Taastusravi pärast insulti: kasulikud näpunäited - Sclerosis\nTaastusravi pärast insulti: kasulikud näpunäited\nInsult on raske aju vereringe rikkumine, mille tagajärjed on närvirakkude kahjustumine ja täielik surm. See juhtub siis, kui veresoon on inimese ajus blokeeritud või blokeeritud. Neuronid surevad osaliselt ära, keha kaotab oma funktsiooni, mida teostasid surnud rakud.\nEt taastada patsiendi motoorse funktsiooni korrektne toimimine, aitavad hästi ka füüsilised harjutused, mille eesmärk on füüsilise tugevuse taastamine, vajalik liikumiste arv ja enesehoolduse võimalus.\nStrokejärgne taastusravi on kogu tegevuste süsteem, mis viiakse läbi kaotatud funktsioonide taastamiseks.\nNende ürituste eesmärk on anda isikule, kellel on olnud insult, täielik elu. Mõned kaotatud funktsioonid on tagastatavad, mõned neist hüvitatakse uute oskuste omandamisega. Neil, kellel on õnneks taastusravi läbi viia, on suur võimalus edu saavutada.\nKui see etapp toimub spetsialistide järelevalve all, täidab patsient aju ja lihaste jaoks harjutusi, samuti viiakse läbi retsidiivi ennetamine ja valmistamine kodus tavapäraseks eluks. Muide, madal rõhk esimestel päevadel pärast insulti on negatiivne näitaja. Löögist mõjutatud ajukude ei saa taastada. Selle asemel on tühi vedelik selge. Kuid need rakud, mis ellu jäid, on üksteisega seotud uues ahelas ja täidavad järk-järgult kaotatud funktsioone. See on võimalik aju plastilisuse tõttu.\nRestaureerimine peaks toimuma kompleksis, kasutades samaaegselt 2-3 meetodit, mille eesmärk on vabaneda ilmnenud puudustest.\nFüüsiline rehabilitatsioon. Kui esineb luu- ja lihaskonna süsteemi rikkumisi, kasutatakse erinevaid võimlemisviise, patsienti koolitatakse jalgsi- ja iseteeninduse oskustega. Samuti hõlmab see koduse iseloomu taastamist, mida täiendab elektriline stimulatsioon, tööteraapia, tegeliku spastilisuse vähenemine.\nKõnehäired korrigeeritakse tavaliste klassidega, kus inimene õpib kirjutama, lugema, loendama ja rääkima. Lisaks kasutatakse ravimite rehabilitatsioonivahendeid (faasilised ja nootroopsed ravimid). Parimate tulemuste saavutamiseks on palju tehnikaid.\nMeditsiiniline rehabilitatsiooniprogramm hõlmab mitte ainult ravimiravi, vaid ka füsioteraapiat, füsioteraapiat, kosmeetilist kirurgiat, tööteraapiat.\nPsühholoogilise rehabilitatsiooni meetodid pärast insulti hõlmavad erinevaid psühholoogilisi programme ja psühhoterapeutilist tööd. Hariduse taastamise aluseks on kutseõppe, ümberõppe vajadus. See hõlmab ka kutsenõustamist, kutsealast tööteraapiat. Sotsiaalne rehabilitatsioon hõlmab kodumaist ja tööhõivet, sotsioteraapiat, sotsiaalset ja õigusabi.\nTaastusravi etapid pärast insulti\nTaastamismeetmed kriisi ajal (esimene kuu);\nTaastamistoimingud varases staadiumis (kuni kuus kuud);\nHilinenud rehabilitatsiooniperiood (kuni aasta);\nToetusetapp (pärast 12 kuud).\nKui patsiendi seisund lubab, algab töö haiglas ja seejärel jätkub kodus, sanatooriumikeskuses või spetsialiseeritud keskuses, kus on seadmed löögi taastamiseks.\nRenoveerimistööd alguses. Õigeaegne rehabilitatsioon hoiab ära komplikatsioonide (kongestiivsed põletikulised protsessid, jalgade tromboosi teke jne), sotsiaalse maladaptatsiooni, depressiooni tekkimise ja progresseerumise.\nJärjepidevus ja kestus. Taastusravi pärast OMSi insulti peaks olema hoolikalt organiseeritud ja jagatud selgeks etapiks. Patsient alustab oma taastumise teed neuroloogias, kus ta viiakse kiirabi. Kui akuutne periood langeb, kantakse patsient taastusraviosakonda.\nDistsipliin ja keerukus. Taaskasutusprotsessis osaleb pärast insuldi taastumist kardioloog, uroloog, neuropsühholoog, füsioterapeut, tööterapeut, psühholoog ja teised spetsialistid. Programmi koostamisel võetakse arvesse mitmeid tegureid (patsiendi somaatiline, emotsionaalne, neuroloogiline seisund, tema vanus jne).\nSugulaste toetamine. On väga oluline, et patsiendi lähedased inimesed osaleksid aktiivselt rehabilitatsioonimeetmetes, aitaksid tal omandada enesehoolduse oskusi, loovad praktilisi tingimusi - ja rehabilitatsiooniperiood on palju väiksem.\nRehabilitatsiooniperioodi jooksul määravad arstid sageli ainult nootroopseid ravimeid, mis teevad suurepärase töö intellektuaalsete oskuste taastamisel. Esimene rühm nootroopseid ravimeid - racetam (pürami, piratsetaam, nootropiil, oksiratsetaam); Teine rühm hõlmab atsetüülkoliini lähteaineid (gammar, gamallon jne).\nKaasaegses meditsiinis ravi ajal ja pärast insuldi määramist:\nInsuldi patsiendi ravi on keeruline järjestikune protsess. Elustamises säästavad arstid selliste patsientide elu neuroloogias, eksperdid kulutavad kõike, mida nad vajavad kahjustatud rakkude taastamiseks. Ja pärast taastumist haiglasse tuleb taastamisetapp.\nMootori funktsioonide taastamine peab algama võimalikult varakult. Terapeutiline harjutus vähendab pingeid, normaliseerib kudede verevarustust, kaitseb nahka rõhuhaiguste eest ja aitab taastada patsiendi närvisüsteemi. Kuid enne selle või selle harjutuse alustamist peate nõu oma arstilt, samuti võite konsulteerida rehabilitatsiooniga. Treeningteraapia oluline tunnus on alustada lihtsate harjutustega, suurendades järk-järgult nende mahtu, kui patsiendi seisund seda võimaldab.\nTÄHTIS! Ülekoormus võib põhjustada nii palju kahju kui võimlemine.\nEnne klasse on soovitatav valmistada kudesid kerge massaažiliikumise, sooja vanni, soojenduspadja abil. Parim võimalus on harjutada mitu korda päevas, väikestel kursustel (1 tund aega). Sel juhul ei saa lubada tugevat ületöötamist. Koolituseks saate osta spetsiaalse treeningratta.\nKöögiviljad peavad valima rohkelt foolhapet ja kiudaineid. Kui teie veresuhkru tase on normaalne, võite iga päev oma toidule lisada banaani. Banaanid sisaldavad palju kaaliumi, mis mõnikord vähendab insuldi taaselustamise tõenäosust. Marjadest on kasulikud mustikad, see sisaldab palju antioksüdante. Kartuleid ja liha võib hautada ja küpsetada, mitte rohkem kui paar korda nädalas. Selle asemel on parem minna ubade toodetele, mis tänu foolhappele kaitsevad aju. Pakkuda ka piisav kogus A-, E- ja C-rühma vitamiine. Keha kiireks normaliseerimiseks on soovitatav kasutada nisu, kaera, kliid ja pruun riisi.\nTÄHTIS! Mitte mingil juhul ei saa patsiendid pärast insultit rasva sisalduse tõttu süüa küpsetisi, leiba, maiustusi ja võid. Kolesterool suurendab oluliselt insuldi ägenemise võimalust. Sool tuleb ära visata või piirata nii palju kui võimalik. Ärge jooge alkoholi.\nNormaalse lihastoonuse puudumisel on keelatud kasutada intensiivseid liigutusi. Enne massaaži peate aitama lihastel lõõgastuda treeningu ajal (kõigepealt tervislikust jäsemest, seejärel kahjustatud piirkonnast). Massaažil peab olema sooja käed ja valus jäseme ka soojendub eelnevalt. Soovitatav on kasutada kerget hõõrumist ja paiskamist.\nSa pead alustama jalgadest; kohtades, kus lihastel on kõrgem toon, tehakse pehme hõõrumine ja paiskamine. Atrofeerunud piirkondi masseeritakse samade tehnikatega, kuid veidi suureneb temp. Esialgsed istungid tehakse väga hoolikalt ja pealiskaudselt. Aja jooksul lisatakse selliseid meetodeid nagu viltimine, pressimine, sõtkumine pikisuunas jne.\nJällegi märgime, et rehabilitatsioon algab haiglas. Kõik algab silmadega, nad edastavad signaale keha liikuvatele lihastele, inimene mäletab nende ühenduste kohta kogu oma elu. Tühjendamise teel on vajalik, et lähedased inimesed tagaksid, et majas on spetsiaalne meditsiiniline voodi, tualett ja tugitoolid, liigeste varustus ja supluskoht.\nKõne paremaks ja kiiremaks taastamiseks tuleks logopeediga teha spetsiaalseid harjutusi. Spetsialistid kasutavad laste lotot, krunde, spetsiaalseid erinevaid kaarte, töötavad sõnade hääldamisega täielikult ja osaliselt. Nad õpetavad, kuidas kõnet asendada žestidega. Ärge vältige kodust patsiendikontakti, rääkige selgelt ja rahulikult. Küsi, laulda või rääkida. Küsi numbreid, nädalapäevi.\nSõrme mängud aitavad mälu taastada. Selleks ütle kerged laste luuletused, sõrmede painutamine, käte haardumine, käe kokkukukkumine rusikasse. Salmide kordamine ja liikumiste meeldejäämine parandab tähelepanu, žestid aitavad mälu ja kõnet tagasi. Aga sa pead seda natuke tegema, alustades ühest reast päevas. Loo patsiendile sõbralik õhkkond, ärge ärritage, näidake kannatust ja tundlikkust.\nVajalik psühholoogiline kodune õhkkond aitab teil palju kiiremini taastuda. Kui lähedasi inimesi koheldakse õrnalt ja kannatlikult, kohaneb patsient kiiresti oma olemasolevate uute tingimustega, ei sulgu ennast. Lähematele inimestele on parem õpetusabi omaduste kohta rohkem teada saada, et tulla toime seatud ülesannetega.\nElu pärast insulti peaks õpetama teid nautima oma elu, tegema uusi plaane, võttes arvesse ilmnenud omadusi. Nii et hommikul ei tunne patsient kannatusi, ütle talle lahke sõna, pane värskete lilledega vaas. Tõstke voodist välja, et patsient vajab abi. Söömisprotsessi hõlbustamiseks lõigake see väikesteks tükkideks, pakkige õlut joomiseks. Aita patsiendil oma väärikust mitte kaotada, mitte arutada tema seisundit. Püüdke naerda, nalja, hoolitseda ja armastada koos.\nTaastumine on täiesti erinev, on võimatu täpselt ennustada, kui kaua see protsess kestab. Mõned mõne kuu pärast naasevad normaalsele täisväärtuslikule elule. Kuid sagedamini vajab patsient palju rohkem aega, mõnikord kestab kodu rehabilitatsioon mitu aastat. On oluline, et patsient sooviks ja usuks positiivse tulemuse. Varane taastamine võib saavutada suurema mõju. Esimesed kolm kuud on kõige olulisemad neile, kes on insultis kannatanud.\nTÄHTIS! Kõik terapeutilised meetmed peavad kaasnema spetsialistide abiga. Ainult nad peavad kohandama taastamisprogrammi, muutma kehalise aktiivsuse suurust, määrama ravimeid. Ärge kasutage populaarseid retsepte ilma arstiga konsulteerimata.\nTaastusravi pärast voodipesu patsientide insulti on raske tee, mida patsient ja tema lähedased peavad läbima.\nSee võtab suure hulga armastust ja kannatlikkust, pidevat hoolt, suhtlemist, koolitust kõigi kaotatud oskuste jaoks. Kui te seda kõike süstemaatiliselt kasutate, saavutate kindlasti osalise või täieliku taastumise ja naasete tavalisele elule!\nPsühholoogiline taastumine pärast insulti\nLöögist saab alati traagiline sündmus mitte ainult patsiendi, vaid ka tema perekonna elus. See halastamatu haigus võib dramaatiliselt muuta mitte ainult füüsilist, vaid ka moraalset seisundit. Selliste patsientide emotsionaalse labilisuse sündroom, mis esineb juba esimestel nädalatel pärast mõju avaldumist, avaldub pisaruses, ükskõiksuses kõigega, mis juhtub, meeleolus ja tujukus. Mõned inspektorid kohtlevad ükskõiksusega vajadust füüsilise rehabilitatsiooni järele ja täidavad vajalikke protseduure alles pärast pikka veenmist või isegi raskust. On olemas patsientide kategooria, kellele suur südamevalu põhjustab oma häbi nende nõrkuse ja segaduse pärast. Nad saavad vaadata seina tundide kaupa või vaadata huvitavaid telesaateid, negatiivse vaate tõttu, jalutada värskes õhus ja reageerida ebapiisavalt sugulaste, sõprade või meditsiinitöötajate muredele.\nPsühholoogilise taastamise programm\nRiik pärast insulti nõuab kohustuslikku psühholoogilist rehabilitatsiooni ja mõistmist teistelt, mis on võimatu ilma pideva suhtluseta ja kontakti väliskeskkonnaga. Psühholoogiline taastumine pärast insulti on suunatud piisava hoiaku kujunemisele tervisele ja haigustele, fookusele ja tugevatele motivatsioonidele kiireks taastumiseks, naasmiseks sotsiaalsele ja tööelule. Iga patsiendi jaoks tuleks koostada individuaalne psühholoogiline rehabilitatsiooniprogramm, mis arvestaks:\npsühholoogilise seisundi seisund, mis võib olla talumatu või koormatud (neuroos, depressioon, psühhopaatilised iseloomuomadused, psühhoos jne);\naju verejooksudest põhjustatud psüühiliste komplikatsioonide esinemine või patsiendi isiksuse konkreetne reaktsioon haigusele.\nOluline on patsiendiga suhtlemisel selgitavad, veenvad ja informatiivsed vestlused. Väga oluline on õpetada nõrkale inimesele ülehinnata väärtusi, püüdma suunata oma tähelepanu teistele eluvaldkondadele: sõprade, sugulaste, kollektiivi, hobide ja ühiskondliku elu huvidele. Sellistes olukordades töötab taastusravi arst mitte ainult oma patsiendiga, vaid ka oma keskkonnaga.\nKiirem taastumine aitab kaasa kodukeskkonnale. Sugulaste ja sõprade kannatlikkus ja õrnus aitavad kaasa patsiendi seisundi kohanemisele ja raskete depressioonide vältimisele. Võime õppida elu uuesti nautima, suhtlema, tulevikuelu plaane teha aitab häälestada vajadust arstide soovitusi kannatlikult ja regulaarselt jälgida ning mõista, et haigus mõjutab elukvaliteeti, kuid ei ohusta seda, vaid nõuab haiguse tagajärgede vastu võitlemist.\nSoovitused patsiendi sugulastele\nPatsiendile lähedale lähedased peavad õppima, kuidas ennetada neid ülesandeid, mis on taastatud patsiendi jaoks raske.\nReeglina on sellistel inimestel raske, eriti hommikul, üles tõusta või tõusta voodist, võtta suuri leiba ja tuua need suhu, juua tassist. Sellistel juhtudel saate pakkuda neile peeneks hakitud leiba ja õlut juua.\nOluline on aidata patsiendil säilitada igas olukorras enesehinnangut ja hoiduda alati tema seisundi kritiseerimisest.\nPäevane raviskeem peab tingimata sisaldama tuttavaid tegevusi, mis panevad patsiendi sisse turvatunnet ja enesekindlust. Näiteks, kui ta on harjunud aias töötama, siis aitab ta oma jõu mõõtmise abil oma emotsionaalset seisundit normaliseerida ja meelitada oma hobi.\nKonflikti patsiendiga tuleks igasugusel viisil vältida, kuna see võib viia tema tervise halvenemiseni ja põhjustada tema solvamist ja isoleerimist. On hädavajalik, et sa hoiaksid rahulikult, püüaksid nalja sagedamini, ei vaielda ega kritiseeri negatiivselt.\nÄrge keelduge sõprade, sugulaste, kaastöötajate ja naabrite abist. Selline suhtlemine on kasulik nii patsiendile kui ka tema perele.\nOn vaja jätta aega endale. Sellised minutid ja puhkeajad aitavad ületada rasket psühho-emotsionaalset ja füüsilist pingutust ning jätkata haigete hoolitsemist hea tuju.\nSelleks, et vältida oma oskuste ümberhindamise põhjustatud ületöötamist, peate eelnevalt mõtlema, kes saab teid aidata ja asendada. Väga paljud sugulased, kes hoolitsevad selliste patsientide üle, hindavad oma võimeid ja kannatlikkust üle - see võib põhjustada neuroosi, närvikahjustusi ja depressiooni.\nSündmused psühholoogiliseks taastumiseks\nindividuaalne ja rühmapsühhoteraapia;\npsühho-võimlemine pantomiimi, rütmika, tantsu, laulmise jms abil;\ntöötada klubides "endistel patsientidel".\nKuidas patsienti haiguse vastu võidelda?\nPüüdke täpsustada kõiki tegevusi.\nEt tõrjuda moraalsest enesepiinamisest, võrrelda neid veelgi halvemate inimestega.\nÕpetada mõistma vajadust alandlikkuse järele, mis juhtus.\nLisa teiste abistamiseks.\nEdendada tulevikus lootust ja paranemist.\nÕpetada patsienti täna elama.\nÕppida kohanema elutingimustega.\nEt anda teile võimalus tunda end nõudluses ja vajaliku pereliikme ja ühiskonna liikmena.\nÄrge lubage hoolimatust ja ühiskonnast lahkumist.\nÕpi kleepuma väärikalt igas olukorras.\nKõik psühholoogilise rehabilitatsiooni meetodid ja meetodid pärast insulti aitavad ainult siis, kui patsient ja tema keskkond on võitnud. Loomulikult varjutavad oma nõrkusest, praeguse olukorra vaenulikkusest tulenevad ärritused seda usku, kuid võime mitte jääda sellistesse riikidesse pikka aega ja kangekaelne tagasipöördumine heaolu ja positiivse suhtumise juurde aitab ületada kõik õnnetused.\nMis on kasulik psühholoogi tundmaõppimisel, kui te töötate klientidega, kes on kannatanud insult?\nMis on psühholoogile kasulik teada, kui nad töötavad klientidega, kes ise või nende sugulased said insultit? Mulle tundub, et üldiselt on kasulik teada, et iga isik, kes on haigusega kokku puutunud, on insult.\nMa julgustati kirjutama seda artiklit, jagades oma kogemusi insultide kogemustega, samuti meditsiinilisi teadmisi (12 aastat töötasin õena) ja loomulikult kasutasin oma töös Gestalti lähenemist (hetkel õpin MIGiPes Gestalt-terapeutiga). Töötades traumatoloogias, sisestas ta neurorehabilitatsiooni osakonnas meditsiiniõde SurGU-le kliinilise psühholoogia osakonnas (osalise tööajaga osakond). See oli neurorehabilitatsioonis, vaadates patsiente, et ma mõistsin, millises suunas psühholoogiks ma töötan. Mis oli minu teadlikkus? Ma olen kohtunud inimeste, nii patsientide kui ka nende sugulaste, valuga. Nende silmis oli palju küsimusi: kuidas elada? Kuidas elada selles haiguses? Ja minu vajadus alustada oli lihtsalt olla nendega koos, minu absoluutne nõustumine nende patsientidega, hoolimata haiguse erinevatest tagajärgedest ja nende puudumisest. Ja minu väitekirja pühendati teemale "Haiguse sisemine pilt aju vereringe ägeda rikkumise kohta". Pärast ülikooli lõpetamist sain töö polükliinikas ja siin jätkasin diplomitööd, nimelt diagnostikat, rehabilitatsioonimeetmeid inimestega, kellel oli insult. Seejärel jätkas ta selles suunas neurovaskulaarses osakonnas, kus ta sai laialdast kogemust. Psühhoteraapias aitas palju kaasa töötamine insuldi patsientidega, samal ajal õppides ka gestaltiga. Alates 2015. aastast tegelen ma eraviisilise praktikaga ja jätkan MIGiPe'is õppimist.\nMa teen ettepaneku mõista, mis on insult? Insult on aju vereringe äge rikkumine, mida iseloomustavad aju veresoonte ummistumine või rebenemine. Kui aju verevarustus on häiritud, surevad närvirakud hapniku puudumise tõttu või kahjustuvad. Neid võib mõjutada ka siis, kui verejooks tekib ajus või ümbritsevate membraanide vahel. Saadud neuroloogilisi häireid nimetatakse tserebrovaskulaarseks haiguseks, kuna need on seotud veresoonte düsfunktsioonist tingitud ajukahjustustega. Aju mõnele osale lühikese aja jooksul ebapiisav verevarustus põhjustab ajutise isheemilise rünnaku (TIA) - ajude ajutise häire. Kuna verevarustus taastub kiiresti, siis aju kuded ei sure, nagu see on insultis. Ajutine isheemiline rünnak on varajase hoiatamise signaal insuldi võimaliku arengu kohta. Ma loetlen mõned riskitegurid, mis suurendavad selle haiguse tõenäosust, nagu arteriaalne hüpertensioon, vaskulaarne ateroskleroos, südamehaigus, suhkurtõbi, kõrge kolesteroolitase, liigne soola tarbimine, rasvumine, stress, suukaudsete rasestumisvastaste vahendite kasutamine, suitsetamine, alkoholi kuritarvitamine.\nStroke on isheemiline või hemorraagiline. Isheemilise insuldi korral peatub osa aju verevarustus anuma ummistumise tõttu, mis on esinenud ateroskleroosi või verehüübe tekkimise tagajärjel. Kui toimub hemorraagiline insult, tekib veresoonte seina purunemine, mille tagajärjel häiritakse normaalset verevoolu, veri lekib ajusse ja hävitab selle.\nKahjuks on haigus nooremaks muutumas, eakad ja noorte tööealiste (+ - 25-45-aastased) patsiendid, kes vajavad mitte ainult arstiabi, vaid ka psühholoogilist abi, on ONMK osakondades haiglas.\nMillised võiksid olla tagajärjed? Löögi tagajärjed võivad olla erinevad. Haiguse tagajärgede raskus ja keha taastumise võimalused pärast insulti sõltuvad sellest, milline ajukoorme osa on kahjustatud ja kui tugev. Mõnel juhul taastatakse keha funktsioonid pärast insulti täielikult, kuid enamikul juhtudel on insultil üsna tõsised tagajärjed. Insultile iseloomulike neuroloogiliste häirete vahel võib eristada osalist või täielikku paralüüsi (vabatahtlike liikumiste täielik või osaline puudumine), kõnepuudulikkust või selle täielikku kadu, nägemise halvenemist, kuulmist, mälukaotust.\nVaatame nüüd insultis kannatanud isiku haiguse sisemist pilti (WBC). Mis juhtub selle haigusega inimesega? Mis on tema psühho-emotsionaalne seisund? Mis on WKB? Inimene, kes haigestub, jääb aktiivseks tegevusvaldkonnaks tema juurde. See leiab kõigepealt väljenduse selles, et uues elusolukorras - haiguse tingimustes - tekib inimene oma olukorrale oma elu uutele oludele ja iseendale sellistel asjaoludel, s.t. haiguse sisemine pilt. WKB - patsiendist tuleneva haiguse terviklik pilt, mis peegeldub patsiendi psüühikas. Üldiselt on insult traagiline sündmus, mis dramaatiliselt muudab patsiendi ja tema perekonna elu. Kuid jällegi sõltub see kõik tagajärgede tõsidusest. Stroke, kuna emotsionaalselt olulist arengut inimese elus saab jagada kaheks perioodiks: “enne” ja “pärast”. Kogemuste tugevus ja tõsidus, tugeva pinge seisundi kestus, samuti palju kaotusi pärast insulti. Nagu Otto Bollnow kirjutab: „kriis on sündmus, mis oma kriitilise ja ohtliku olemuse tõttu tuleneb pidevast eluvoolust. Kriis on normaalse elu tegevuse ootamatu rebend. " Kahjum pärast insulti on väga erinev. See otsene füüsiline kadu, eelkõige tervis. See kaotus on üsna ilmne, märgatav ja väga raske, sügavalt valus. Pärast insulti, mõnikord esimest korda, kohtub inimene surma ärevusega, tema enda surmaga. Ja mitte ainult sellepärast, et mõned, kellel on insult, on surmast sõna otseses mõttes "surma lähedal", vaid ka seetõttu, et insuldi kordumise oht on alles. Mõned muutused patsiendi käitumises on tingitud aju kahjustustest ise - need on emotsionaalse labilisuse sündroomid ja vaimse aktiivsuse vähenemine. Esimene kord pärast insulti ei saa inimene tavaliselt täielikult aru saada, mis temaga juhtus. Ta mõistab ainult, et temaga on juhtunud midagi halba ja see on väga tõsine. Tundub imelik, et kui ta tahab midagi teha või midagi öelda, ei juhtu midagi - kõne ja keha ei järgi. Patsiendi emotsionaalne seisund esimestel nädalatel või isegi kuudel pärast kannatusi on äärmiselt ebastabiilne: see võib olla kapriisne, pisarav, kiire. Mõned inimesed, kes on ise kannatanud, on märganud, et nad on muutunud tundlikumaks, südamlikuks, ärritumaks või kuumaks.\nPeaaegu kõik inimesed, kellel on olnud insult, järgneb ühele päevale, mis on sarnane teisele, kui peate iga kord tahte taha tõstma. Ja see võib kesta kuus kuud või poolteist aastat. Nagu üks meie patsientidest ütleb: „... oli halli päeva ja isegi kui päike paistis, ei olnud rõõmu, sest ma ei saanud aru, kuidas ma peaksin elama. Kaetud tuhm on ümbritsenud sama asja. Kõige raskem on tõusta ja teha midagi. Just sellises olukorras on väga oluline, et sugulased ja lähedased toetaksid moraalset toetust. Haiglas ravimisel on patsient teadlik, et ta peab lihtsalt pesema, riietuma, ennast korrastama, kas ainult siis, kui teie juurde saab teie spetsialist: neuroloog, massaaži terapeut, treeningteraapia juhendaja, psühholoog, logopeedi ja.d Ja see toob kaasa inimese elus teatava mitmekesisuse, ei anna talle võimalust ennast "tagasi võtta".\nMõned insuldi patsiendid kipuvad olema oma seisundile ükskõiksed. Nad läbivad ettenähtud protseduurid ainult raskuse all, nad saavad veeta tunde voodis või mõttetu vaatamise teel üks-ühele programmi. Sellistel patsientidel on isegi mootori funktsioonide kerged häired halvasti taastatud. Nad on kõiges abitu. Ja see ei ole tingitud laiskusest, nagu nende sugulased mõnikord arvavad, vaid aju teatud piirkondade lüüasaamist. Sellist patsienti tuleks kannatlikult julgustada tegutsema, püüdes igal juhul välja selgitada liikumise, kõndimise ja iseteeninduse vajadus. Ta peaks olema võimalikult palju tähelepanu pööranud, kuid kui patsient tunneb ennast halvasti, mitte meeleolus, ei sunni teda teda iga hinna eest tegelema. On vaja kannatlikkust, olla lahke ja õrn selle suhtes.\nLisaks füüsilistele tervisehäiretele ja muule otsesele insultide ilmingule kogeb patsient ka moraalset kannatust: tavalise eluviisiga on raske murda; tunneb häbi tema abitu seisundi pärast; hirm sugulaste koormuse pärast; ärevus, mis jääb igaveseks puudeks; igatsus liikumatuse ja isolatsiooni järele. Kuid kõige valusam on halastav tunne. Paljud patsiendid kogevad oma sõltuvust teistest valusalt. Eriti kehtib see inimestele, kes enne haigust erinesid sõltumatuse ja vabaduse armastuse, tugeva iseloomu ja kõrgendatud enesehinnangu tunde poolest. Isikut, kes on alati harjunud tegema otsuseid enda eest ja võtma vastutuse oma elu eest, on äärmiselt raske kohaneda asjaoluga, et ta on nüüd oma sugulaste eest hoolitsemisel.\nEriline staadium inimese elus pärast insulti on nn positiivne kogemuste rekonstrueerimine. Bo Jacobseni sõnul on see muutus suhtumises tema haiguse vastu midagi positiivset. "Isik võib haigust tajuda kui midagi, mis oli vajalik, kuigi see tõi ebaõnne, et avastada, õppida või tundma õppida teatud asju." Kuigi see etapp ei pruugi olla kõik inimesed. On inimesi, kes tõeliselt õpivad elu nautima ja suhtlema pärast insulti. Kuid kõige tähtsam on see, et inimesed väärtustavad elu erinevalt ja sellega seotud, avastades, et elu ei ole lõpmatu, nii et see peab olema tõeliselt rikas, sest meie plaanide elluviimiseks pole palju aega. Mitte kunagi täheldatud, kuidas meie patsiendid tegelevad origami, kududa, lugeda. Veelgi enam, nende hulgas olid patsiendid, kellel oli motoorse kera häired. Üks nendest patsientidest ütles: „... kui ma hakkan kuduma, siis see valutab mind, aga siis kudumise protsess rahustab mind ja tõmbab mind ära. Mul on hea meel, et näen oma kätt liigutades... " Inimeste jaoks, kellel on füüsilised piirangud, siis kui see toimib, on see praktiliselt ainult üks käsi, on väga oluline luua midagi ilusat ja jagada seda rõõmu teistega. Sellised teosed on tõepoolest inimese hinge eriline soojus.\nInimesed, kes on kannatanud insultis, on uhked oma sõltumatute sammude üle. "... olin varem voodipesu, kuid nüüd liigun iseseisvalt, ilma igasuguse abita...", ütleb üks patsient.\nUute ametite avastamine, uued võimed, mida inimene ei teadnud või ei kasutanud, on oluline. "... Ma ei teadnud, mida arvuti varem oli, kuid nüüd olen selle omandanud. Sotsiaalses võrgustikus suhtlen samade patsientidega. Me jagame taastamisviise. Meil on hea meel uute saavutuste pärast. Minu jaoks on see mingi side... ".\nInimese isik, kes sai insultist, on muidugi lähedased inimesed - pere, sõbrad ja lemmikloomad. Sugulaste toetus patsientide endi arvates on neile väga oluline. Meeleolu muutub märgatavalt patsiendi külastamisel. Ja väga erinevad on patsiendid, kellele keegi ei tule. Nad on vihane, sullen, neil on alati halb tuju, mida nad sageli meditsiinitöötajatel katkestavad. Selliste patsientide suhtumine nende perekondadesse on muutumas. Kui perekonnalt on moraalne toetus, ütlevad sellised patsiendid: „... nüüd mitte ainult ei armasta oma perekonda (see oli alati), vaid jumaldan oma poegi, nende suhtumist testitakse praktikas. Tähelepanu ja hoolt tundub iga päev... ","... kui ma muretsen, võib mu naine rahustada mind sõnadega... ". Kui see toetus ei ole olemas, siis nad lihtsalt ei taha neist rääkida: “... kõik pöördusid minust kõrvale, nad ei suhtle. Olles viinud mind haiglasse, on mul põhjust murda minust... "\nPärast insultis kannatanud isiku psühho-emotsionaalse seisundi kirjeldamist tahaksin ma oma tööle jääda. Mida ma oma töös kasutasin ja milline oli minu ülesanne patsientidega töötamisel haiguse ägeda perioodi staatilise ravi staadiumis. See on diagnoos, mis hõlmab neuro ja patopsühholoogilist uurimist; töötada ärevuse ja depressiooni vähendamisel; stressijuhtimise koolitus; teadvustamine ja õnnetuse asjaolude aktsepteerimine; patsiendi süü ja välise süüdistava positsiooni väljatöötamine; haiguse suhtes suhtumise ja selle ravi korrigeerimine; praeguste eesmärkide seadmine haige inimese erinevates valdkondades, võttes arvesse tegelikkuse põhimõtet; füüsilise tajumise parandamine enda kohta; tervise taastamise kõrge motivatsiooni säilitamine; abi praeguste probleemide lahendamisel ja elustiili ümberkorraldamisel; Psühholoogilises toetuses on oluline roll lõõgastustegevuses. Pingete leevendamiseks lülitage teadvus looduse piltidesse, kuulates lõõgastavat muusikat. Harjutuste rakendamise vastunäidustused, psühhoteraapilised vestlused on mõõdukalt väljendunud ja väljendunud kognitiivsed häired, intellektuaalne puudulikkus, ägedad psühhootilised seisundid, psühhopaatiline käitumine. Lõõgastusklassid, individuaalne nõustamine viidi läbi mitte rohkem kui 30 minutit 2 korda nädalas, sest patsiendid kalduvad kiireks kurnatuseks ja väsimuseks. Ja nüüd peatun ma üksikasjalikumalt patsiendiga, et võidelda kaotatud keha funktsioonide taastamise eest:\n1. Meetmete konkretiseerimine. Inimene, kes on kannatanud insultis, tunneb ennast hädas või äärmuslikus olukorras olevat isikuna, tunneb end segaduses. Patsiendil on raske isegi ette kujutada, kuidas ta suudab toime tulla suure hulga „tööga”, mis on tema haiguse tõttu langenud. On vaja mitte mõelda ja mõelda, vaid tegutseda üsna konkreetselt. On vaja (koos arstiga) koostada konkreetsete meetmete kava, parem kalender (see võib varieeruda sõltuvalt haiguse kulgemisest ja rehabilitatsiooni kiirusest). Kava koostamise fakt mobiliseerib patsiendi, ei luba tal "haiguse tekkeks" jne. Plaani elluviimise eest peaksid vastutama sugulased ja arstid.\n2. Võrdlus halvemate inimestega. See on tehnika, mida võib nimetada ka kontrastseks meetodiks, kui täiesti lootusetu probleemi jaoks valitakse isegi tumedam taust. Leiad näite veelgi kohutavamast õnnetusest, millega inimene toimetulekus tänu optimismile, füüsilistele harjutustele jne.\n3. Aidake teisi. Valulik ja stressirohke inimene on sageli isekas. Ta "korjab oma verejooksu", liialdab oma probleeme lõputult, süvenedes sügavamale ja sügavamale oma haigusele. Üks viis, kuidas teda sellest nõiaringist välja viia, on see, et vahetada seda lähedaste eest, kes vajavad abi, mõnikord isegi lemmiklooma. See "lahustab" oma probleemid. Loomulikult peaks see abi olema patsiendile teostatav.\n4. Edasine ravi või lootusravi. Lootus on alati ees. Tuleb rõhutada, et raskused tulevad, nad on ajutised, mitte asjata, kannatused mööduvad, haigus taandub jne. Me peame püüdma patsiendile sisse viia enesekindluse tunnet. Usalduse tunne on säästev tunne, see annab jõudu, annab lootust taastumiseks. Uskudes ennast, usub, et teie jaoks on rohkem, kui sa iseest teate.\n5. Live täna. Frederick Perls soovitas eraldada minevikku, mitte mõelda tulevikule, vaid elas tänapäeva ruumis. Tuleviku koormus, mis on lisandunud mineviku koormusele, mida te endasse panete, paneb sind komistama isegi kõige tugevama teele. Mõttetu energia raiskamine, vaimsed kannatused, närviline ärevus järgivad tähelepanelikult inimese tuleviku pärast muret. Parim viis valmistuda homme on koondada oma tugevus ja võimed tänapäeva asjade parimatele tulemustele. Palve õpetab usklikele küsima ainult tänast leiba: „Meie Isa. Anna meile täna meie igapäevane leib. „Muidugi peate mõtlema oma elule tulevikus, planeerima oma asju, kuid lihtsalt ei pea muretsema enne tähtaega. Tark mees avab iga päev uue elu. Elu tähendus on elus, iga päeva ja tunni rütmis. Tahaksin pöörduda Arnold Beisseri artikli „Muutuste paradoksaalsest teooriast” artiklile, mis seisneb selles, et muutus toimub siis, kui inimene saab sellest, kes ta tegelikult on, ja mitte siis, kui ta püüab saada, mida ta ei ole. Muutust ei toimu tahtliku püüdega ennast või kedagi muuta, kuid see juhtub siis, kui inimene püüab olla see, mida ta tegelikult on - et olla täielikult kaasatud praegusesse. Vajadus tulla toime sellega, mis juhtus. Peamine asi on rahuneda, aktsepteerida seda, mis juhtus kui süüdi, mitte võrrelda oma kohalolekut minevikuga. Saatusega seotud kurbade kaebustega tegelemine ei ole lihtsalt kasutu, kuid väga kahjulik, see toob kaasa ainult stressi, unetuse jne. Peate vaimselt kokku leppima haigusega (sa jäid elus), pühendades oma aega, energiat kadunud funktsioonide taastamiseks isegi naasta tööle. Ainult omandatud meelerahu võib anda jõudu võitluses haiguse vastu, mis on sulle sattunud. Nüüd saate lõpuks halbadest harjumustest vabaneda, alustada söömist ja nii edasi.\n7. On vaja kohaneda tegeliku olukorraga, mitte minna oma maailma, püüda vabaneda ärevusest ja rahutustest, vaid siis võite loota, et naaseb täieõiguslikule elule. Mõnikord on palju raskem teha kui riietuda või kuulda, kuid ilma selleta uskuge mind, taastumine on aeglane ja mittetäielik. Lisaks mõjutab ärevus südant, see võib suurendada vererõhku, vähendada immuunsust, süvendada kroonilisi haigusi.\n8. Sugulased, tuttavad, sõbrad peaksid patsienti igati toetama, aitama tal ennast uskuda. Stressist vabastamist soodustavad tervislikud religioonid, muusika, uni, naer.\n9. Enamik meist on palju tugevamad kui me ise mõtleme. Meil on sisemised jõud, mida me pole kunagi käsitlenud. Seega, kui te kindlalt püüdleme selle eesmärgi poole, saate saavutada edu, mida ei saa oodata normaalse käitumise või depressiivse seisundi ja halva tuju korral. Olge optimistlikud! Ütle endale: "Ma lähen elama!" Tööhõive aitab asendada ärevust ja pimedaid mõtteid. Iga minut tuleb täita tegevused (loomulikult olenevalt patsiendi seisundist). Püsivalt püstitatud eesmärgi poole püüdlemisel ei ole mõtet pisut häirida, kaotada enesehinnang. Trivia on meile ebameeldiv ja võib tuua meid valgele ja kõik, sest me liialdame nende tähtsust meie elus. Te ei saa kaotada tühistamatuid tunde, mõtlesin kuriteod, mis peagi unustatakse. Olgem inspireeritud eredatest mõtetest, tõelistest kiindumustest.\nTegelikult, kui me arvame õnne, tunneme end õnnelikena. Kui meid külastab kurb mõtted, oleme me kurvad. Kui meie mõtetes on hirmu, kardame. Kui me mõtleme haigustele, siis on võimalik, et me haige. Kui me mõtleme ebaõnnestumisi, siis mingil moel kindlasti ebaõnnestume. Kui me ennast kahetsevad, siis kõik meid karistavad.\nElu on keeruline. Kuid tasub proovida arendada positiivset suhtumist meie ümber olevasse maailma. Sa ei saa endale lubada, depressioonile järele anda ja halba mõelda. Meie mõtteviisil on peaaegu uskumatu mõju meie füüsilisele tugevusele. Hoolimata halvimast meeleolust - püüdke naeratada, sirutada õlgadele, hingata sügavalt, proovida laulda mõnest lõbusast laulust, lükata hinge alla.\nÕnneliku inimese maski panemisel on füüsiliselt võimatu kurb või depressiivne jääda. See tõde võib teie elus imet tunda, te tunnete ennast paremini ja pöördute õnnetu, põletatud patsiendist lugupidavaks ja armastatud pereliikmeks. „Ära lükka homme edasi, mida täna teha saab” - tuntud vanasõna. Täna on vaja kohaneda uue olukorraga, teie ümbritseva eluga, hoolitseda oma keha eest. Täna on vaja teha harjutusi, täielikku kavandatavat füsioteraapiaõpet, lõpetada suitsetamine, süüa õigesti jne. Mõtle ja tegutseda rõõmsameelselt ja te tunnete rõõmsameelset! Jälgi oma õnne, mitte oma muresid.\nUsk on üks peamisi elujõudu. See aitab saavutada usaldust nende võidu üle asjaolude üle. Väike üksildane inimene on väga lihtne murda, aga kui tema hinge tõmbab jõudu Jumalalt, muutub ta tugevaks, isegi võitmatuiks. „Küsi ja see antakse teile, otsige ja leidke, koputage ja avage see teile. „Palve on inimese poolt kiirgav väga tugev energiavorm, millel on rahustav mõju, annab lootust. Usk toob meile rahu ja meelekindlust. Palve kaudu tunneme, et keegi jagab meiega oma koormust, et me ei ole üksi. Mõnikord on meie mured nii intiimsed, et me ei saa neid arutada isegi lähimate sugulaste või sõpradega. Ja siis palvetatakse appi: „Issand, ma ei saa enam üksi võidelda. Ma vajan su abi, sinu armastust. Andke mulle kõik minu vead. Vabasta mu süda kõigest kurjast. Näita mulle teed mugavuse, rahu ja tervise poole, täida mu hinge armastusega isegi minu vaenlastele. ”\nSee puudutab soovitusi patsientidele endile. KUID, lisaks patsientidele vajavad nende patsientide sugulased ka psühholoogilist abi! Oleme juba maininud, et insult muudab oluliselt mitte ainult patsiendi, vaid ka tema leibkonna elu. Nad elavad sündmuse üle mitte vähem ja sageli rohkem kui patsient ise. Sugulased langevad järsku suure lisakoormuse alla: esimesel kuul on nad koduse, hooldus- ja haiglasõidu vahel rebitud, seejärel algab pärast heakskiidu andmist voodihoolduse keerulise töö arendamine. Kui patsiendi häiritud funktsioonide taastamine viibib, liikumisvabadus, mälu, kõne, enesehoolduse oskused ei kao pikka aega, siis kogunevad patsiendi sugulased kroonilise väsimuse ja emotsionaalse ja füüsilise ning nn "vastutuse väsimus". Nagu patsient ise, kogeb tema eest hoolitsev sugulane ärevustunnet ja mõnikord jätab ta lootuse ta tagasi oma endise elu juurde, mis nüüd, kaugelt, tundub olevat ohutu ja muretu. Ja sel juhul soovitused patsiendi sugulastele, siin on mõned neist:\n1. Kui olete peaaegu piiril, peatuge ja puhkake. See lihtne reegel, palju, kummaline, hooletusse jätmine, ei anna endale pausi kuni väsimuse tekkimiseni sõna otseses mõttes ei löö ära jalgu. Vahepeal suurendab murdude, suitsu purunemiste, purunemiste ja nädalavahetuste efektiivsus mis tahes tegevust.\n2. Küsi abi teistelt inimestelt. Ei ole midagi häbiväärset, kui küsida abi raskes olukorras. Abi on väga erinev - naaber või sõbranna saab patsiendiga lõõgastuda, minna poodi või apteeki. Püüdke leida või korraldada „tugirühm” sarnaste probleemidega inimestele. Mõnikord on väga hea rääkida. Sellegipoolest peate te seda meedet tundma ja mitte harjuma, et pidevalt kaebate elu kõigile.\n3. Leidke viise, kuidas pääseda oma mõtetest ja parandada oma meeleolu. Kui traumaatiline olukord kestab mitu kuud, on eriti tähtis elusolevate väikeste asjade nautimine. Õpi negatiivsete peegelduste voolu välja lülitama. Olge teadlikud headest asjadest, mis on alati teie ümber - toidu maitse, vaade aknast, teie lemmikmuusika helid ja rõõm, mida teine raske päev lõpuks on lõppenud. Anna endale väikesed kingitused, külasta - see aitab teil kinni pidada.\n4. Kasutage traditsioonilisi pingutusmeetodeid. Nende hulgas on jalutuskäigud, mitmesugused veemenetlused, sport, jooga ja meditatsioon, akupressuur, aroomiteraapia, rahustav taimsete ravimite tarbimine ja lõõgastavate lintide kuulamine. Paljud rahustavad roosiaedade kudumist või sorteerimist. Samuti on kasulik kirjeldada paberil või juhtida oma hirmu, pahameelt või väsimust, ja ei ole oluline, kas teete seda professionaalselt või mitte. Kasutage enesehüpnoosi ja autotraineerimise tehnikaid. Klassid võivad võtta vaid paar minutit päevas (enne magamaminekut ja kohe pärast ärkamist), kuid kindlasti tunnete selle mõju.\n5. Valige arsti abiga vitamiinide, adaptogeenide, kangendavate ja immunostimuleerivate ravimite kompleks. Elu seab nüüd teie kehale ja eriti närvisüsteemile suuremad nõudmised. Seetõttu on teil vaja täiendavat toetust. Igas apteegis leiate piisava hulga vitamiini- ja toonikvahendeid.\n6. Ära kaota optimismi! Kõik ülalkirjeldatud meetodid aitavad teil ainult siis, kui sa teadlikult ennast võidule paned. Loomulikult võivad aeg-ajalt lootusetust, ärritust ja isegi vaenulikkust patsiendi suhtes omaks võtta kõige kannatlikum inimene ja te ei tohiks ennast selle eest süüdistada. Oluline on mitte ainult nendes riikides püsida pikka aega, vaid kangekaelselt tagasi pöörduda hea tahte, kannatlikkuse, vastupidavuse ja optimismi juurde.\n7. Kasutage patsiendiga suhtlemisel selguse põhimõtet, tutvustamist. Patsientidega on soovitatav suhelda ägeda insuldi ajal, nagu ka lastel vanuses 3-5 aastat. Oluline on midagi seletada ja samal ajal selgelt näidata. Võite kasutada pilte, mitteverbaalse käitumise elemente. Ole kannatlik. Insult ei ole gripp - taastumine võib võtta mitu kuud või aastaid! Patsiendi käitumine sarnaneb sageli lapse käitumisega: kapriissus, tähelepanu äratamine. Pea meeles, et see on haige ja proovige oma tegusid mitte tervisliku inimese tegudena käsitleda.\n9. Tegevuspõhimõte. Püüdke patsienti esimestel päevadel aktiveerida, kui selleks ei ole vastunäidustusi. Patsiendile võib olla kasulik meenutada, et mitte kõik sõltub ainult ravimitest ja raviarstist, on kasulik liikuda tagasi, arendada mälu iga päev.\n10. Julgustuse põhimõte. Püüdke julgustada patsienti isegi väikeste muudatuste puhul.\n11. Iseseisvuse põhimõte. Püüdke anda patsiendile olukordi sõltumatult. Ärge muutuge õele. Ära tee seda, vaid patsiendiga.\n12. Pöörake tähelepanu oma vajadustele, jätke endale aega, hobi. Depressiooni kahtluse korral, kui esineb probleeme haigestunud sugulase suhetes, kui perekonnas esineb sageli konflikte, tuleb arusaamatusi kriisiolukorras, süütunnet ja maksejõuetust aidata abi saamiseks psühholoogi / psühhoterapeutiga.\nSeega põhineb psühholoogiline tugi patsientide individuaalsetele omadustele ja vajadustele. See on keeruline psühholoogiline abi, mis on suunatud vaimse seisundi reguleerimisele haiglaravi ajal, pere ja ühiskonna edasise toimimise optimeerimine.\nLugupidamisega, Sagadeeva Julia.\nNikolaev V.V. "Kroonilise haiguse mõju psüühikale" M., 1987\nLuria A.R. Haiguste ja iatrogeensete haiguste sisemine pilt. M., 1977\nLedentsova, S.L., Psühhosomaatilise nõustamise ja diagnostika meetodid: Metoodiline juhend / S.L. Ledentsova, O.P. Sharypova; Surgut. olekus un-t - Surgut: SurGU kirjastus, 2008. - lk. -101\nMalkina-Pykh I.G. Psühhosomatika - M: Eksmo, 2009. - 1024 p.\nS.L. Ledentsova Kliiniline neuropsühholoogia. Fenomenoloogia ja uurimismeetodid: neuropsühholoogia seminar. Surgut: SurGU IC, 2011\nA.S. Kadykov "Haigete funktsioonide taastamine ja insuldi patsientide sotsiaalne rehabilitatsioon (rehabilitatsiooni peamised tegurid): autori teooria kokkuvõte, dr.\nLaesus De Liro artikkel "Neuropsühholoogilised meetodid kõrgema vaimse funktsiooniga patsientide rehabilitatsiooniks" 6. märts 2010\nA.S. Kadykov, L.A. Chernikova, V.V. Shvedkov, "Elu pärast insulti (populaarne praktiline juhend insuldihaigete rehabilitatsiooniks)". Moskva 1999.\nJournal of Practical Psychology and Psychoanalysis, 2011, nr 2. Artikkel "Elu fenomenoloogia ajuajaga", autor Ivanova N.V.\nKarabanova, O.A. Peresuhete psühholoogia ja perekonna nõustamise alused: uuringud. käsiraamat / OA Karabanov. - M.: Gardariki, 2007. - 320 lk.\nPezeshkian, N. Psychosomatics ja positiivne psühhoteraapia / N. Peeshkian. - M.: Medicine, 1996. - 462 p.\nPsühholoogiline abi patsiendile pärast insulti\nPatsiendi poolt tekkinud insuldi tagajärjed määratakse kindlaks käte ja jalgade spasmi esinemise tõttu. Käitumisomadused muutuvad oluliselt. Sellise inimesega on raske suhelda, ilmub depressioon.\nPärast haigust võib patsient hoiduda kogu päeva söömisest ja harjutamisest ning olla aktiivne kõiges, mis tema ümber toimub. Meeleolu muutub: tugeva viha tunne, täiesti ootamatu lõbus ja rõõm.\nPsüühi ja parema poolkera käitumise jaoks on vaimse funktsiooni tsoon. Selle lüüasaamine toimub ulatusliku parempoolse insultiga, mille määravad ajurabandusega patsientidel hetkelised patoloogilised protsessid ajukoores.\nInimeste depressioon pärast insulti esineb oma töövõimetuse tõttu, võimetuse tõttu elada normaalset ja täielikku elu. Tundub, et keegi ei vaja neid, isegi maailm ei ole sama, mis tundis enne insulti. Veenduge, et patsient ei muutuks depressiooniks või kui suitsiidimõtteid ei tekiks.\nSagedamini seostub muutuv sisemine seisund psüühikahäiretega, kui patsient segi ajab hiljutiste sündmustega. See on võimalik juhul, kui patsiendil oli esmane rehabilitatsioon pärast rasket aju hemorraagiat.\nEnamikul neist on insultide taustal unehäired, ohvrid ärkavad mitu korda öö. Une puudumise tõttu on emotsionaalses seisundis järsk hüpata, nendel hetkedel muutuvad nad agressiivsemaks ja kontrollimatuks väljastpoolt.\nSotsiaalne ja psühholoogiline kohanemine\nEriti äge periood pärast insulti on kogenud nende seas, kes kuni aktiivse tegevusega seotud haiguse ajani või kõrgele ametikohale. See vanus jääb vahemikku 25 kuni 60 aastat:\nSelline inimene on patoloogilises seisundis, kui isegi elementaarsed tegevused ja oskused muutuvad raskeks:\nNad ei suuda vastata lihtsatele küsimustele, mis on tingitud näo, liigeste lihaste vastutusest ja kõne õigsusest.\nPole vaja sellist isikut solvata ja karistada, kui ta ei taha mingil põhjusel vastata kaebustele ja ei tee keerulisi harjutusi. Et patsient pärast insulti võiks tunda oma lähedastest armastust, pöörake talle rohkem tähelepanu, andes maja ümber väikesi tellimusi.\nOn oluline, et inimene, kes on taastusravi pärast insultit, oleks inimeste ringis. See saavutatakse, kui patsient siseneb isoleeritud patsientide taastamiseks sanatooriumikeskuses.\nSuhtle ja julgusta patsienti sagedamini. Anna talle usku kiire taastumisse. Üheskoos mäleta elu lõbusaid hetki koos. Eriti rasketes tingimustes kasutage psühhoterapeutide abi.\nPensionieas saate tegeleda mitmesuguste koduvõistlustega: õppida, kuidas oma lastelastele värvida koorida või õmmelda mänguasju. Sellised inimesed peaksid minema sagedamini erinevatesse linnaüritustesse või näitustesse.\nPsühholoogilise abi roll\nPsühholoogi abi pärast insulti koosneb peamiselt sellest, et inimene õpib oma tegusid ja käitumist ühiskonnas kontrollima. Vähendage depressiooni ja tundeid, suurendage käitumuslike tegurite tahet, ületage iseenda raskused.\nKoos psühholoogilise nõustamisega paraneb patsientide tajumisprotsess. Raviarst määrab sedatiivsete omadustega ravimeid, millel on mõju aju verevarustuse parandamisele ja insuldi kannatanud isiku vaimsete võimete suurendamisele.\nSelle lähenemise tõttu määrab arst insultide ravimisel saadud psühholoogilise vestluse tulemuste põhjal kindlaks edasise rehabilitatsiooni algoritmi. Valige sobivad ravimid ja sobivad nõuanded haigete eest hoolitsemiseks kodus.\nSee seisneb käitumise ebastabiilsuse parandamises, mis ilmneb järgmistel põhjustel:\nAju piirkondade kahjustamine, mis vastutavad mõtteviisi pärast insulti. Patsient ei saa uut teavet õppida, ei mäleta krundid tema elust enne haigust. Patsient ei määra konkreetset positsiooni, muutub talle raskeks, lihtsate sõnade reprodutseerimiseks, tema mõtete kulg muutub vähem sobivaks.\nLahendab vabatahtliku iseloomuga seotud küsimusi, mis on patsiendi jaoks vajalikud liikumishäirete taastusravi ajal pärast insulti.\nAcalculia, sellisel insultide märgil, ei määra patsient, kus see on vähem või rohkem.\nAitab tuvastada olemasolevaid gnoosihäireid. Kui patsient ei tunne tuttavaid nägu. Mõisteid sisaldavad objektide vormid on keerulised. Tal on ebamugavustunne oma tundes, kus halvatud käsi või jalg. Selle riigi inimesed ei mäleta põhjuseid, miks nad haiglasse jõudsid. Kõnehäirete tõttu segatakse haige isik teema nime all.\nPsühholoogiline nõustamine kodus\nTöötamine psühholoogiga toimub kodus vastavalt patsiendi ravikuurile haiglas.\nKui statsionaarset psühholoogilist kursust viiakse läbi skeemi järgi 1–1,5 tundi ühe istungi jooksul, hoitakse üks või paar korda ühe nädala jooksul, siis pärast patsiendi vabastamist võib patsient kodus psühholoogiga suhelda, vähemalt 10 korda 6 kuu jooksul.\nSee võimaldab jälgida, kuidas inimene pärast insulti käitub enne ja pärast psühholoogilist nõustamist.\nPatsient ei anna reaalset pilti sellest, mis temaga toimub. Seega, isegi pärast kaotatud funktsioonide osalist tagastamist, ei ole patsient alati teadlik sellest, mis juhtus. Sugulased sellise isiku hooldamisel ei pea mitte ainult jälgima tema hügieeni ja liikumist, vaid ka tähelepanu pöörama muutustele tema käitumises:\nPatsient nutab või on depressioonis.\nPatsient ei käitu liiga aktiivselt, eitab haiguste esinemist. Keeldub sageli närvilisi füüsilisi harjutusi.\nSellised inimesed, kes tänu insultide olulistele tagajärgedele hakkavad liiga palju muretsema oma tervisliku seisundi pärast, tunnevad end kasutu.\nAinult positiivsed emotsioonid võivad olla kasulikud, kuid mitte mingil juhul ei rünnata ega pahaks.\nMassager, et parandada vereringet s-780 Migreen\nVere puhastamine kolesteroolist laseriga Diagnostika\nKas on võimalik Adaptol'i võtta koos alkoholiga ja millised tagajärjed see toob kaasa (koos ülevaatega)\nKõhuluu luumurd on selle anatoomilise terviklikkuse rikkumine, millega kaasneb sageli teiste luude luumurrud, ajukahjustus või aju segunemine.Põhjused\nAutode õnnetused; Suurest kõrgusest kukub; Tugevad löögid ninas; Jõu otsene mõju alale lõualuu; Laskehaavad; Otsene puhub raskekujulise esemega lammaste luudele.


EKA avatud akadeemia kasvatab suvel laste ja noorte loovmõtlemist\nAkadeemiaUudisedEKA avatud akadeemia kasvatab suvel laste ja noorte loovmõtlemist\nOotame suvel lapsi ja noori oma loovust arendama. Juunis ja augustis toimuvatel lühikursustel õpitakse põnevatele ülesannetele loominguliselt lähenema ning jagatakse teadmisi erinevatest kunstitehnikatest ja -valdkondadest. Koolilastele mõeldud lühikursusi viivad läbi sütitavad juhendajad, kes loovad hea võimaluse leida uusi teadmisi, oskusi, sõpru ning muidugi ka ägedaid suvemälestusi.\nLasteakadeemia ja noorteprogramm 17.—19. juuni\nMilline on hea ruum? Millised on meie unistuste ruumid? Kaasame lapsed ruumi loomisesse, kasutame joonistamist ja joonestamist ning teeme ka ruumilisi makette.\nUurime, kuidas ruum meid mõjutab. Kaasame noored ruumi loomisesse läbi tööde, kus kasutame joonistamist, joonestamist ja ruumilisi maketeerimisülesandeid.\nEsimesel tunnil katsetame moekrokii joonistamist. Seejärel valmistame ise segatehnikas ühe illustratsiooni. Viimases tunnis kujundame kunstipärase moejoonistuse ja kanname selle T-särgile.\nLasteakadeemia ja noorteprogramm 21.—23. august\nLühikursuse käigus selgitame saviga animeerimise põhimõtteid, selle tehnika eripära, teeme käed saviseks ja loome kursuse lõpus lühianimatsiooni.\nKursusel õpivad lapsed ümbrusega fotograafiliselt suhestuma. Õpitakse mõistma kaadrit, kompositsiooni, rakurssi, fotograafilist hetke ja pildil tekkivaid suhteid, nende võimalikke tähendusi.\nKursus aitab noortel end, oma loomingut ja fotograafiat paremini mõista ning üldpilti paigutada. Vaadeldakse valgust, värvi, vormi ja ruumi, seal tekkivaid suhteid. Õpitakse ümbrusega fotograafiliselt suhestuma.