CONVERTING VEGETARIANS: sinisyyksiä\nSain erittäin närkästynyttä mailia joltakulta, että miksi joissain mun kuvissa näkyvät kasvot ja joissain ei? En aavistanutkaan, että asia närkästyttäisi jotakuta näin paljon. 8'D Vastaus tulee nyt tässä, arvon anonyymi: Omistan kuminaaman. Jos mun suu ei ole kuvissa :S-asennossa, niin sit vähintäänkin silmät lerpattavat puoliavoimina. Laitan kasvot mukaan kuvaan aina kun ne vain suostuvat yhteistyöhön.\nEilen baarissa olin sit loppujenlopuksi näin tylsännäköinen. On se vaan kumma juttu, että aina kun on pukeutumisfiilikset päällä, niin mikään ei suostu näyttämään hyvältä.\nKengät Biancon ihanuudet, mekko GT (jos jossain on tasku, niin sinne on heti tungettava kaikki vapaanaolevat kädet) ja laukku äidin vanha.\nTänään oon ollut superahkera. Siivosin koko kämpän, hain töitä, kävin ostamassa koulukirjoja ja moikkaamassa kaveria. Salikäynti jäi välistä (kuten joka ikinen päivä viimeisen kahden kuukauden aikana), mutta ens viikolla aion kyllä aktivoitua asian kanssa. Niinvarmaan.\nPäivän ostokset, nam. Sitä voi vaan ihmetellä, että miksi enkussa mennään jo kutoskurssissa, mutta matikan kolmoskurssia yritän päästä läpi about neljättä kertaa...\nNyt pistän tavaraa huuto.nettiin myyntiin, mun vaatekaappi kun pursuilee goottiaikojen korsetteja ja hämähäkinseittihameita, joilla en tee kyllä enää yhtään mitään. Toivottavasti joku kelpuuttais ne, rahalle nimittäin olisi tarvetta. Ens kerran tulee rahaa kolmen viikon päästä ja mulla on 5 euroa. Halleluja. Oli ehkä paras idea ikinä ostaa ne sadan euron kengät.\nKohtalotoveri täällä, lukion kolmatta käydään (neljäs vuosi edessä) ja meikäläinen istuu ykkösten kanssa lukemassa matikan kolmoskurssia. :D\nTuo sininen mekko on tosi kivan mallinen.\n10. huhtikuuta 2008 klo 13.44\nVoi vittu toi kasvi on joku paras rekvisiitta ikinä..........\nnii ja sit vähä jäi vaivaamaan että onko sul valkoset stay upit/tms vai ootko sä oikeesti noin jumalattoman valkonen jaloistas.... EIKU IHA OIKEESTI ku näyttää ettei sul ois mitää mut en suostu uskomaan et olisit noin... kirjava........................\nJa matikka kolmone neljättä kertaa uusinnassa? bittu mä luovutan jo nytte sen suhteen sitte :::___--D\np.s. mekko sopii sulle mahtavasti! Ois kiva nähä joku takkiyhdistely tohon!\n10. huhtikuuta 2008 klo 13.46\nMikä kurssi se matikan 3. on?:O Täällä on muuten toinen kuminaama, jolla onnistuu n. 1 % otetuista kuvista.;)\n10. huhtikuuta 2008 klo 20.48\nAnonyymi: Ihanaa etten oo yksin tän asian kanssa. <3____<3\nsuke: No oha se.... Harmi vaa ettei oo meiän. 8< Käytii vähä Rikun toimistol kuvailemas ku siellä tota rekvisiittaa piisaa.\nSiis kyllähän mulla siinä nyt valkoset sukkikset on!\nEmmä haluu näyttää kirjavalta...\nToivottavasti en nyt masentanut sua. 8'D Mut jos sulla on ollut matikka nelonen ala-asteelta asti, kuten allekirjoittaneelta, niin tulee luultavasti olemaan aika epic fail toi kurssi!\nMoumou: Matemaattisia malleja ykkönen... Sitä seuraakin sit matemaattisia malleja kakkonen, joka tulee luultavasti olemaan silkkaa nautintoa. :---)\n11. huhtikuuta 2008 klo 1.15\noon kans vähä sil kannalla, että valkoset sukkahousut on maailman huonoin vaihtoehto! ne ekalla kerralla näyttää tosiaankin siltä, että iho on vaalee niinku lakana ja muutenki ne ei oike sovi minkää mekon kanssa tollee ku tulee heti sellane vaikutelma että jalat on väriltään eriparia muun kropan kanssa. ei toho sun asuun, joka on muuten ihan mahtava (!), mitkää mustatkaa sukkahousut ois sopineet, mut esim läpinäkyvätki on ok vaihtoehto =)\n11. huhtikuuta 2008 klo 6.05\nAnonyymi: You may be right, mut mulla on tasan mustia ja valkoisia sukkiksia, joten niiden väliltä oli valittava!\n12. huhtikuuta 2008 klo 1.44\nhui, mullon kans enkun kutonen ja tekstit on sen verran vaikeita et hiukka kauhistuttaa! nimim. ei kielipäätä. matikan kanssa ei onneks ole ongelmia. viime koe meni kyllä penkin alle, sain loppuun laskettua vaan kolme tehtävää.. ah, ihana derivaatta<3\nrupes tänä aamuna naurattamaan, näin nimittäin unta samanmoisista valkoisista korkkareista jotka siulla on :DD miulla oli joku kriisi niistä siinä unessa, mutten sitten tarkemmin muista.\nargh kuvat on niin ärsyttäviä. miussa on se vika et suostun useimmmiten kuviin ja näytän aina ihan kamalalta. miusta on sadottain otoksia, jotka nähdessään useampi ihminen pyörtyisi.\n12. huhtikuuta 2008 klo 4.49\nOIH!! ihana mekko...mistä ostettu?\n12. huhtikuuta 2008 klo 12.37\nminunkin alkaa tehdä mieli tuota gt:n mekkoa. paljonko se maksaa? hitsit kun omalla paikkakunnallani ei ole ginaa :(\n13. huhtikuuta 2008 klo 4.05\nOiih, ihana mekko! Paljonko oli hintaa? :)\n13. huhtikuuta 2008 klo 8.56\noi apua oot meijän koulun lukiossa!\n13. huhtikuuta 2008 klo 10.01\nEtsiskelit keltaisia korkkareita muutama postaus taaksepäin.. Aleksanterinkadun Mangosta löytyy aika ihanat, sellanen ihan perusmalli. Kannattaa käydä tsekkaamassa.\n13. huhtikuuta 2008 klo 10.28\nMinä: Gina Tricotista\nannu: Ei mullakaan kielipäätä hirveesti ole, mut kielien kanssa ei sentään tarvi pinnistellä verenmaku suussa, niinku matikan.\nKenkäunet on parhaita! Näen niitä huolestuttavan usein. Olen erittäin otettu, jos mun kengät ovat päässeet uneesi mukaan. :D\nMä oon aikojen saatossa oppinut vetäytymään johonkin pimentoihin, kun joku kaivaa kameran esiin. 8D\nMitu & Molly: 19,90 e\nAnonyymi: Nonii nyt tuli suorituspaineita!\nCake: Kiitti vinkistä! Toivotaan et niitä on siellä vielä ens kuun puolellakin, kun saan rahaa. :F\n13. huhtikuuta 2008 klo 14.18\nHyihyi ei kuvia koulukirjoista kiitos! (kirjotan itse tällä hetkellä, In Touch<3). Ja tosiaan myöskin mulla matikka monta kertaa uusintaan.\nMutta se oikea syy miksi postasin tähän on, että ajattelin kiittää hienosta blogista! (aikaa turhaa ilmottaa näin periaatteessa, mutta tuleepahan vähän vähemmän stalkkeri olo kun ilmottaa itsestään näin melkeen julkisesti :) )\n2. lokakuuta 2009 klo 10.22


Tuomas Enbuske lapsuudessa alkaneesta terapiastaan vuonna 2013: ”Koko elämäni ajan olen saanut kuulla olevani kummallinen” | Gloria\nLaura Kangasluoma Kuvat Karoliina Paatos\n7.4.2016 klo 20:45\nTuomas Enbuske aloitti terapian kuusivuotiaana. Tässä haastattelussa hän puhui siitä syvemmin ensimmäistä kertaa.\nMäärittelemätön lapsuuden tunnehäiriö. Niin lukee paperissa, joka on hautautunut lipastonlaatikkoon jonnekin muiden A4:sten joukkoon Tuomas Enbusken asunnossa Helsingin Punavuoressa.\nTuomas, 35, muutti Bulevardilla sijaitsevaan neliöönsä yksin puolisen vuotta sitten. Muuttokuormassa Punavuoreen päätynyt paperi on ollut Tuomaksella vuosia. Hän\nsai sen 18-vuotiaana kutsuntojen yhteydessä hakiessaan siviilipalvelukseen. Sen sijaan, että hänestä olisi tullut sivari, hän sai omien sanojensa mukaan ”hullun paperit”. Terapeutti suositteli hänelle vapautusta asevelvollisuudesta, juuri paperiin kirjatun määrittelemättömän lapsuuden tunnehäiriön vuoksi. Saman, joka vei Tuomaksen kuusivuotiaana terapiaan ensimmäistä kertaa.\nPoika, joka ei nukkunut\nOmakotitalo Oulun Kastellissa, keskiluokkaisella asuinalueella. Isä diplomi-insinööri, äiti merkonomi, vuonna 1977 syntynyt Tuomas ja kolme vuotta nuorempi pikkuveli. Artekin huonekalut, automaattivaihteinen Volvo ja perhelomat Mallorcalle. Tuomas oli aurinkoinen lapsi, joka teki jatkuvasti havaintoja ympäristöstään, kyseli hengästyttävän paljon näkemästään ja uppoutui nelivuotiaasta lähtien — heti lukemaan opittuaan — kirjojen maailmaan. Lukeminen oli äidiltä peritty tapa.\n”Edelleen äidin löytää kotoa aina jostain huoneesta lukemasta”, Tuomas sanoo.\nKaikki vaikutti olevan hyvin, kunnes eräänä päivänä kuusivuotiaana Tuomas päätti, ettei enää nuku.\nLapsena Tuomas oppi ennen kaikkea olemaan kiltisti, eikä hänellä ollut lainkaan uhmaikää. Tärkeää oli, ettei tehnyt itsestään numeroa.\n”Meillä ei puhuttu mistään. Perheemme oli hyvin käytännönläheinen. Olisi esimerkiksi todella outoa puhua isän kanssa mistään, mikä liittyy tunteisiin. Musta tuntuu, ettei isäni ole koskaan aloittanut lausetta sanoilla ’musta tuntuu’.”\nTuomaksesta varttui lapsi, joka viihtyi aikuisten seurassa ja leikki tyttöjen kanssa. Poikaporukat tuntuivat Tuomaksesta vierailta, ja hän valitsi lelukseen mieluummin nuken kuin muskeliauton. Kaikki vaikutti olevan hyvin, kunnes eräänä päivänä kuusivuotiaana Tuomas päätti, ettei enää nuku — eikä nukkunut sen jälkeen kunnolla moneen vuoteen.\n”Se liittyi johonkin perusturvallisuuden menetykseen”, hän miettii nyt.\nTerapia jäi kesken\nVaikka ulkoisesti kaikki oli entisellään, oman päänsä sisällä Tuomas oli alkanut hiljalleen tajuta, että hän hahmottaa maailman eri tavalla kuin muut. Asiaa ei auttanut se, että hän sai kuulla asiasta läheisiltään: hän oli omituinen, häntä oli hankala ymmärtää. Vanhemmat veivät unettoman Tuomaksen terapiaan. Hän vietti tunnin viikossa terapeutin huoneessa Oulun yliopistollisessa keskussairaalassa. Käynneistä hän muistaa lähinnä sen, että halusi viihdyttää terapeuttia. Ei koskaan keksinyt julmia juttuja muista ihmisistä, vaan väritti omia tarinoitaan.\n”Mulla on aina ollut taipumus liioitteluun, niin hyvässä kuin pahassakin.”\n”Olen aina saanut kuulla, että meidän suvussa miehet ovat toisenlaisia. On oltu maatalousmiehiä — fyysisiä, ei verbaalisia.”\nTuomas nauraakin pystyvänsä huijaamaan jopa valheenpaljastuskonetta: ”Psykopaatilla kone tekee suoraa viivaa. Jos normaali ihminen valehtelee, viiva hypähtää. Mulla se sahaa koko ajan, myös silloin kun puhun totta.”\nMeni pari vuotta, ja Tuomas alkoi taas nukkua. Terapia loppui, ja terapeutti muutti toiselle paikkakunnalle. Näin jälkikäteen Tuomas sanoo tajunneensa, että hänen olisi ehdottomasti kannattanut jatkaa terapiassa käyntiä. Niin sekaisin hän oli. Asiasta on vaikea puhua, sillä Tuomas ei halua syyttää ketään. Hän vakuuttaa, että hänellä on hyvät välit vanhempiinsa, eikä hän halua puhua heistä pahaa, mutta sanoo suoraan, että vanhemmat eivät osanneet olla herkän poikansa kanssa.\n”Olen aina saanut kuulla, että meidän suvussa miehet ovat toisenlaisia. On oltu maatalousmiehiä — fyysisiä, ei verbaalisia. Ei mitään neitejä vaan äijiä, ja sitten tulee tällainen nukeilla leikkivä poika, joka ei urheile.”\nTuomasta sovitettiin muottiin, johon hän ei mahtunut. Kun 1980-luvulla tuli muotiin, että lapsella pitää olla harrastus, Tuomas yritettiin saada innostumaan liikunnasta.\n”Mua vietiin judoon, jalkapalloon, tennikseen ja uimaan, ja mä inhosin sitä niin paljon. Mulle jäi älytön kammo urheilua kohtaan, joka näkyy edelleenkin.”\nPeruskoulu ei auttanut karistamaan tunnetta omasta erilaisuudesta. Ikäistensä parissa Tuomas ahdistui tajutessaan, että jotkut asiat, jotka ovat muille vaikeita, ovat hänelle äärimmäisen helppoja. Hän saattoi esimerkiksi lukea kirjan vartissa ja omaksua sen sisällön. Kokeissa hän teki tahallaan virheitä — alisuoriutui, koska ei halunnut erottua massasta. Mutta vaikka hän oli erilainen, häntä ei koskaan kiusattu.\n”Osasin lukea tilanteita, olla sellainen kuin kulloinkin piti olla”, hän sanoo.\n”Mulle jäi älytön kammo urheilua kohtaan, joka näkyy edelleenkin.”\n”Mulla on äärimmäiset naisen aivot. Tarkkailen koko ajan ihmisiä ja sitä, miten he ovat suhteessa toisiinsa. Toisaalta mulla on myös äärimmäisen systemaattiset insinööriaivot, ja olen hyvä numeroissa ja matematiikassa.”\nKun näkee maailman yhtä aikaa liian monesta kulmasta, ei ihme, että alkaa tuskastuttaa. Teininä pahaa oloa voimisti ikään kuuluva paini oman seksuaalisuuden kanssa.\n”Ahdistus liittyi kokemukseen miehenä ja naisena olemisesta. Siihen, etten kokenut olevani mies”, Tuomas sanoo.\n”Teini-ikäisenä äitini kuvitteli, että olen homo. Se oli tosi raskasta — ei siksi, että homous olisi silloinkaan ollut mun mielestä mitenkään väärin vaan siksi, että seksuaalisuus on voimakkaasti yksityisasia.”\nMies, jolla on mielipide kaikesta\nLapsuuden ja nuoruuden kokemukset jättivät Tuomakseen jälkensä.\n”Ärsyynnyn, kun joku ottaa kantaa siihen, mitä joku muu saa tehdä. Siksi musta varmaan on tullut yltiöääriliberaali kaikessa.”\nUusliberalismin äänitorvi Tuomas Enbuske on ollut julkisuudessa jo yli vuosikymmenen ajan: juontanut radiossa ja televisiossa, kirjoittanut kolumneja ja viime vuosina twiitannut julmettuun tahtiin. Hän toitottaa yksilönvapauden puolesta ja on sitä mieltä, että yhteiskunnan pitää puuttua yksilön elämään mahdollisimman vähän. Samalla hän on tullut tunnetuksi tyyppinä, joka kertoo mielipiteensä melkein mistä tahansa ja on myös valmis sitä vaihtamaan. Hän arvostaa ihmisiä, jotka uskaltavat muuttaa mieltään saatuaan uutta tietoa. Itsekin hän tekee niin.\n”Ärsyynnyn, kun joku ottaa kantaa siihen, mitä joku muu saa tehdä.”\nMutta ennen tätä kaikkea Tuomas oli Oulusta Helsinkiin muuttanut radiotyön opiskelija Laajasalon opistossa. Valmistuttuaan hän päätyi juontamaan Kiss FM:n Aamutiimi-ohjelmaan Henkka Hyppösen ja Jenni Pääskysaaren kanssa. Vihdoin hän alkoi tuntea olonsa itsekseen.\n”Oli kummallista, miten isossa kaupungissa pystyi rakentamaan identiteettinsä uudestaan”, hän sanoo.\n”Kukaan ei tiennyt, mitä olin ollut ennen. Yhtäkkiä sain olla sellainen kuin olin ja aloin saada naisia. Oli siistiä, että ihmiset tykkäsivät musta sellaisena kuin olin. Se johtui varmaan siitä, että tulin paikkaan, jossa oli samankaltaisia ihmisiä.”\n”Kukaan ei tiennyt, mitä olin ollut ennen. Yhtäkkiä sain olla sellainen kuin olin ja aloin saada naisia.”\nSamalla, kun oma identiteetti alkoi rakentua, ahdistus hiipi takaisin rinta-alaan. Parikymppisenä Tuomas aloitti terapian.\n”Menin, koska arjen hallinta oli hankalaa.”\nHän teki valtavasti töitä ja oli kolme kertaa viikossa kännissä, ”niin kuin monet muutkin sen ikäiset”. Häntä ahdisti, ettei hän osannut muodostaa pysyvää suhdetta naisiin.\n”Minulla oli tosi paljon tyttöystäviä yhtä aikaa, ja he tiesivät toisistaan enemmän tai vähemmän. Aina välillä tuli pitkiä parisuhteita, joiden ansiosta olo parani hetkeksi.”\n”Halusin olla normaali, mutta kun en ollut”, hän sanoo.\nAsiaa ei auttanut se, että televisiotöiden myötä Tuomaksen naama alkoi tulla kansalle tutuksi. Ihmiset kommentoivat hänen ulkonäköään päin naamaa ja haukkuivat rumaksi. ”Miten tuon näköinen voi olla telkkarissa?” hän sai kuulla tuntemattomilta.\n”Nuorempana olin tosi epävarma ulkonäöstäni, itsestäni ja seksuaalisesta viehätysvoimastani, ja haukkuminen tuntui pahalta. Mutta monesti ulkonäkö oli ainoa asia, josta haukkujat saivat kiinni”, Tuomas sanoo.\nHän jatkoi terapiassa muutaman vuoden, mutta oli omien sanojensa mukaan niin pihalla, ettei saanut käytyä siellä säännöllisesti ja lopetti. Noiden vuosien muisteleminen on Tuomakselle yhä vaikeaa.\n”Haluaisin unohtaa kaiken, mitä on ennen tapahtunut ja katsoa eteenpäin”, hän puuskahtaa ja vääntelehtii levottomasti tuolissaan.\nEi kovin avoin\nTuomas vilkuilee käsiään. Oikeassa on iPad, jonka ruudulla on auki Twitter, vasemmassa iPhone, joka värisee silloin tällöin puhelun tai tekstiviestin merkiksi.\nVälillä hän räplää jompaakumpaa, mutta muun ajan katsoo intensiivisesti suoraan silmiin ja vastaa kysymyksiin — monesti passiivissa, vaikka asia koskee häntä itseään.\n”Annan itsestäni näennäisesti avoimen kuvan, mutta en kerro asioita, joita en halua”, hän myöntää.\nYksi asia, josta hän ei ole koskaan puhunut tai kirjoittanut, on parisuhde, joka puolisen vuotta sitten päättyi. Tuomas ja radiojuontaja Hannah Norrena alkoivat seurustella vuonna 2005. Heillä on kaksi lasta, Elaisa, 4, ja Uno, 9 kuukautta. Pari on kertonut erosta vain lähipiirilleen. Eroon ei liity draamaa ja parilla on erinomaiset välit. Päätös oli yhteinen.\n”Mun käsitys elämästä on muuttunut niin, että saa mokata. Ennen olisin voinut pitää eroa pettymyksenä, mutta nyt ajattelen, että mokaaminen on sallittua.”\n”Annan itsestäni näennäisesti avoimen kuvan, mutta en kerro asioita, joita en halua.”\nEro on tuonut muassaan paljon hyvääkin. Esimerkiksi Tuomaksen suhde lapsiin on hyvällä tolalla.\n”Enkä tarkoita nyt mitään laatuaikahöpötystä. Ei me mennä Hoplopiin koko lauantaiksi, vaan tehdään tosi tavallisia juttuja. Lasten kanssa voi mennä Kaivopuistoon, ja ne ovat tuossa iässä ihan yhtä innoissaan siitä kuin jos mentäisiin Disney Worldiin. Yritän myös opettaa lapsia työhön. He tyhjentävät astianpesukoneen mun kanssa, vaikka se sitten sujuukin hitaammin.”\n”En kauheasti pidä ihmisistä.”\nToinen ilon aihe on uusi koti, jossa saa olla yksin. Se on Tuomaksen mielestä ihanaa. Huolimatta siitä, että hän twiittaa valtavalle tuttujen ja tuntemattomien joukolle vähintään parisenkymmentä kertaa päivässä ja joutuu työnsä puolesta olemaan jatkuvasti kiinnostunut muiden asioista, hän sanoo inhoavansa uusiin ihmisiin tutustumista.\n”En kauheasti pidä ihmisistä. Mun on helppo olla ihmisille mukava, koska en hae heiltä hyväksyntää. Ihmisen, joka pelkää sitä, mitä muut hänestä ajattelevat, on vaikeampaa olla ihmisten seurassa.”\nLähelleen hän ei päästä ketä tahansa, ja todellisia ystäviä hänellä on vain muutama.\n”Mitä enemmän luen ja havainnoin maailmaa, sitä vähemmän on ihmisiä, joiden kanssa voin hengailla”, hän sanoo.\nToisaalta kaikki eivät myöskään pidä Tuomaksesta. Hän saa usein kuulla olevansa vaikeasti lähestyttävä — hankala tyyppi, joka provosoi tahallaan. Tyyppi, josta ei saa otetta. Kun Tuomaksen tapaa, on helppo ymmärtää, miksi joku ajattelisi niin. Esimerkiksi työtilanteestaan kertoessaan hän sanoo koko ajan valmistautuvansa siihen, ettei kukaan kohta soitakaan, ja viikkoa myöhemmin mielipide samasta asiasta on päinvastainen: ”Mulla ei ole käynyt mielessäkään, etteikö puhelin soisi.”\n”Kukaan ei rakasta mua, äiti ei hyväksy mua, ja kukaan nainen ei ikinä halua mua”, Tuomas sanoo ja nauraa iloisesti.\nEikä hän käännä kelkkaansa ärsyttääkseen tai kiusallaan. Voi olla, ettei hän yksinkertaisesti muista, mitä on asiasta aiemmin sanonut, koska hän on hajamielinen ja kärsimätön. Tai sitten se liittyy siihen, ettei Tuomas pidä konsensuksesta, joka on hänestä Suomessa poikkeuksellisen voimakasta.\n”Esimerkiksi juutalaisessa kulttuurissa niin ei ole. Siksi tykkään siitä tosi paljon. Kaikki ovat koko ajan eri mieltä, se on hauskaa eikä loukkaavaa. Mun maailma on just sellainen.”\nJa yhä siihen maailmaan kuuluu terapia — ja vieläkin puheenaiheet ovat samoja kuin aina ennenkin: ”Kukaan ei rakasta mua, äiti ei hyväksy mua, ja kukaan nainen ei ikinä halua mua”, Tuomas sanoo ja nauraa iloisesti.\n”Mutta terapiakäyntini maksan itse, en hae niille Kela-korvausta. Tuntuisi tyhmältä maksaa verovaroilla tällaisten ongelmien hoitoa.”\nNeuroosit vaikeuttavat arkea\nTerapiaistuntojen vakioaiheita ovat myös Tuomaksen neuroosit. Se, miten hän varmistaa moneen otteeseen kotoa lähtiessään, että ovi on lukossa ja liesi pois päältä. Miten hänen pitää kulkea tietyllä puolella katua, miten hän ei uskalla käyttää verkkopankkia.\n”En pysty avaamaan kirjekuoria. Lähetän kaikki laskut avaamattomina kirjanpitäjälleni, joka hoitaa ne. Mulla ei ole aavistustakaan, paljonko tililläni on rahaa. Kirjanpitäjäni pitää huolta, että sitä on tarpeeksi. Olen ulkoistanut kaiken, mihin en itse pysty. Teen vain sitä, mitä osaan.”\nEli työtä. Siinä Tuomas tietää olevansa hyvä, on aina tiennyt. Viime vuodet hän on juontanut Radio Novan aamuohjelmaa Enbuske & Linnanahde Crew’ta ja tekee sen ohessa MTV3:lle samannimistä talk show’ta, joka jäi juuri kesätauolle.\n”Olen syönyt elämäni aikana rauhoittavia, mutta mikään työasia ei ole koskaan ahdistanut niin paljon, että olisin joutunut sen takia ottamaan lääkettä. Olen fokusoituva ihminen ja kun keskityn työhön, keskityn vain siihen. Silloin kaikki muu jää — paitsi henkilökohtainen hygienia.”\n"Mulla ei ole aavistustakaan, paljonko tililläni on rahaa. Kirjanpitäjäni pitää huolta, että sitä on tarpeeksi."\nAnkara työnteko oli ratkaisu myös silloin, kun esikoisen synnyttyä pala rinnan alla kasvoi. Vaikka isyys rauhoitti nuoruuden railakasta elämänrytmiä, olo ei juuri paremmaksi muuttunut.\n”Ahdistuin, kun en osannut olla lapsen kanssa. Aloin miettiä, olenko huono isä.”\nNiinpä hän päätti olla sellainen isä, joka varmistaa perheen taloudellisen perustan.\n”Aloin tehdä ihan mielettömästi töitä ja tienata tosi paljon rahaa. Mulla pettymysten sietäminen liittyy voimakkaasti taloudelliseen turvallisuuteen ja sen hakemiseen ulkoisilla keinoilla.”\nVaikka hän nyt jo uskoo olevansa hyvä isä ja on löytänyt oman tapansa olla lastensa kanssa, kaikki vanhemmuuteen liittyvät pelot eivät ole hälvenneet.\n”Pelottaa hirvittävästi, että mun lapsille tulee samoja juttuja kuin mulle. Siksi olen äärimmäisen tarkka siitä, jos joku arvostelee lasteni ulkonäköä, sillä itse sain aina kuulla, että olen läski ja kömpelö ja epäurheilullinen. Ja mun lapsille ei kukaan saa sanoa, että he ovat liian tyttöjä tai poikia.”\nTuomas onkin iloinen, että asenteet ovat muuttuneet sitten hänen lapsuutensa ja esimerkiksi käsitykset sukupuolirooleista höllentyneet. Itse hän tarvitsi terapiaa tajutakseen sen, millainen hän saa olla — ja myös, millaisia muut ovat. Terapian myötä hän on oppinut suhtautumaan toisiin ihmisiin paljon suvaitsevaisemmin, ja samaa asennetta hän toivoo muiltakin.\n”Koko elämäni ajan olen saanut kuulla olevani kummallinen ja kuulen vieläkin. Mua on alkanut ottaa se päähän. Miten niin kummallinen, kaikki me ollaan erilaisia!”\nTerapiaa, kyllä kiitos\nHän puhuu terapian puolesta ja on sitä mieltä, että sinne pitäisi rohkeasti ohjata erityisesti lapsia ja nuoria. Ihmisten erilaisuus pitäisi tajuta voimakkaammin varhaisessa vaiheessa.\n"On esimerkiksi ihan järjetöntä istuttaa kaikkia lapsia koulussa ysiluokalle saakka."\n”Suomessa arvostetaan kouluttautumista ja menestymistä niin paljon, että ajatellaan, että kaikkien pitäisi tehdä kaikki samalla tavalla. On esimerkiksi ihan järjetöntä istuttaa kaikkia lapsia koulussa ysiluokalle saakka. Kaikki lapset eivät sovi sinne, eikä kaikille pitäisi tarjota samanlaista mallia.”\n”Kunpa joku olisi sanonut mulle lapsena, että on ihan ok olla tuollainen — että kaikkia asioita sun ei tarvitse hoitaa itse, vaan teet ne, missä olet hyvä. Ei sitä itse sen ikäisenä tajua”, Tuomas sanoo hiljaa. Onneksi sen ehti tajuta vielä aikuisena.\nJuttu on julkaistu alun perin toukokuun 2013 Gloriassa.\n23.2.2016 klo 12:41\n9.3.2016 klo 10:09\nVäestöliiton johtaja Heli Vaaranen Glorialle vuonna 2014: ”Ihmiset elävät usein parisuhteissaan väärien myyttien varassa”\n3.4.2016 klo 7:50\nPaula Vesala kertoo elämästään Hollywoodissa: ”En todellakaan ajattele, ettei minulla ole mitään annettavaa täällä”\nMakumatka Meksikoon Helsingin tacokortteleissa


From Tampere with love | Musta tuntuu\n« Epävirallinen kirjailijakuva\nKeskustelu yliopistouudistuksesta »\nTracon oli yllättävän suuri ja miellyttävän rento tapahtuma. Jengiä oli noin kolmetuhatta eli tuplat viimekertaisesta. Rannekkeet loppuivat kahden ja puolen kohdalla, käsiohjelmat jo aikaisemmin, mutta onneksi tilaa oli enemmän kuin viimeksi. Etupäässä kävijät olivat taas anime- ja manga-harrastajia, mutta mutuilisin roolipelaajien suhteellinen osuuden suuremmaksi kuin ennen. Odotin tapahtumalta Burgerin Stalkerin julkaisua, mutta se on harmillisesti vielä oikoluvussa.\nOma esitelmäni meni mainiosti ja oli kiva kuulla yleisöltä innostuneita kysymyksiä ja palautetta. Hauskaa oli, että ihmiset tulivat ostamaan Tähteä esitelmän jälkeen, mutta vielä hauskempaa oli, että joku yleisön jäsen kertoi spontaanisti omista Tähti-kokemuksistaan.\nSeurasin myös Juhana Petterssonin mainion esitelmän roolipelilehtien tarpeellisuudesta ja tapasin yleisössä olleen Sopen, joka on julkaissut tällaista sarjakuvaa Roolipelaajan foorumilla:\nLopuksi oli vielä paneeli roolipelien tulevaisuudesta, puhujina sarjakuvasta tutut minä, Juhana, Ville ”Burger” Vuorela ja Arkkikiven Eero Tuovinen. En tiedä, mitä on tapahtunut, mutta tämä oli varmasti rennoin ja hauskin paneeli, missä olen ollut, vaikka asiasta ei liian kauas kaikottukaan. Kaikki puhuivat avoimesti lapsuutensa ensimmäisistä roolipeleistä sekä mahtipontisista visioistaan tulevaisuuden varalle.\nYleisökysymys: ”Mitä roolipelejä pelataan vuonna 2108?”\nEero: ”Meinaakko, että olis siihen mennessä jo ilmestynyt?”\nRautatieasemalta otin mukaani Pirkanmaan sanomat -ilmaisjakelulehden, koska kannessa oli Star Wreck -kuva. Lehdessä on aukeaman juttu Iron Skystä, ei sinänsä mitään uutta informaatiota. Mutta! Kuvatekstinä lupaillaan Iron Sky -tietokonepeliä ja jatketaan: ”Star Wreckin ideastakin syntyi aikoinaan Mike Pohjolan toimesta roolipeli, jolle myönnettiin Yhdysvalloissa alan arvostettu palkinto.” Siis aivan mielettömän arvostettu!\nViime Traconista palasin Helsinkiin samassa autossa Tuovisen veljesten kanssa. Nyt matkustimme junalla Juhanan, Burgerin ja Sopen kanssa. Kun pc-paikkojen pistokkeet eivät toimineet, heitin Burgerille, että vedäs meille vähän Stalkeria. ”Onko sinulla kynä ja paperia?” ”On.” ”Ota ne esiin.” ”Saaks jätkätkin pelata?” ”Saa.”\nSekä vyöhykkeen laidoilla olevan Toulousen tunnelma, pelin säännöt että Burgerin kuvaileva pelinjohtamistapa toimivat loistavasti ja odotan Stalkeria kyllä vielä suuremmalla innolla. Miehen oman Stalker-luennon kalvot paljastivatkin, että peli on kehittynyt entistä enemmän kantaaottavan avantgarde-scifin suuntaan. Mannaa on siis luvassa!\nKaiken kaikkiaan en muista, koska viimeksi olisi ollut näin kertakaikkisen positiivinen con-kokemus. Yksipäiväisyyden takia en edes ollut kuolemanväsynyt, kun pääsin kotiin.\nKategoria(t): Elely, Julkisuus, Roolipelit, Tapahtuma, Tähti |\nKiitti raportista. Harmittaa kun en päässyt paikalle, (painoi deadline niskassa). Kuulostaa vähän siltä, että ensi vuonna Tampereelle on lähdettävä.\nKirjoittanut Joonas 17 helmikuun, 2008 at 10:41 pm\nSarjakuvamanifesti alkaa vaikuttaa jatkuvasti realistisemmalle kuvaukselle tosielämän tapahtumista. 🙂\nKirjoittanut Suviko 19 helmikuun, 2008 at 10:02 am


Sari Nikola - Karhufestivaali\nKuvataiteilija Sari Nikola innostuu helposti erilaisista taideprojekteista, olivatpa ne yhteisöllisiä tai henkilökohtaisia. Hän on myös kaikkiruokainen mitä materiaaleihin tulee.\n”Kaikenlaista on tullut kokeiltua: kipsiä, keramiikkaa, kiveä, metallia, lasia, betonia, maalauksia, grafiikkaa, valokuvia, sekatekniikkaa – ja puuta.”\nNikola kävi vuoden 2020 elokuussa tutustumassa katsojana Karhufestivaaliin. Ilomantsi alkaa olla tuttu muutenkin, sillä viime vuonna hän osti pienen rintamamiestalon Hattuvaarasta. Paikka itäisessä Suomessa tuntui heti omalta, mikä ei ole ihme, sillä Nikolalla on sukujuuria sekä Etelä-Karjalaan että Laatokan Karjalaan.\nNyt elokuussa 2021 hän osallistuu karhunveiston mestaruuskisaan.\n”Huvin vuoksi ja tutustuakseni muihin veistäjiin.”\nNikola veisti puuta sahalla ensimmäisen kerran Juvan veistoviikolla 2000-luvun alkupuolella. Noina vuosina hänellä oli myös Yhdestä puusta -näyttely Virkkalassa, jonne hän teki yhdestä koivusta niin isoja töitä kuin pieniä korujakin.\n”Varsinaisella moottorisahalla en ole veistänyt, mutta sähkösahalla kylläkin. Veistäminen on yleensäkin minun juttuni. Olen tosin puun kanssa aika hidas, eli saa nähdä saanko kisassa mitään valmista aikaan.”\nNikola veistää puusta kaikkea mitä kohdalle aiheina osuu ja mieleen pälkähtää: tähän asti eniten eläimiä, mutta myös ihmishahmoja sekä välillä abstraktejakin teoksia.\n”Puu on kaunis ja yllätyksellinen materiaali, ja sitä Suomesta löytyy.”\nNikolan kuvataiteilijan ura sai alkunsa Viittakiven opiston kuvanveistokurssilta vuonna 1996, mutta viehtymys taiteeseen on ollut hänen sisällään jo lapsena.\n”Äiti vei näyttelyihin, ja varsinainen tajunnanräjäyttävä kokemus oli, kun minun ollessa seitsemänvuotias kävimme Vigelandin patsaspuistossa Oslossa. Halusin silloin puistoon kolme kertaa, ja sieltä kaikki jäi mielen sopukoihin hautumaan.”\nJulkisia teoksia Nikolalla on esillä muun muassa Ensi-Kodin pihalla Helsingin Vallilassa. Viisi normaalikokoista naisen torsoa on tehty valkoisesta betonista. Myllerrys-sarjaan kuuluvat teokset kertovat äidiksi tulemisen sisäisistä ja ulkoisista muutoksista.\nLuovuutensa alkulähdettä Nikola ei pysty sen tarkemmin nimeämään.\n”Ei luovuutta mistään ammenneta, tai korkeintaan eletystä elämästä. Aiheet vain pälkähtävät mieleeni tai piirtyvät paperille, ja idea yleensä määrää, millä tavalla aiheen toteutan. Usein vasta jonkin aikaa teoksen valmistuttua pystyn liittämään sen johonkin asiayhteyteen.”\nAsuu Siuntiossa, Uudellamaalla.\nAmmatiltaan kuvataiteilija. Tekee taidetta mm. betonista ja puusta sekä maalaa. On osallistunut mm. erilaisiin ympäristötaidenäyttelyihin.


Media-avain | Verkkopalvelut mediakasvatuksen tukena\nMLL:n Vanhempainnetistä löydät runsaasti tietoa ja vinkkejä lasten mediankäyttöön liittyen.\nPelikasvatus.fi -portaalista löydät Pelikasvattajan käsikirjan, joka on Pelikasvattajien verkoston jäsenten kirjoittama maksuton kirja kaikenlaisille pelikasvattajille. Sen kohderyhmänä ovat niin vanhemmat, koulut, kirjastot, nuorisotoimet kuin muutkin tahot, jotka kohtaavat pelaavia lapsia, nuoria ja aikuisia. Kirjan tarkoituksena on antaa asiantuntevaa, tutkimukseen ja kokemukseen pohjautuvaa tietoa siitä, mistä pelaamisessa ja siihen liittyvissä ilmiöissä on kyse.\nKoulukino on valtakunnallinen elokuvakasvatusyhdistys, joka kannustaa kouluja elokuvan pariin ja tarjoaa opettajille elokuvakasvatuksen välineitä. Koulukino tuottaa opettajien elokuvakasvatustyön tueksi maksuttomia oppimateriaaleja elokuvateatterilevityksessä olevista elokuvista. Materiaalit ovat laajoja ja monipuolisia elokuvien ja elokuvakasvatuksen tietopaketteja, jotka kannustavat käyttämään elokuvaa opetuksessa eri oppiaineiden yhteydessä, mutta sopivat usein tietopaketeiksi myös perheille.\nMediakasvatusseuran sivuilta löydät ajankohtaisia mediakasvatusaiheisia uutisia, tapahtumia, materiaaleja, hankkeita ja julkaisuja, joita voit hyödyntää kodin mediakasvatuksen tukena.\nKansallisen audiovisuaalisen instituutin julkaisema verkkopalvelu on suunniteltu kouluissa tehtävän elokuvakasvatuksen tueksi, ja se tarjoaa elokuvanäytteitä ja -materiaaleja koulujen opetuskäyttöön maksutta.\nKansallise audiovisuaalisen instituutin Mediataitokoulu tarjoaa tietoa, tutkimusta ja tehtäviä mediakasvatuksesta ja median ilmiöistä. Palvelun tavoitteena on kehittää mediataitoja sekä vahvistaa valmiuksia mediakasvatukseen.\nKirjastot.fi:n ylläpitämä mediakasvatussivusto tarjoaa tukea tiedonhakuun, mediakasvatukseen ja pelikasvatukseen.\nMediakasvatuskeskus Metka on valtakunnallinen mediakasvatuksen järjestö, jonka toiminnan keskiössä ovat lapset, kasvatustyötä tekevät aikuiset sekä vanhemmat. Metka järjestää työpajoja, koulutuksia, seminaareja sekä jakaa tietoa mediakasvatuksesta. Tutustu esimerkiksi järjestön tuottamaan Mediametkaa!-kirjasarjaan. Kirjat käsittelevät mediakasvatuksen ilmiöitä, käsitteitä ja kehittymistä monipuolisten asiantuntija-artikkeleiden ja käytännön sovellusten kautta.


13.05.2017: Jokerit FC - SUMU/sob | Jokerit FC\nJokerit FC - SUMU/sob\n13.05.2017 16:00 @ Myllypuro TN\nJokerit lähti neljännelle kierrokselle SUMU/sobia vastaan hakemaan kahden 3-2 tappion jälkeen kauden toista voittoaan Nelosessa. Edellisen divaripelin jälkeen onnistuttiin katkaisemaan tappioputki Regions’ Cupissa nousemalla loppuhetkillä 3-3 tasatilanteeseen ja voittamalla NJS/2 pilkuilla, mutta myös sarjapeleissä kaivattiin luonnollisesti lisäpisteitä. Aurinkoinen keli houkutti kentän laidalle mukavasti katsojia tukemaan molempia seuroja.\nSUMU tuli otteluun aktiivisesti ja prässäsi korkealta läpi pelin saaden aikaan painetta Jokereiden alakerrassa ja vaikeuttaen tehokkaasti pelinrakentelua. SUMU onnistui rakentelemaan ottelun alun vaarallisimmat tekopaikat ja pääsi ottelussa johtoon 18 minuutin kohdalla, kun keskialueen syötönkatkosta rakentunut hyökkäys johti ottelun avausmaaliin. Tauolle mentiin kuitenkin tasatilanteessa, kun Santeri Minkkinen pääsi tasoittamaan pelin rangaistuspilkulta varmalla sijoituksella alakulmaan kymmenen minuuttia myöhemmin. Tasoituksen jälkeen molemmilla joukkueilla oli tekopaikkansa, mutta lisämaaleja ei nähty.\nToisen puoliajan alkuun SUMU tuli taas vahvasti ja otti pallonhallinnan itselleen rakennellen tekopaikkoja Jokerimaalille. Vahva vaihe veikin vieraat 55 minuutin kohdalla taas ottelussa johtoon, kun keskityspallo onnistuttiin toimittamaan ohi tänään Jokerimaalia vartioineen Jaan Pinomaan. Johtomaalin SUMU onnistui aktiivisella puolustuspelillään pitämään Jokerit pääosin pois vaarallisista paikoista ja säilyttämään näin ollen johtoasemansa ottelun loppuun asti. Näin ollen Jokerit kärsi kauden kolmannen tappionsa, joka kahden edellisen tapaan tuli harmittavasti yhden maalin erolla.\nSeuraava ottelu pelataan viikon päästä 20.5. samassa paikassa Myllypuron tekonurmella. Tällöin vastassa on FC ALPC, joka on avannut kautensa kahdella tasapelillä ja kahdella tappiolla.\nTue seuraasi ja liity jäseneksi!


Miten markkinointi eroaa mainonnasta?\nMarkkinointi ja mainonta tulivat vahvasti elämäämme. Yritykset käyttävät näitä työkaluja myymään tuotteitaan tai palveluitaan, ja kuluttaja puolestaan käyttää näitä työkaluja pysyäkseen ajan tasalla uusista tuotteista markkinoilla. Usein sekä kuluttajat että liikemiehet sekoittavat nämä kaksi käsitettä tai rinnastavat ne toisiinsa, kun taas markkinointi ja mainonta työkaluina suorittavat täysin erilaisia toimintoja.\nMikä on markkinointi ja mikä se on?\nJos pidät markkinointia ammatilliselta kannalta, voit määritellä tämän käsitteen joukoksi toimia, joilla pyritään edistämään tuotetta tai palvelua valmistajalta lopulliselle kuluttajalle . On olemassa markkinointimuoto, jota kutsutaan myös 4P-konseptiksi. Tämän teorian mukaan markkinointi sisältää seuraavat osat:\nTuote - kaikki tuote, sen ominaisuudet, ulkonäkö, ergonomia, muotoilu ja laatu.\nHinta - tämä luokka määrittää tuotteen hinnan, mitä alennuksia ja tarjouksia on mahdollista.\nKampanja - tämä sisältää kaiken myynninedistämiseen liittyvän, nimittäin mainonnan, myynnin edistämisen.\nPaikka - tässä luokassa määritetään tarkasti, miten tuote jaetaan, missä myyntipisteissä se esitetään.\nKuten näette, markkinointi on laajamittaista toimintaa, joka liittyy tuotteeseen alusta loppuun. Markkinointi ei maksa yhden tuotteen tai palvelun myyntiä. Kaikkien markkinointitoimintojen päätehtävänä on tuoda tuote markkinoille ja toimittaa se lopulliselle kuluttajalle.\nMikä on mainonta ja mikä se on?\nJos käytämme laajaa mainonnan määritelmää, voimme sanoa, että tämä on tiedon levittäminen missä tahansa muodossa ja millä tahansa keinolla määrittelemättömän ihmisryhmän keskuudessa, ja sillä on tavoitteet, jotka ovat tiedottamisen, vakuuttamisen, mainonnan kohteena kiinnittämisen ja kiinnostuksen ylläpitämisen muodossa. Mainonta on ehdottomasti erityinen työkalu, jota markkinoijat käyttävät tuotteen mainostamiseen. On huomattava, että mainonta on osa markkinointimuotoa ja se on kapeampi toiminta-ala.\nNykyään mainonta on jaettu useisiin lajeihin. Ei ole vain kaupallista mainontaa, vaan myös poliittista, sosiaalista. Myös mainostyypit määräytyvät kuluttajalle aiheutuvan vaikutuksen luonteen perusteella. Se voi esimerkiksi olla informatiivista mainontaa, joka muistuttaa tiettyä toimintaa ja myyntiä. Mainonta jaetaan eri tavoin. Se on nähtävissä mainostauluilla, julisteilla, venytysmarkkinoilla - ulkomainonta; kuulla radiossa, katso TV-mainos; nähdä tulostaa, sanomalehti, esite - tulostaa mainoksia jne. Nykyaikaiset mainostajat houkuttelevat yhä enemmän varoja mainostietojen jakeluun. Niistä löytyy monia mielenkiintoisia ja luovia ratkaisuja.\nOn syytä huomata, että mainonta on aina tarkasti kohdistettu tiettyyn kohdeyleisöön eli potentiaalisiin asiakkaisiin tai kuluttajiin. Tämän yleisön ominaisuuksien perusteella valitaan tiedon levittämiskanava, mainonnan tapa, mainoksen merkit, muotoilu ja monet tärkeät yksityiskohdat. Mainonta ei ole koskaan tapahtunut kerralla. Esimerkiksi kalliiden, high-end-tuotteiden mainonta sijoittuu usein muotilehtiin ja maallisiin julkaisuihin. On epätodennäköistä, että löydät tietoa tällaisesta tuotteesta esitteissä, jotka on jaettu metrolla.\nMainonta tapahtuu silloin, kun tuotteen mahdollinen kuluttaja voi löytää sen. Siksi ennen mainosmateriaalin luomista tehdään yleensä useita markkinointitutkimuksia, joiden avulla voidaan paremmin tutkia tuotteen kuluttajaa.\nMikä on yhteistä mainonnan ja markkinoinnin välillä?\nMarkkinoinnissa ja mainonnassa voit tunnistaa yhteisen tavoitteen - tuotteen, palvelun tai ajatuksen edistämisen ja tuomisen kuluttajalle, asiakkaalle ja äänestäjälle. Loput näistä kahdesta käsitteestä ovat kuitenkin erilaisia. Siksi niitä ei pidä sekoittaa toisiinsa ja toisaalta rinnastaa toisiinsa.\nMitkä ovat markkinoinnin ja mainonnan erot?\nEnsimmäinen asia on tietenkin mainonnan ja markkinoinnin laajuus . Markkinointi on laajempi luokka, joka sisältää myös mainonnan. Mainonta on yksi markkinointivälineistä, joka on "kaupankäynnin moottori" ja auttaa tehokkaammin levittämään tuotetta.\nToinen ero on näiden toimintojen painopiste . Markkinointi on aina tavoite, jolla on kaupallista voittoa. Mainonta voi olla poliittista tai sosiaalista, ei tavoite voittoa, vaan sosiaalisten ongelmien aktivointi, kiinnittää huomiota tiettyihin yksilöihin.\nMarkkinointi on staattisempaa toimintaa, sen lähestymistapa on aina systemaattinen, joka sisältää tiukasti määritellyt osat: tuote, hinta, paikka, edistäminen. Päinvastoin mainontaa erottaa suuri määrä vaihteluja, uusien luovien lähestymistapojen syntyminen.\nViimeinen ero on mainonnan mahdollisuus itsenäisesti. Mainonta voi helposti mennä ilman markkinointia, mutta markkinointi ei ole mahdollista ilman mainontaa, koska mainonta on välttämätön markkinointiväline, jota ilman tuotteen edistäminen on yksinkertaisesti mahdotonta.


Timber Tuff CS-BWM Benchtop-moottorisahan teroittimen katsaus, heinäkuu 2020 - Sähkösahat\nTimber Tuff CS-BWM Benchtop Teroitin arvostelu\nTimber Tuff CS-BWM Benchtop Chainsaw Teroitin tiedot\nTimber Tuff CS-BWM Benchtop Chainsaw Teroitin on erinomainen muotoilu ja hieno tuote ihmisille, jotka työpäivän aikana usein työskentelevät studiossa tai paikan päällä, koska se vaatii virtalähteen.\nLaite toimii nopeasti ja tarkasti, mikä mahdollistaa tehokkaan tarkkuuden ja erinomaisuuden kaikissa tehtävissä. Pystyt teroittamaan ketjun leikkurit nopeammin kuin koskaan ajattelet mahdollista ja jatkamaan työtään ennätysajassa.\nTimber Tuff CS-BWM Benchtop -sahanteroittimen kompakti muotoilu sopii hyvin autotallille, työpajalle tai studiolle, jotka ovat jo melko täynnä. Sinun ei tarvitse vaivaa löytää tilaa tälle hienolle työkalulle ja pääset liikkeelle helposti.\nTimber Tuff CS-BWM Benchtop -sahateroitin saa tehokasta 110 voltin moottoria ja sen syöttöteho on 230 wattia! Tämä tehokas pieni moottori auttaa sitä saavuttamaan jopa 3600 rpm nopeudet ja takaa sen, että autat pitämään leikkurit koskemattomissa olosuhteissa pienellä vaivalla.\nTimber Tuff CS-BWM Benchtop -sahanteroitin on myös loistava työkalu monipuolisuudensa vuoksi. Voit käyttää konetta kolmella eri ketjukokolla - vastaavasti ⅛ tuumaa, 3/16 tuumaa ja ¼ tuumaa. Voit työskennellä useiden ketjun sävelkoon kanssa tarvitsematta vaihtaa arkistointityökaluja.\nTimber Tuff CS-BWM Benchtop -sahanteroittimessa on myös pieni sisäänrakennettu valaisin, jonka avulla voit työskennellä turvallisesti ja nähdä selkeästi, mitkä säädöt on tehtävä, jotta leikkurit ovat huippukunnossa.\nVoit myös käyttää helposti luettavia säätöoppaita, jotta voit saavuttaa jatkuvasti täydellisen terävyyden. Sinun ei tarvitse koskaan huolehtia koneen ylikuormituksesta laitteeseen sisäänrakennetun lämpövoiman ylikuormitussuojaustekniikan ansiosta.\nToimii nopeasti ja tarkasti\nSiinä on tehokas 110 voltin moottori\nPystyy teroittamaan kolme erilaista ketjun nousukokoa\nVoi saavuttaa nopeuden jopa 3 600 rpm\n10 parasta turvalasia vuonna 2020\n10 parasta kaasunpainepesuria vuonna 2020\n10 parasta kielisimmeriä 2020\n10 parasta George Foreman -grillaa vuonna 2020\n10 parasta sähkökäsittelykoneet vuonna 2020\n10 parasta rengaspainemittaria vuonna 2020\n10 parasta työhousua vuonna 2020\n10 parasta kompostointilaatikkoa vuonna 2020\nEtkö ole varma parhaasta kompostilaatikosta? Hymy, kuten Best of Machineryin asiantuntijaryhmä, on kokeillut ja testattu jokaista kompostialustaa; Kapasiteetti, mitat, paino ja paljon muuta. Löydät sinulle täydellisen tuotteen arvosteluistamme ja oppaasta. Päivitetty: heinäkuu 2020.\nEtkö ole varma parhaasta kielitrimmeristä? Hymy, kuten Best of Machineryin asiantuntijaryhmä, on kokeillut ja testannut jokaisen kielisimmerin leikkausleveyden, voimanlähteen, painon ja paljon muuta. Löydät sinulle täydellisen tuotteen tarkistusoppaasta. Päivitetty: heinäkuu 2020.\n10 parasta moottorisahalaitosta vuonna 2020\nTässä on joitain parhaimmista moottorisahamyllyistä kannettavaan käyttöön, joten voit löytää parhaat moottorisahamyllyt, jotka vastaavat puutavaran tarpeitasi.


Päivitys 2021: tällä hetkellä ensiapukoulutuksia toteutetaan lähiopetuksen lisäksi etäopetuksena. Lisätietoja ensiapukoulutuksista etäopintoina saat koulutus@securitas.fi\nSPR Hätäensiapukurssi 4h® - VERKKOKOULUTUS\nKurssilla käsitellään eri hätäensiavun aihealueita mm. elvytys (PPE), toiminta auttamistilanteessa, tukehtumassa olevan henkilön ensiapu sekä verenvuodon tyrehdyttäminen. Koulutuksen suorittaminen ei edellytä aiempaa ensiapukoulutusta.\nVerkkokoulutus toimii Punaisen Ristin verkkokoulutusalustalla, jolloin sen voi suorittaa omaan tahtiin: kurssia ei tarvitse suorittaa samalla kertaa, vaan sen voi keskeyttää ja jatkaa samasta kohtaa myöhemmin. Ilmoittautumisen jälkeen toimitamme osallistujalle osallistumiskoodin koulutukseen 1-3 arkipäivän kuluessa.\nKurssisuoritukseen sisältyy väli- ja lopputehtäviä. Verkkokurssi on suomenkielinen, lisäksi kielivaihtoehtoina on ruotsi ja englanti.\nKurssin hyväksytysti suorittaneelle myönnetään SPR Hätäensiapukurssi 4h -todistus. (voimassa 3 vuotta) Verkkokurssi soveltuu myös SPR ensiapukurssien EA1® tai EA2® kertaamiseen. Kertauksen suorittamisen jälkeen kortti on taas voimassa seuraavat 3 vuotta kurssin suorittamisesta.\nKertaaja! EA1® tai EA2® -pätevyyden tulee olla voimassa, kun suoritat kertauksen. Kertauksen pystyy suorittamaan vain yhden (1) kerran ja tämän jälkeen EA1®- tai EA2®-kurssit on suoritettava uudestaan.


Mielipiteitä jakavat rokotukset, rokotuksille kyllä vai ei? - Mona's Daily Style\nSilmiini pisti hiljattain sähköpostista bongattu Terveydenhoitajaliiton julkaisu: Rokotuskattavuus saatava nousuun. En ole suuremmin laittanut ajatuksia rokotuksiin, mutta nyt oman lapsen synnyttyä on aihe hyvinkin ajankohtainen. Aikaisemmin olen lähinnä pohtinut influenssarokotteen ottamista, mutta nyt rokotteita olisi aika ottaa iso liuta perheen pienimmälle.\nRokotukset herättää todella kiivasta keskustelua ja mielipiteitä riittää paljon. Itse en kuulu rokotteiden suhteen kumpaankaan ääripäähän. Eli en missään nimessä ole täysin rokotusvastainen, mutta en myöskään ole aivan varma onko tosiaan kaikki rokotteet perusteltuja ja erityisesti siinä tahdissa mitä niitä annetaan. Itse olen nyt miettinyt ja pohtinut sitä, että voiko todella tiuhalla rokotusohjelmalla olla negatiivisia vaikutuksia hyvinvointiin. Onko ylipäänsä mahdollista ”venyttää” rokotusohjelmaa lapsilla niin, ettei kaikki rokotukset tulisi niin lyhyessä sumassa? Vai onko siitä puolestaan suurta haittaa? Kysymyksiä riittää ja minun täytyy ainakin itse myöntää, että kyllä näin tuoreena äitinä, käytyjen keskustelujen takia mietityttää jopa faktatieto. Tiedotteessa mainittiin, että kaikkiin faktatiedot ei vain kertakaikkiaan pure ja siihen pitää saada muutos. Jään mielenkiinnolla seuraamaan keskusteluja. Sehän on ihan varmasti selvää, että jokainen vanhempi haluaa kuitenkin vain parasta lapselleen. Meillä rokotusohjelma Salamalla alkaakin jo ihan pian.\n(commercial links/kaupallinen linkki*)\npants, Calvin Klein similar here*/ jacket, 77thFLEA here*\nKommenttiboksi on vapaa mikäli teillä on aikaa jakaa omia ajatuksia! Tosi mielelläni luen näkökulmia ja mikäli siellä on ammattilaisia ruudun toisella puolella niin mielenkiinnolla lukisin teidän ajatuksia siitä miten tämä aihe näkyy teidän työssä ja mitä ajatuksia tai jopa konkreettisia asioita se teille tuo mukanaan. Ja mitä mieltä te olette tuosta uudesta vesirokkorokotteesta?\nLiitän alle vielä tiedotteen mikäli joku ei siihen ole vielä törmännyt.\n” Rokotuksista ja erityisesti rokotevastaisuudesta on viime aikoina käyty vilkasta keskustelua. Myös perhe- ja peruspalveluministeri Annika Saarikko nosti asian aiheellisesti esille 15. elokuuta Helsingin Sanomien uutisessa ”Saarikko haluaa kuriin rokotevastaisuuden”. Terveydenhoitajaliitto jakaa ministerin huolen rokotevastaisuuden leviämisestä Suomessa.\n– Se tulee lisäämään entisestään kiireisten terveydenhoitajien työmäärää. Terveydenhoitajille tuleekin järjestää riittävästi aikaa rokottamiseen ja vanhempien kanssa keskusteluun rokotusasioista, toteaa Terveydenhoitajaliiton kehittämispäällikkö Aija Saarinen. ”\nTaaperon kanssa touhuamista\n29.8.2017 at 11:55\nMeille odotetaan ensimmäistä lasta ja aion ottaa hänelle kaikki rokotteet. Mä luotan suomen terveydenhuoltoon ja oon ollu hereillä virologian sekä immunologian luennoilla . mun mielestä on hyvin vaarallista kun asiaan niin hirveästi perehtymättömät jättävät lapsensa rokottomatta. Toistaiseksi tämä on toiminut Suomessa hyvin, laumasuoja on suojannut myös rokottomattomia. Nyt tilanne on kuitenkin toinen ja nämä rokottomattomat vaarantavat kaikkien terveyden. Ei pidä unohtaa, millaisia kuolemanvakavia tauteja Suomessa jylläsi vielä 100-150 vuotta sitten. Ne on saatu kuriin rokottomalla ja hygieenialla.\nMun mielestä on huolestuttavaa, että jopa terveydenhuollon ammattilaiset suhtautuu negatiivisesti esim. Influenssa rokotuksiin ja samalla vaarantavat heikkokuntoiset potilaat. Joten ymmärrän hyvin miksi työnantaja käyttää influenssarokotuksiin jopa “pakkokeinoja”.\n29.8.2017 at 12:50\nTää on tosiaan aihe, joka jakaa mielipiteitä rankasti. Syyttäviä sormia heiluu suuntaan ja toiseen, vaikka asia on jokaisen oma valinta. Mun mielestä Suomen rokoteohjelmassa tökkii monikin asia. Rokotteita aletaan pistämään liian varhaisessa vaiheessa, immuunipuolustuksen kehityksen ollessa täysin kesken. Tuntuu myös hankalalta arvioida mahdollisia haittavaikutuksia, kun toinen on vielä niin pieni ja myöskään piikkejä pistävät eivät osaa tunnistaa oireita. Yhdistelmärokotteet tekee melkosen sopan elimistöön ja Suomessa kun ei ole vaihtoehtona ottaa joitakin yksittäisiä, siinäkin olisi terveydenhuollolla yksi parannettava asia. Sitten vielä kaiken kukkuraksi kukaan ei ota vastuuta, jos rokotevaurio osuu kohdalle ja hoidoissa saat käydä ulkomailla. Suomessa kun “rokotteet ovat täysin turvallisia”, niin ei osata hoitaa niistä mahdollisesti koituvia ongelmia.\nToki suuri osa rokotetuista selviää ilman ongelmia, mutta kun se huonompi tuuri osuu tuttavapiiriin niin väkisinkin tulee “varovaiseksi”.;)\nTsemppiä teille päätöksen tekoon.♡ Muistatte vaan että asialla ei ole tulipalo-kiire ja myöhemmin ne saa otettua, mutta jo pistettyä ei saa pois.\n29.8.2017 at 13:10\nMinun on jotenkin vaikea käsittää sitä, miten nykyään yhä useampi ihminen suhtautuu tutkittuihin faktoihin mielipidekysymyksinä. Moni ihan fiksun oloinenkin ihminen ajattelee, että jos jokin tutkimustulos ei miellytä, voi vain julistaa, että on eri mieltä asiasta, vaikkei edes tiedä siitä mitään. Miksi nykyään halutaan hylätä tieto ja viisaus ja sen sijaan elää uskomusten ja mututuntumien mukaan? On yksi asia olla tietämätön – mutta on kokonaan toinen juttu päättää tietoisesti ryhtyä tyhmäksi. Mielestäni se on järkyttävää.\nMitä rokotusasiaan tulee, laumasuoja, joukkoimmuniteetti on se, joka suojaa meitä kaikkia niiltä kamalilta taudeilta, joiden nykyinen länsimainen ihminen luulee jo kadonneen maailmasta. Eivät ne ole kadonneet. Ne vain eivät pysty leviämään vaikkapa meillä Suomessa, kiitos kattavan rokotusohjelman. Kun yhä kasvava osuus väestöstämme päättää hyljätä tiedon ja heittäytyä tyhmäksi, vaarantuu meidän kaikkien turvallisuus.\nOn itsekästä ajatella, että pelastaa oman lapsensa rokotusten mahdollisilta, hyvin marginaalisilta ja kiistanalaisilta haittavaikutuksilta jättämällä hänet rokottamatta, koska siinä samalla saattaa välillisesti viedä hengen lukuisilta muilta. Naapurissa saattaa vaikkapa asua lapsi, jota ei terveydellisistä syistä voida rokottaa, ja hänen ainoa turvansa tappavia tauteja vastaan on se, että kaikki muut lapset ympärillä ovat saaneet rokotukset – mutta mitäs sitten, jos eivät olekaan? Mitä se rokotusvastainen äiti siinä kohtaa ajattelisi? “Ei haittaa. Pääasia, että minä saan tehdä niin kuin haluan.”?\nSuuri osa tästä rokotevastaisesta kohinasta pohjautuu huhuihin ja hatusta tempaistuihin kauhukuviin, joista ihmiset tieten tahtoen haluavat pitää kiinni. En ymmärrä, miksi täytyy saada väkisin ylläpitää omaa illuusiota terveydenohuoltojärjestelmän ja lääketieteen pahantahtoisuudesta itseä ja omia lapsia kohtaan, kun voisi sivistää itseään aiheesta ja tuntea sen myötä olonsa turvalliseksi ja luottavaiseksi.\nHuh, tulipa hehtaarikommentti. :D\nOlen täysin samaa mieltä. Nykyiset sukupolvet eivät ole eläneet aikaa, jolloin oikeasti jylläsivät ne taudit joita vastaan nyt rokotetaan ja siksi kuvittelevat, että ne taudit olisivat verrattavissa nuhakuumeeseen. Eikä ongelma ole pelkästään taudit vaan myös niiden vaaralliset jälkitaudit. Itse äitinä teen kaikkeni ettei minun tai kenenkään muunkaan lapsi sairastuisi tautiin joka on rokotuksilla estettävissä. Ja mitä tulee vesirokkorokoteeseen niin lapseni tulee saamaan myös sen rokotusohjelman mukaisesti. Ei vesirokkokaan aina tarkoita muutamaa kutiavaa näppyä vaan sekin voi olla raju ja aiheuttaa jälkitauteja. Mielestäni rokottmatta jättämistä ei voi perustella mitenkään. Se on lapsen terveyden vaarantamista. Vaikka lapsi saisi rokotteesta reaktion, se on suurella todennäköisyydellä pienempi paha, kuin se tauti jonka lapsi voisi saada jos häntä ei sitä vastaan rokotettaisi. Siihen on syy miksi lapsikuolleisuus on laskenut ja eliniänodote noussut ja se syy on rokottaminen. Lääkärit ja hoitajat eivät ole mitään lääkeyhtiöiden kätyreitä vaan ihan oikeasti tietävät mitä tekevät. Minusta on todella surullista ja huolestuttavaa, että ihmiset nykyään uskovat tässä asiassa enemmän omaa mututuntumaa ennemmin kuin tieteellistä tutkimusta ja faktaa.\nWORD! Juuri näin :)\n29.8.2017 at 13:26\nEn voi uskoa silmiäni/korviani, että edes sanot noin pienen lapsen äitinä rokottamisesta. Miten voit kyseenalaistaa tiedettä mututuntumalla? Huomaa, että olet höpsähtänyt liikaa vaihtoehtohoitoihin.\nMeillä on kaksi lasta ja kolmas tulossa. Olemme ottaneet lapsillemme samat rokotteet jotka olemme itsekin varmaan saaneet. Eli rokotusohjelmasta olemme jättäneet pois pneumokokkirokotteen, mielestäni sitä ei ole vielä tarpeeksi tutkittu jotta sen lapsilleni uskaltaisin antaa. Muutamat tuttavat ovat ottaneet vesirokkorokotteen ja heillä ei mitään pahaa siitä ole ollut sanottavana. Meillä se varmaan tulee eteen tässä tulevilla neuvolakäynneillä.\n29.8.2017 at 14:06\nMun mielestä on vastuutonta lisätä kaikkien riskiä sairastua kauheisiin tauteihin jättämällä rokotukset ottamatta. Tietty ymmärrän erikoistapaukset ja riskiryhmät, jotka ei niitä voi syystä tai toisesta ottaa. Itse luotan Suomen terveydenhuoltoon ja aion antaa lapselleni kaikki rokotukset, mitä suositellaan :)\n29.8.2017 at 14:54\nMinun suhtautumiseni rokotuksiin on myös hieman kaksipiippuinen. Rokoteohjelman rokotteisiin ja vuosikymmeniä käytössä olleeseen influenssarokotteeseen suhtaudun turvallisin mielin. Niitä on tutkittu ja käytetty pitkään ja pitkäaikaisvaikutuksetkin on tiedossa. Uusiin, hätäisesti tekaistuihin rokotteisiin, kuten se pahamaineinen sikainfluenssa rokote, suhtaudun hieman varauksella. Kun kuulin vesirokkorokotteesta, karvat nousivat ensimmäisenä pystyyn, mutta en usko, että sitä olisi rokoteohjelmaan otettu, jos sitä ei olisi tutkittu. Minä rokotan lapseni rokotusohjelman mukaan, päivitän omia rokotuksiani ja kun influenssa kausi alkaa, rokotan esikoiseni ja itseni ja toivon, että minun rokotteeni suojaa keskelle influenssakautta syntyvää vauvaa.\nYmmärrän hyvin kriittisyyden ja kyseenalaistamisen. Se on ihan tervettä. Minäkin kyseenalaistan ja kaipaan lisää tietoa. Varmasti tullen vesirokko rokotteesta juttelemaan oman terveydenhoitajan kanssa vielä tässä lähiaikoina. Mutta varsinkin näissä pitkään käytössä olleissa rokotteissa kannattaa luottaa tutkittuun faktaan ja muistaa, että sille on syy, miksi niitä rokotteita kehitetään.\n29.8.2017 at 14:57\nPitäisi olla peukku täällä wp:ssä niin pääsisin helposti “reagoimaan” näihin kommentteihin :D\nOon sun kanssa tosi samoilla linjoilla :)\nVesirokkorokote on ollut markkinoilla ja reseptikäytössä myös vuosikaudet. Se vain otetaan nyt mukaan rokotusohjelmaan, eli lapset saavat sen neuvolassa/koulussa ilmaiseksi.\nVesirokkorokote suojaa merkittävästi vakavilta jälkitaudeilta.\nHitsi. Jäi kirjoittamatta tuohon, että kyllä se vesirokkorokotekkin tullaan meidän lapsille ottamaan, koska varmasti mahdolliset haitat on hyötyä pienemmät. Ja tiedän, ettei rokotusohjelmaan oteta tuosta vain mitään rokotetta, jota ei ole huolella tutkittu. Ensimmäinen reaktioni vesirokkorokotteeseen oli enemminkin vaistomainen, kuin ajateltu. Siitä huolimatta, itseäni rauhoitellakseni, tulen varmasti kyselemään rokotteesta lisää tyttäreni terveydenhoitajalta, ennen sen ottamista. Sen verran ikävää tuo lasten sairastaminen on, että jos voin joltain taudilta välttyä ennaltaehkäisemällä. niin sen kyllä teen.\nMinustakin rokottaminen on äärimmäisen tärkeää. Myös kausi-influenssassa. Me emme ehtineet saamaan tyttärellemme viime vuonna influenssarokotetta, ennen kuin hän taudin sai ja voin sanoa, että teen jatkossa kyllä kaikkeni ettei hän joudu influenssaa uudelleen sairastamaan. On se sen verran raju tauti.\n29.8.2017 at 15:18\nKäykää kaikki lukemassa tämä! http://butimahumannotasandwich.indiedays.com/ Mielestäni hyvä kirjoitus siitä, mitä monesti unohdetaan miettiä, kun aletaan kritisoida rokotteita ja tutkittua tiedettä. Ymmärrän, että asia mietityttää vanhempia, onhan nämä isoja juttuja ja kaikki haluavat lapselleen parasta. Mutta tälläinen maa kuin Suomi, niin kyllä ne rokotteet jotka ohjelmaan on otettu, on varmasti testattu ja tutkittu todella perinpohjin. Ja mikä sen parempaa lapselle, kuin antaa hänelle suoja jopa tappavia tauteja vastaan. Itse en uskalla ottaa vastuuta siitä, mitä voi käydä, jos en anna rokotetta. Miltä itsestäni tuntuisi, jos oma lapseni sitten sairastuisikin ja sen olisi voinut estää rokotteella, jonka jätin antamatta tiedottomuuttani. Jos siis et ole kunnolla perehtynyt tieteeseen/ihmiskehoon/rokoitteisiin/joukkosuojaan/rokoitteille allergisiin ja heidän vaaraansa jne. Suosittelen luottamaan täysin rinnoin Suomalaiseen rokotusohjelmaan. Ne rokotteiden oireet ovat pieni paha, kun mietitään millaisia epidemioita suomessakin on kohdattu aiemmin, kun rokotteita ei vielä oltu keksitty. Ja kuinka moni pieni ihminen on elämänsä joutunut niiden vuoksi jättämään.\nPs. Tsemppiä vauvaarkeen ja kiitos mukavasta blogista :)\n29.8.2017 at 19:39\nolen valmistumassa tänä vuonna lääkäriksi ja haluan sanoa tähän tärkeään asiaan muutaman sanan! On ehdottoman tärkeää rokottaa lapset runsaan tutkimuksen pohjalta räätälöidyn rokotusohjelman mukaisesti. Rokottaminen suojaa omaa lastasi, mutta samalla myös koko väestöä ja niitä riskiryhmässä olevia lapsia, joita ei voida rokottaa. Laumaimmuniteetti (= riittävän suuri rokotekattavuus) on nimenomaan se, mikä pitää vaaralliset ja tappavat taudit kurissa. Rokottaminen on vapaaehtoista, mutta nykypäivänä ihmiset kokevat rokottamisen olevan enemmänkin mielipidekysymys ja nämä mielipiteet perustetaan valitettavan usein ”mututuntumaan”. Kaikilla rokotteilla on haittavaikutuksia, mutta nämä haitat ovat usein ohimeneviä ja vähäisiä ja pieniä haittoja sen rinnalla, mitä tauti itsessään aiheuttaisi. Näihin tauteihin on vielä muutama vuosikymmen sitten kuoltu. Niistä on aiheutunut pysyviä haittoja. On mielestäni lapsen oikeus saada kasvaa nykymaailmassa sairastumatta sellaiseen tautiin, jota voidaan ehkäistä rokotteella. On ymmärrettävää, että iso uutisointi rokotteiden haitoista yms. aiheuttaa hämmennystä, mutta näissä asioissa mielestäni pitäisi luottaa Suomen laadukkaaseen terveydenhuoltoon ja runsaaseen tutkimukseen. Rokotteiden hyödyt ylittävän moninkertaisesti niiden haitat! Välillä tuntuu, että meillä menee nykyään vähän liian hyvin, kun pystymme kyseenalaistamaan rokottamisen tärkeyttä. Nykypäivänä emme enää törmää näihin tauteihin kun niitä ei ole ja niihin ei kuolla, mikä sumentaa käsityksiämme ja antaa tilaa keskittyä enemmän rokotteiden haittoihin.\nMyös rokottamisaikataulu on tarkkaan mietitty asia ja perustuu myös runsaaseen tutkimukseen. Rokottamisaikataulu on räätälöity niin että siitä on mahdollisimman vähän haittaa. Tässä on huomioitu lapsen oma kehittyvä immuniteetti ja raskauden loppuaikana äidiltä saadut vasta-aineet, jotka suojaavat lasta taudeilta vastustuskyvyn ollessa vielä puutteellinen. Jos tästä aikataulusta lipsuu, se saattaa heikentää rokotteen tehoa. Aikataulu on suunniteltu niin, että rokotteet voidaan antaa mahdollisimman pienin annoksin ja että haittavaikutukset ovat mahdollisimman pienet. Esim. rotavirusrokote annetaan niin aikaisin (6-31 vko iässä) siksi, koska rotaviruksen aiheuttama tauti on pahin 6-24kk ikäisellä lapsella. Sitä ei myöskään haluta antaa siinä iässä, jolloin on suurin riski saada suolentuppeuma.\nRokotteiden valmistusta valvotaan tarkoin ja ne käyvät läpi tarkan myyntilupaprosessin. Niiden tehoa, laatua ja turvallisuutta tarkistetaan ja seurataan jatkuvasti. Vesirokkorokotteesta myös sen verran, että sitä on THL jo monia vuosia suositellut rokotusohjelmaan ja nyt viimein hyväksytty. Aikuisella ja nuorella vesirokko on paljon rajumpi tauti kuin lapsella ja siitä voi aiheutua myös pysyviä haittoja. Tutkimuksissa on todettu, että rokotteesta on enemmän hyötyä kuin haittaa ja siksi se on myös yleiseen rokotusohjelmaan otettu. Ja siihen minä luotan!\nTulipa pitkä kommentti, mutta asia on minusta erittäin tärkeä. Luotan siihen, että kansallisen rokotusohjelman rokotteet ovat perusteltuja. Ollaan vastuussa siitä, että meillä ja tulevilla sukupolvilla on mahdollisimman turvallinen elinympäristö!\n29.8.2017 at 21:07\nKiitos pian tuleva lääkäri tästä pitkästä ja kattavasta kommentista!! Kommenttiasi lukiessa olin laittamassa kysymystä sulle juurikin tuosta vesirokkorokotteesta, mutta vastasit siihenkin. Ja olen samaa mieltä, että todellakin tärkeä aihe, siksi siitä päätinkin jakaa tämän tiedotteen blogissa varsinkin kun nyt itsellä niin ajankohtaisia nämä rokotteet. Itsehän en missään nimessä ole rokotevastainen, mutta tosiaan erityisesti nämä uudet rokotteet pohdituttaa keskustelujen myötä ja samoin tuo tiheään tahtiin rokottaminen. Sitä vielä jäin miettimään, että miten tuo vesirokotteen kanssa, jos sen antaa ja se ei anna pysyvää suojaa.. Voiko silloin olla mahdollisuus, että saa sen vanhempana jolloin se voi olla todella vakava? Pohdin myös sitä, että miksi siihen on hyvä saada ihan pienenä rokote, jos se on suht lievä kuitenkin lapsena sairastaa?\nMutta siis kiitos ajastasi ja asiantuntevasta tiedostasi tänne kommenttien puolelle:)\nYmmärrän kyllä, että asia mietityttää! Ja on hienoa että tästä keskustellaan, sitä kautta myös tietoisuus lisääntyy :) Vesirokkorokotteen teho (niin kuin muidenkaan) teho ei ole aivan 100%. Eli käytännössä kyllä taudin voi silti saada, jos käy oikein huono tuuri. Siihen en osaa valitettavasti vastata, vaikuttaako rokotus myöhemmän iän taudin vaikeusasteeseen. THL:n sivuilta löytyy hyvä esitys siitä, miksi vesirokkoa vastaan kannattaa rokottaa pienenä, vaikka suurin osa lapsista sen sairastaakin suht. lievänä. Kannattaa käydä katsomassa!\n5.9.2017 at 19:18\nHeippa – pikaisena välikommenttina nopeasti hieman omakohtaista kokemusta tästä. Itse sain vesirokkorokotteen vauvana (vuonna 1993) ja se suojasi todella tehokkaasti koko lapsuuden. Sain nuoremman sisaruksen vuonna 2005 ja hän puolestaan sairasti vesirokon 1-vuotiaana vuonna 2006 (hänelle ei annettu vesirokkorokotetta). Ilmeisesti rokotteen teho oli alkanut jo laantua kolmentoista vuoden jälkeen sillä sain häneltä tartunnan ja sain myös itse vesirokon 13-vuotiaana. Tauti ei kuitenkaan ollut yhtään niin raju kuin kuin mitä se oli sisarellani 1-vuotiaana tai mitä se olisi ollut rokottamattomalla nuorella/aikuisella. Lievää kuumetta oli parina päivänä ja muutamia pieniä rakkuloita tuli lähinnä käsivarsiin ja yläkroppaan. Sen mitä itse muistan tästä, niin minulle 13-vuotiaana taudista oli paljon vähemmän harmia kuin 1-vuotiaalle siskolleni, joka oli todella kipea ja erittäin näppyläinen lähes kaksi viikkoa. Äitini on myös kertonut kauhutarinoita omasta vesirokostaan, jonka hän sairasti aikoinaan vasta 7-vuotiaana (toki ilman rokotetta). Veikkaan, että tuolla vesirokkorokotteen rokotusohjelmaan lisäämisellä pyritään juurikin välttämään tapauksia joissa lapsi/nuori sairastaa vesirokon liian myöhään, vaikka sen silti sairastaisi lievemmässä muodossa myöhemmällä iällä. Itse aion ainakin tulevaisuudessa antaa lapsilleni vesirokkorokotteen, sillä koen siitä olleen itselleni hyötyä, vaikkei se loppupeleissä ihan 100%:sti suojannutkaan.\n29.8.2017 at 19:52\nOlen samaa mieltä kuin suurin osa kommentoijista: luota ihmeessä suomalaiseen terveydenhuoltoon rokotuksineen. Totta kai tutkimuksia rokotuksiin löytyy puolesta ja vastaan, mutta rokotuksien puolesta tutkimuksia on moninkertaisesti vastapuoleen verrattuna. Varsinkin jos et pysty laajasti tutustumaan aiheesta tehtyihin tutkimuksiin, niin luota ihmeessä suomalaiseen terveydenhuoltoon. Rokotusvastaiset ihmiset pystyvät kyllä olemaan vakuuttavia vedoten pariin tutkimukseen, mutta niihin ei kannata luottaa jos et pysty kattavasti tutustumaan myös muihin aihepiirin tutkimuksiin.\n29.8.2017 at 21:58\nKätilönä tulee aina rokotuskeakustelussa mieleen, miten elvytyskoulutuksessa kävimme läpi kurkunkannen tulehduksen ensihoidon; rokottamalla tauti on monia vuosikymmeniä pysynyt poissa, ja meille kerrottiinkin varoittava esimerkki, miten hengenvaarallisesta taudista on kyse. Oletetaan, että hengitysvaikudesta kärsivä lapsi tuodaa päivystykseen; ensin vaistomaisesti tehtävä asia on laittaa lapsi makuulle turkimuspöydälle.. jos kyse on kurkunkannen tulehduksesta eli epiglotiitista, ei monikaan hoitohenkilökunnasta ole ennen nähnyt taudista kärsivää lasta, ja siksi toimii, kuten tavallisesti toimisi.. kuitenkin epiglotiitistä kärsivälle pahinta on laittaa lapsi makuulle. Näin jo valmiiksi ahdas hengitystie tukkeutuu kokonaan, ja sitten onkin todella kiire… moni hoitohenkilökunnan edustaja ei ole taudin nykyisen harvinaisuuden takia kuullut, että kurkunkannen tulehdusta sairastavaa tulee ehdottamasti pitää istuvassa asennossa, jotta ilmatie pysyy edes joten kuten auki. Tämän kirjoituksen pointti oli siis se, että moni rokotteilla aikanakin lähes kokonaan hävititetty tauti on vaarallinen, hoitohenkilökunnalle mahdollisesti vieras, ja siksi ammattilaisellekin mahdollisesti vaikea tunnistaa ajoissa ja erottaa esim.kurkunpään tulehduksesta laryngiitista. Tämä siis vain yksi näkökulma asiaan, työssäni näen monenlaisia valintoja rokoteasiassa ja yritän tukea, en tuomita:)\n29.8.2017 at 23:30\nMeidän perheessä on kolme lasta ja kaikki on rokotettu rokotusohjelman mukaisesti. Myös vesirokkorokotteet tullaan ottamaan, näitä mietittiin otettavaksi jo silloin kun eivät rokoteohjelmaan kuuluneet, mutta maksullisina olivat jo markkinoilla. Miehen vanhemmat asuvat Pietarsaaressa, jossa taitaa olla Suomen heikoin rokotekattavuus. Siellä ollessa ei ole lasten ollessa vauvoja yleisillä paikoilla juurikaan vauvan kanssa käyty ettei saa vauva mitään tartuntaa. Tuo pistänyt oikeasti miettimään laumasuojan tärkeyttä, kun vaarantaa kuitenkin pienet vauvatkin kun sitä ei ole..\n30.8.2017 at 07:17\nMeillä tullaan ottamaan kaikki rokotukset myös vesirokko, koska kuka haluaa sairastuttaa lapsensa kun siihen on olemassa rokote? Olen itse terveydenhoitaja ja kauhistelen kyllä ihmisten rokotevastaisuutta, hyvin moni uskoo myls laumasuojaan eli että kun moni muu on rokotettu niin heidän ei tarvitse. Ihmiset eivät myöskään osaa pelätä tauteja jotka on rokotuksilla saatu pois. Suomessa on paljon eroja rokotekattavuudessa ja jos vähemmän rokotetulle alueelle tulee jokin tauti niin kyllä se joillain alueilla suomessakin pääsee leviämään. Rokotevastaisuus on tietämättömyyttä.\n30.8.2017 at 19:26\nMoikka! Olen lääkäri, ja teen säännöllisesti töitä myös neuvolassa. Viime vuosina on ollut ajoittain hyvinkin pelottavaa seurata miten etenkin ns nuorempi sukupolvi (itsekin olen kolmenkymmenen, joten toiv tässä ryhmässä vielä.. :D) pohjaa päätöksiään lapsiensa rokotuksiin mielipidekeskusteluihin ja vetoavat mm “luonnonmukaisuuteen”ja luontaiseen vastustuskykyyn. Esim. superfoodeilla tai ns puhtaalla ruokavaliolla ei ole mitään tekemistä rokotteiden ja niiden avulla ehkäistävien tautien kanssa (näitä “keinoja” minulle on neuvolassa kerrottu (!) ). Tieto &tutkimunäyttö ja uskomukset ovat tässä asiassa pahasti sekoittuneet. Rokotukset eivät yksinkertaisesti ole mielipideasia, vaikka asia herkästi mielipiteitä herättääkin. Toivoin todellakin että ihmiset oppisivat käsittelemään joka paikasta ylitsevuotavaa tietoa, ja erottamaan aidon faktan mutu- asioista. Kukaan ei varmasti halua naapurinsa rokotetun lapsen sairastuvan vaikka tuhkarokkoon sen takia, että oma lapsi jäi rokottamatta.\n31.8.2017 at 07:36\nMun mielestä näitä asioita on parempi miettiä kuin olla miettimättä ja ottaa selvää kuin olla ottamatta. Must on hassua että heti nousee karvat pystyyn jos joku vähän miettii ja haluaa ottaa itse selvää lisää. Ei se tarkoita että olisi rokotusvastainen.\nItselläni pidän yllä rokotusohjelman mukaisia rokotteita, niin myös varmasti tulen lapsellani pitämään, mutta vielä mietin missä kohtaa mikäkin, esim. tuo vesirokkorokotteen antamisiän haarukka taisi olla melko pitkä eli annetaanko heti kun on siinä iässä kun aletaan rokotetta antamaan vai vähän myöhemmässä vaiheessa. Kyllä näitä on ihan hyvä itsekin miettiä. Sitten rokotusohjelman ulkopuoliset rokotteet mietityttävät, itse en ole ikinä ottanut ja ne tulee varmasti oman lapsen kohdalla joskus puntaroitavaksi ja mietittäväksi…\n31.8.2017 at 08:24\nPienenä pointtina haluaisin muistuttaa vielä siitäkin, että laumasuoja suojelee myös niitä raskaanaolevia naisia joiden sikiöille jokin tauti (esimerkiksi vihurirokko) olisi hengenvaarallinen. Usein ajatellaan, että taudit iskevät vain lapsiin, mutta todellisuudessa myös rokotettu aikuinen voi saada taudin jonkinasteisena mikäli rokotussuoja pääsee laskemaan liiaksi. Kuinka moni rokotuskielteinen, joka ei rokotuta omaa lastaan, haluaa itse sairastua tautiin esimerkiksi seuraavan raskautensa aikana ja vaarantaa syntymättömän lapsensa hengen tai terveyden? Tai mitenkäs sitten kun lapsi, jota ei ole edes rokotettu tulee aikuiseksi ja sairastuu esim. vesirokkoon? Hoidin aikoinaan teholla nuorta miestä, joka oli sairastunut vesirokkoon ja hän menehtyi lopulta komplikaatioihin. Pojan äidin kommentti jää ikuisesti mieleen “Tämä on minun vikani”. Näin yksiselitteistähän se ei ole, mutta ymmärrän äidin tuskan.\nSuhtaudun itse neutraalisti rokotuksiin ja käyn kieltämättä lukemassa kaiken saatavilla olevan tutkimustiedon (yliopistojen tietokannoista!) ennen rokotuttamista. Arvioin myös tarkkaan potentiaalisten rokotusriskien suuruutta ja vaikuttavuutta suhteessa mahdollisen taudin vastaaviin. Ja en ole vielä kertaakaan tullut siihen tulokseen, että laumasuojaa kannattaisi horjuttaa vaikka itse olisi hieman kiikun kaakun asian suhteen. Meillä on vastuu myös toisistamme ja syntymättömistä lapsista.\n31.8.2017 at 22:18\nSen lisäksi, että rokottamaton lapsi on terveysriski itselleen ja muille kannattaa ajatella myös lapsen tulevaisuutta useammaltakin kantilta. Lapsi, jota ei ole rokotettu ei voi opiskella/työllistyä esimerkiksi terveyenhuoltoalalle (sairaanhoitajaksi, lähihoitajaksi tms.) Koska olisi vaaraksi muille ihmisille. Entä jos tämä olisikin lapsesi kutsumus ja unelma-ammatti?\n2.9.2017 at 14:50\nLähipiirissäni kaksi lasta on joutunut tehohoitoon sairauden vuoksi, jota vastaan nykyään rokotetaan. Toinen rotaviruksen ja vesirokon vuoksi. Vesirokko oli vielä tartutettu ystävän lapselta tahallaan. Tämän vuoksi olen molemmat rokotteet omille lapsilleni antanut (vesirokon omakustanteisesti).\nOlen myös itse työssäni hoitanut lapsuudessaan polion sairastanutta vanhusta, joka oli taudista toki selvinnyt, mutta oli halvaantunut ja viettänyt koko ikänsä pyörätuolissa niin, että vain toinen käsi toimi. Ihanin ihminen, jota koskaan olenkaan työssäni hoitanut.\nJos lapsiani ei olisi rokotettu ei hän voisi matkustella samalla lailla kuin nykyisin. Helsingin sanomat uutisoi esimerkiksi tuhkarokon leviämisestä Euroopassa huhtikuussa: http://www.hs.fi/kotimaa/art-2000005183798.html. Miettisin varmaan myös aika hysteerisenä Suomen sisällä matkustelua alueille, joissa rokotuskattavuus on alhainen.\nÄitiys on jatkuvaa tasapainottelua sen asian suhteen, että haluaa tarjota lapselleen vain ja ainoastaan parasta. Tunteet menee vuoristorataa etenkin vauvan kanssa, mutta myös myöhemmin. Rokottamattomuus ei kuitenkaan ole se asia, jolla itse lastani “suojelisin”.\nTeillä on suloinen vauva ❤\nAllekirjoitathan Rokoteturva 2018 kansalaisaloitteen, omaksi ja lastesi terveydeksi, kiitos!


Korkeanpaikankammoista koetellaan - SeikkailuSveitsi - Tasty Travelissimo\nKorkeanpaikankammoista koetellaan – SeikkailuSveitsi\nSe on ihan kamala tunne kun alkaa pelottaa niin, että jalat lakkaavat toimimasta ja tuntuu kuin huojuisi kahden tärisevän pölkyn päällä. Vaikka yrittää ottaa askeleen jalat eivät tottele. Päässä huimaa niin että tekee mieli istua alas. Kädet tärisevät, sydämen syke tuntuu kurkussa asti ja vähän oksettaa. Tekisi mieli itkeä ja nauraa. Huutaa, kiljua ja kiroilla. Sulkea silmät ja unohtaa ympäröivä maailma.\nSiltä minusta tuntuu aina kun olen vähänkin korkeammalla. Korkeanpaikankammo on inhottava kaveri.\nSanotaan että kammoista pääsee eroon siedätyshoidolla ja olenkin hakeutunut tasaisin väliajoin korkeuksiin pelkäämään. En tiedä onko kammo yhtään helpottanut, mutta mieleenpainuvia kokemuksia siedätysyritykseni ovat ainakin olleet. Yksi hienoimpia tunteita on kun pelottaa ihan hulluna, mutta silti uskaltaa. Sen tunteen pääsin kokemaan viimeisimmällä reissullamme Hyvinkäällä.\nHyvinkään SeikkailuSveitsissä on 11 puihin rakennettua seikkailurataa, jotka haastavat niin fyysisesti kuin henkisestikin. Korkeimmat niistä ovat peräti 15 metrin korkeudessa ja pitkällä vaijeriliukuradalla kiidetään parhaimmillaan jopa lähes 40 metrin korkeudessa. Seikkailuratoja on eritasoisia naperoradasta haastavaan sporttirataan, joten jokaiselle löytyy varmasti jotakin.\nAluksi päälle puetaan kypärä sekä turvavaljaat ja suunnataan harjoitusradalle käymään läpi turvavälineiden käyttö. Minä taistelin jo tässä vaiheessa pakokauhua vastaan. Olisi tehnyt mieli vaan kääntyä ja juosta karkuun. Kuuntelin silti ohjeet, kiipesin lähes maan tasalla olevalle harjoitusradalle ja pelkäsin. Minua puolta pienemmät lapset hyppäsivät rohkeasti pieneen harjoitusliukuun samalla kun minä mietin ehkä noin metrin korkeudessa olevan tason reunalla uskallanko päästää irti. Silmät kiinni ja menoksi. Ja se oli vasta helppoakin helpompi harjoitusliuku. Mitäköhän tästä oikein tulee?\nSitten ei kun vaan helpolle radalle. En tosin ymmärrä mitä helppoa siinä oli kun radalle päästäkseen piti kiivetä tikkaita pitkin ja astua tasanteelle ilman kunnollista tukea. Yksi koko kokemuksen pelottavimmista hetkistä olikin se kun tikkailta piti päästä tasanteelle. Tärisin ja hyökkäsin hädissäni halaamaan puuta, jonka ympärille tasanne oli rakennettu. Olisi tehnyt mieli itkeä, mutta keskityin vaan hengittämään syvään.\nTotesin, että nyt täytyy liikkua tai muuten jään tähän jumiin. Vapisevin askelin irrottauduin puusta, siirsin turvavaljaan lukot eteenpäin ja otin haparoivan askeleen kohti ensimmäistä kunnon liukua. Liukua seurasi muutama tasapainoilurata, jotka olivat olevinaan helppoja, mutta minulle ja täriseville pökkelöjaloilleni yhtä tuskaa. En voinut katsoa ylös enkä alas vaan tuijotin edessäni olevaa puuta, jota syöksyin halaamaan kun olin selvinnyt radasta. Sopertelin pahoitteluni hitaasta etenemisestäni takana tulevalle ja kysyin haluaako hän mennä ohitseni.\nVihdoin olin selvinnyt ensimmäisestä helposta radasta ja tunsin itseni sankariksi. Tukeva maa tuntui uskomattoman ihanalta jalkojen alla ja päätin etten enää ikinä koskaan milloinkaan kiipeä minnekään korkealle. Katselinkin pitkän tovin Henkan kiipeilyjä turvallisesti maankamaralla ja annoin sykkeeni tasaantua. Olin todella ylpeä itsestäni ja ajattelin, että minun seikkailuni olivat nyt tässä. Olin itseeni todella tyytyväinen.\nEn tiedä mitä tapahtui, mutta yhtäkkiä löysin itseni kuitenkin kiipeämästä kohti pitkän vaijeriliu’un aloituspaikkaa. Kädet tärisi taas, jalat tuntuivat pökkelöiltä ja sydän hakkasi niin kovaa, että pelkäsin saavani sydänkohtauksen. Mihin minä olen taas itseni tunkenut?\nPakkohan pitkä liuku oli päästä kokemaan. Tiesin ettei se edes ole pelottavinta vaan todennäköisesti jopa aika siistiä. Siis se itse liuku. Pahinta on jättää vapaaehtoisesti tukeva tasanne ja astua reunan yli tyhjyyteen. Kaikista eniten pelkäsin kuitenkin toisessa päässä odottavia keskivaikeita ratoja, joista pitää selviytyä mikäli haluaa kokea pitkän liu’un. Yritin kurkistella kauas ensimmäisen vaijeriliu’un toiseen päähän mitä radoilla pitää tehdä, mutta en onneksi nähnyt. Olisi jäänyt menemättä.\nPerillä odotti nimittäin pahin asia ikinä: Lukkojen siirtäminen stopparin yli kesken huojuvan radan. En VOI päästää kättä irti köysistä enkä VOI katsoa ylös. Molemmat pitäisi tehdä, jotta saisin turvavaljaiden lukot siirrettyä yläpuolellani kulkevalla vaijerilla eteenpäin. Huomasin tämän vasta kun valjaat stoppasivat minut radan puoliväliin. Huusin Henkalle hädissäni ja hän toimi silminäni neuvoen minua valjaiden siirtämisessä. Haparoin toisella kädellä lukkoja yläpuolellani samalla kun tuijotin edessäni olevaa puuta. Vapisin ihan mahdottomasti, mutta sain kuin sainkin Henkan ohjeiden avulla lukot siirrettyä ja matka kohti seuraavaa turvallista tasannetta sai jatkua.\nKorkeanpaikankammoisen mieli toimii hieman eri tavalla kuin normaalin ihmisen, sillä kaikista pahinta ei ollut pitkä ja korkea vaijeriliuku eikä edes keskivaikeiden ratojen fyysisyys, vaan ne hetket kun ei ole kunnollista tukea, pitää katsoa ylös tai alas, irrottaa käden ote kesken radan tai astua vaikkapa tasanteella olevan poikkipuun yli. Korkealla kiipeilemiseen ja liukuihin tottui nopeasti, mutta pelko ei mennyt pois. Se vaan laimeni hieman.\nParasta oli kun kaikki oli ohi. Se olikin niin huikea tunne, että voisin pelkästään sen takia uskaltautua seikkailupuistoon uudestaan. Se tunne kun on ylittänyt itsensä, ei ole ennakko-odotuksista huolimatta kuollut eikä edes jäänyt nolosti jumiin radalle vaan on vaan mennyt, vaikka onkin pelottanut enemmän kuin koskaan. Se kun on saanut pökkelöjalat ottamaan aina uuden askeleen ja saanut köyttä tiukasti puristavan nyrkin avattua ja siirrettyä otteen eteenpäin. Kirosanojen ja kiljahdusten säestyksellä, mutta kuitenkin.\nOikeastaan siinä kohtaa alkoi jo helpottaa kun olin tasanteella lähdössä viimeiselle pitkälle liu’ulle. Olin liukunut korkean suppakuopan yli jo toiseen suuntaan, joten tiesin mitä odottaa: Tuulenvirettä kasvoillani, ympärillä ja alhaalla viliseviä maisemia sekä sopivan kovaa vauhtia, joka ei pelota vaan on vaan niin siistiä, etten osaa kuvailla sitä sanoin. Liukuun astuminen oli edelleen jännittävää, mutta kun liuku alkoi, nousi hymy korviin eikä lähtenyt hevillä pois. Taisin hymyillä koko loppupäivän. Minä uskalsin!\nMartina 1 – Korkeanpaikankammo 0\nmaanantai, heinäkuu 23, 2018 by Martina\ntorstai, elokuu 29, 2019\nTuusulanjärvi – Muutakin kuin museoita ja pyöräilyreittejä\ntorstai, elokuu 22, 2019\ntiistai, elokuu 6, 2019\nReply Mimmu sunnuntai, heinäkuu 29, 2018 at 14:23\nOnnittelut pelon selättämisestä ja radan läpi suorittamisesta!!!\nFiilis on varmasti ollut super mahtava (ainakin toi hymy vikassa kuvassa on sen verran leveä 🙂 )\nMulla ei ole varsinaisesti korkeanpaikankammoa, silti vois vähän tutista puntit mullakin tuolla, se tunne kun ei oo jalkojen alla mitään vakaata on inhottava…\nMuuten toi kuulostaa kyllä hauskalle paikalle ja voisin lähteä kyllä tsekkaamaan kanssa!\nReply Martina maanantai, heinäkuu 30, 2018 at 13:23\nKiitos, fiilis todella oli ihan super mahtava! Olin jännittänyt tulevaa koitosta paljon etukäteen sen lisäksi että olin tietysti ihan paniikissa radoilla seikkaillessani. Jälkikäteen hymyilytti makeasti. 🙂 Suosittelen, vaikka ei kammoa olekaan, ja ehkä jopa etenkin silloin! Henkkakin tykkäsi kovasti eikä hänellä ole pienintäkään korkeanpaikankammoa.\nReply Liisa sunnuntai, heinäkuu 29, 2018 at 20:47\nMä oon itse pienestä korkeanpaikankammosta huolimatta (tai ehkä juuri sen vuoksi?) aivan hulluna tällaisiin seikkailupuistoihin. Pitäisi testata myös SeikkailuSveitsi – ehkä seuraavalla Suomen-lomalla?\nReply Martina maanantai, heinäkuu 30, 2018 at 13:26\nTuo on hyvä lisäys tuo ”ehkä juuri sen vuoksi”, sillä vaikka pelkäsin seikkailupuistoa ihan hulluna ajatellen, etten ikinä suostuisi moiseen kidutukseen ilman houkuttelijoita, niin ehkä juuri se pelon voittaminen oli se juttu. Ehkä kuitenkin salaa toivoin että minut houkutellaan paikalle ja pääsen voittamaan pelkoni. Emme nimittäin olleet alunperin testaamassa seikkailupuistoa, mutta pienen sekaannuksen vuoksi pääsimmekin sinne, enkä voisi olla kohtalon oikusta iloisempi. 🙂\nReply Elsa/Hakunamalife sunnuntai, heinäkuu 29, 2018 at 22:26\nOi voi, mulla on ihan samanlaisia kokemuksia Turun flowparkista, jossa mielestäni ei ollut yhtään helppoa rataa. Selvisin päivän aikana niukin naukin muutamasta radasta, jonka jälkeen päätin tyytyä katselemaan silloisen poikaystäväni kiipeilyä maankamaralta. Vaikka olen Swazimaassa ihan hyvin selvinnyt zipliningistä vuorilla, otti flowpark vielä enemmän psyykkeen päälle. Alaspäin kaartuvat riippusillat ilman tukea ja radat joilla tarvii hyppiä tasolta toiselle korkeuksissa ja vaihdella lukkoja välillä, ei ei ei. Nyt hieman bouldertehtaalla treenailleena olisi mielenkiintoista nähdä olisiko kokemus yhtään helpompi. Epäilen kuitenkin, uskallanko koskaan kyseiseen paikkaan enää mennä?\nReply Martina maanantai, heinäkuu 30, 2018 at 13:31\nHuijuijui, mulla nousi syke pelkästä ajatuksesta. Tasolta toiselle hyppeleminen, kaartuvat riippusillat ja lukkojen vaihtelu välillä. Ihan kamalaa! Ziplining on paljon helpompi homma, sillä siinä ei tarvitse saada otettua kuin yksi askel ja sitten mennään. Kaikki tuollainen korkeuksissa paikallaan huojuminen on paljon pelottavampaa. Hyh sentään.. Kaikesta pelosta huolimatta kokemus SeikkailuSveitsissä oli niin siisti, että voisin joskus haastaa itseni myös Flowparkissa tai muussa vastaavassa paikassa. Eikä SeikkailuSveitsissäkään kyllä ollut mielestäni helppoja ratoja.. Ihan kamalia kidutusratoja ne helpoimmatkin, metrin korkeudella sijaitseva harjoittelurata lukuun ottaen. 😀\nReply Jenna / Enemmän kuin äiti tiistai, heinäkuu 31, 2018 at 09:42\nMä oon monesti ajatellut, että olisi kiva käydä tuon tyyppisessä paikassa. Mulla on alkanut päätä huimata korkeissa paikoissa vasta vanhemmiten, nuorempana ja lapsena ei tehnyt tiukkaa mikään huvipuistolaite tai 7,5m korkuiselta tasanteelta veteen hyppääminen. Mutta toista se on nyt! Benji-hyppyyn taipuisin vain kuolleen ruumiini yli. Mutta tuollainen seikkailupuisto voisi olla hauska!\nReply Martina keskiviikko, elokuu 1, 2018 at 13:16\nSeikkailupuisto on hauska! Oli korkeanpaikankammoinen tai ei. Mullakin kammo on iskenyt vasta vanhempana. Kiipesin vielä teininä kerrostalon katolle ilman mitään ongelmaa, mutta nyt ei tarvitse olla kuin vähän korkeammalla niin päässä alkaa pyöriä.\nReply Anni | Rajatapaukset torstai, elokuu 2, 2018 at 12:58\nNämä seikkailupuistot mitä nykyään tuntuu olevan Suomessa paljonkin on ihan huippuja! Itse olen testannut Tampereen ja Hämeenlinnan flowparkkeja, liu’ut on kaikista parhaita kohtia! 😉\nAika rohkeaa kyllä uskaltaa tuonne korkeanpaikankammoisena, itseäkin vähän heikotti parissa kohtaa vaikken kammoinen olekaan.\nReply Martina torstai, elokuu 2, 2018 at 13:29\nKiva että nämä ovat yleistyneet, vaikka itselleni seikkailupuistot ovatkin edemmän kidutuspaikkoja kuin huvia. 😀 Menin kuitenkin melkeinpä helpoimman kautta. Vaikeammille radoille ei riittänyt kantti mitenkään kun helpollakin pelotti ihan liikaa. Tosin ne pitkän liu’un yhteydessä olevat radat oli luokiteltu keskivaikeiksi. Niistä oli vaan selviydyttävä jos halusi kokea vaijeriliu’un. Muuten en kyllä olisi ikinä mennyt keskivaikeille radoille. Hyi olkoon, vapisuttaa vieläkin pelkkä ajatus..\nReply Emilia/Matkan varrella torstai, elokuu 2, 2018 at 17:50\nHienosti ylitit pelkosi! :—) Mä olen kanssa ollut useammassa seikkailupuistossa Suomessa ja nyt ensimmäistä kertaa kokeilin sitä ulkomaillakin Itävallan reissulla. Kivoja adrenaliinipiikkejä tulee, mutta välillä tuntui että se oli vähän liiankin pelottavaa. 😀\nReply Martina lauantai, elokuu 4, 2018 at 11:21\nOnko joku suomalainen seikkailupuisto mielstäsi ylitse muiden? Ja todellakin, välillä (lue: aina) tuntui että on vähän liiankin pelottavaa, mutta oli hienoa ylittää itsensä ja voittaa pelkonsa. 🙂\nReply Annemaria/Samppanjaa muovimukista perjantai, elokuu 3, 2018 at 17:46\nSinä urhea 🙂 Itsensä voittamisen tunne on yksi parhaista. Minä sen sijaan skippasin kyseisen kokemuksen erään yhteistyökuvion puitteissa, sillä en myöskään pidä korkeista paikoista. Ärsyttää kokemuksen menettäminen ja oma pelkuruus.\nReply Martina lauantai, elokuu 4, 2018 at 11:24\nJos tuntuu että pelottaa ihan liikaa niin silloin ei pidä mennä. Minä olin ihan kahden vaiheilla juoksenko pakoon vai yritänkö kiivetä ylös. Tällä kertaa olin rohkea, mutta jonain toisena päivänä olisin saattanut olla pelkuri. Sekin on ihan ok, vaikka ymmärränkin että jälkikäteen voi ärsyttää. Onneksi uusia tilaisuuksia tulee! Olepa muuten kuulolla elo-syyskuun vaihteessa. Voipi olla että tänne meidän blogiin tulee silloin arvonta, joka voi tuoda seikkailupuistokokemuksen eteen. 🙂\nReply Janni / Lentopelko lauantai, elokuu 4, 2018 at 11:02\nToi kuulostaa niin hauskalta! Pitäisi itsekin mennä kokeilemaan, kun täältä kotikaupungistakin löytyy tällainen seikkailupuisto. En itekään tykkää korkeista paikoista, mutta kun voittaa pelkonsa, on fiilis ihan mahtava!\nReply Martina lauantai, elokuu 4, 2018 at 11:26\nKannattaa kokeilla, sillä fiilis on jälkikäteen ihan mahtava. Ennen seikkailupuistoa jännitti kyllä senkin edestä eikä se ollut kovin mukavaa. Jännitys oli läsnä monta päivää ja mietin jo, onko mitään järkeä asettaa itsensä niin pelottavaan tilanteeseen. Onneksi asetin. Se palkitsi. 🙂\nReply Periaatteen Nainen lauantai, elokuu 4, 2018 at 18:21\nTäällä kanssa yksi korkeanpaikankammoinen. 😮 Olen miettinyt, että ehkä pitäisi kokeilla tätä – lasten kanssa on käyty Korkeessa ja siellä olen auttanut nuorisoa niiden matalien ratojen kanssa, mutta lapsista saisi seuraa myös sinne ylös. Kääk. Kivoja kuvia!\nReply Martina sunnuntai, elokuu 5, 2018 at 11:41\nKannattaa kokeilla, vaikka ajatus onkin pelottava. Mulla on oikeasti aika paha korkeanpaikankammo ja jos minä uskalsin niin sinäkin uskallat. 🙂\nVastaa käyttäjälle Emilia/Matkan varrella Cancel Reply\n9+1 vinkkiä Porvooseen


Töihin ulkomaille? - ITSELECTA\nPosted on 24/09/2017 21/02/2018 by ITSELECTA\nMonet jättävät nykyään kotimaansa työskennelläkseen ulkomailla.\nHaluamme kuulla lisää sinusta, ja siksi loimme tämän kyselyn.\nKiinnostaako ulkomailla työskenteleminen? Mitkä tekijät vaikuttavat työpaikan valintaan? Ja tietysti – missä haluaisit työskennellä?\nJos ulkomailla työskentely kiinnostaa, voimme ottaa sinuun yhteyttä, kun sopiva paikka vapautuu.\nEiköhän aloiteta! (Huom! Lomake on englanninkielinen, joten vastaathan myös englanniksi.)\nLet’s start :https://docs.google.com/forms/d/e/1FAIpQLSewQ1Az9FjZpBaOUPWtaVDV9fZICZxbnmMaS4pdyai3KF6O6Q/viewform?ts=591efcb3&edit_requested=true


Stressitön joulu - The Good Morning | Lily.fi\n9.12.2014 18:09 Kaisa Merelä\tThe Good Morning\nOlen messissä Indiedaysin ja ASUSin kampanjassa, jossa minut haastettiin pohtimaan, miten jouluun voi valmistautua mahdollisimman stressittömästi. Sanon suoraan: en ole ehkä oikea tyyppi puhumaan tästä. Ei siksi, että olisin pahimman luokan stressaaja, vaan siksi, etten osaa stressata joulussa yhtään mistään, joten ehkä hieman vaikeaa antaa muuta vinkkiä kuin "älä stressaa, hyvä kansalainen!" Totta puhuen minulla ei ole mitään hajua, mistä joulustressailijat oikein stressailevat (okei, luulen että se liittyy lahjoihin ja ruokaan ainakin?). Joko minut on kasvatettu niin kristilliseksi, että ajattelen rakkauden ja läsnäolon olevan se kaikista tärkein juttu, tai sitten se stressi on joka joulu mutsin harteilla!\nEpäilen kyllä jälkimmäistä, se on niin rento täti. Ehkä meidän perheessä ei koskaan ole stressattu joulua siksi, että kaikki pitävät joulusta niin paljon. Kaikki tietävät, että paras lopputulos tulee kun ei yritetä liikoja, vaan tehdään jutut omalla tyylillä, juuri niin kuin viime vuonnakin. Joulupöytä on aina se perinteinen, mitä nyt pitkin joulukuuta saatetaan linkkailla perhe-chattiin joitain uusia reseptiehdotuksia. Tänä jouluna aiomme kokeilla ainakin joulutorttuja uudella tapaa: täytteenä viikunahillo ja vuohenjuusto. En malta odottaaa! Viime vuoden innostus taisi olla itsetehdyt suklaat, joissa oli täytteenä pähkinöitä ja kuivattuja hedelmiä ja marjoja.\nMielestäni jouluaaton kohokohta ja se todellinen stress free zone on jokavuotinen joulukirkko. Uskontoon liittyvät asiat jakavat aina vahvasti mielipiteitä, enkä yleensä koe tarpeelliseksi puhua niistä täällä, mutta joulun kohdalla teen poikkeuksen. Minulle henkilökohtaisesti joulukirkko ei ole mikään varsinainen jumalanpalvelus, vaan se merkitsee rauhoittumista sen todellisessa merkityksessä. Vasta näin "aikuisena" olen tajunnut että kirkko on joulun meditaatiohetki. Se, kun ei tarvitse puhua kenellekään, voi vaan kuunnella, katsoa, tuntea, ajatella, istua. Olla. Miettiä kaikkia ketä rakastaa ja toivoa että kaikilla olisi juuri nyt hyvä olla. Toiset voi kokea sen saman vaikka tuijotellen kynttilää. Ihan sama onko kristitty vai ei, samasta asiasta me kaikki loppupeleissä puhutaan.\nRuoat, lahjat, jouluvalot, joulusiivous, joululaulut ja valkea joulu ovat kaikki oikeastaan tosi pieniä juttuja sen rinnalla, että on ylipäätään rakkaita ihmisiä, joiden kanssa kokea joulu joka vuosi. Siltä pohjalta kun lähtee rakentamaan joulua, mikään yksityiskohta, kuten täydelliset lahjat tai täydellinen joulupöytä, ei ole niin justiinsa. Tosin kumma kyllä tuntuu että kaikki joulussa on täydellistä juuri silloin kun ei stressaa! Nimittäin silloin se tärkein, eli hyvä mieli, on säilytetty.\nSitä en kiellä, etteikö rauhoittumisen ja täydellisen jouluaterian jälkeinen lahjojenjako olisi myös tärkeässä roolissa. Itse meinaan hukkua kamaan, enkä oikeasti tarvitse enää yhtään mitään (paitsi ehkä jonkun elukan), joten odotan kaikista eniten tänä vuonna lahjojen antamista. Onneksi tätä läheisten yllättämistä voi valmistella, suunnitella ja fiilistellä jo etukäteen.\nYksi aspekti lahjojen hankintaan on panostaa yhteen isompaan ja jättää ne villasukat ja suklaarasiat sillä kertaa hankkimatta. ASUSilla on aika hyvä elektroniikkaan keskittyvä joululahjavinkkilista täällä. Siellä myös omia suosikkeja äänestämällä voi voittaa itselleen ASUS Transformer Book T200 (arvo 500 euroa). Siitähän se joululahjastressi pienenisi kertaheitolla jos voitto osuisi kohdalle!\nMitä tekee teidän stressittömän joulun?\nmk (Ei varmistettu)\t 9.12.2014 22:56\nMeillä stressittömän joulun tekee se, ettei harrasteta mitään "pakkojuttuja". Eli ei tehdä sen seitsemääkymmentä ruokalajia joulupöytään siksi kun "pitää" tai hankita lahjoja kaikille sisarusten lapsille ja vanhemmille ja kaikelle suvulle kun "pitää". Lahjoista ollaan sisarusten kesken puhuttu, että esim. lapsille niitä lahjoja kumminkin tulee monilta, niin me ei enää puolin eikä toisin sitä kasaa kasvateta. Mieluummin ne lahjat muutenkin mun mielestä vois olla aineettomampia, esim. lapsille krääsän sijaan elokuvaliput (pienemmille lapsille kiva elämys vaikka yhteisenä reissuna sen antajan kanssa, kummin, isovanhemman tms) tai lahjakortti harrastukseen liittyen, ratsastustallille, keilaradalle, uimahalliin tms. Eli meidän stressitön joulu tulee siitä, että ollaan irtisanouduttu pakkojutuista ja keskitytään siihen, joka meistä on joulussa ihanaa, meidän perheelle maistuvat jouluruoat, yhdessäolo, ulkoilu, lautapelit porukalla, jne.\nSk (Ei varmistettu)\t 9.12.2014 23:18\nMulle stressittömän joulun tekee se, että hoidan joulujutut fiiliksen mukaan. Jos ei tee mieli lähtee ettiin kauppoihin joululahjoja koko päiväksi niin sitten en mee. Tuskin kukaan suuttuu vaikka ostaisin jonku pienemmän lahjan tänä vuonna.\nSitten en myöskään leivo ja kokkaa pakastimen täyteen jouluruokia, sen verran vaan kuin huvittaa. Oon kyllä oppinut sen, että joulufiilis tulee ennemmin esim musiikista ja kaverin kanssa torttujen leipomisesta ku siitä että häärää monta päivää keittiössä hirveet kasat ruokaa eikä niitä kaikkia sit ees syödä pyhien aikana.\nlinda (Ei varmistettu)\t 10.12.2014 00:14\nLeipominen toimii mulla todella hyvin, nautin tekemisestä :) Ja niin jouluna kuin arkena parasta on että ei tarvitse katsoa kelloa js mennä sen mukaan. Sillon ei tule stressattua :)\nSofiia (Ei varmistettu)\t 10.12.2014 08:46\nMinäkään en ole ikinä ymmärtänyt, miksi joulusta stressataan, koska sieltä se joka vuosi tulee ihan omalla painollaan, vaikkei sitä stressaisi.\nMielestäni on myös turhaa stressata lahjoista tai ruuasta. Luulen, että jokainen meistä on tyytyväinen siihen, että ylipäätään saa lahjoja. Merkkaahan se sitä, että joku meistä välitää. Ja mitä ruokaan tulee, se on aina jouluna hyvää, koska samoja herkkuja ei ole vuoteen syöty ja myös siksi, että joulupöydässä on aivan erityinen juhlan ja yhdessäolon tuntu. :)\nSalla (Ei varmistettu)\t 10.12.2014 23:50\nMinun stressitön joulu tulee siitä, että vuoden ainoan kerran pyydän koko pyhänajan töistä vapaaksi ja lähden perheen luokse. Lahjoja en juuri ostele enkä mitään toivo. Paras lahja on rakkaiden seura, tunnelma ja hiljentyminen. Ja nehän saa stressaamattakin!\nHanna (Ei varmistettu)\thttp://Www.lehtikuningas.fi/blogi/hanna-paavilainen\t 11.12.2014 15:33\nOnpa ihana lukea kerrankin kirkosta tällainen jalat maassa kirjoitettu kiihkoton peruspystykorvaluterilainen mielipide. Kiitos, olen aivan samaa mieltä! T. Hanna\nmk (Ei varmistettu)\t 11.12.2014 22:38\nAika hupaisaa, että muihin postauksiin (eli arvontoja sisältäviin) tulee monia satoja kommentteja, mutta tällainen, jossa on arvonta muualla, jää muutamaan kommenttiin :> Mutta lahja-asiaan täytyy vielä jatkaa, että minulle paras joululahja olisi se, ettei minulle tulisiyhtään joululahjaa. Meillä on jo vuosia anopin ym. kanssa ollut puhe, ettei hankittaisi aikuisten kesken lahjoja, mutta ei ole tainnut olla yhtäkään joulua että sitä olisi noudatettu. Aina tulee jotkut väkinäiset pörrösukat tms. (joita en käytä). Mieluummin ei mitään, kuin tuollaisia "pitäähän sitä nyt joku pieni" -lahjoja.\npiup (Ei varmistettu)\t 11.12.2014 23:03\nei liity mihinkään tässä mutta blogisi tuli mieleen tätä lukiessa http://www.brainpickings.org/2014/12/11/weather-creativity/ kun olet kirjoittanut harmaudesta aiemmin


Asenteesta - Yleinen keskustelu - Juoksufoorumi.fi\n20. helmikuuta , 2006 in Yleinen keskustelu\nPaljon puhutaan tuosta oikeasta Asenteesta. Pitääkö kestävyysjuoksijalla olla tavallista rautaisempi itsetunto, ja voittajan asenne? Onko rämäpäisyydestä enemmän hyötyä juoksijalle kuin maltista?\nLueskelin noita cornerin ja Pasin palstalle tuomia upeita ultrajuoksukertomuksia. Eräässä niistä kerrottiin, kuinka huippupitkän ja -raskaan juoksun jälkeen nopeammat juoksijat jäivät odottamaan perässä tulijoita, jotta sitten mentäisiin kaikki yhdessä maaliin. Tämä tietenkin osoittaa mitä suurenmoisinta asennetta. Tosin tuo kisa oli sen verran vaativa että suoritusaika menetti merkityksensä. Samassa ketjussa on myös suomalaisen maratoonarin tuskaisa kertomus. Kuitenkin maratoonaria tuntui eniten harmittavan se, että hävisi naiselle.\nJaa. No asenteet eivät näytä olevan mikään iso ongelma täällä....\nSanoisin että minulla kyse on Motivaatiosta. Mutta mistä motivaatio on kotoisin - siihen en osaa vastata. Varmaan monen pikkuasian summa.\nJaa... sanoisin että maltista, ainakin mitä harjoitteluun tulee. Katsoin Yle Teemalta sen suomalaisen maraton doccarin. Siinähän oli se naispoliisi, joka itsekin myönsi olevansa täysin addikti liikkumiseen eli urheili vaikka keskellä yötä tai aikaisin aamulla että sai "päivän annoksen". Ja elämä oli romahtaa kun nilkaan tuli vamma ja piti rajoittaa liikkumista. Parhaimmanhan ajanhan juoksi lopulta se pieni nainen, joka harjoitteli tunnollisesti ohjelman mukaan, maltilla.\nNo, en ole vielä juossut pitkää matkaa (puolimaraton on nyt tavoitteena toukokuussa Helsingissä) joten mistäs sitä tietää minkälainen rämäpäisyys iskee. Vaikka pidänkin itseäni maltillisena.\nTai no, kyllä kai oikeaa asennetta ja voitontahtoakin jos aikoo päästä maaliin. Vaikka ei kilpailisi muita vastaan, niin itseään. Muutenhan sitä jättää leikin kesken heti kun vähän jossain tökkii. Ultraa en edes osaa kuvitella kun juoksua olen harrastanut vasta vajaan vuoden.\nKestävyysjuoksija tarvitsee ainakin malttia,rohkeutta ja rämäpäisyyttä ja kaikki yhden kauden aikana.\nPeruskunto luodaan maltilla. Keväällä vaaditaan rohkeutta jättää kilometrinnieleminen luottaen siihen että peruskunto kestää kovaa tehoharjoittelua. Kisassa vaaditaan rämäpäisyyttä, ainakin ennätysyrityksessä, kun on lähdettävä kovempaa kuin koskaan ja loppuun huuatettava niin että tuntuu.\nTuossa on varsin melko pitkälle mitä vaaditaan.\nItsellähän ei ole pelkästään motivaatiota vaan pakkomielle :viheltely eikä rohkeutta. Kisassa on sitten rämäpäisyyttä siitäkin edestä. vaikka kuinka monesti :seinä niin aina uudestaan ja uudestaan satanen lasissa :juoksu ja lopputuloshan on yleensä :pilvi :hiiviskely. Jospa ensi kaudella olisi onni/järki myötä. :tana\nMulla taitaa painottua tuo maltti ja pitkäjänteisyys. Toisaalta vielä ei olla treenissä kummoisellakaan tasolla, joten rohkeutta ei ole tarvittu. Rämäpäisyyttäkään ei oo tarvinnu, kun tavoitteet ovat täyttyneet muutenkin. Mutta mutta, eiköhän joku päivä haeta rajoja niin treeneissä kuin kisoissakin vähän enemmän riskin kautta.\nVaikka ei kilpailisi muita vastaan, niin itseään.\nNiinpä, itsehän sitä on paras ystävänsä tai vihollisensa juoksun aikana. Vaikeata on itseään piiskata, ja periksi antaminen on aina sillä hetkellä niin kovin helppoa ja helpottavaa (ja pakko myöntää että saattaa joskus olla aivan oikea ratkaisu :oops: ).\nHarjoittelen aina yksin. Olisin liian altis treenikavereiden vaikutteille ja rupeaisin tekemään aina muitten tahtiin ja malliin. Yksin treenaamalla pidän tehot ja määrät tasoisinani ja olen toistaiseksi pysynyt terveenä. Ja jos luovutan liian helposti, siitä ei tiedä kukaan muu kuin minä, mutta se tietoisuus onkin juuri pahinta. Aika monet asiat tulevat tehdyksi loppuun asti juuri siitä syystä ettei tarvitsisi ruveta "rankaisemaan" itseään. Eivät minua muiden naurut tai nolaamiset häiritse ollenkaan niin paljon kuin se että petyn itseeni enkä tee parastani. Aika usein se "paras" tosin määritetään jostain ulkoa päin... tai annan sen tulla määritellyksi....\nEli Asenne on minun kohdallani jonkinlainen kynnys, jota en anna itseni ylittää. Mutta maltilla on hyvin tärkeä merkitys, ihan jo terveydellisistä syistä. Ilman näitä tiettyjä rajoitteita painelisin todennäköisesti menemään aivan toista tahtia. :hä\nSanoisin, etta ihanteellisin asenne on juoksijalla, joka pystyy jokaisen tehdyn (tai tekematta jatetyn!) harjoitkusen/kisan jalkeen toteamaan tehneensa optimaalisen suorituksen tavoiteiisinsa nahden. ps. Ja kovaa asennatta heijastelee myos se, etta voi vilpittomasti arvostaa myos niita lajeja joista itsella ei ole juurikaan tietoa(kts. keskustelu curlingista)\nTätä vanhaa slogania " itseään vastaan taistelu" en ole ikinä ymmärtänyt.\nMinä ainakin "taistelen" ( siis juoksen ) itseni PUOLESTA.\nItse itseäni kannustaen tulee paras tulos. Ei itseään vastaan kannata energiaa tuhlata.\nOmalla kohdalla mietin, että ehkä hyvä huumorintaju. On nimittäin monesti naurattanut kun laahustan muka juoksua ja yritän olla niin temevänä ja sen näköisenä, että tiedän, mitä teen. Juu, mittarit ja kaikki ja naama punaisena ja tukka hiestä märkänä.\nMutta on kai siinä jotain itsensä hallintaakin. Olen huomannut, että joskus 10 kilometrin lenkillä viimeiset kilometrit kyllästyttävät ja tuntuu, että olis kiire kotiin. Mutta kun palaa pitkältä ja edessä on vielä 12 kilometriä, on vain hallittava ajatus, että on vielä pitkästi kotiin ja suunnattava mietteet aivan johonkin muuhun ettei iske paniikki jaksamisesta. Sitten sitä vain huomaakin, että hups vain, taas meni 5 kilometriä ja enää on jäljellä 7 ja se ei tunnukaan enää kovin pitkältä.\nEi kai sitä sankarinviittaa kannata harteilleen alkaa virittelemään kenenkään. Juoksee sen mitä juoksee ja sillä selvä. Lajiin on yhtä monta suhdetta kuin harrastajaakin. Jollekkin on kivikova suoritus kun pystyy ylipäätään juoksun puolelle menemään kävelystä, joku rikkoo maailmanennätyken.\nKumpiko näistä on henkisiltä ominaisuuksiltaan "kovempi", ratkeaa aivan eri alueilla elämässä, jos sitten missään. Juoksu on kevyttä touhua kaikissa mahdollisissa muodoissaan, ja tasoilla. Ja niin sen pitääkin olla.\nJuoksu on kevyttä touhua kaikissa mahdollisissa muodoissaan, ja tasoilla. Ja niin sen pitääkin olla.\nToivottavasti en vaikuta pilkunviilaajalta, mutta hieman kommentoisin tähän sinänsä ihan harmittomaan ja monesti varsin paikkansapitävääkin heittoon.\nKyllä juokseminen osaa olla myös raskasta. Toisinaan se on raskasta ihan tarkoituksella, toisinaan itsestä riippumatta. Omalta kohdaltani yritän saada elämääni lisää haastetta ( = raskautta !!! ) nimenomaan irrottelemalla lenkkipoluilla. Elämähän on Suomessa muuten niin tylsän helppoa.\nVuodatukseni tarkoitus on siis korostaa että elämä on nykyään oikeasti niin helppoa että siitä on tehtävä hieman vaikeampaa !