopivan hakijan löydyttyä.\nHarri Hassinen puh. 050-3583244\nBirgit Mustonen puh. 0500-171760\nPohjolan Purkutyö Oy on purku-urakointia ja saneerausta tarjoava yritys, jonka toimialueena on koko Suomi.\nLiikevaihto viimeisessä tilinpäätöksessä oli 4,7 milj e. Palveluperiaatteena on tarjota asiakkaillemme ammattitaitoista sekä korkealaatuista palvelua kaikissa purkamiseen ja kierrätykseen liittyvissä asioissa. Yrityksen työntekijämäärä on kasvava ja lisäksi päivittäisessä työssä mukana laaja vakiintunut ali-urakointi verkosto.\nTutustu työnantajan yrityssivuun osoitteessa https://tyopaikat.oikotie.fi/yritys/pohjolan-purkutyo/1880832-3


Kahden suurimman kryptovaluutan louhinta kuluttaa sähköä jo 17 miljoonan asukkaan valtion verran | MuroBBS\nKahden suurimman kryptovaluutan louhinta kuluttaa sähköä jo 17 miljoonan asukkaan valtion verran\nViestiketju alueella 'Tietotekniikka- ja mobiiliuutiset sekä artikkelit' , aloittaja Muropaketin toimitus, 09.07.2017.\nTämän hajautetun louhinnanhan voisi toteuttaa niin, että kukin workeri louhii vain esim. minuutin tunnissa jollakin sattunnaisarpajaissysteemillä. Eli louhintakone istuisi idlenä suurimman osan ajasta, kunnes valuuttaverkko pyytäisi sitä louhimaan minuutin ajan proof of workkia. Tuosta minuutin kestävästä louhinnasta maksettaisiin sama louhintapalkkio kuin nykyisellään koko tunnin louhinnasta.\nTästä ideastani syntyvät globaalit sähkönsäästörahat voi lahjoittaa minun tililleni.\nMuutenhan tämä olisi hyvä idea, mutte et varmaankaan tiedä bitcoinin ja muidenkin kryptovaluuttojen tarinaa ja mitä louhinta oikeasti on? Joku oikeasti maksaakin kun ihmiset käyttävät oman koneen laskentatehoa numeroiden murskaamiseen. Ei se bitcoininkaan arvo tyhjästä tule vaan yrityksiltä jotka tarvitsevat mainaus palveluja esimerkiksi NSA murtamaan salasanoja sun muita tiedosto järjestelmiä, NASA erilaisiin laskelmiin, ja varmasti myös hackeri järjestöt hyödyntävät näitä. Kyllä näilläkin toki onnistutaan rikastumaan aika mukavasti. Harmittavinta on, että mainaukseen käytetään tällä hetkellä melko paljon tietokonepuolen näyttiksiä. Melkein kaikki hyvät näyttikset ovat loppu kaikkialta! Vaikeuttaa ja kallistuttaa mukavasti tietokoneen päivitystä tai ylipäätään uuden koneen rakentamista...\nedit: + ihmisethän ketkä louhivat kryptovaluuttoja maksavat sähköfirmoille kuluttamistaan virroista= sähköyhtiöt tykkää kun voittoa tulee. Eiköhän ne osaa myös pari ydinvoimalaa rakentaa. (en kyllä kannata ydinvoimaa yhtään, mutta uusiutuvat ei tällä hetkellä ihan riitä ehkäpä tulevaisuudessa)\nTuo tekstisi antaa ymmärtää että sillä laskennalla olisi joku pointti sen itse laskemisen lisäksi. Eli onko tuo joku samantapainen systeemi kuin nämä SETI tai jotkut lääketieteelliset joukkolaskentajutut? Itse olen ollut siinä käsityksessä että koko coinimainaus on pelkästään älytöntä pelleilyä josta generoituu bittejä joita sitten jostain syystä joku haluaa ostaa.\nTässä hyvä 30min vidi miten perinteinen kryptovaluutta toimii\nBitcoin itse ei tee mitään "hyödyllistä" laskentatehollaan. Pelleilyä nämä blockchain-systeemit ei ole, näillä voidaan ratkoa monia ongelmia, mutta on vielä hyvin uutta. Käsittääkseni osa altcoineista esim Ethereum ja Golem ovat suunniteltu laskemaan mahdollisesti hyödyllisiä laskuja valuutan ylläpidon rinnalla.\nEnsinnäkin Ethereum ei todellakaan laske mitään hyödyllistä, ihan samanlain menee laskutehot hukkaan kuin bitcoinillakin (on huhuttu että Ethereum vaihtaisi proof of stakeen myös jossain vaiheessa).\nGolemilla ei ole edes tuotetta vielä, alpha tason renderöintiä voi sillä tehdä jos sattuu suljettuun alphaan mukaan pääsemään. Ehkä joskus jos lupaukset pitää paikkansa Golemin verkosta voisi maksamalla saada muutakin laskennallista avustusta. Saapa nähä...\nTsekatkaapa varsin Gridcoin, Curecoin tai Foldingcoin. Gridcoinilla varmaan järkevin konsepti, verkko pidetään yllä proof of stakella ja - researchilla eli lasketaan tieteellistä laskentaa esim. tuota Tepon mainitsemaa [email protected] ja tällä hetkellä myös 24:ää muuta projektia. Proof of stake tarkoittaa sitä, että jokaisen lompakko voi luoda blokin, jos lompakossa on rahaa ja se on verkossa (suurempi määrä rahaa antaa suuremman mahdollisuuden), eli tähän ei mene yhtään lasketatehoa hukkaan. Curecoin ja Foldingcoin ovat myös "protein folding" tyylisiä, jossa tieteellisiin tutkimuksiin käytetään laskentateho.\nAlkuperäinen kirjoittaja xGladi77\nTässä viestissäsi mikään asia ei pidä paikkaansa, ei niin yhtään mikään. Ethereumin ja Bitcoinin louhinta ei ole mitään mielekästä laskentatyötä, vaan pelkkä osallistuminen lottoarvontaan. Mitä enemmän lasket "mielettömiä" työpaketteja, sitä todennäköisemmin voitat arvonnassa ja saat muodostaa uuden lohkon. Toki tämä laskenta on yleensä hajautettu pooleihin, joten yksi workeri saa lohkopalkkiosta vain pienet rippeet.\nOletko nyt varma etteivät käytä jotain vuokrahintaan leivottua sähköä, jolloin muutkin asukkaat maksavat?\nJa yleinen sähkönkulutuksen kasvuhan tahtoo nostaa sähkön hintaan eli kyllä muutkin siitä aina maksavat ainakin jonkin verran.\nSamoin sähköä kun tuotetaan paljon kaikenlaisilla epäympäristöystävällisillä tavoilla niin siitä maksaa luonto ja haittaverojen noustessa myös muutkin.\nEikä CO2:n määrä ilmakehässäkään haitaton ole, todellisten seurausten mittakaavaa vain voidaan arvailla ilmaston monimutkaisuuden vuoksi.\nEli kyllä käytännössä tähän eliitiin harrastamaan loisimiseen verrattavaa puuhaa...\nKäsitykseni oli sitten osittain väärin, kiitos että korjasit.\nPystyyhän tuon Visan homman hoitamaan vaikka ilman sähköä. Vähän sama kuin vertaisi laskinta ja ruutupaperille laskemista.\nJos Bitcoin-verkon laskentateho nyt puolittuisi, niin se veisi vähemmän sähköä, mutta pystyisi silti (vaikeustason tasoituttua) käsittelemään saman verran bitcoinsiirtoja kuin ennenkin. Tai vaihtoehtoisesti samalla laskentateholla voisi käsitellä enemmän siirtoja, joten sähkönkulutus/maksutapahtuma ei kerro juuri mitään.


Onnellinen – niin siinä lukee. Lapseni on saanut tarhasta kortin, johon on listattu hänen positiivisia ominaisuuksiaan. Tuo viimeinen sana ilahduttaa minua eniten – enemmän kuin kehut taitavuudesta tai muista kyvyistä. Sillä kukapa ei haluaisi lapsensa olevan onnellinen?\nMinun on helppo uskoa kuvaus oikeaan osuvaksi, sillä edellisessä päiväkodissa lasta kuvattiin samalla sanalla. ”Hän on aurinko, onnellinen lapsi”, siellä sanottiin. Niin, hänellä on synnit anteeksi, vastasin tuolloin hiljaa mielessäni. Toki lapsella täytyy olla muutkin perusasiat elämässä kohdallaan, että hän voi olla onnellinen. Silti olen varma, että hänen ilonsa kumpuaa lapsenuskosta ja hyvästä omastatunnosta. Samasta lähteestä, josta omakin elämäniloni kumpuaa, johon onneni perustuu.\nSilloin, kun en itse vielä ollut uskovainen, muistan kuulleeni toisinaan hieman halveksivaan sävyyn esitettyjä lausahduksia, joissa uskovaisia kuvattiin juuri sanalla ”onnellinen”. Koin, että tuolla sanalla tarkoitettiin sellaista vähän yksinkertaista ja lapsellista ihmistä, joka on onnellinen, koska ei näe maailmaa sellaisena kuin se on; ihmistä, joka on niin naiivi, ettei tajua elämän mielettömyyttä, eikä maailman pahuutta, vaan uskoo lapsellisesti, että on olemassa joku, joka näkee kaiken ja on kiinnostunut jokaisesta ihmisestä. Eihän sellaista täysjärkinen aikuinen voisi uskoa – niin ihana ajatus kuin se olisikin.\nJa kuinka lähellä tuo ajatus järkevästä, pahankin näkevästä, ihmisestä onkaan syntiin lankeavaa Eevaa ja Aadamia. ”Vaan Jumala tietää, että jona päivänä te syötte siitä, aukenevat teidän silmänne, ja te tulette niin kuin Jumala, tietämään hyvän ja pahan”, lupasi käärme. Jo paratiisissa uskovainen ihminen näyttäytyi – sielunvihollisen vääristämänä – naiivina ja pahalle sokeana.\nMinä menetin lapsuuden uskoni teini-iässä. Vaikka kotini ei ollut uskovainen, muistan lapsuudesta kirkkaan, vahvan ja yksinkertaisen uskon. Iltarukoushetki oli tärkeä. Elämässä oli luottamus. Missä vaiheessa tuon uskon menetin?\nKun sain kolmikymppisenä parannuksen armon, muistin taas, kuinka teini-iässä olin neuvotellut uskonasiasta Jumalan kanssa. Olin tuolloin kokenut, että minun tulisi hakeutua johonkin seurakuntaan. Tiesin, että se oli Jumalan puhetta minulle. Jos olisin tuota puhetta kuunnellut, Taivaan Isä olisi varmasti minua johdatellut jo aiemmin valtakuntansa yhteyteen. Mutta minä pelkäsin. Mitä vanhempani sanoisivat? Miten ystäväni reagoisivat? Olisinko muiden mielestä outo ja epänormaali, jos kävisin jossain raamattupiirissä toisten kulkiessa diskoissa? En tuntenut tuolloin ketään nuorta, joka olisi johonkin uskonyhteisöön kuulunut. Niinpä muistan rukoilleeni: ”Saisinko olla normaali nuori? Voisimmeko, Taivaan Isä, palata asiaan myöhemmin?”\nMiten tarkkaan nuo sanani kuultiinkaan! Jumala antoi minun mennä, ja palasi asiaan myöhemmin – tosin paljon myöhemmin kuin olin itse ajatellut. Minä puolestani unohdin tuon neuvottelun ja lapsuuden uskoni kahdeksikymmeneksi vuodeksi aivan täydellisesti. Oli kuin musta verho olisi vedetty minun ja Jumalan väliin. Voi mikä pimeys!\nAikuistuminen oli minulle suuri järkytys ja suuri pettymys. Muistan monesti ajatelleeni: Tätäkö on aikuistuminen? En pitänyt alkoholinhuuruisista ravintoloista, en kaupungin yöelämästä. Onneksi jo nuorena sain tavata tulevan mieheni, Jumalan johdattaman kumppanin. Jälkikäteen näen, että Taivaan Isä ei unohtanut minua silloinkaan, kun minä unohdin hänet.\nMinä en jaksanut kovinkaan hyvin elää ilman uskoa Jumalaan. Jo teinivuosieni lopulla sairastuin syvään masennukseen, josta toipuminen vei vuosia. Etsin mieltä ja tarkoitusta epätoivoisesti milloin mistäkin. Välillä uskoin onnen löytyvän urheilusta, välillä kirjallisuudesta, matkustelusta, kielten opiskelusta, vaateostoksista, siivouksesta\nInnostuin täysillä hetkeksi jostain, kunnes mielen täytti taas loputon tyhjyys. Mikään asia ei riittänyt elämän perustukseksi, vaikka se jonkin aikaa saattoikin tuoda iloa, järjestystä ja mielihyvää elämään. Ja koska elämästäni puuttui luottamus, minulla jäivät asiat monesti kesken. Oli pelottava ajatus, että koko elämäni oli täysin omalla vastuullani.\nLasten syntymät olivat kuitenkin suuria onnen hetkiä. Jokaisen lapsen syntymä veti minua myös lähemmäs Jumalaa. Minä en ole itse saanut aikaiseksi tätä ihmettä, ymmärsin lasta katsellessani. Vastasyntynyt lapsi puhuttelee voimakkaasti. Eikä ihme: onhan se lahja Taivaasta. Onhan perheen keskellä yhtäkkiä Jumalan lapsi, uskovainen ihminen. Taivaan valtakunta on lähestynyt.\nKoin epäuskoisenakin siis toki hyviä hetkiä. Rakastuessaan ihminen on onnellinen, samoin hyvien ystävien seurassa. Mutta kaikelta puuttui perustus. Onneaan ei voi perustaa toisiin ihmisiin – ei edes puolisoon tai lapsiinsa. Ne kaikki voidaan ihmiseltä viedä – se tieto väijyy kaiken taustalla.\nOsittain lasten kautta Jumala minua alkoi taas lähestyä. Hän veti rakkaudessaan lahjoillaan, mutta myös vastoinkäymisillä. Edellisessä blogitekstissäni kerroin, kuinka sain takaisin uskon ensin Jumalaan. Jo se toi huikean onnen tunteen. Oli käsittämätön ajatus, että saattoi todella uskoa Kaikkivaltiaaseen, joka näkee minutkin. Joka rakastaa minuakin! Elämä ei ollutkaan mieletöntä, vaan kaikella, kaikella, oli merkitys. Lähdin kirkkoon ja ensimmäisellä kerralla istuin takapenkissä. Koko jumalanpalveluksen ajan minä itkin. Itkin ilosta, että Jumala on olemassa. Mutta samalla itkin järkyttyneenä syntejäni – synnintunto oli herännyt.\nMyöhemmin sain löytää Jumalan valtakunnan, Jumalan lasten joukon ja heidän keskeltään Jeesuksen Kristuksen. Ja silloin sain uskoa synnit anteeksi. Aiemmin olin ajatellut, että niistä saa vapautuksen sitten Taivaassa. Mutta kun kuulin rauhanyhdistyksen seuroissa elävää evankeliumia, sainkin tuntea, että synnit pyyhkiytyivät pois saman tien. Rauha, joka jäi tilalle oli kaiken ennen kokemani onnen yläpuolella.\nEräs nuori tyttö kirjoitti minulle jokin aika sitten ja kertoi saaneensa hiljattain parannuksen armon (hänen luvallaan hänestä kerron). Hän oli epäuskoisesta perheestä, eikä ollut vielä uskaltanut kertoa asiasta vanhemmilleen. Minua kosketti suuresti se, kuinka hän kertoi kaipaavansa jatkuvasti seuroihin, koska sanan nälkä on suuri, ja kuinka hän oli kokenut evankeliumin voiman: ”Se anto mun synnit anteeksi ja heti oli kevyempi olo! Mun mielestä on tosi ihmeellistä, että se sillä tavalla oikeesti auttaa. Välillä oon epäilly hirveesti, mutta sitten kun saa sen anteeks nii on vaan niin helppo uskoo. Ei muulla oo väliä.” Juuri niin se on. Evankeliumi todella vaikuttaa. Ja se on ihmisen onnellisuuden syvin lähde.\nEpäuskon vuosina olin onneton, sillä kaipasin Jumalaa, vaikka en tiennyt mitä kaipasin. Olin turvaton. Koin, että elämässäni ei ollut siunausta: mikään ei ottanut onnistuakseen. Ja minun oli jatkuvasti paha olla. En tuolloin ymmärtänyt sen johtuvan syntitaakasta, huonosta omastatunnosta, Jumalan tahdon vastaisen elämän aiheuttamista haavoista.\nVaikka uskovaisen tie on kapea, eikä elämä aina suinkaan ole pelkkää onnea, vaan siihen kuuluu Jeesuksen sanojen mukaan kärsimystäkin, en voi lapselleni toivoa suurempaa onnea, kuin että hän aina saisi säilyä uskomassa. Rakas Taivaan Isä, kunpa me kaikki saisimme!


FC Hämeenlinna siirtyy vihanneskauppiaan omistukseen - Urheilu - Ilta-Sanomat\nFC Hämeenlinna siirtyy vihanneskauppiaan omistukseen\nHollantilainen vihanneskauppias Wim Bijl tulee Veikkausliigasta pudonneen FC Hämeenlinnan pelastajaksi. Bilj omistaa puolet uudesta osakeyhtiöstä, joka pyörittää jatkossa seuran toimintaa. Toisen puolikkaan omistus on suomalaisilla sijoittajilla, jotka eivät vielä halua nimiään julkisuuteen. Seuran manageriksi tulee Suomessa jo vuosia asunut Koen Nijmeijer. Hän on aikanaan toiminut Hollannissa FC Zwollen managerina ja Suomessa hän on toiminut kykyjenetsijänä.\nSeuralla on taakkanaan noin 300000 euron hoitamattomat vastuut. Seuran viime kauden pelaajat ovat hävinneet muihin joukkueisiin. - Joukkueen uusi päävalmentaja tulee todennäköisesti Hollannista. Valmentajakysymys ratkaistaan hyvin pikaisesti, lupaa Nijmeijer.


Krabi – Wikimatkat\nAasia > Kaakkois-Aasia > Thaimaa > Krabi\nPhra Nang -ranta\nKrabi on hiekkarannoistaan ja villeistä kalliomuodostelmistaan tunnettu provinssi eteläisessä Thaimaassa.\nKrabi, Krabin kaupungista käytetään englanniksi nimeä Krabi Town\nAo Nang - rantakohde noin 20 km Krabin kaupungista. Paljon pakettimatkalaisia ja hinnakkaampia hotelleja.\nHad Yao - rantakohde Krabin kaupungista etelään, kutsutaan myös nimellä Long Beach.\nKlong Muang - hiljaisempi rantakohde Ao Nangista länteen.\nKo Phi Phi - suosittu saari, jota pidetään yhtenä Thaimaan kauneimmista.\nRailey - niemi, jonne pääsee vain pitkähäntäveneellä. Sisältää neljä erilaista rantaa.\nTon Sai - Raileyn rannoista lähinnä Ao Nangia. Paljon kiipeilijöitä ja reppureissaajia.\nKrabi on pieni 25 000 asukkaan provinssipääkaupunki. Kaupunki sijaitsee joen varressa, joten siellä ei ole rantoja. Suurin osa matkailijoista jatkaa matkaa muihin kohteisiin, kuten Had Yao, Ao Nang, Phi Phi tai Railey. Krabi on rauhallinen paikka viettää ilta tai pari ja tutustua thaimaalaiseen elämään. Syöminen, juominen, majoitus ja ostokset ovat hieman edullisempia kuin rannikon kohteissa.\nKrabiin on päivittäisiä lento esim. Singaporesta ja Bangkokista (Nok Air, Thai Airways, Air Asia, Bangkok Airways.\nSuurin osa matkustajista saapuu bussilla. Krabin bussiasema sijaitsee 4 km keskustasta, päätien varrella. Bussiasemalta pitää siirtyä keskustaan vielä esimerkiksi taksilla, 100 bahtia tai songtao-taksilla, 40 bahtia.\nKrabilla voi harrastaa esim. uintia, snorklausta, sukellusta ja kalastusta. Ympäröivässä luonnossa on hyvät mahdollisuudet kalliokiipeilyyn.\nAo Nangissa on katukauppoja ja paikallisia käsitöitä myyviä kauppoja.\nKrabi Townissa on tavarataloja ja erikoismyymälöitä, hinnat ovat Ao Nangia edullisemmat. Maharat-ostoskadun varressa on iso tavaratalo Vogue. Keskustan ulkopuolella, noin 8 km keskustasta 4-tien varressa on lähekkäin hypermarket Big C, Outlet Village sekä Tesco Lotus -ostoskeskus.\nThe Beach-elokuvasta tunnetut Phi Phi -saaret ovat tunnin laivamatkan päässä Ao Nangista. Liput 300 bahtia vilkkaimmalle saarelle Phi Phi Donille.\nKrabilta kannattaa ostaa yhdistetty minivan-lauttakuljetus Ko Lantan saarelle, jonka kaukaisimmilla rannoilla pääsee hetkeksi irti kaikesta, myös kännykkäverkosta. Laivalippu Ko Lantalle maksaa 300 bahtia.\nHelpoin tapa matkustaa Phuketin saarelle on ostaa Krabilta laivalippu Phi Phi -saaren kautta.\nVielä helpompi on ostaa suora laivalippu Phukettiin\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikivoyage.org/w/index.php?title=Krabi&oldid=48694”


Kyllä minä niin mieleni ”paransin” – kiitos Tuomas Kyrö! – Rouva Raadelmasta\nKirjoitettu 8.1.2011 5.5.2014 julkaissut Rouva Raadelmasta\nKyllä minä niin mieleni ”paransin” – kiitos Tuomas Kyrö!\nParhaiden marinoiden kärkeen nostan Keskinopeus-jutun: Mielensäpahoittaja ajaa rajoituksen mukaan, ja taakse muodostuu jono siksi, että kaikki muut ajavat liian nopeasti. ”Kun ajaa rajoitusten mukaan ehtii katsella maisemia ja rengasmelu pysyy sen verran pienenä, että kuulee uutiset, merisään ja luontoillan.”\nPahaksi onneksi ”koko tien levyinen Audi” sinkoaa murikan Mielensäpahoittajan Foord Eskortin tuulilasiin, ja se menee säröille. Poliisikaan ei suostu käynnistämään tutkimuksiaan. ”Jos olisi Paasikivi presidenttinä niin kyllä tutkisivat kunnes syyllinen löytyisi.”\nMeidän perheemme yhteisillä automatkoilla on tapana keskustella siitä, mikä on auton todellinen nopeus ja kuinka paljon mittarin näyttämää nopeutta voi ylittää saamatta ylinopeussakkoja peltipoliisilta. Voitte vain arvata, kumpi kuskeistamme ajaa ns. liikennevirran mukaan ja kumpi kyttää keskinopeutta…\nToinen messevä rutina on jutussa ”Likhti”, joka tarkoittaa Mielensäpahoittajan mukaan sitä, että ruoasta on imetty kaikki rasva ja toisella imurilla maku. ”Päälle on levitetty jonkin sortin limaa ja koostumus on kaikin puolin epämiellyttävä.”\nElintarvikkeiden säilyvyydestä olen samaa mieltä Mielensäpahoittajan kanssa: ”…kun rasvaton ei homehdu, kyllä on lyöty sellaiset suojamyrkyt, että vaikka tulisi hirmumyrsky taikka maailmanpalo, niin varmasti säilyy tyhjiöpakattua lihaa, saksalaisia paahtoleipiä ja hunajamaustettuja suikalelihoja kaikille henkiinjääneille kellariporukoille ja rotille. Yksi on hyvä kevyttuote. Meetwursti. Kyllä en osaa sanoa miksi.” Olen aivan varma, että joiden vuosikymmenien päästä kaikki ”likhtit” todetaan epäterveellisiksi tai allergioita aiheuttaviksi.\nKyrön pakinoissa on vakiorakenne: paitsi, että kaikki tarinat alkavat lauseella ”Kyllä minä niin mieleni pahoitin”, niihin sisältyy aina ”kyllä ei”-sanapari. Ihanasti tulee lapsuus mieleen!\nKaksi vuotta sitten kohistiin kovasti Pauli Kohelon kirjoittamasta kirjasta ”Ohessa tilinumeroni”, tai siis siitä, kuka tuo pseudonyymi Kohelo oikein onkaan. Kirjan minähahmo muistuttaa mielestäni yllättävän paljon Mielensäpahoittajaa. Veikkaan siis Kyröä Koheloksi.\nRakkauteni tällaista ”sanaseppokirjallisuutta” kohtaan syntyi, kun luin nuorena tyttösenä Veikko Huovisen ”Rasvamaksan”. Voi jösses, se naurattaa vieläkin. Muutama vuosi sitten onneksi julkaistiin kokoelma Huovisen tuotannosta, ja pääsin taas tirskumaan Jutta Grahnin mies -novellia sekä muita hillittömiä tarinoita (Ota tyttö ojasta, Pystyyn marinoitu nainen, Onko tukka kauniisti).\nJoskus pitäisi oikein lähteä käymään Pulkkilassa, jotta näkisi Jari Eskelinpoika Visasen (erotomaani) ja Tiina Tieva-Kuolpunan (nymfomaani) temmellyskenttiä. Vornankosken rantapöheikköjen pirullisen eroottisen menon seuraksenahan asutettiin Pulkkilan seutu.\nOnneksi on kirjoja. Lukemattomia kirjoja\nPosted in Media, kirjat, taide, musiikkiAvainsanat: kirjat\nPrevious Article Loppiaistunnelmissa\nNext Article Välitilassa


Myydään Omakotitalo Yli 5 huonetta - Salo Perniö Härkätie 3 - Etuovi.com 9575746\nEtusivu > Salo > Perniö > Kohde 9575746\n7h+k+rt+2vh+2wc+khh+s+kph+at+varastotilaa, 160,5 m², 198 000 €\nOmakotitalo, Salo, Perniö, Härkätie 3\nHei! Haluaisin lisätietoja kohteesta: Härkätie 3, Perniö, Salo (https://www.etuovi.com/kohde/9575746).\nPerniön kirkonkylän keskustan tuntumassa omassa rauhassaan kauniisti remontoitu ja todella tilava omakotitalo omalla 3051m² tontilla. Tämä koti soveltuu isommallekin perheelle, makuuhuoneita on valmiina neljä ja tarvittaessa niitä saa lisää. Kaksi takkaa ja ilmalämpöpumppu pitävät lämmityskulut kurissa. Vuosien varrella on tehty paljon remontteja, mm. salaojat, käyttövesiputket, keittiö, peltikatto, ikkunat ja lämminvesivaraaja uusittu sekä tehty pintaremontteja.\nAurinkoinen pihapiiri on kauniin puistomainen ja hyvin hoidettu. Tilaa on niin hyötykasveille, kuin kauniille kukkaistutuksille, puille ja pensaille.\nSäilytystilaa on paljon niin asuintiloissa, kuin varastotiloina, lisäksi autotalli.\nYläaste ja lukio alle 1km, ala-aste reilu 1,5km, kaupat, postipalvelut, pankki, apteekki, terveyskeskus ja paljon muuta, kaikki alle 2km säteellä.\nHärkätie 3, 25500 Perniö\n7h + k + rt + 2vh + 2wc + khh + s + kph + at + varastotilaa\n160,5/193m². Ilmoitettuja rakennuksien pinta-aloja ei ole tarkistusmitattu, vaan ne on saatu rakennuspiirustuksista. Mahdolliset tarkistusmitattavat pinta-alat saattavat poiketa oleellisestikin ilmoitetuista pinta-aloista joko alaspäin tai ylöspäin.\nNoin 2kk kaupasta\nMahdollinen varainsiirtovero 4% kauppasummasta. Sähkö ja vesi kulutuksen mukaan. Nykyisen omistajan vuotuinen sähkönkulutus on ollut noin 20.000 kWh/vuosi. Kiinteistövero noin 450e/vuosi. Kaupanvahvistajan palkkio 120e maksetaan puoliksi ostajan ja myyjän kesken. Lainhuudatuskustannukset ostajalle.\nTakka sekä ylä- että alakerrassa\nYläkerrassa kirjastohuone, josta kulku parvekkeelle. Alakerrassa uima-allas on otettu pois käytöstä ja allashuoneesta on saatu iso yhtenäinen tila, joka soveltuu niin elokuvahuoneeksi, kuin pelitilaksi, tai sen pystyy ottamaan vaikka makuuhuonekäyttöön.\nOsa irtaimistosta neuvoteltavissa.\nSalaojat uusittu n. 2000, keittiöremontti n. 2002 - 2003, käyttövesiputket n. 2003, peltikatto n. 2005, ikkunat n. 2006, lämminvesivaraaja uusittu 2010, ilmalämpöpumppu 2016. Pintaremonttia on tehty vuosien varrella useaan otteeseen.\nSähkölämmitys osin lattialämmityksenä, osin seinäpatterein, kaksi takkaa, ilmalämpöpumppu\nKotikylmiö, viinikaappi, keraaminen liesitaso ja erillinen uuni (2016), astianpesukone, liesituuletin\nKuvaus: Alakerrassa on kodinhoitotila, jossa pesukoneliitäntä ja paljon kaappitilaa.\nYläkerran makuuhuoneissa laminaattilattiat, alakerran makuuhuoneessa muovimatto, kaikissa makuuhuoneissa seinät tapetoitu\nPaljon säilytystilaa niin vaatehuoneina, kaappeina, kuin varastotiloina.\n3 051,0 m²\nSalon kaupunki, 02 7781\nPalvelut: Päiväkoti: Lähin päiväkoti noin 1,5km Palvelut: Kaikki Perniön kirkonkylän palvelut 1- 2km säteellä. Saloon matkaa noin 23km. Koulut: Yläaste ja lukio alle 1km, ala-aste noin 1,5km\nHärkätie 3, Perniö, Salo Omakotitalo, 7h+k+rt+2vh+2wc+khh+s+kph+at+varastotilaa 160,5 m², 198 000 €\nFI:9575746, AI:746254, CT:2017-06-15T18:27:07.900+03:00, MT:2018-09-06T12:07:13.090+03:00, PT:2017-06-15T18:27:07.874+03:00, OI:891, DISI:1006, CIC:kivi_3170492


Jäteveden käsittely ja resurssien talteenotto palveluna - Sitra\nTeollisuuden veden käyttö aiheuttaa erilaisia resursseihin ja saasteisiin liittyviä riskejä. EcoVolt-vedenkäsittelyratkaisu luo tuotantoon suljetun kierron, joka ratkaisee nämä globaalit haasteet.\nCambrian Innovationin EcoVolt puuttuu vesipulan ja -turvallisuuden ongelmaan maailman ensimmäisellä biosähköisesti tehostetulla jätevedenpuhdistusratkaisulla, joka muuttaa jäteveden uusiutuvaksi energiaksi ja vähentää kasvihuonekaasupäästöjä.\nInnovaation taustalla on NASAn kansainvälistä avaruusasemaa varten teettämä työ. Tavoitteena oli rakentaa suljetun kierron elämää ylläpitävä järjestelmä, tuottaa massa- ja energiasäästöjä sekä vähentää hiilidioksidin vähentämiseen liittyviä kustannuksia. Massachusettsin Cambridgessä toimiva alkuperäinen tutkimusryhmä skaalasi ratkaisun oheistuotteen teolliseksi ratkaisuksi.\nYhä useampi tuottaja kertoo veteen liittyvästä riskistä toimitusketjunsa toiminnassa. Yritysten laajentuessa ne kohtaavat kasvavia resurssihaasteita, jotka liittyvät veteen, energiaan ja jäteveden käsittelyyn. Kuivuuden pahentuessa vesipulan arvioidaan tulevan yleisemmäksi kuin koskaan ennen.\nCambrian tarjoaa jäteveden käsittelyä ja resurssien talteenottoa palveluna kumppanin toimipaikassa sijaitsevilla uusiutuvilla EcoVolt-mikrolaitoksilla. Yhtiön lippulaivaratkaisu käsittelee jätevettä tehokkaasti ja samalla tuottaa puhdasta energiaa ja puhdasta vettä.\nEcoVoltin merkittäviä käyttäjiä on elintarvike- ja panimoalalla, tekstiili- ja lääketeollisuudessa sekä julkisella sektorilla. Veden uudelleenkäytöllä kaikki teollisuuden toimijat, joilla on jätevesivirtoja, voivat laajentaa tuotantokapasiteettiaan ja lisätä tulovirtojaan ylittämättä kulutuskattoa.\nVaikka asiakkaita houkuttelevat ensisijaisesti ratkaisun taloudelliset perustelut, EcoVolt edistää osaltaan kiertotaloutta ja parempien ympäristökäytäntöjen käyttöönottoa. Cambrian Innovation tekee myös tiivistä yhteistyötä tutkimussektorin kanssa ja julkaisee tieteellisiä artikkeleja, mikä tukee koko kiertotalousyhteisöä.\nEcoVolt vaikuttaa merkittävästi vedenkulutuksen vähentämisen ja veden saasteiden poistamisen kautta samalla, kun se vähentää energiantuotantoon liittyviä kasvihuonekaasupäästöjä. Se tukee myös paikallisten ekosysteemien hyvinvointia veden, ilman ja maaperän mahdollisen parantamisen kautta.\nCambrianin teknologia parantaa sosiaalista hyvinvointia ja yhteisöjen resilienssiä käsittelemällä jätevesiä turvallisesti ja ehkäisemällä ympäristön mahdollista saastumista. Teknologia voi parantaa edullisen puhtaan veden ja uusiutuvan energian saatavuutta, mikä on tärkeää vesipulasta kärsivillä alikehittyneillä alueilla.\nEcovolt by Cambrian


Monialainen yhteistyö tukee heikossa työmarkkina-asemassa olevia - Ajankohtaista - kela.fi\nTyöllistymistä edistäviä palveluja sovitetaan yhteen eri maissa eri tavoin.\nMonialainen yhteistyö on tarpeellista etenkin heikossa työmarkkina-asemassa olevien työllistymisen edistämiseksi. Eri hallinnonalojen siiloutuneet palvelut eivät vastaa riittävästi vaikeasti työllistyvien palvelutarpeisiin.\n– Kun palvelu- ja etuusjärjestelmät ovat irrallaan toisistaan, toimijat voivat siirrellä työttömiä järjestelmästä toiseen. Palvelujen ja etuuksien sekä aktivointi-, kuntoutus- ja työkykypolitiikan yhdistäminen on hyödyllistä sekä työttömien työllistymisen ja hyvinvoinnin että yhteiskunnan työllisyystavoitteiden kannalta, sanoo tutkija Peppi Saikku Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselta.\nTuoreen tutkimuksen mukaan palvelujen yhteensovittamisen mallit vaihtelevat eri maissa. Palvelut on järjestetty yleensä joko yhteispalvelun tai yhteistyöverkoston avulla. Paikallisen yhteistyön merkitys on kasvanut.\nSuomessa TYP-toiminta pyrkii yhdistämään palvelut\nSuomen TYP-toiminta pyrkii työttömien palvelujen yhdistämiseen. TYP tarkoittaa työllistymistä edistävää monialaista yhteispalvelua. Pitkään työttömänä olleet henkilöt ohjataan TYP-toimipisteisiin. Kyse on yhden luukun palvelusta, jossa ovat mukana Kela, kunnat ja TE-hallinto. Palvelu on toteutettu ilman hallinnollisia yhdistämisiä, ja se sisältää sekä yhteispalvelun että yhteistyöverkoston piirteitä.\nSuomalaiselle TYP-toiminnalle on erityistä, että se tarjoaa työttömille eri hallinnonalojen palveluja, muttei välitä toimeentuloetuuksia. Suomessa myös tarkastellaan aktivointipolitiikkaa sekä kuntoutus- ja työkykypolitiikkaa useimmiten toisistaan erillisinä. Toisaalta terveydenhuolto on Suomessa vahvemmin mukana yhteispalvelussa kuin muiden maiden malleissa.\nTYP-toimintaa koskeva laki tuli voimaan vuonna 2015, mutta se todennäköisesti kumotaan jo lähivuosina.\n– Toimintamallin mahdollisuudet työllistymisen edistämiseksi tulee tunnistaa. Työllistymistä tukevan monialaisen palvelun kehittäminen on erityisen tärkeää meneillään olevien sote-, kasvupalvelu- ja maakuntauudistusten yhteydessä, Saikku sanoo.\nKelan julkaisema tutkimus perustuu kirjallisuuskatsaukseen, jonka aineistona on 55 vuosina 2000–2016 julkaistua, vertaisarvioitua yhteiskuntatieteellistä artikkelia Suomesta, Norjasta, Ruotsista, Tanskasta, Isosta-Britanniasta ja Saksasta. Monialaisia työllistymistä edistäviä palveluita on tutkittu etenkin aktivoinnin, kuntoutuksen ja julkisen hallinnon muutoksen näkökulmista.\nJulkaisu: Saikku P, Rajavaara M ja Seppälä U. Monialainen yhteistyö paikallisessa työllisyyden hallinnassa. Integroiva kirjallisuuskatsaus. Helsinki: Kela, Sosiaali- ja terveysturvan raportteja 7, 2017. ISBN 978-952-284-030-1 (pdf).


Lääkefirmojen tutkimukset rahoittajilleen useimmiten myönteisiä - HS.fi - Ulkomaat\nLääkefirmojen tutkimukset rahoittajilleen useimmiten myönteisiä\nLääketeollisuuden omat tutkimukset päätyvät positiivisiin tuloksiin selvästi useammin kuin julkisten tai muiden tahojen rahoittamat. Ilmiö ei ole uusi, mutta nyt vinouma havaittiin myös ClinicalTrials-tutkimusrekisterissä, joka perustettiin julkaisuharhan vähentämiseksi.\nJulkaisuharha syntyy, kun negatiiviset tutkimustulokset pimitetään ja vain suotuisat havainnot julkaistaan.\nNäin tutkittava lääke voi näyttää tehokkaammalta ja turvallisemmalta kuin se todellisuudessa on.\nNegatiiviset tulokset on yritetty saada julki tutkimusrekistereillä, joihin tutkimukset pitää rekisteröidä jo käynnistysvaiheessa, jolloin tulokset eivät vielä ole selvillä.\nJohtavat lääketieteelliset lehdet ovat vuodesta 2005 julkaisseet vain tutkimuksia, jotka on kirjattu johonkin luotettavaan tutkimusrekisteriin.\nAnnals of Internal Medicine -lehdessä julkaistu 546 lääketutkimuksen selvitys paljasti, että 85 % lääketeollisuuden tutkimuksista päätyi tutkitun lääkkeen kannalta positiiviseen tulokseen.\nViranomaisten rahoittamissa tutkimuksissa niin kävi vain noin puolessa tutkimuksista.\nJärjestöjen tai muiden tahojen tutkimuksista 72 % päätyi suotuisaan tulokseen, mutta osuus suureni selvästi, jos yhtenä rahoittajana oli lääkeyhtiö.\nTutkijat muistuttavat, että julkaisuharha on vain yksi monista seikoista, jotka selittävät rahoittajan ja tulosten yhteyttä.\nTuloksia voi muokata itselleen suotuisaksi muun muassa viilaamalla tutkimusasetelmaa tai valitsemalla sopivia potilaita tutkittavaksi, he kirjoittavat.\nLisäksi lääkeyhtiöt ovat tarkkoja siitä mitä tutkimuksia ne rahoittavat, mikä osaltaan selittää positiivisten tulosten määrää.\nTutkimukset oli rekisteröity vuosina 2000–2006. Niissä tarkasteltiin kolesteroli-, masennus- tai psykoosilääkkeitä tai protonipumpun estäjiä tai verisuonia laajentavia lääkkeitä.\nLääketeollisuuden tutkimuksista vain kolmanneksen tulokset julkaistiin kahden vuoden sisällä tutkimuksen valmistumisesta, kun muut ehtivät raportoida yli puolet.\nSikainfluenssa-asiantuntijoilla suhteita lääkeyrityksiin\nWHO julisti: Sikainfluenssa on ohi\nNäyttelijäkaunotar Eva Longorian piipahdus Cannesin elokuvajuhlien punaisella matolla sai painajaismaisen käänteen.\nHui, Barbie-nukke pelottaa\nMars hallitukseen, Timo Soini!


KHO:n lyhyt ratkaisuseloste, joka koskee oikeusavun palkkiota ulkomaalaisasiassa - ePressi\nKHO:n lyhyt ratkaisuseloste, joka koskee oikeusavun palkkiota ulkomaalaisasiassa\nAvustaja on kansainvälistä suojelua koskevassa valituslupahakemuksessa vaatinut palkkiona korkeimmassa hallinto-oikeudessa suoritetuista toimenpiteistä 3,5 työtunnin mukaan yhteensä 443,30 euroa arvonlisäveroineen.\nOikeusavun palkkioperusteista annetun valtioneuvoston asetuksen (palkkioasetus) 2 §:n 1 momentin mukaan palkkio avustajalle maksetaan tehtävään käytetyn ajan perusteella, jollei samassa asetuksessa toisin säädetä. Asetuksen 7 a §:n (761/2016) 1 momentin 3 kohdan mukaan avustajalle maksetaan kansainvälistä suojelua koskevassa asiassa tehtävään käytetyn ajan perusteella maksettavan palkkion sijasta asiakohtainen palkkio korkeimmassa hallinto-oikeudessa käsiteltävässä valituslupa-asiassa 400 euroa ja, jos asia on laadultaan ja laajuudeltaan erityisen vaativa, 1 000 euroa. Pykälän 2 momentin mukaan palkkio on kuitenkin 200 euroa korkeimmassa hallinto-oikeudessa käsiteltävässä asiassa, jos kyse on ulkomaalaislain (301/2004) 101 §:ssä tarkoitetusta ilmeisen perusteettomasta hakemuksesta, 102 §:ssä tarkoitetusta uusintahakemuksesta tai 103 §:ssä tarkoitetusta asian tutkimatta jättämisestä. Saman pykälän 4 momentin mukaan asiakohtainen palkkio kattaa kaikki asiassa suoritetut toimenpiteet. Palkkio kattaa myös samassa yhteydessä tuomioistuimessa ratkaistavana olevan muun oleskelulupa-asian. Asiakohtainen palkkio voidaan vahvistaa ilman laskuerittelyä.\nPalkkioasetuksen muutos (761/2016) on tullut voimaan 15 päivänä syyskuuta 2016. Voimaantulosäännöksen mukaan asetuksen voimaan tullessa vireillä olevissa oikeusapuasioissa sovelletaan tämän asetuksen voimaan tullessa voimassa olleita säännöksiä.\nKorkein hallinto-oikeus toteaa, että edellä mainittua palkkioasetuksen muutoksen voimaantulosäännöstä on tulkittava sen kannalta, että asiakohtaisesta palkkiosta säätäminen koskee avustajan palkkion määräämistä tuomioistuimessa. Oikeusapulain 18 §:n 2 momentin mukaan avustajalle tulevan palkkion ja korvauksen tuomioistuin määrää avustajan tehtävän päättyessä tuomioistuimessa. Koska palkkio määrätään tuomioistuinkohtaisesti, asetuksen voimaantulon kannalta on merkitystä sillä, onko tuomioistuimessa vireillä sellainen pääasia, jossa palkkioasetuksen 7 a § tulisi sovellettavaksi. Näin ollen voimaantulosäännöstä on tulkittava siten, että oikeusapuasian vireilläololla tarkoitetaan sellaisen kansainvälistä suojelua koskevan asian vireilläoloa tuomioistuimessa, jossa avustajan palkkio tulee määrättäväksi oikeusapulain 18 §:n mukaisesti.\nKansainvälistä suojelua koskeva valituslupahakemus on tullut korkeimmassa hallinto-oikeudessa vireille 20.9.2016, eli palkkioasetuksen muutoksen voimaantulon jälkeen. Muutoksen voimaan tullessa asia ei ole ollut vireillä tuomioistuimessa. Avustajan palkkio määrätään asiakohtaisena. Koska Maahanmuuttoviraston päätöksessä on kyse ulkomaalaislain 103 §:ssä tarkoitetusta tutkimatta jättämisestä, palkkio on 200 euroa.\nKHO 20.10.2016 T 4390


Kirjoittajalta Tomi Vuori | Poliisiblogi\nPriorisointi on vastuunkantoa »\nTomi Vuori • 31.12.18\n0 kommenttia | 45\nSuomen poliisin operatiivinen toiminta on hyvässä kunnossa. Poliisi on hyvin koulutettu ja asianmukaisesti varustettu. Sen johtamisjärjestelmä on niin ikään kunnossa. Yhteistyö eri turvallisuusviranomaisten ja muiden yhteistyökumppanien kanssa on huippua. Tilanteen sitä edellyttäessä poliisi voi lain mukaan asettaa käsillä olevat tehtävänsä tärkeysjärjestykseen. Tämä on tietenkin järkeenkäypää. Hoidetaan ensin tärkein tehtävä, ja muut sitten tärkeysjärjestyksessä. Tehtäviä ei – Lue lisää\nTieto on valtaa – mutta myös vastuuta »\nTomi Vuori • 28.12.17\n3 kommenttia | 9\nEnglantilainen oikeusfilosofi Francis Bacon lausui noin viisisataa vuotta sitten kuuluisaksi jääneen sanapartensa ”Tieto on valtaa”. Hän pohti ihan erilaisia asioita, mutta lausahdus sopii hämmentävän hyvin nykyiseen maailmaan. Me näemme, että tiedosta on tulossa yhä enemmän ja enemmän ydinbisnestä kaikkialla, myös turvallisuudessa. Se on valtaa. Valtaan liittyy kuitenkin aina myös vastuu. Vastuu koskee sekä meitä viranomaisia – Lue lisää\nHovioikeus antoi epäiltyjen rekisterille synninpäästön »\nTomi Vuori • 28.2.17\nHelsingin hovioikeus on tänään antanut ratkaisunsa (R 16/703) epäiltyjen tietojärjestelmää Epriä koskevassa asiassa. Poliisin nykyistä tiedonhallintapäällikköä koskeva syyte hylättiin. Kahden muun epäillyn hylättiin jo aiemmin käräjäoikeudessa, ja päätökset jäivät lainvoimaisiksi. Toinen merkittävä uutinen koskee itse epäiltyjen rekisteriä, joka sai hovioikeudelta synninpäästön. Poliisissa suhtaudutaan henkilörekisterien pitämiseen ja yksityisyyden suojaan hyvin vakavasti. Julkisuudessa esillä olleet ”rekisteriurkinnat” ovat – Lue lisää


Blogi: Repullinen retkiä 28.6.2020\nMatka ei ole ollut pelkkää myötätuulta. Niin kroppa kuin moni tavarakin on kokenut kovia. Siksi mukana kulkee ensiapuvälineet sekä kajakin, melojan että varusteiden paikkaamiseen. Ihan kaikkea emme kuitenkaan omin avuin voi korjata…\nTavaroiden korjausta ja huoltoa\nLuovuus on korjauksissa valttia ja mikä tahansa mukana oleva varuste voi lopulta päätyä johonkin muuhun tarkoitukseen kuin oli alunperin ajateltu. Se, mikä ei ole kiinni kajakissa tai melojassa, saattaa lähteä aaltojen mukaan tai lipsahtaa kädestä mereen. Siksi onkin keksitty kiinnityksiä pikkutavaralle, joka on oltava käden ulottuvilla jatkuvasti. Kynän ja muistiinpanovihkon kiinnitin kuminauhalla ja teipillä melontaliiveihin. Aurinkolaseihin askartelin turvanarun.\nToisten aurinkolasien murtuneen kehyksen olen jo kahteen kertaan korjattu pikaliimalla. Varalaseihin ei tarvinnut kajota. Rikki mennyt karttapussi paikattiin gorillateipillä. Rikki hiertynyt kuivapuku sai paikan, jonka improvisoin puhallettavan makuualustan paikkaussarjasta. Aukkopeitteen taskun vetoketjulle ompelin uuden stopparin. Toistaiseksi varustepussin nippusiteet, varamutterit, epoksiliima sekä kuivapuvun varamansetit ovat jääneet käyttämättä.\nKropan korjausta ja huoltoa\nEnsiapupakkausta tarvittiin, kun Panu liukastui vedenrajan liukkailla kivillä. Käden ruhje putsattiin ja se sai suojakseen kääreen. Kipuilevaa selkää hoidettiin lääkepussin kipulääkkeillä. Oma olkapääni kipeytyi äkillisesti tavallisen iltauinnin yhteydessä, ilman mitään erityistä reuhtomista. Kovasti kutiaviin punkin puremiin joudun syömään allergialääkettä. Matka on onneksi voinut jatkua ja rasitusvammoilta ollaan vältytty. Venyttelyt ovat kuitenkin jääneet aivan liian vähälle, ja se tuntuu etenkin jaloissa.\nVarovasti liukkailla rantakallioilla.\nSe, mitä emme voi korjata ja huoltaa\nKaikkea ei ole voinut lääkkeillä lääkitä tai varustepussin sisällöllä korjata; meri on vakavasti sairas ja ilmasto rikki. Pentti Linkola mainitsi vuoden 1974 kesän olleen harvinaisen sateinen. Nyt kesäkuu oli hurjan lämmin ja keskilämpötila ollut jopa 6-9 astetta keskiarvon yläpuolella. Helle yhdistettynä tuulettomaan keliin ulkosaariston puuttomilla ja varjottomilla ulkoluodoilla on tukahduttava ja uuvuttava. Meressä toki käydään uimassa, mutta sekään ei ole enää itsestäänselvyys.\nPulahdus viilentävään veteen.\n14.6. havaitsimme ensimmäiset sinileväkukinnot. Kymmenen päivää myöhemmin meri muuttui hernerokaksi, joka esti uimisen. Rannoille kerääntyi liisterimäistä, haisevaa sinileväpuuroa. Ihminen on toiminnallaan tehnyt merestä vastenmielisen myrkkyliemen ja ilmastonmuutos lisää talvien leutoutta ja sateita, jotka puolestaan lisäävät ravinteiden huuhtoutumista pelloilta. Rehevöityminen vaikuttaa meriekosysteemiin, mutta myös saaristolaisten yhteen tärkeimpään toimeentuloon – matkailuun. Tuntuu, että joka vuosi on “poikkeuksellisen paha sinilevätilanne”.\nOlemme edenneet ajallisesti noin kolmasosan matkasta eli etapin Salosta Kasnäsiin, jossa Linkolat aikoinaan pitivät pienen tauon. Meille parin päivän huoltotauko osui erinomaiseen kohtaan, kun tukala sää ei enää suosinut melontaa. Kaipaamme tuulta ja normaalia viileää kesäsäätä. Luonto kaipaa kipeästi sadetta.\nHuoli meren tilasta ja saariston tulevaisuudesta on suuri.


Loppasuut: Kona Brewing Company: olutta Havaijilta - Olutposti\nBlogit • 23.5.2017 09:05 • olutpostimestari\nLoppasuut: Kona Brewing Company: olutta Havaijilta\nVinkki lasiin kutsui uutiskirjeensä tilaajat tastingiin perjantaina 19.5., ja Jussi pääsi maistelemaan mm. neljää havaijilaisen— Kona Brewing Company— -panimon olutta.\nHanalei Island IPA (4,5 %; 32 IBU) oli trooppinen hedelmäpommi, jonka tuoksussa oli passiohedelmää, mangoa ja ananasta – eikä ihme, sillä se on maustettu passionhedelmällä, appelsiinilla ja guavalla havaijilaisen perinnejuoman POG:in mukaan. Maku oli kevyen katkera ja sitruksinen. Olut oli muuten saapunut juuri samana päivänä maahan.\nFire Rock Pale Alen— (6 %; 35 IBU) eli ”Havaiji-tyylisen” alen tuoksu oli kukkainen, appelsiininen ja sitruksinen. Maku oli puolestaan maltainen, hedelmäinen ja hieman karamellinen. Tämä on oluista ainoa, joka on vain ravintolamyynnissä, muita oluita saa todennäköisesti ainakin K-ryhmän kaupoista.


Mitä peruutuspeilissäsi näkyy? - Muistokirjoitus kertoo paljon ihmisen elämästä | Pääkirjoitus & mielipide | Suur-Jyväskylän Lehti\nPääkirjoitus & mielipide 27.12.2018 14:44\nSosiaalisen median analyysivälineitä kehittävän yrityksen Unmetricin perustaja L. Naraya kertoo aloittavansa päivänsä lukemalla New York Times -lehden muistokirjoituksia. Hän pohti eräänä aamuna, mitä nämä muistokirjoitukset kertovat ihmisen elämästä.\nLehtien etusivut täyttyvät yleensä ihmisten epäonnistumisista ja huonoista uutisista, mutta huonot uutiset, jotka yhdistyvät ihmisten onnistumisiin, ovat lehden takasivujen läheisyydessä muistokirjoituksissa. Hän ajatteli, että jos joku pääsee merkittävän päivälehden sivuille kuollessaan, on tämän henkilön täytynyt tehdä jotakin merkittävää eläessään.\nNaraya analysoi puolentoista vuoden aikana 2 000 muistokirjoitusta luonnollisen kielen prosessoinnilla, missä muistokirjoitukset syötetään tietokoneelle ja ohjelmisto poistaa kaikki täytesanat ja nostaa esille merkitykselliset, tärkeimmät sanat. Elämän tarkastelu ikään kuin peruutuspeilistä tuottaa pysäyttävän tuloksen.\nYhteiskunnallisessa keskustelussa korostetaan maailmanlaajuisesti teknologisten ja lääketieteellisten keksintöjen merkitystä. Myös taloustieteellinen puhe ja sen aallonharjalla oleminen näyttäisi tarjoavan arvostusta. Jos haluat olla arvostettu eläessäsi, kannattaa siis keksiä jokin laite, ohjelmisto, tuottavuusohjelma tai uusi lääketieteellinen hoitokeino.\nMuistokirjoituksissa tilanne on kuitenkin toinen. En tarkoita, etteivät teknologiset, yhteiskunnalliset ja lääketieteelliset keksinnöt olisi tärkeitä, mutta jos haluaa muistokirjoituksensa vaikkapa New York Timesin kaltaisen lehden sivuille, nämä seikat eivät näyttele enää keskeistä roolia.\nOtsikoissa esiintyvistä sanoista yli 40 prosenttia liittyi elokuviin, musiikkiin, tanssiin ja teatteriin, siis taiteeseen.\nNaraya jatkoi selvitystään ja päätyi analysoimaan muistokirjoitusten ensimmäisiä kappaleita. Hän jakoi muistokirjoitukset kahteen ryhmään (kuuluisat ja ei-kuuluisat henkilöt).\nTämä analyysi tuotti mielenkiintoisen tuloksen. Kaikki ihmiset olivat tehneet erityislaatuisia asioita, mutta tärkeimpänä aineiston analyysistä nousi esille se, että he jättivät merkityksellisen ja myönteisen jäljen elämän kudelmaan. He olivat auttaneet kanssaihmisiään, yhteiskuntaa ja maailmaa eläessään.\nZ. Todorov tutki keskitysleireiltä pelastuneiden ihmisten muistelmia ja tunnisti niiden sivuilta sankarilliset ja tavanomaiset (arkiset) hyveet.\nSankarilliset hyveet ilmenevät kilpailussa, kamppailuissa ja sodissa itsesäilytykseen tähtäävänä toimintana, kun taas arkiset hyveet ilmenevät lämpönä ja huolenpitona sekä inhimillisen arvokkuuden ylläpitämisenä, paitsi tavanomaisissa ihmisten välisissä kohtaamisissa, myös esimerkiksi keskitysleirin kaltaisessa äärimmäisessä ympäristössä.\nArkisten hyveiden mukaisessa elämässä korostuu arkipäiväinen moraalinen sankaruus, joka mahdollistaa toisen ihmisen kohtaamisen ja hyväksymisen ilman hyötynäkökohtia, hänen itsensä vuoksi, ja äärimmäisissä tilanteissa jopa toisen seuraamisen kuolemaan tai toisen puolesta uhrautumisen.\nEhkä tunnistamme ihmisyhteisönä juuri arkisten hyveiden mukaisen toiminnan ja arvostamme sitä lopulta enemmän kuin lyhytnäköistä kamppailun tuoksinassa saavutettua itsesäilytykseen tähtäävää sankarillisuutta.