Høringssvar til national klinisk retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet: - PDF\nHøringssvar til national klinisk retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet:\nDownload "Høringssvar til national klinisk retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet:"\n1 Høringssvar til national klinisk retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet: 1. CFK Folkesundhed og Kvalitetsudvikling 2. SmerteDanmark 3. Pfizer Danmark 4. Jesper Nørregaard - Region Hovedstaden 5. Dansk Kiropraktor Forening 6. Whiplashforeningen 7. Ergoterapeutforeningen 8. FAKS 9. Terapeutfagligt Råd, Region Syddanmark 10. Dansk Smerteforum 11. Psykiatrien Region Sjælland m.fl. 12. Gigtforeningen 13. Dansk Fibromyalgi-Forening 14. Dansk Selskab for Samfundsmedicin 15. Dansk Psykolog Forening 16. Faxe Kommune Center for Sundhed & Pleje 17. Dansk Selskab for Neurologisk Fysioterapi 18. Dansk Selskab for Fysioterapi 19. Danske Fysioterapeuter 20. Bente Stenfalk 21. Dansk Sygepleje Selskab 22. Kommunernes Landsforening 23. Glostrup Fysioterapi\n2 Høringssvar: National kliniske retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet CFK - Folkesundhed og Kvalitetsudvikling MTV og Sundhedstjenesteforskning Olof Palmes Allé Aarhus N Tel Hermed indgives høringssvar til NKR for generaliserede smerter i bevægeapparatet. Svaret er indsendt på vegne af den arbejdsgruppe, som netop har udarbejdet en MTV om mulighed for tidlig og målrettet indsats til smertepatienter. Vi har været repræsenteret i referencegruppen tilknyttet den nationale kliniske retningslinje, og har derfor haft fornøjelsen af at følge og kommentere arbejdet løbende. Vi er således ikke officiel høringspart, men vil alligevel gerne indgive bemærkninger til udkastet til retningslinjen, blandt andet mhp. at de to arbejder så vidt muligt kan supplere hinanden. Vi vurderer, at der er god mulighed for det den kliniske retningslinje med sit primære fokus på behandling og MTV en med sit primære fokus på kliniske og organisatoriske muligheder for en tidlig og målrettet indsats til patientgruppen. Det har været spændende at se retningslinjen i den nuværende form, og vi er glade for, at de to arbejder offentliggøres stort set samtidig, så de også på den måde får mulighed for at supplere hinanden. Neden for følger vores bemærkninger: Dato Lisbeth Ørtenblad Tel Side 1 1. I den kliniske retningslinje anbefales det at organisere behandling og udredning efter stepped care princip (bilag 1). På baggrund af resultater fra den ovenfor omtalte MTV om muligheder for tidlig og målrettet indsats til smertepatienter 1 bør det imidlertid overvejes, om det er mere hensigtsmæssigt at organisere behandling og udredning efter princippet om stratificeret behandling på baggrund af patienternes risikoprofil. Argumentet er, at dette princip understøtter en tidlig og målrettet indsats til de patienter, som er i risiko for udvikling af kroniske smerter og for nedsat funktionsevne pga. deres smerter. Jf. dette princip kategoriseres patienterne på et tidligt stadie og på baggrund af deres risikoprofil i subkategorier med tilhørende behandlingsstrategier. Det er derfor en organisationsform, hvorpå indsatsen potentielt målrettes de patienter, som har behov (se kapitel 6 om organisation i den nævnte MTV). I MTV en undersøges bl.a. faktorer af betydning for risiko for udvikling af nedsat funktionsevne på tværs af 1 Smerter En MTV om muligheder for tidlig målrettet indsats til smertepatienter. Ørtenblad L, Valentin GH, Carstensen K et al. Aarhus: Region Midtjylland, CFK - Folkesundhed og Kvalitetsudvikling, 2014.\n3 smertelokaliteter. Der bør som minimum henvises til denne MTV i den kliniske retningslinje. 2. I retningslinjens gennemgang af Multidisciplinær intervention fremgår det, at koordineret indsats og fælles planlægning mellem faggrupper har betydning for behandlingseffekt, især blandt svært belastede smertepatienter. Samarbejde mellem specialer og på tværs af sektorer nævnes generelt i retningslinjen som værende af væsentlig betydning for komplekse tilstande, som smerteforløb udgør. Det fremgår imidlertid ikke, hvordan dette koordineringsarbejde og samarbejde håndteres og effektueres i praksis. Resultater fra oven nævnte MTV viser, at koordinering og samarbejde mellem faggrupper og sektorer er mangelfuld og udgør store udfordringer i den nuværende organisering af indsatsen. Det vil derfor være hensigtsmæssigt, om organisering og konkret håndtering af sådanne samarbejdsrelationer anbefales og beskrives. Side 2 3. I den kliniske retningslinje er der lagt påfaldende meget vægt på anbefaling af psykologiske interventioner (Kognitiv adfærdsterapi, Psykoedukation, og også Superviseret fysisk træning og Multidisciplinær intervention) if. øvrige behandlingsformer på trods af det lave niveau af kvalitet af evidensen. Vi finder det problematisk, fordi interventionerne, som de er fremstillet i den kliniske retningslinje, er svært anvendelig i praksis: Det er i retningslinjen ikke nærmere defineret, hvem der potentielt vil have gavn af den pågældende indsats. Det fremgår således ikke, hvilke patienter studierne, der ligger til grund for anbefalingerne, inkluderer (eks. i form af smerternes varighed og sværhedsgrad). Der er tale om en stor patientpopulation, og de foreslåede interventioner bliver på den baggrund potentielle omkostnings- og ressourcemæssige tunge interventioner, hvis hele patientpopulationen frem for specifikke målgrupper af populationen skal have det tilbudt. I retningslinjen nuværende form er det således vanskelig for den praktiserende læge at udpege, hvilke smertepatienter vil have gavn af hvilke af de nævnte psykologiske indsatser for derigennem både samfundsøkonomisk og klinisk at målrette behandlingen. Kan dette ikke nærmere defineres, bør det som minimum nævnes, hvilke overvejelser der bør indgår, når en af de nævnte psykologiske behandlingsindsatser tilbydes, herunder retningslinjer for visitation.\n4 Der savnes en nærmere beskrivelse af de psykologiske interventioner, eksempelvis hvad CBT og ACT er, da det ikke kan forventes, at praktiserende læger har den fornødne viden om psykoterapiformer. Ligeledes savnes en nærmere specifikation af, hvad også de øvrige ikke-farmakologiske interventioner indbefatter for den enkelte ( dosis : antal konsultationer, træningspas etc.). Det fremgår endvidere ikke, hvem der skal levere superviseret træning, hvilke former for træning hjælper for hvilke smerter og patienter, eller hvad Interventioner der retter sig mod aktivitet og deltagelse i hverdagslivet mere specifikt indeholder og implicerer eksempelvis hvordan tilbydes en intervention, der har som mål at fremme aktiviteter. De meget overordnede og generelle beskrivelser af de psykologiske interventioner kan gøre retningslinjen vanskelig anvendelig i praksis for den enkelte (praktiserende) læge. Side 3 4. Den kliniske retningslinjes konstatering af multifaktorielle årsager til smertetilstande, hvor biologiske og psykosociale forklaringsfaktorer indgår (eks. s. 10 i retningslinjen), stemmer ikke helt overens med resultater fra MTV en, hvor vi har fundet, at til trods for at angst og depression optræder sammen med smerter over tre måneders varighed, er det ikke fundet, at disse faktorer kan prædiktere udvikling af nedsat funktionsevne pba. smerter eller udvikling af kroniske smerter. 5. Den kliniske retningslinje anbefaler gennemgående at udredning, diagnosticering og anbefaling af behandling(er) sker ud fra en bio-psyko-social model, som beskrevet i DSAM s retningslinje. Det harmonerer godt med resultater af den ovenfor nævnte MTV. Det fremgår her, at anvendelse af (bl.a.) den bio-psyko-sociale sygdomsmodel er et ønske blandt såvel patienter som praktiserende læger og speciallæger, og at det i vid udstrækning allerede finder sted i praksis. Imidlertid vil vi tilføje, at der, jf. denne MTV s resultater, er forskel på, hvorledes læger og patienter opfatter en bio-psyko-social model, således at patienter generelt opponerer mod psykologisering og/eller psykosomatisk diagnostik af deres smertetilstand. Psykologiske aspekter, som en del af den biopsyko-sociale sygdomsmodel, handler for patienter ikke om følgevirkninger og årsager til deres smertetilstand, men snarere om eksempelvis håb for fremtiden og positive tanker. Det vil derfor være hensigtsmæssigt i den kliniske retningslinje at gøre opmærksom på divergerende opfattelser af denne sygdomsmodel samt supplere med vejledning i\n5 samarbejde med patienten om udvikling af behandlingsplaner med afsæt i denne sygdomsmodel. 6. I den kliniske retningslinje anbefales det generelt at afdække patientens sygdomsforståelse og forventninger til behandlingerne, at behandlingsvalg og forløb er individuelt tilrettelagt samt at de beskrevne behandlingsformer overvejende er præferencefølsomme. Det harmonerer godt med resultater fra den nævnte MTV, blandt andet i forbindelse med MTV ens beskrivelse af, hvad patienter finder væsentligt for et godt samarbejde med den praktiserende læge og for et hensigtsmæssigt forløb. 7. Vedr. retningslinjens bilag 4 om monitorering og opdatering bør ansvars og rollefordeling eksplicit beskrives mhp. effektuering af dokumentation og evaluering. Side 4 8. Det fremgår i retningslinjen, at det påtænkes at udarbejde en Quick Guide version af retningslinjen. Denne Quick Guide bør også kommer i høring. Venlig hilsen Lisbeth Ørtenblad Forsker, mag.art., projektleder MTV om smerter\n6 SmerteDanmarks høringssvar til de nationale kliniske retningslinjer for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet, 2014! Indledning Først vil SmerteDanmark gerne komplimentere Sundhedsstyrelsen, for at sætte fokus på den meget store gruppe af kronisk smerteramte mennesker i Danmark, ved at igangsætte udarbejdelse af kliniske retningslinjer på området. Det gælder også selv om SmerteDanmark ikke har været inviteret med i processen. Desværre lever resultatet efter vores opfattelse ikke op til forventningerne. Det gælder både i forhold til udvælgelse af medlemmer til arbejdet, valg af metode, processer i arbejdet og de faglige anbefalinger. Vi vil i det følgende gøre nærmere rede for dette og konstruktivt komme med både specifikke og mere generelle fremadrettede anbefalinger, som vi håber arbejdsgruppen vil gøre brug af.! Kommentarer til den overordnede metodiske tilgang Der har ikke tidligere været udarbejdet kliniske retningslinjer i Danmark for patienter med generaliserede smerter i bevægeapparatet. Generaliserede smerter i bevægeapparatet, specielt af kronisk karakter, giver ud over fysiske og psykiske symptomer, ofte også en negativ påvirkning af patientens aktivitet og deltagelse i daglig- og arbejdslivet. Disse negative konsekvenser påvirker ofte det kliniske billede i en ond spiral. Der er derfor tale om et kompleks og sammensat helbredsproblem, der ikke kun kan isoleres til klinisk behandling, men i højere grad bør håndteres helhedsorienteret og med et sammenhængende rehabiliterende fokus. Præmisserne for at udarbejde kliniske retningslinjer for et sundhedsproblem med vage kliniske fund, giver selvsagt en række udfordringer. Disse udfordringer ser vi desværre ikke adresseret i tilstrækkelig grad, hvilket resulterer i at de overordnede præmisser for arbejdet ikke er på plads.! Dette forhold betyder også, at den valgte metode til at afdække og beskrive evidensen på område, ikke er optimal. Det mere eller mindre tilfældige valg af fokusspørgsmål, er ikke en optimal måde at afdække den kliniske evidens for et helhedsorienteret og sammenhængende patientforløb. Den valgte metode medfører, at de udvalgte spørgsmål og efterfølgende svar stritter i alle retninger. Der mangler sammenhæng i mellem de isolerede kliniske anbefalinger og under hvilke omstændigheder de kan anbefales. Det svarer til at komme med kliniske anbefalinger for generaliseret cancer, selvom alle ved, at der bag dette ligger en lang række af subgrupperinger, der skal stratificeres for. Men i modsætningen til cancerområdet, kan vi på smerteområdet ikke subgruppere patienter på baggrund af mikroskopiske fund på celleniveau, men må anvende et bredere og mere helhedsorienteret perspektiv der relaterer sig mere til patienternes funktionsevne.! SmerteDanmarks anbefaling SmerteDanmark anbefaler derfor, at der i de kliniske retningslinjer i højere grad tages udgangspunkt i de smerteramtes funktionsevne og at den faglige instanstager tilrettelægges her efter. Dette gælder for alle generaliserede helbredsproblemer, men i særdeleshed for generaliserede smerter. I retningslinjerne kommes med anbefalinger, der antager at generaliseret smerte er en samlet sygdom, selvom virkeligheden er en anden. Vi anerkender at dette kan skyldes, at den bagvedliggende forskning på området heller ikke har anlagt denne distinktion. Det havde dog været anbefalelsesværdigt, hvis arbejdsgruppen i sin indledning havde uddybet denne problemstilling. Det ser vi gerne.! Kommentarer til processen Der har i forbindelse med udarbejdelsen af retningslinjerne været et uacceptabelt stort tidspres. Retningslinjerne er udarbejdet til høring i løbet af få måneder og skulle have været afsluttet i juni måned i år. Arbejdet blev forsinket fordi arbejdsgruppen ikke kunne nå at fremskaffe relevant litteratur på området, hvorfor det sidste møde med begge grupper blev afviklet midt i sommerferieperioden, hvilket har betydet, at flere medlemmer af grupperne ikke har været til stede under udformningen af de endelige retningslinjer.! SmerteDanmarks anbefaling SmerteDanmark vil anbefale at den beskrevne proces undgås i fremtidige udarbejdelser. Kommentarer til udvælgelse af medlemmer Generaliserede smerter i bevægeapparatet kræver for mange patienter en bio-psykosocial udredning og intervention. Det er derfor skuffende, at der hverken i arbejdsgruppen eller i referencegruppen er! 1\n7 repræsentanter fra Dansk Socialrådgiverforening. Sundhedsstyrelsen udelader med dettet frafravalg, indspil fra en meget vigtig side af udredning og indsats for denne gruppe patienter. Hvis dette fravalg skyldes Sundhedsstyrelsens krav til evidens i det faglige arbejde, må dette revideres, når der skal udvikles retningslinjer på et område der ikke kun er klinisk. Det samme forhold gælder for fravalget af Dansk Sygeplejeråd, til trods for denne behandlergruppes centrale placering i det daglige virke med patienterne.! SmerteDanmarks anbefaling SmerteDanmark vil fremadrettet anbefale, at der i udvælgelsen af arbejdsgruppe sammensætningen, i højere grad skeles til, hvilke fagligheder der indgår i det samlede patientforløbet for en given patientmålgruppe og ikke kun til fagpolitiske hensyn.! Kommentarer til de faglige anbefalinger generelt Den ovenfor nævnte mangel på brug af subgruppering ud fra funktionsevnebegrænsning, giver en række afledte udfordringer i de faglige anbefalinger. At anbefale at alle med generaliserede smerter skal tilbydes psykoedukation og kognitiv behandling, er både fagligt ulogisk, men også kapacitetsmæssigt helt urealistisk. Vi anerkender i øvrigt, at der er tale om kliniske retningslinjer og ikke et MTV arbejde. Derfor kan der heller ikke stilles krav om at forholde sig til kompetencekrav, organisering og kapacitet. Vi ønsker alligevel at knytte en kommentar til dette, da den manglende nuancering og subgruppering kan give alvorlige kapacitetsudfordringer. På nuværende tidspunkt findes der ikke tilstrækkeligt med smerteuddannede læger, sygeplejersker, psykologer, fysioterapeuter og socialrådgivere til at tilbyde patienter med generaliserede smerter i bevægeapparatet kvalificeret behandling.! SmerteDanmarks anbefaling SmerteDanmark ser gerne, at der i de faglige anbefalinger i højere grad anvendes formuleringer som: kan anbefales såfremt den faglige vurdering af patientens samlede funktionsevnebegrænsninger indikerer behov for psykoedukation, i stedet for at anvende bydeform tilbyd til alle.! Kommentarer specifikt til anbefalinger vedr. opioider Danmark har i mange år haft et meget højt forbrug af opioider og sandsynligvis også et for højt forbrug. SmerteDanmark er enig i og sympatiserer med Sundhedsstyrelsens bestræbelser på at minimere forbruget. Landets smertelæger er meget opmærksomme på problematikken, og derfor ordineres opioider kun i de tilfælde, hvor ingen anden medicin er virksomt. For at opnå den mest optimale effekt hos patienten anvendes forskellige opioider. Det vil derfor være et tilbageskridt for behandlingen af smertepatienter at reducere anvendelsen af opioider til et specifikt præparat (Tramadol) samt kun at anbefale kortvarig anvendelse.! SmerteDanmarks anbefaling SmerteDanmark ønsker, at de internationale anbefalinger fra videnskabelige selskaber på smerteområdet bliver fulgt. Her anbefales, at opioider kan anvendes for de smertepatienter, hvor disse præparater kan reducere smerter samtidig med at forbedre eller fastholde det daglige funktionsniveau for den enkelte.! Afslutning SmerteDanmark ønsker med disse kommentarer at blive opfattet som en kompetent og konstruktiv samarbejdspartner på området. Vi stiller os derfor også gerne til rådighed i det videre arbejde.! Med venlig hilsen Jørgen Kilsgaard Bestyrelsesmedlem i SmerteDanmark! Lars Bye Møller Næstformand i SmerteDanmark! 22 sep 2014.! 2\n10 Fra: Jesper Nørregaard Sendt: 23. september :30 Til: Sundhedsstyrelsen Sygehusbehandling og Beredskab Emne: Høringssvar NKL generaliserede smerter. Størstedelen (fraset nederste afsnit) er gentagelser af mit høringssvar til Regionhovedstaden. Fint udkast. Kritikpunkter: Generelt er tabellerne inhomogene i præsentation af data. Nogle steder står der tekst lower og higher andre steder blot tal og med variation om der er fortegn med. Hvorfor ikke f.eks. SMD ; 95% CI to konsekvent. I øvrigt er det svært at aflæse om lower er bedre eller dårligere for intervention som jo afhænger af outcome. Det fremgår ikke let tilgængeligt. Kunne præciseres med et suffix (f.eks. + for bedring) for at øge læsbarheden. (som det fremgår af evidens tabeller) P (population): Som udmærket beskrevet er der en glidende overgang fra de lettere til de sværeste tilfælde. De fleste studier er foretaget på de sværeste tilfælde med betydelig psykosocial problematik. Dette (tidligere kaldet sektionsbias) betyder at resultater ikke direkte kan overføres til hele gruppen af patienter med generaliserede smerter. Derfor bør man være tilbageholdende med at give stærke anbefaling til gruppen som helhed (som f.eks. for psykoedukation og kognitiv terapi). I og C: Nogle er interventioner kan betragtes som delvist overlapende, som f.es. kognitiv terapi og psykoedukation. Der er derfor problematisk at man giver stærke anbefaling til begge former. Det vil ikke give mening at forvente at begge disse tiltag iværksættes hver for sig. Omfanget af disse tiltag kan varieres betydelig, hvilket jeg synes bør medgå i diskussionen af de enkelte PICO spørgsmål.. Det forekommer at retningslinjen desangående er låst fast i de på forhånd definerede PISO spørgsmål. Bilag 1 giver en god praktisk løsning i form af en beskrivelse af håndtering af forskellige grupper af patienter på 5 forskellige trin, hvori det klart fremgår at de letteste patienter kan håndteres uden formel CBT eller psykoedukation. Jeg vil foreslå at nogle af de begreber og principper fra bilag 1 om TERM terminologien inddrages i afsnitet om centrale budskaber og i konklusionerne på de enkelte pico spørgsmål om CBT, psykoedukation og tværfaglige tiltag? Så synes jeg man måske bør anvende det danske ord individualiseret patientuddannelse ( light udgaven af psykoedukation) f.eks. i afsnittet om centrale budskaber og at forbeholde en stærk anbefaling til dette (svarende til trin 1 og 2 på TERM trappen). Evt. kan også anvendes begrebet kognitiv tilgang f.eks. så også almindelige reumatologer kan være med på de nederste trin. Og så kun overveje formel psykoedukation og/eller CBT især til patienterne på de 3 øverste trin af trappen i bilag 1. Om ømhed (tenderpoints). Jeg savner en angivelse af at ømhed er en prognostisk markør og for sværhedsgrad og korreleret til funktionsbegrænsninger. MVH Medlem af referencegruppen Ledende overlæge dr. med. Jesper Nørregaard Reumatologisk afdeling Hillerød hospital Dyrehavevej Hillerød Tlf:\n11 Sundhedsstyrelsen Sygehuse og Beredskab Axel Heides Gade København S 24. september 2014 Høringssvar vedr. den nationale kliniske retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet Sundhedsstyrelsen har den 4. september 2014 udsendt udkast til national retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet til høring i en bred kreds af faglige selskaber, myndigheder og organisationer. Høringsfristen er fastsat til den 25. september Kiropraktorer gennemgår som bekendt en akademisk grunduddannelse specifikt rettet mod smertetilstande i bevægeapparatet, og mere end patienter behandles årligt i kiropraktorpraksis. Patientklientellet i kiropraktorpraksis omfatter derfor også personer med generaliserede smerter i bevægeapparatet. Det undrer derfor Dansk Kiropraktor Forening, at Sundhedsstyrelsen ikke har fundet det relevant at inddrage kiropraktorerne i arbejdet med udarbejdelse af den kliniske retningslinje, herunder anmode om bemærkninger til udkastet til retningslinje. Dansk Kiropraktor Forening skal derfor anmode om, at Sundhedsstyrelsen for fremtiden inddrager kiropraktorerne i arbejdet med udarbejdelse af nationale retningslinjer, der vedrører sygdomme i bevægeapparatet, og som er omfattet af kiropraktorernes virksomhedsområde. En national retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet får betydning for behandlingen af patienter i kiropraktorpraksis, og som følge heraf fremsender Dansk Kiropraktor Forening følgende bemærkninger til det foreliggende udkast. Foreningen finder det positivt, at der udarbejdes en national retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet, da generaliserede smerter i bevægeapparatet er en relativ hyppig forekommen lidelse med store konsekvenser for det enkelte individ, bl.a. i form af nedsættelse af funktionsniveau. Desuden er lidelsen årsag til store direkte og indirekte samfundsøkonomiske omkostninger.\n12 Vi hilser arbejdsgruppens enighed om, at generaliserede smerter i bevægeapparatet er en reel sygdom velkommen. Desuden er vi enige i, at målet må være at hjælpe patienten til en optimal egen håndtering af smertetilstanden og at bedre funktionsevnen fysisk, psykisk og socialt. Arbejdet med retningslinjen forekommer velgennemført inden for de givne rammer og kan støtte klinikerens beslutninger omkring håndtering af patienter med generaliserede smerter. Væsentligst er det dog nok, at arbejdet peger på en række områder, hvor der er helt eller stort set fravær af viden om effekten af såvel udredningsstrategi som behandlingstiltag. Retningslinjen dokumenterer således et stort behov for at generere viden om en stor behandlingsgruppe med en tilstand, der er meget vanskelig at behandle. Langt hovedparten af behandlingen skal ifølge retningslinjen ligge i primærsektoren. Patienter med generaliserede smerter opsøger andre autoriserede behandlere end egen læge. Derfor bør anbefalingen om organiseringen af behandling og udredning (s.11) generelt rettes mod behandleren, dvs. lægen/kiropraktoren/ fysioterapeuten, fremfor alene mod lægen. Denne bemærkning gælder generelt i alle de situationer, hvor kun lægen er nævnt. Under pkt.2. Udredning og diagnostik skal vi henlede opmærksomheden på, at kiropraktorer i vid udstrækning opfylder alle punkterne i den foreslåede anamnese- med undtagelse af punkt i. Biokemisk screening. Kiropraktorerne vurderes derfor at være en vigtig sundhedsperson i forhold til at opfylde behovet for hurtig diagnosticering i samarbejde med de praktiserende læger. DKF skal anbefale, at kiropraktorerne eksplicit nævnes som faggruppe i retningslinjen de steder, hvor kiropraktorernes tilstedeværelse er åbenbar, (s. 11). Kiropraktorerne bør endvidere nævnes under 1.3 Målgruppen (s. 12) samt under punkt 3.3 Superviseret fysisk træning (s. 19). Et væsentligt formål med retningslinjen er at sikre, at diagnosen stilles hurtigst muligt, så patienten kan blive tilbudt relevant intervention. DKF finder, at det vil være relevant i retningslinjen pkt. 2.7, s. 17 at berøre risikoen for at overse væsentlige differentiale diagnoser ved hurtigere at stille diagnosen generaliserede smerter. Med venlig hilsen Jakob Bjerre Direktør 2\n13 WHIPLASHFORENINGENS HØRINGSSVAR PÅ NATIONAL KLINISK RETNINGSLINJE FOR UDREDNING OG BEHANDLING AF GENERALISEREDE SMERTER I BEVÆGEAPPARATET. Whiplashskadede er ifølge Sundhedsstyrelsen omfattet af retningslinjen. Vi er derfor uforstående overfor, at vi hverken er inviteret med i arbejdsgruppen eller er blevet bedt om at indgive høringssvar. Mange af vores medlemmer har svære smerter. Vi konstaterer gang på gang, at muligheden for at blive tilstrækkeligt undersøgt og få en sufficient smertebehandling er for ringe. Ventetiden på behandling på smerteklinikker er for lang, og langt fra alle får muligheden. Derfor har vi set frem til den nye retningslinje. Efter at have læst den må vi dog konstatere, at den hverken med hensyn til kvalitet eller indhold, er i nærheden af, hvad vi havde forventet. Hovedparten, af de i retningslinjen nævnte behandlinger, er psykiatriske tiltag. Bliver behandlingen fremover som høringsforslaget skitserer, må vi konkludere, at generaliserede smerter fremover betragtes som psykiske smerter. Whiplashskadede har lokaliserede og ikke generaliserede smerter. Smerterne er lokaliseret til nakke, evt. kæbe, skulder (skuldre) og lænd. Retningslinjen minder i bemærkelsesværdig grad om Forskningsklinikken for Funktionelle Lidelsers (FFL) anbefalinger i forhold til udredning og behandling af funktionelle lidelser/bds. En funktionel lidelse er en sygdom, hvor man er belastet af fysiske gener, som gør det svært at fungere i dagligdagen. Man kan forstå det som en tilstand, hvor hjernen og kroppen er overbelastet og ikke fungerer normalt. 1 På FFL s hjemmeside står, at man for at undgå forvirring omkring diagnosticeringen af de funktionelle lidelser har udviklet Bodily Distress Syndrome` (BDS) til forskningsbrug. Diagnosen er blevet udbredt i internationale forskningsmiljøer men indgår endnu ikke i de officielle diagnoseklassifikationssystemer. Diagnosen baseres på en genkendelse af sygdomsmønstret. Der nævnes lidelser som fibromyalgi, kronisk smertesyndrom, kronisk whiplash, kroniske bækkensmerter og colon irritabile som eksempler på funktionel lidelse. 2 Vi er overraskede over, at Sundhedsstyrelsen, som den øverste garant for et godt sundhedsvæsen, accepterer, at en national strategi bygger på en ikke anerkendt diagnose, og et forskningsprojekt i en tidlig fase med ringe videnskabelig evidens. Ydermere baseres retningslinjen alene på fokuserede spørgsmål og litteratur vedrørende diagnosen fibromyalgi og er dermed afgrænset til dette, hvilket begrænser både kvalitet og evidens. Med den lave evidens fremstår retningslinjen som et forsøg med mennesker, der har smerter, og burde som sådan have en forsøgsprotokol. Hvordan sikres patienter med generaliserede smerter en tilstrækkelig god diagnosticering og behandling? RETNINGSLINJENS INDHOLD I FORHOLD TIL FORSKNINGSKLINIKKEN FOR FUNKTIONELLE LIDELSER OG EVIDENS Det er ret stor overensstemmelse mellem retningslinjen og arbejdshypoteserne fra Forskningsklinikken for Funktionelle Lidelser (FFL), hvor antagelsen er, at kroniske smerter skyldes en øget sensibilisering af nervesystemet samt DSAM s vejledning i funtionelle lidelser som bygger på FFL s teorier. 3 Stepped care modellen og TERM-modellen indgår i retningslinjen om generaliserede smerter. (FFL har udviklet stepped care modellen og TERM-modellen). Den praktiserende læge skal være primus motor i behandlingen, og patienterne sendes ikke til\n14 unødvendige undersøgelser. (Dette er også en del FFL s program og medtaget i DSAM s vejledning, der bygger på forskningen fra FFL. 4 5 Træning er medtaget i retningslinjen til trods for, at der er lav evidens for, at træning har en effekt. (Forskningsklinikken anvender gradueret genoptræning). I retningslinjen er kognitiv terapi og ACT behandling to af de behandlinger, der foreslås. Selv om der kun er svag evidens for effekten heraf (side 7). (FFL anvender også kognitiv terapi og ACT). I forhold til patienter med generaliserede smerter anbefales ikke opioder i retningslinjen. (FFL anbefaler, at smerter ikke behandles med vanedannende medicin, hvilket har evidensniveau 5 svarende til anbefalet af skrivegruppen som god klinisk praksis). Psykoedukation anbefales i retningslinjen. (FFL anbefaler psykoedukation). Multidiciplinær behandling anbefales ikke i retningslinjen. (FFL anvender IKKE multidiciplinær behandling). Til trods for, at nogle smerteklinikker har gode resultater med mulitdiciplinær behandling og til trods for, at også Sundhedsstyrelsen i forbindelse med høringen vedr. DSAM s vejledning, gav udtryk for ønsket om tværfaglig behandling. Sundhedsstyrelsen fremsendte også bemærkninger til høringsudkastet, herunder bl.a. at vejledningen i højere grad burde lægge op til tværfagligt samarbejde. 6 Tricykliske antidepressiva (TCA) anbefales i retningslinjen som førstevalg, hvis ACT ikke virker. Der er moderat evidens for virkningen heraf. (FFL anbefaler brug af TCA med godkendelse af De Videnskabsetiske Komitéer i Midtjyllands). FFL synes inhabil i forhold til at pege på netop TCA, da de har fået stor økonomisk forskningsstøtte af Lundbechfonden. Se senere. Lundbech producerer bl.a. TCA. Således kan vi fastslå, at denne retningslinje lægger sig tæt op af FFL s forskning, der går igennem retningslinjen som en rød tråd. Professor Per Fink, leder af FFL, er medlem af arbejdsgruppen. Vi finder det uforståeligt, at et forskningsprojekt i en tidlig fase kan danne grundlag for nationale retningslinjer på smerteområdet generelt og på whiplash specifikt, når der i dag findes evidensbaseret viden på begge områder, som ikke er medtaget, mens retningslinjerne baseres på en meget lav grad af evidens. DIAGNOSTICERING OG BEHANDLING AF GENERALISEREDE SMERTER I bilag 1 i retningslinjen står: Både ætiologi og patogenese ved generaliserede smerter i bevægeapparatet er ufuldstændigt kortlagt. Dette er en erkendelse af manglende viden på området. Side 17 står: Det er vægtet højt at lave en anbefaling, der i mange tilfælde gør det muligt for den praktiserende læge at stille diagnosen på baggrund af kliniske fund, suppleret med en relevant og afklarende karakterisering af patienten. Hvis man ikke har kortlagt ætiologi og patogenese synes det uforståeligt, at man kan stille en hurtig diagnose i almen praksis. Udtrykket karakterisering af patienten falder os for brystet. Hvad mon en sådan karakterisering af patienten dækker over? Er retningslinjen først og fremmest et redskab til at sikre, at disse patienter ikke fremover belaster hospitalerne, og ikke får mulighed for at blive tilset af speciallæger? At det fremover betragtes som god praksis at stille diagnosen generaliserede smerter i bevægeapparatet på whiplashskadede ud fra anamnese, symptombillede, varighed og objektiv undersøgelse finder vi kritisabelt. I forhold til whiplash kræves ofte yderligere undersøgelser for at be- eller afkræfte skader. Begrundelsen er, at diagnosen skal stilles hurtigst muligt, fordi det kan være skadeligt for patienten at forblive uafklaret i for lang tid, lige som det kan påvirke smertehåndtering og kronificering. Mange\n15 whiplashskadede bliver dog ikke raske indenfor tre måneder; men de bliver måske raske inden for ét år. Retningslinjen kan dermed forøge whiplashskadedes risiko for både at få oversete fysiske skader og for at udvikle kroniske smerter, idet smerter der ikke behandles sufficient, kan blive kroniske. 7 Retningslinjen lægger ikke umiddelbart op til en sufficient smertebehandling. Med en hurtig diagnose oplever vi allerede nu, at mange whiplashskadede får overset skader som diskusprolaps, ligamentskader, frossen skulder, tryk på nerver og lignende, fordi de ikke bliver undersøgt nærmere for sådanne skader Whiplashskadede kan beviseligt have fysiske skader. Evidensen for ikke at give opioider til patienter med generaliserede smerter er meget lav. Den bygger kun på to studier. Alligevel foreskriver arbejdsgruppen, at det er god praksis ikke at anvende disse. Patienterne kan få Paracetamol og NSAID præparater. Til trods for at Sundhedsstyrelsen advarer mod NSAID præparaterne, idet de kan give både hjerteflimmer og blodpropper i ben og lunger. 22 Whiplashforeningen mener, at whiplashskadede ikke nødvendigvis skal have opioider; men vi mener, at de skal smertestilles. Også med opioider, når andet ikke virker. At leve med konstante smerter forringer livskvaliteten i en grad, som raske mennesker ikke kan forestille sig, og smerter, der ikke behandles sufficient, kan som tidligere nævnt udvikles til kroniske smerter. Dolol er et svagt smertestillende middel. 23 Læger har udtalt, at Dolol ingen effekt har hos ca. ¼ af de patienter, der får præparatet. Arbejdsgruppen taler om en meget høj forekomst af bivirkninger ; men de bivirkninger, arbejdsgruppen taler om, er kløe, kvalme og obstipation. Dette er småtingsafdelingen i forhold til de bivirkninger, patienter får af tricykliske antidepressiva, som de i stedet skal tilbydes som førstevalg, hvis kognitiv adfærdsterapi, psykoedukation og træning ikke har tilstrækkelig effekt. Begrundelsen er pris og bivirkningsprofil (side 49) sammenholdt med balancen mellem effekt og skadevirkninger (side 59). Bivirkningsprofilen ved TCA er langt værre end ved Dolol. Bl.a. har præparatet et meget smalt terapeutisk index, og brugen bør derfor begrænses hos ambulante patienter. Normalt vil man anvende serum-monitorering, hvor koncentrationen af medikamentet i blodet måles; men det lægges der ikke op til her. Desuden bør der tages EKG før behandlingsstart p.g.a. risikoen for kardielle ledningsforstyrrelser, hvilket der heller ikke tales om. 24 Ud over kardielle ledningsforstyrrelser påvirker det seksuallivet, appetitten, vægten, vågenheden og de kognitive evner. Det kan give urinretention og tarmslyng samt blodtryksfald ved stillingsændring. Der er risiko for mani og delirøse tilstande. Svimmelhed, mundtørhed, huller i tænderne, kvalme, obstipation, hovedpine, rystelser, svedtendens, hallucinatoriske psykoser etc. Til sammenligning er Dolol på det nærmeste bolcher. Duloxetin anvendes som det næste i rækken - efter mislykket ACT-behandling og forsøg med tricykliske antidepressiva. Præparatet kan bl.a. give mundtørhed, kvalme, hovedpine, søvnighed, nedsat appetit, træthed, vægttab, hedeture, forhøjet blodtryk, kramper, abnorme drømme, angst, svimmelhed, søvnløshed, sitren, sløret syn, seksuelle problemer, hjerteproblemer, muskelstivhed og føre til selvmord. 25 Arbejdsgruppens anbefaling af SSRI præparater er svagt imod. Der er lav evidens for, at SSRI præparater virker på smerter. Side 56 står, at de har en svag virkning på smerte, men ingen virkning på funktionsevne. Funktionsevnen synes således vigtigere end den smertestillende effekt. Det synes i det hele taget, som om der er en underliggende dagsorden i forslaget om, at det i langt større udstrækning er funktionsevnen end smerterne, der er interessant. For whiplashskadede hænger funktionsevnen og smerten sammen. Når smerten behandles, bedres funktionsevnen automatisk.\n16 Arbejdsgruppen anbefaler, at man giver gabapentin under nøje vurdering af virkning og bivirkninger. Arbejdsgruppens anbefaling bygger kun på ét studie, der viser, at det har virkning på både funktionsevne og smerter. Allerede i 2009 blev lægemiddelfirmaet Pfizer afsløret i at fuske med forskningen omkring midlet gabapentin. Det viser sig, at stoffet IKKE virker på andet end epilepsi. Således virker det IKKE på neurogene smerter. 26 Hvorfor foreslås et sådant præparat? Hvorfor vedbliver man at bruge det til smertepatienter i Danmark, når det allerede for fem år siden er fundet uden effekt på smerter? Til gengæld har det et væld af bivirkninger som bl.a. vægtøgning, svimmelhed, søvnighed, kvalme, muskelkramper, hovedpine, følelsesmæssig labilitet, talebesvær, søvnløshed, konfusion, depressioner og impotens. Hvis patienterne ikke er syge i forvejen, mener vi, at den medicin, retningslinjen lægger op til, bevirker, at de bliver syge pga de mange og invaliderende bivirkninger, de foreslåede præparater har. Vi ved, at psykiatriske patienter dør år før alle andre pga bivirkninger fra medicin og fordi, fysisk sygdom overses. 27 Der er lagt op til begge dele med denne retningslinje. De øvrige behandlingsmuligheder er ikke anderledes end det, whiplashskadede selv i stor udstrækning forsøger sig med. De finder træningsmetoder, der er egnede til den enkelte, og de forsøger at være så aktive, som det lader sig gøre i dagligdagen. De forsøger sig også med mange andre selvbestaltede behandlingsmetoder, fordi der ikke er hjælp at hente i sundhedsvæsenet. Bl.a. fysioterapi, kiropraktik, osteopati, kraniosakralterapi, akupunkturetc. Altså tværfaglig behandling. Der er meget ringe evidens for hovedparten af de behandlinger, der angives i retningslinjen. Skal alle patientgrupper med generaliserede smerter skal have samme behandling som fibromyalgipatienter, bør behandlingen kunne dokumenteres i forhold til alle involverede patientgrupper. Vi har svært ved at forstå, hvordan lægevidenskaben og Sundhedsstyrelsen kan stå inde for en retningslinje baseret på ringe evidens, og en ikke anerkendt diagnose? PATIENTSIKKERHED OG KVALITET Et af Sundhedsstyrelsens strategiske mål for er at fremme patientsikkerhed og kvalitet. Retningslinjen for generaliserede smerter synes hverken at fremme patientsikkerhed eller kvalitet. Det synes f.eks. meget usikkert at behandle med bivirkningstunge lægemidler. Kvaliteten af retningslinjen er uvis pga den lave evidens. I denne sammenhæng må vi også påpege, at de eneste diagnoser, der er nævnt i retningslinjen, er fibromyalgi og Bodily Distress Syndrome, til trods for at regningslinjen omhandler alle med lidelser, der afstedkommer generaliserede smerter. På side 76 står: Patientgruppen kan også defineres ved Bodily Distress Syndrome (BDS) af muskuloskeletal type eller af multiorgantype. Om BDS skriver Sundhedsstyrelsen til Sundhedsministeren: Denne anvendes primært i forskningssammenhæng, og optræder ikke i ICD-10 (WHO s diagnoseklassifikationssystem) eller SKS (det danske klassifikationssystem), og kan således ikke bruges til registrering. 28 Vi undres derfor over, at dette begreb figurerer i retningslinjen om generaliserede smerter og beskrives som en diagnose, patientgruppen kan defineres ved. Der er end ikke sikkerhed for, at diagnosen medtages i ICD I et andet svar til sundhedsministeren skriver Sundhedsstyrelsen: Formålet med en diagnose er at bidrage til at belyse prognosen, evt. mulighed og indikation for behandling. Vi bemærker i øvrigt, at en advokat på høringen om funktionelle lidelser, i Folketinget den 19. marts 2014, kaldte BDS en trussel mod både patient- og retssikkerheden samt menneskerettighederne. 30\n17 Et ph.d. studie viser, at ikke-psykotiske patienter, der er blevet tilbudt psykiatrisk behandling og har takket ja, efterfølgende har et tre gange så stort forbrug af sundhedsydelser, samt flere sygedage og førtidspensionsdage end de, der takkede nej til den psykiatrisk behandling. 31 En betragtning, der bør medtænkes. HVAD ØNSKER WHIPLASHSKADEDE Først og fremmest ønsker vi, at virkningen af at forebygge smerter bør undersøges. I dag opfordres whiplashskadede på baggrund af usikker og ældre dansk forskning til hurtigt at genoptage arbejdet og fungere, som de plejer. Vores erfaring er dog, at whiplashskadedes forstuvede nakke bør aflastes (som man anbefales at aflaste andre legemsdele, der er forstuvede). Desuden bør den skadede smertebehandles tilstrækkeligt i den akutte fase. Forskning viser, at smerter, der ikke behandles tilstrækkeligt, kan blive kroniske. Generelt mangler der forskning på whiplashområdet. Mere forskning er ønskelig. Med hensyn til diagnosticering ønsker vi, at den enkelte patient vurderes som en potentielt skadet person, således at undersøgelser som røntgen og scanning ikke på forhånd udelukkes. Multidiciplinær behandling, som arbejdsgruppen har fravalgt i retningslinjen til trods for, at nogle smerteklinikker har gode erfaringer med anvendelsen af en sådan behandling - er oplagt i forhold til whiplashskadede. Universitetshospitalet i Lund har i en del år lavet et rehabiliteringsprogram for whiplashskadede. Efter fem år er hovedparten i arbejde. Vi ønsker også en sufficient smertebehandling, der ikke baseres på psykofarmaka med åbenlyst store og hæmmende bivirkninger på hjernefunktion, livskvalitet, følelsesliv, seksualliv etc. Desuden ønsker vi hjælp til at kunne vende tilbage til arbejdsmarkedet. Træning er et udmærket redskab, hvis træningen er individuel og rettet mod den enkelte whiplashskadedes problemer. Visse træningsformer er direkte kontraindicerede. F.eks. styrketræning og træning ad modum McKenzie. Kiropraktorbehandling kan helbrede nogle i den akutte fase, men kan være direkte kontraindiceret i den kroniske fase. Interventioner rettet mod deltagelse i hverdagslivet, psykoedukation og arbejdspladsinterventioner virker som gode initiativer; men hvad er bevæggrunden for at medtage dem? Der er ikke evidens for, at interventioner mod deltagelse i hverdagslivet virker. Psykoedukation er der moderat evidens for. Det ser ud, som om psykoedukation skal lære patienten at forstå det lægen forstår frem for det, vedkommende selv mærker. Når det er sagt, kan det være udmærket, hvis formålet er, at patienten forstår sin egen situation. Men det må vel betragtes som et supplement til en egentlig behandling og ikke en behandling i sig selv. Sluttelig ønsker vi, at denne retningslinje tages af bordet i forhold til whiplashskadede. Den lægger op til, at de skadede placeres på samfundets sidelinje, bedøvet af medicin, der ikke virker, uden nogensinde at få ordentlig hjælp til at komme i arbejde og få et normalt liv.\n18 HABILITETSFORHOLD Se dette link: 35 Vi undrer os over, at professor Per Fink, leder af Forskningsklinikken for Funktionelle Lidelser der får store forskningsmidler fra f.eks. Lundbechfonden er habil i denne sag. Lundbech producerer flere tricykliske antidepressiva samt flere SSRI-præparater som indgår i retningslinjen. På side 95 står bl.a. om habilitetsforhold: En person, der virker inden for det offentlige, og som har en personlig interesse i udfaldet af en konkret sag, må ikke deltage i behandlingen af denne sag. En gennemgang af Per Finks habilitetserklæring viser, at han mod betaling har afholdt foredrag ved symposier arrangeret af medicinalfirmaer. At Forskningsklinikken for Funktionelle Lidelser er udbydere af systematiseret undervisning i TERM-modellen, der som nævnt indgår/nævnes i retningslinjen, nævnes der intet om. Per Fink har selvsagt interesse i, at behandlingen af kroniske smertepatienter, som han medtager i sin forskning, fremover behandles efter noget, der ligner hans forskrifter. Vi tvivler derfor på Per Finks habilitet i denne sag. Speciallæge Karen Lisbeth Faarvang har inden for de sidste fem år mod betaling udført opgaver for flere medicinalfirmer bl.a. Abott, der producerer Brufen/Ibuprofen, som også anbefales i retningslinjen. Læge Gregers Hansen-Nord ejer aktier i medicinalfirmaet Lundbeck, der bl.a. producerer tricykliske antidepressiva. Speciallæge dr.med. Karsten Junker ejer aktier, anparter eller andele i Lundbeck, der bl.a. producerer tricykliske antidepressiva. Overlæge Kirstine Amris har inden for de seneste fem år modtaget penge fra medicinalfirmaet Pfizer, der producerer Gabapentin, som er med som behandlingsmulighed i retningslinjen. Hvis ikke de nævnte læger er juridisk inhabile, mener vi, at de er moralsk inhabile. Afslutningsvist fremfører jeg på Whiplashforeningens vegne, at National klinisk retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet efter vores opfattelse, ikke er anvendelig i forhold til whiplashskadede. Med venlig hilsen på vegne af Whiplashforeningens medlemmer formand for Whiplashforeningen Susan Stick\n19 4 Funktionelle lidelser udredning og behandling. Redigeret af Per Fink og Marianne Rosendal. Munksgaard No11_BengtJohansson_NikolaiBogduk_Oversettelse-AliceReite.pdf Injuries_01.htm 12 Foreman, Stephen M & Arthur C. Croft. Whiplash injuries. The Cervical Acceleration/ Deacceleration Syndrome. Side 38-45, Williams og Wilkins. Second Edition Uhrenholdt, Lars. Morphologi and pathoanatomy of the cervical spine facet joints in road traffic crash fatalities with emphasis on whiplash a patoanatomical and diagnostic imagin study. PhD thesis. Faculty of Health Sciences University of Aarhus Forskerne finder synlige skader hos whiplashramte. PTU-NYT nr Lütken, Dorte og Birgitta Bjerre Kiely m.fl. Sidste nyt om whiplash Den seneste internationale kongres om blandt andet kroniske smerter efter whiplash fandt sted i Sverige i efteråret. Flere forskere kunne præsentere nye forskningsresultater. PTU- Nyt\n20 Lam T P, D P Goldberg, A C Dowell, S Fortes, J K Mbatia F A Minhas. Proposed new diagnoses of anxious depression and bodily stress syndrome in ICD-11-PHC: an international focus group study. Family Practice 2013; 30:\n21 Sendt: on :08 Fra: Ulla Garbøl Til: Tina Birch CC: Gunner Gamborg Lene Barslund Annemarie Knigge Maria Cecilie von Bülow Lisbeth Maindal SV: National klinisk retningslinje for generaliserede smerter i bevægeapparatet sendes i høring via Høringsportalen - høringsfrist 25. september 2014 Til Tina Birch Tak for den fremsendte mulighed for at bidrage med kommentarer til NKR vedrørende patienter/borgere med generaliserede smerter i bevægeapparatet. Ergoterapeutforeningen finder, at NKR er blevet et godt produkt og har ikke yderligere kommentarer til rapporten. Med venlig hilsen Ulla Garbøl Konsulent Ergoterapeutforeningen Nørre Voldgade 90 DK-1358 København K Tlf: Direkte: etf.dk\n22 Høringssvar vedr. Nationale Kliniske Retningslinje for generaliserede smerter i bevægeapparatet. Fra FAKS s side er vi som udgangspunkt særdeles positive over for udarbejdelsen af den nationale kliniske retningslinje (NKR) for generaliserede smerter i bevægeapparatet. Vi er fornøjede over at der i den seneste version af NKR er enighed om at generaliserede smerter i bevægeapparatet er en reel sygdom samt at der lægges vægt på både funktionsevnenedsættelse, en helhedsorienteret, bio-psyko-social tilgang samt en forståelse for at der i denne patientgruppe er store individuelle variationer som skal imødekommes. Vi ser dog stadig nogle helt overordnede problematikker samt områder der kan give udfordringer i praksis: Metode samt valg af fokuserede spørgsmål Vi kan forstå at arbejdsgruppen fik sat en begrænsning på 10 fokuserede spørgsmål. Da kroniske smerter er et yderst komplekst område mener vi at dette er en meget problematisk tilgang da det virker tilfældigt hvad der er kommet med som spørgsmål. En mere grundig, tilbundsgående tilgang havde været at kigge på alle relevante interventioner og forhold for denne gruppe af patienter og derefter udarbejde den NKR i det helhedsorienterede behandlingsperspektiv de selv henviser til. Videns mangel Vores medlemmer oplever ofte en mangel på viden og forståelse for kroniske smerter hos den almen praktiserende læge. Dette bunder sandsynligvis i den manglende undervisning på området i den medicinske uddannelse. Vi har indtrykket af at der er ved at blive rettet op på dette, men det ændrer jo ikke vidensniveauet hos de allerede uddannede læger. Det er vores holdning og erfaring at uden grunding information og videreuddannelse vil de almen praktiserende læger ikke være i stand til at udrede patienten, agere tovholder samt afgøre hvem der skal have hvilken behandling og hvornår. Stepped care modellen virker relevant til netop at afgøre hvem der skal have hvilke tilbud. Ud fra det tilsendte materiale mener vi ikke det vil være muligt for den almen praktiserende læge at afgøre hvilke patienter der tilbydes hvad og hvornår. Dette er et afgørende punkt for successen af den NKR! Ikke alle patienter har lyst til eller brug for fx kognitiv terapi til trods for at der her opfodres til at henvise alle patienter hertil. Samtidig vil nogle patienter have brug for fx anden medicinsk behandling end der her er lagt op til. Ved beskrivelse af stepped care modellen beskrives et krav om specialafdelinger/specialister som den almen praktiserende læge kan konferere med. Hvem er der her tænkt på? I vores erfaring findes disse kun på de tværfaglige centre så hvordan skal det kunne fungere i praksis? Bio-psyko-socialt; hvor er den sociale komponent? Netop det at kroniske smerter skal forstås i en bio-psyko-social sammenhæng er med til at gøre dette område så komplekst. I den NKR henvises til at en vurdering af patientens behandling skal ses ud fra fysiske, psykiske, emotionelle og sociale aspekter af\n23 smertetilstanden. Samtidig henvises der i punkt 8.3 til at mangel på social afklaring kan have negativ indflydelse på sygdomsforløbet. Vi er derfor helt uforstående overfor at socialrådgivere slet ikke er inddraget i den NKR og vi mener at det er en meget stor mangel. I vores optik skal kommunens socialrådgivere inddrages fra starten i relevante tilfælde, således at det kan blive en koordineret indsats med patientens bedring som mål! Vi støder ofte på udfordringer der kan kategoriseres som gammeldags kassetænkning. Mangel på samarbejde mellem sundhedsvæsenet og det sociale system er en klassiker og dette besværliggør kun patientens behandling og rehabilitering. Det håber vi ikke vil gøre sig gældende her. Økonomi Hvem skal betale for hvad? Os bekendt kan man pt. få 10 gange psykologhjælp til 350 kr./gang men kun hvis lægen angiver, at man er kriseramt. Vil dette blive udvidet til smerteramte? Dette er igen en patientgruppe der ofte er ramt på økonomien og fåtallet vil have råd til fx psykolog, fysioterapi og psykoedukation selv med tilskud. Dette ser vi som en stor hæmsko for at denne NKR kan have effekt i praksis. Kapacitet mangel både af fagfolk og på tværs af landet Vi oplever i dag en stor skævhed i behandlingsmulighederne for kroniske smertepatienter på tværs af regionerne. Hvordan vil man fremover sikre ensartede tilbud i hele landet både i kvantitet og kvalitet? Vi ved samtidig fra vores medlemmer at det kan være utrolig svært at finde fagfolk fx psykolog med den rette viden om kroniske smerter. De fagfolk der findes med rette kompetencer sidder pt. på de tværfaglige smertecentre og den NKR giver en svag anbefaling for henvisning hertil. Vi ser derfor en stort mangel på kompetencer inden for psykologien, fysioterapien, psykoedukation mv. hvilket skal løses før at den NKR kan komme til at fungere i praksis. Modstridende anbefalinger for multidisciplinære intervention Vi undrer os over i den svage anbefaling af den multidisciplinære intervention af to årsager: For det første er evidensen bag anbefalingen for den multidisciplinær intervention baseret på studier der kun har et mindstekrav om brug af to fagdiscipliner. Her ses en svag effekt og i kombination med en lav kvalitet af studierne generelt gives der en svag anbefaling. Der fremhæves dog ét studie med signifikant, klinisk relevant effekt på funktionsevne. Dette studie bruger netop en bred multidisciplinær intervention og struktureret samarbejde mellem fagdisciplinerne (ref. 49). Kvaliteten af dette studie vurderes til moderat. Vi mener at det er for bredt at se på studier der gør brug af kun to fagdiscipliner og at dette slører effekten af en bredere sammensat intervention som nævnt i studiet i ref. 49. For det andet henviser Stepped Care modellen til at patienter med svære, komplicerede kroniske smerter skal henvises til multidisciplinær behandling. Dette står i kontrast til den svage anbefaling ellers givet til multidisciplinær intervention; vi frygter at dette vil forvirre den praktiserende læge så de patienter, der har brug for det, ikke bliver henvist til multidisciplinær\n24 intervention. Vi mener derfor at anbefalingen burde hedde "god praksis" eller høj for at at tilbyde interventionen til patienter med svære, komplicerede, generaliserede smerter i bevægeapparatet. Medicin fokus Vi synes det er stærkt kritisabelt at der er sat speciel fokus på et produkt (tramadol) samt at der direkte frarådes behandling med opioider! Under henvisning til revurderingssagen, må FAKS fastholde at behandlende læge ikke på forhånd kan udtale sig om hvilket præparat der virker. Det er alene patientens oplevelse af effekt og bivirkningsniveau der kan afgøre hvilket præparat der er den rigtige behandling. Det er klart at opioider skal være en sidste mulighed men for nogle patienter er det det eneste der virker og her skal lægen uden skyldfølelse! kunne udskrive morfin! Er det en opioid behandling der viser sig at være den bedste løsning, vil der ofte være tale om langvarig behandling, og altså ikke den kortvarige behandling der henvises til. Implementering og opfølgning I bilag 3 giver arbejdsgruppen gode ideer til implementeringen og vi kan se at Sundhedsstyrelsen ønsker at understøtte implementeringen. For at denne NKR skal have mulighed for at fungere i praksis vil vi understreget behovet for efteruddannelse til de almen praktiserende læger. Det er vores overbevisning at generaliserede smerter i bevægeapparatet er for kompleks en sygdom til at den praktiserende læge kan behandle patienterne korrekt efter blot at have læst fx quick guiden. Kroniske smertepatienter er samtidig notorisk svære at finde og følge igennem systemet og vi håber derfor at der nu vil blive et krav om at bruge rette diagnosekoder for kroniske smertepatienter generelt; uden dette vil det være umuligt at følge op på effekten. Opsummering Det er vores bekymring at denne NKR ikke vil have den tilsigtede effekt i praksis baseret på de ovenstående punkter; mangel på viden hos de almen praktiserende læger, manglende kapacitet af specialister både indenfor relevante faggrupper og på tværs af landet, udeladelse af socialrådgivere, en mulig høj egenbetaling for patienten til fx psykolog og fysioterapeut samt udfordringer i implementeringen. Uden forbedringer på disse områder kan vi ikke se at den NKR vil have en effekt og det ville være meget ærgerligt. På vegne af FAKS, Sidse Holten Pia Frederiksen Bestyrelsesmedlem i FAKS Formand i FAKS Tlf.:\n25 Region Syddanmark Sundhedsområdet, Planlægning og udvikling Damhaven Vejle Att. Trine Malling Lungskov 19. september 2014 Tilbagemelding fra Terapeutfagligt Råd vedrørende høring af National Klinisk Retningslinje for generaliserede smerter i bevægeapparatet Terapeutfagligt Råd i Region Syddanmark takker for muligheden for, at indgive bemærkninger til høringen vedrørende national klinisk retningslinje for generaliserede smerter i bevægeapparatet. Det ses som meget positivt, at der nu udarbejdes en National Klinisk Retningslinje for generaliserede smerter i bevægeapparatet, og der dermed sættes fokus på denne patientgruppe. Vi har kommentarer til følgende: Generel kommentar Vi vil gerne støtte perspektivet om en samlet konsensus på tværs af faggrupper og sektorer i forhold til udredning og behandling af denne patientgruppe. I regionalt regi ses en del af denne patientgruppe til udredning og diagnosticering og kun i få tilfælde kan vi anvise til smerteklinik. En multidisciplinær indsats med forskellige sundhedsprofessionelle er en nødvendighed - en indsats vi ofte mangler i dag. Siden dette er et felt indenfor forskning, hvor man har få studier, relativt ny forskning, og, i de fleste tilfælde lav evidensgrad, anses det for sandsynligt, at en stor del af det sundhedsfaglige personale ikke har hørt særligt meget om disse smerteproblematikker. Det er derfor vigtigt, at alle begreber defineres og forklares enkelt og let forståeligt. Centrale budskaber (s. 7) Kan man tydeliggøre begrebet generaliserede smerter i bevægeapparatet allerede i dette afsnit? Menes med generaliserende smerter, at der foreligger smerter i flere end én kropsdel? Det bør kunne skilles fra lokaliserede smerter, som også nævnes i samme stykke. Udredning og diagnostik (s. 14) Indebærer formuleringen: Patienternes funktionsevne vil som følge af smertetilstanden være nedsat i en grad, der påvirker arbejdet, hverdagsopgaver og/eller fritidsaktivitet, at der er en direkte association mellem generaliserede smerter og funktionsnedsættelser? Kan det medføre, at personer, der ikke har nedsat funktionsevne men langvarige generaliserede smerter, ikke vurderes til at have generaliserede smerter i bevægelsesapparatet? Er der også risiko for at personer med smerter, som klarer sin hverdag, fritid og arbejde ikke får diagnosen (falsk negativ) f.eks. ved tidlig diagnosticering? Formuleringen af sammenhængen mellem smerte og funktionsevne er vigtig, idet vi er bekymrede for, at den kan lede til misklassificering.\n26 Udredning og diagnostik (s. 15) Vi vil gerne støtte anbefalingen om diagnosticering af denne patientgruppe, det vil sige patienter, som er i risiko for at udvikle generaliserede smerter i bevægeapparatet eller som allerede har udviklet generaliserede smerter. Men understreger samtidig at diagnosen skal følges op med en relevant indsats. eg. smertehåndtering, cognitiv tilgang. Hvis diagnosticeringen ikke bliver fulgt op af en relevant indsats, skønnes der risiko for at patienten stigmatiseres i deres livssituation. Udredning og diagnostik (s. 16) Under gennemgang af evidens beskrives, at tre retningslinjer anbefaler, man undersøger for udmattelse, søvnforstyrreler, koncentrations- og hukommelsesproblemer. Dette bør således inkluderes i punktlisten 2.3 (a. i.). Idet der i gennemgangen af evidens fremhæves en høj komorbiditet med psykiske lidelser kunne det sidste punktet (i.) formuleres: i. Afklaring af differentialdiagnoser og/eller komorbide tilstande og herefter opdeles i i. somatiske, herunder biokemiske:, ii. psykiatriske, giv eksempler på komorbide psykiske lidelser, og iii. livsstilsrelaterede sygdomme, giv eksempler på komorbide livsstilsrelaterede sygdomme. Dette for at understrege vigtigheden af en afklaring i forhold til psykiske lidelsre samt det sidste punkt (iii.) for at give motiv for påstand om at forebygge livsstilsrelaterede sygdomme under punkt 3.3. Superviseret fysisk træning (s ) I forhold til den superviserede fysiske træning, som er et af de indsatsområder, som anbefales nævnes f.eks. styrketræning og udholdenhedstræning. Vi vil gerne understrege at tilbuddet om træning skal være målrettet funktionel træning og bør tilbydes for at øge eller vedligeholde funktionsniveauet. Det er almindelig kendt at konditionerende træning har en god effekt på depression, hvorfor denne træningsform bør vægtes. Træningen skal udføres med acceptabelt smerteniveau for at undgå yderligere stimulering af smertesensitiveringen. Jævnfør principper om pacing. Vurder om titreret skal ændres til tilpasset (alternativt individualiseret ) I litteratur for fastholdelse af livsstilsforandringer vurderes opfølgning over tid som en essentiel faktor. Burde opfølgning over tid inkluderes i anbefalingen? I praktikken kan det være personligt møde eller telefonopfølgning. Er det studier, der peger på, at en nydiagnosticeret patient ikke har overskud til at tage imod træning som behandling? Hvis ikke, bør denne anbefaling reovervejes, idet anbefalingen indebærer, at man skal overveje at forhale at give en effektiv behandling. Interventioner der retter sig mod aktivitet og deltagelse i hverdagslivet (s. 30) Er der kohortestudier eller andre observationelle studier, der kan understøtte aktivitets- og deltagelsesinterventioner hos målgruppen?\n27 Psykoedukation (s. 33) Patientuddannelse er et velkendt og mere almindeligt udtryk. Terapeutfagligt Råd stiller sig gerne til rådighed, såfremt der, i forbindelse med den videre proces, opstår spørgsmål af terapeutfaglig karakter. På det Terapeutfaglige Råds vegne Kirsten Jones Formand for Terapeutfagligt Råd Region Syddanmark\n28 Dansk Smerteforums høringssvar vedr. NKR for udredning og behandling af generaliserede smerte i bevægeapparatet: Dansk Smerteforum har været lidt kede af, at man sendte forslag til NKR i offentlig høring inden vi fik mulighed for at se de aftalte rettelser og ændringer i det fejlbehæftede dokument som blev forelagt ved møde i Sundhedsstyrelsen i august. Med hensyn til selve opgaven: NKR for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet. Der er selvfølgelig fordele og ulemper ved at undgå at få ulken med i hyttefadet, ved at undgå at anvende termen fibromyalgi. Man vinder manøvrefrihed og kan i højere grad på tværs af lægelige specialer og tværfagligt i øvrigt bedre betragte den måske samme, symptommæssigt mulitifacetterede patient. En multifacetteret patient som måske opfylder kriterier for diagnosen fibromyalgi men måske også kunne have haft diagnoser som irritabel tarmsygdom, temporo-mandibulær dysfunktion, depression/angst, kronisk træthedssyndrom, idiopatisk svimmelhed, spændingshovedpine, kronisk whiplash med videre. Gevinsten ved at lade smerte være hovedsymptom/manifestation er vi i Dansk Smerteforum enige i, kronisk smerte er en meget vigtig risikofaktor for overdødelighed. Og den kronificerede smertepatient oplever smerten som en sygdom og ikke som et symptom. Men måske taber man også klinisk terrænhøjde og helt almindelige anbefalinger kommer måske ikke med. Der er meget stor kompleksitet og bredde inden for emnet generaliserede smerter i bevægeapparatet og med fokus på i alt 10 spørgsmål, som Sundhedsstyrelsen sammen med arbejdsgruppen har valgt skal være afgørende i forbindelse med denne NKR, er der også risiko for at væsentlige øvrige facetter forbigås (Bilag 5 side 84-88). Med anbefalinger skal der også være et udrednings/behandlingstilbud af en vis kvalitet og med en vis tilgængelighed til stede. Eller i hvert fald planer for tilvejebringelse af sådanne. Det mangler DSF i nedenstående og derfor vil patienter opleve en frustration, hvor man lover noget, der ikke kan holdes, og de kommunale og regionale, sundhedsformidlende systemer Dansk Smerteforum\n29 som skal forvalte NKR-håb/krav måske også at det bliver svært. Smerte kostede i 2008 i afledte brutto tal iflg Gustavsson 300 milliarder svkr/år og generaliserede smerter i bevægeapparatet forekommer nok i let grad hos ca 25-40% af befolkning og i tilfældet med ovenstående søulk =fibromyalgi-patienten andrager af størrelsesordenen 3-5% af befolkningen. Konkret: Side 7 (centralt budskab 1) Diagnosen generaliserede smerter i bevægeapparatet er nok meget diffus og mindre operabel på lang sigt, og kan måske også føre os væk i forhold til fremover at kunne stille mere præcise diagnoser. Bl.a. har man indenfor fibromyalgi diagnostikken i forhold til genetiske forhold hos et stort materiale af ptt kunne inddele i nociceptive/nociceptivt sensibiliserede, autonomt sensibiliserede og kognitivt/affektivt sensibiliserede (Clauw, Diatchenko, Maixner et al). (centralt budskab 2) Med kun meget lille evidens anbefales superviseret fysisk træning og her skelnes ikke imellem GET eller andre former. Da udgifter er astronomiske til denne form for træning, bør i en sådan anbefaling også ligge en anbefaling i at øge videnskabelig evidens for effekt. Man bør for seriøst at anbefale dette også samtidig være garant for at der bliver iværksat undersøgelser for at øge evidens og ikke smide gode penge efter dårlige og ud med det varme badevand. (centralt budskab 3) Vigtigt med anbefaling af ACT/CBT. Men også meget vigtigt at man sikrer sig at der er psykologer/psykiatere evt andre behandlere som er tilstrækkeligt kvalificerede/formelt uddannede til at tage sig af disse patienter og nok endnu vigtigere at man sørger for at der er tilstrækkelige supervisionssystemer. De gode ACT/CBT behandlings resultater er netop opnået af dygtige psykologer fra fx Ørebro, Bath mv hvor langvarig tradition og oplæring, organisering er afgørende. Dette skal man (ligesom man skal tænke smerteuddannelse ind i forhold til læger og sygeplejersker, samt ergo/fysioterapeut udd.) allerede prægraduat i langt højere grad end det er tilfældet i dag også tænke ind på psykologi studiet for biomedicinsk orienterede/interesserede psykologistuderende. Man kan ikke implementere denne behandling alle steder uden mere central og måske mere langsigtet planlægning. (centralt budskab 4) Enig i det lidt brede budskab, synes at der har manglet personer fra socialsektoren i arbejdet med dette her, er klar over at evidens fra socialsektor måske er mangelfuld; men bla us af J. David Cassidy. Globaliseringsprofessor fra SDU og ellers Alberta Canada viser at generaliserede muskelsmerters håndtering i socialt system i meget forskellig grad leder til kronicitet i ellers sammenlignelige lande, Prof Dansk Smerteforum\n30 Steven Linton har vist lignende. DSF mener at udmelding er for tyndbenet, og bør gå om, at der ikke er tilstrækkelig evidens betyder ikke at sociale faktorer ikke har betydelig effekt og fra fx undersøgelser af håndtering af kroniske lænderygsmerter kan man se meget markante forskelle i udvikling i ellers sammenlignelige lande baseret på forskelle i den sociale intervention. (Samt budskab 6 om arbejdsplads intervention). Samme præmis som 4. (centralt budskab 5) Vi er enige i, at foreløbige undersøgelser af psykoedukation viser stor effektivitet. Psykoedukation kan indbygges som læring/pædagogisk middel i i al sundhedsformidling og bør indgå i sundhedsuddanelser og social uddannelser, og er meget mere end fx løftede pegefingre. Hvis det anbefales bør man også have en plan for hvordan man gentænker formidling af sundheds/sygdomsinformation/socialinformation i forskellige instanser. (Centralt budskab 7) Multidisciplinær intervention. Enig i at multidisciplinær diagnostik og behandling er vejen frem, her bør man dog være klar over at ikke alle regioner kan stille op med det relevante og at det danske smertekort her er meget østvendt. Det bør også være med i NKR betænkningen. Og man bør have en kvalitetskontrol i forhold til både de private og offentlige tværfaglige smertebehandlingstilbud. Der kan være tale om dyre behandlingsforløb og det er vigtigt at de rigtige patienter tilbydes den rigtige behandling. NKR kan være med til dette men også i modsatte fald virke som et gummi stempel. (Centralt budskab 8) Paracetamol kan forsøges anvendt som førstevalg. I international sammenhæng anbefales tidsbegrænset kortvarig brug af svage opioider (tramadol) ved opblussen i smertetilstand hos denne gruppe af patienter og manglende/utilstrækkelig effekt af ovennævnte. Vanligvis vil der ikke være behov for stærke opioider; men undtagelser findes og absolutte forbud ikke hensigtsmæssigt. (Centralt budskab 9) Antidepressiva. Vi er enige i anbefalingerne (Centralt budskab 10) Antikonvulsiva Vi er enige i anbefalingerne, men mangler uddybning, hvor det fremgår at der ikke er lavet tilstrækkeligt gode kliniske us på fx valproat, carbamazepin/oxcarbazepin, lamotrigin og topiramat, levetiracetam. Antiepileptika som man ved i andre sammenhænge har effekt på smertetilstande. Dansk Smerteforum\n31 Det fremgår ikke om man har søgt på disse præparater i litteratursøgning.man bør overveje at patienter med generel sensibilisering har øget risiko for udvikling af medicinoverforbrugshovedpine. Og der bør i anbefaling af langvarig medicinering måske også være anbefalinger af tilbagemelding/kontrol. Dansk Smerteforum\n39 Fra: Anne Grete Claudi Jensen Sendt: 25. september :55 Til: Sundhedsstyrelsen Sygehusbehandling og Beredskab Emne: Høringssvar vedr. "National klinisk retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet" Til Sundhedsstyrelsen. Høringssvar fra Dansk Selskab for Samfundsmedicin. Under punktet "diagnosticering og udredning" fremgår det, at "udredning af patientens funktionsevne ud fra en multifaktoriel eller bio-psykosocial sygdomsmodel" beskrives som "god praksis". Da det i oplægget flere gange beskrives, at disse patienter har nedsat funktionsniveau, der påvirker dem bio-psyko-socialt i højere grad end f.eks. artrosepatienter, og at målet med behandling er at hjælpe til optimal egen håndtering af smertetilstanden samt bedre funktionsevnen fysisk, psykisk og socialt, finder vi det uheldigt at anbefalingen fra SST ikke er "stærk" til udredning af funktionsevnen ud fra en multifaktoriel eller bio-psykosocial sygdomsmodel men blot "god praksis". Valget af "god praksis" er vist i dette tilfælde begrundet i, at der ikke foreligger relevant evidens. Dels tænker vi at der muligvis findes evidens for udredning af funktionsniveau ud fra en multifaktoriel eller bio-psyko-social sygdomsmodel, hvis vi ser bredere på patintens sundhed end udelukkende på smertetilstanden. Og dels finder vi det ikke hensigtsmæssigt, at det er eksistens af evidens der afgør, om det skal anbefales at udrede funktionsniveau ud fra en multifaktoriel eller bio-psyko-social sygdomsmodel. Man kan måske konkludere, at det ud fra et helhedssyn på patientes sundhed er vigtigt at udrede funktionsniveau ud fra en multifaktoriel eller bio-psyko-social sygdomsmodel? Vi mener dette har stor betydning for sundhedsvæsenets forståelse af disse patienter, hvad Sundhedsstyrelsen meldes ud i forhold til udredning. En anden kommentar er mere et forståelsesproblem: under emnet "Betydning af behandling med opioider" gives svag anbefaling mod dette forslag: "Anvend kun tramadol til pt. med generaliserede smerter i bevægeapp., hvis andre alternativer ikke har haft tilstrækkelig effekt. Hvis tramadol anvendes bør det kun gives kortvarigt" hvilket der er nogen evidens for. Samtidig er det "god praksis" "ikke at tilbyde pt. med generaliserede smerter i bevægeapp. behandling med stærke opioider." Er det ikke modstridende og derfor skulle det første være en svag anbefaling for og ikke en anbefaling mod...? På vegne af bestyrelsen i Dansk Sleskab for Samfundsmedicin Med venlig hilsen\n40 Anne Grete Claudi Jensen Overlæge, MPH Tlf Fax Personlig e-post Klinisk Funktion Arbejdsmedicinsk Afdeling Køge Sygehus Lykkebækvej Køge\n41 Sundhedsstyrelsen Axel Heidesgade København S København, den 25. september 2014 Vedr. den nationale kliniske retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet Dansk Psykolog Forening takker for den tilsendte høring og forholder sig overordnet set positivt til udkastet til den nationale kliniske retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet. Dansk Psykolog Forening finder det således positivt, at der er medtaget stærke anbefalinger af psykoterapeutisk behandling (s ) og psykoedukation (s ). Psykoterapi har vist sig effektivt over for målgruppen, både på kortere og på længere sigt, og det er derfor essentielt, at patienterne får adgang til denne behandlingsform. Det er desuden positivt, at det i retningslinjen er blevet præciseret, at psykoterapien bør udføres af sundhedsprofessionelle med tilstrækkelig psykoterapeutisk uddannelse og erfaring med patienter med generaliserede smerter (s. 28). Dog kunne Dansk Psykolog Forening have ønsket sig, at det yderligere blev præciseret, hvilke fagpersoner, der er bedst kvalificerede til at udføre psykoterapeutisk behandling frem for blot "forskellige sundhedsprofessionelle" (s. 28). Psykologer er den bedst uddannede faggruppe til at varetage psykoterapeutisk behandling, eftersom man som psykolog gennemgår obligatoriske universitetsfag som udviklingspsykologi, personlighedspsykologi, socialpsykologi, klinisk psykologi, biologisk psykologi, kognitionspsykologi og neuropsykologi; alle fag, der lægger et solidt teoretisk fundament for en senere psykoterapeutisk efteruddannelse og erfaring med psykoterapeutisk arbejde. Psykoterapi er således en kompleks proces, hvor den optimale virkning af en relevant psykoterapeutisk metode forudsætter en holdbar samarbejdsrelation med klienten. Det fremgår af retningslinjens indledning, at generaliserede smerter i bevægeapparatet er en dækkende overordnet betegnelse, men at betegnelsen er mindre egnet som egentlig diagnosebetegnelse (s. 9-10). Det virker derfor modstridende, at der som første anbefaling står, at man skal stille diagnosen generaliserede smerter i bevægeapparatet (s. 7). Hensigten og idéen med betegnelsen er relevant, men da diagnosen ikke indgår i ICD-10 diagnosesystemet, risikerer man, at den vil tilslutte sig rækken af diffuse og uafhængige betegnelser, som ikke er egentlige diagnoser. Generaliserede smerter i bevægeapparatet lægger sig således på linje med betegnelser som medicinsk uforklarede tilstande, funktionelle lidelser, bodily distress eller somatisk symptomrelateret lidelse. Det fremgår ikke af retningslinjen, hvilken status generaliserede smerter i bevægeapparatet har i forhold til de øvrige betegnelser, og om den ønskes alment anvendt og for-\n42 stået i eksempelvis statusattester til de sociale myndigheder. Forholdet mellem den nye betegnelse generaliserede smerter i bevægeapparatet, de relevante ICD-10-diagnoser og de øvrige betegnelser på området bør afklares, hvis den nye betegnelse skal kunne bidrage konstruktivt i sundhedssystemet. Retningslinjen beskriver en stepped care-model, hvoraf det fremgår, at behandlingen i væsentligste grad skal foregå i almen praksis, og at det kun er de mest komplicerede tilstande, som skal behandles af specialister (s bilag 1) og dette i samarbejde med den praktiserende læge. Det fremgår imidlertid ikke, hvilke konkrete fagpersoner, der tænkes på som specialister. Man må formode, at der tænkes på specialister tilknyttet klinikker med en multidisciplinær tilgang, frem for fx reumatologiske afdelinger eller andre specialer i den rene somatik, som kun sjældent arbejder tværdisciplinært. Det nævnes heller ikke, om der med specialistbehandling refereres til Forskningsklinikken for Funktionelle Lidelser i Århus, landets få liaisonpsykiatriske klinikker eller landets tværfaglige smertecentre. Det er kendetegnende for de tværdisciplinære specialistbehandlingsmuligheder, at de ikke findes landsdækkende, og at der flere steder er lange ventelister. Så vidt vides er der på disse kliniker ej heller systematisk prioriteret tid til samarbejdet med de praktiserende læger. Retningslinjens anbefaling af specialistbehandling bør derfor præcisere, hvilke specialister, der er tale om samt adressere de nævnte udfordringer i form af manglende national dækningsgrad og ventelister. Retningslinjens evidensvurderinger baserer sig på en klassisk evidenspyramide, som oprindeligt er udviklet til vurdering af medicinske teknologier. Den medtager kun interventioner, som bakkes op af et større antal randomiserede kontrollerede studier, hvilket kan favorisere nogle forskningsdiscipliner frem for andre (s. 94). Inden for lægevidenskaben har metoden været anvendt så længe, at man systematisk implementerer et randomiseret kontrolleret (RCT) design, når man undersøger forskellige behandlingsformer. Den psykologiske behandlingsforskning har efterhånden indstillet sig på RCT-metoden som forskningsstandard, men nogle psykoterapeutiske retninger har implementeret denne standard før andre, hvilket favoriserer de retninger, som tidligt har haft fokus på RCT-design. Andre fagområder i en multidisciplinær sammenhæng eksempelvis fysioterapi, socialpsykologi eller socialrådgivning stilles også ringere i valget af stringent videnskabelighed efter RCT-modellen. Når den valgte metode til vurdering af, hvad der er virksomt, så entydigt fremhæver RCT-designet, opstår der en systematisk skævvridning af, hvad der fremstår som virksomt og ikke virksomt. Man tilpasser ikke metoden til forskningsgenstanden, men måler alle discipliner ud fra samme RCT-tilgang. Dette giver et skævt billede, idet man træder ind på et bestemt tidspunkt i den videnskabelige udvikling, hvor de forskellige sundhedsfaglige discipliner og psykoterapeutiske tilgange ikke står lige, hvad angår den anvendte evidensvurdering. Frem for dette kunne man have valgt at tage udgangspunkt i de enkelte discipliners ypperste faglighed og have sat kriterier efter, hvordan og hvor man finder den bedste faglige vurdering af interventionernes virkning inden for den enkelte disciplin. Det snævre valg af RCT-design udgør således et systematisk problem, som bør fremgå af retningslinjen. Dansk Psykolog Forening har tidligere gjort opmærksom på denne problematik ifm. høringssvar til national klinisk retningslinje for ADHD hos børn og unge.\n43 Den nationale kliniske retningslinje giver psykoterapeutisk behandling i form af kognitiv adfærdsterapi og ACT en stærk anbefaling (s. 28), hvilket bifaldes. Det undrer dog, hvorfor andre psykoterapeutiske tilgange ikke nævnes i retningslinjen, da der findes evidens for, at flere andre psykoterapeutiske tilgange har tilsvarende god effekt over for generaliserede smerter og fibromyalgi på linje med kognitiv adfærdsterapi og ACT. Det ville også have været gavnligt med en vurdering af gruppebaseret psykoterapeutisk behandling sammenlignet med individuel behandling, da der også findes evidens på dette område. Endelig savnes anbefalinger af, hvordan man sikrer en optimal psykoterapeutisk proces med afsæt i den omfangsrige forskningslitteratur i, hvad der virker i psykoterapi. Psykoterapiforskningen viser således, at en optimal psykoterapeutisk proces kræver en terapeut, som både mestrer en relevant psykoterapeutisk metode (afstemt efter symptomer og klientpræferencer), og som kan optimere de såkaldte psykoterapeutiske fællesfaktorer, bl.a. skabe en holdbar samarbejdsalliance og balancere mellem at validere og udfordre klienten. I den kliniske virkelighed er psykoterapimetoden og de terapeutiske fællesfaktorer uadskillelige, således at hvis terapeuten skal kunne anvende en relevant psykoterapeutisk metode, forudsætter dette, at der er skabt en konstruktiv samarbejdsrelation, bl.a. ud fra terapeutens mestring af de terapeutiske fællesfaktorer. Overvejelser omkring både psykoterapimetode og fællesfaktorer bør derfor indgå i en klinisk retningslinje. En sandsynlig forklaring på ovennævnte udeladelser er, at man i udarbejdelsen af retningslinjen kun tillod arbejdsgruppen at tage stilling til meget få og meget specifikke spørgsmål (s ). En sådan tilgang medfører et snævert fokus på ganske få interventioner og giver ikke mulighed for at anbefale, om psykoterapien bør udføres individuelt eller i gruppe, eller hvordan man sikrer en optimal psykoterapeutisk proces. I den endelige udgave af retningslinjen bør man gøre opmærksom på disse udeladelser og tydeliggøre, at der kun er søgt efter kognitiv adfærdsterapi og ACT, og at andre terapiformer derfor ikke kan udelukkes som virksomme på samme niveau. Dansk Psykolog Forening har ligeledes gjort opmærksom på problematikken omkring de få specifikke spørgsmål, som indskrænker arbejdsgruppens muligheder ifm. Foreningens høringssvar til national klinisk retningslinje for ADHD hos børn og unge. Med venlig hilsen Eva Secher Mathiasen Formand, Dansk Psykolog Forening\n44 Høringssvar vedrørende udkast til den nationale kliniske retningslinjer for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet Hermed fremsendes høringssvar fra Faxe Kommune vedrørende udkast til den nationale kliniske retningslinjer for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet. Faxe Kommune finder, at udkastet er godt gennemarbejdet og der er inddraget relevant evidens på området for at kunne fremkomme med korrekte anbefalinger. Vi mener, at fokusset på de evidensbaseret kliniske retningslinjer er med til at sikre en høj kvalitet, da de bygger på en bred indsamling af nyeste viden på området og er et vigtigt redskab for at kunne yde korrekt behandling. Faxe Kommune har ingen yderligere kommentar til udkastet. Med venlig hilsen Tina Norking Centerchef Center for Sundhed og Pleje\n46 Denne retningslinje er i mindre grad relevant for Dansk Selskab for Neurologisk Fysioterapi, idet vores patienter som hovedregel har en neurologisk diagnose og ikke (også) diagnosen generaliseret smerter i bevægeapperatet/ fibromyalgi. I enkelte tilfælde vil vores medlemmer kunne drage nytte af retningslinjen. Retningslinjen virker gennemarbejdet og er logisk opbygget idet fokuseret spørgsmål 1 omhandler diagnostik og udredning, 2-7 omhandler non-farmakologiske interventioner og 8-10 omhandler farmakologiske interventioner. Side 7, forslag til omformulering: Det er ikke god praksis at undlade at stille diagnosen generaliserede smerter i bevægeapparatet når relevante differentialdiagnoser er udelukket. Kunne omformuleres til: Det er god praksis at stille diagnosen generaliserede smerter i bevægeapparatet når relevante differentialdiagnoser er udelukket. s.22 fodnote 3 i tabel formoder jeg der er en slåfejl: Wide 95% CI (fremfor 96% CI) Med venlig hilsne Camilla Lundquist, på vegne af Dansk Selskab for Neurologisk Fysioterapi\n47 Dansk Selskab for Fysioterapi 25. september 2014 Høring: National klinisk retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet Til: Sundhedsstyrelsen Dansk Selskab for fysioterapi (DSF) har med interesse læst Sundhedsstyrelsens Nationale kliniske retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet. DSF kvitterer for et solidt og systematisk arbejde, og har i nærværende brev samlet et høringssvar fra faglige selskaber i fysioterapi. Dansk Selskab for Fysioterapi takker for muligheden for at afgive høringssvar. Dette høringssvar kommenterer på den nonfarmakologiske indsats. Såfremt der er opklarende spørgsmål eller yderligere behov, er vi naturligvis behjælpelige. Dette høringssvar er udarbejdet med input fra to faglige selskaber under Dansk selskab for fysioterapi: Dansk Selskab for Muskuloskeletal Fysioterapi (DSMF) Dansk Selskab for Akupunktur i Fysioterapi (DSAF) Vi håber arbejdsgruppen og Sundhedsstyrelsen finder kommentarerne i høringssvarene anvendelige at arbejde videre med i kvalificeringen den Nationale Kliniske Retningslinje. Overordnede bemærkninger Dansk Selskab for Fysioterapi har noteret sig de to faglige selskabers kommentarer til denne NKR. Vi henleder opmærksomheden på deres høringssvar og har opsamlet kommentarerne i nærværende brev. Dansk Selskab for Fysioterapi bemærker sig DSAF kommentar omkring anvendelse af eventuelle udaterede diagnoser. Vi forestiller os, at der kan være flere rationelle forklaringer på den forskelligartede brug af diagnoser. Det vil derfor tjene den aktuelle NKR om denne diagnose divergens udredes og harmoniseres så fremadrettede tvivlsspøgsmål imødegås. Ligesom både DSMF og DSAF registrerer Dansk Selskab for Fysioterapi også et skred i metode stringensen i denne aktuelle NKR jf. metode om udarbejdelsen af NKR. Dansk Selskab for Fysioterapi er enige i DSMF og DSAF undren omkring særligt PICO 3 om CBT og ACT, hvor der trods et evidensgrundlag af lav kvalitet, gives en stærk anbefaling for kognitiv adfærdsterapi. Dette begrundes med argumentet om god effekt på alle effektmål. Ikke desto mindre savnes en prædefinition af god effekt i denne NKR, eksempelvis værdier udtrykt ved minimal clinical important difference, prædefineret sufficient effect size eller andet. Videre har hovedparten af studierne ikke uvæsentlig problemer med randomiserering, heterogenitet og brede konfidens intervaller hvoraf effektstørrelserne kan overfortolkes. 1\n48 Dansk Selskab for Fysioterapi I flere passager henleder DSMF opmærksomhed på, at der gives anbefalinger som ikke er understøttet af evidens og litteratur. Det må derfor antages at være konsensus erklæringer om god klinisk praksis. Både DSMF og DSAF efterspørger væsentlig tydeliggørelse i de passager, hvor anbefalinger beror på konsensus og god klinisk praksis. DSF finder denne tydeliggørelse væsentlig for aftagerne af denne NKR, og særligt anvendelig på faglige områder, hvor evidens-grundlaget og litteraturen er sparsom. Ydermere vil en sådan tydeliggørelse også kunne belyse og identificere potentielle fremadrettede forskningsområder mhp. evidensskabelse og evidensafklaring af fysioterapeutiske interventioner, hvilket Dansk Selskab for Fysioterapi støtter. Niveauet af evidens og mangel på forskning får os til at pointere behovet for øget forskning på dette område. Vedrørende målemetoder Dansk Selskab for Fysioterapi noterer sig at funktionsevne (aktivitet og deltagelse) i indeværende kliniske retningslinje er prioriteret og vægtet som et kritisk effektmål, hvor Sundhedsstyrelsen i hovedparten af alle forudgående NKR har vægtet effektmålet funktionsvene som vigtigt. I baggrundsovervejerne argumenteres med Funktionsevnenedsættelserne kan påvirke hverdagslivet og evnen til at udføre hverdagsopgaver. Dansk Selskab for Fysioterapi har den opfattelse, at det gør sig gældende uanset diagnose. Da opprioriteringen af funktionsevne ikke er redegjort tilstrækkeligt, opfattes denne opprioritering som et nyopstået og uklart indikationsskred i prioritering af outcomes. Den uklarhed kan med fordel redegøres mere tydeligt for modtagerne af denne NKR. Dansk Selskab for Fysioterapi ønsker at fremhæve, at der findes standardiserede og validerede test til vurdering af funktionsevne. Dokumentation og effektmonitorering af fysioterapeutisk praksis står højt på vores dagsorden. Derfor bifalder Dansk Selskab for Fysioterapi systematisk anvendelse af relevante måleredskaber i de tilfælde målemetriske kriterier opfyldes, og gerne bidrager i en kvalificering af dette. Patient og praksis inddragelse Dansk Selskab for Fysioterapi konstaterer, at den aktuelle NKR i meget begrænset omfang behandler patient perspektiv og patient inddragelse, med undtagelse af arbejdsgruppens empiriske antagelser. Vi ønsker således, at henlede opmærksomhed på en opprioritering af dette område, særligt i de tilfælde hvor evidensgrundlaget er sparsomt samt i tilfælde, hvor der konstateres en væsentlig heterogenitet i målgruppen. Med venlig hilsen Martin B. Josefsen Formand for Dansk Selskab for Fysioterapi Dansk Selskab for Fysioterapi Holmbladsgade København S Tel.: Web: 2/88 Dansk Selskab for Fysioterapi Holmbladsgade 70 Telefon: DK-2300 København S Mail:\n49 Dansk Selskab for Fysioterapi 1. NATIONAL KLINISK RETNINGSLINJE (NKR) FOR UDREDNING OG BEHANDLING AF GENERALISEREDE SMERTER I BEVÆGEAPPARATET kommentarer fra Dansk Selskab for Muskuloskeletal Fysioterapi (DSMF) DSMF er blevet bedt om at kommentere NKR om udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet, som er udarbejdet af en arbejdsgruppen under sundhedsstyrelsen. Det umiddelbare indtryk ved gennemlæsning af dokumentet er, at arbejdsgruppens udkast er et gennemarbejdet produkt, som er let læseligt samt overskueligt at implementere til klinisk praksis. Samlet har denne NKR, trods den begrænsede forekomst af høj kvalitet studier, opnået relevante og troværdige anbefalinger. De NKR fremstår således som et relevant og vigtigt kvalitetssikrings værktøj, som kan guide sundhedspersonel ved udredning og håndtering af denne patientgruppe og således facilitere og understøtte kompetente beslutningsprocesser. Der er følgende generelle betragtninger: Overvejelse af brugen af ordet bevægeapparat : Det er relateret til en biomedicinsk tilgang mere end til en biopsyko social tilgang. Forfatterne påpeger selv relevansen af en bio psyko social tilgang. Alternativ kan være enten at undlade ordet helt derved kun bruge patienter med generaliserede smerter, eller erstatter der med: patienter med nedsat funktionsevne Transparens: Det er generelt svært, i visse afsnit vedrørende vejledninger og råd ved de forskellige emner, at se hvad der ligger til baggrund for disse: er det forfatternes egen konsensus, foreligger der litteratur? I nogle afsnit fremstår disse råd som anbefalinger. Da der ikke altid foreligger et PICO spørgsmål vedrørende disse råd/vejledninger må man formode at de er udtryk forfatternes egne opfattelser og ikke har været igennem en metodisk stringent vurderingsproces. I disse tilfælde er det væsentligt at det fremgår af teksten for at fremme transparensen. Flere steder i de NKR pointeres det, at patientgruppen udgør en heterogen gruppen. På s. 10 står der; Diagnosen generaliserede smerter i bevægeapparatet er ikke dækkende for hvilken behandlingsmæssig indsats den enkelte patient har behov for. Sygdommen er præget af store individuelle variationer både hvad angår symptombillede, påvirkning af daglig livsførelse og patientens sygdomsforståelse. Vurderingen af patienten i behandlingsmæssige sammenhænge bør således baseres på en individuel helhedsvurdering, som inddrager ikke blot de fysiske, men også de psykologiske, emotionelle og sociale aspekter af smertetilstanden. I og med at de NKR beskæftiger sig med kroniske og komplekse symptomer af >3 måneders varighed er det ikke overraskende, at der kan gives en stærk anbefaling for kognitiv adfærdsterapi (s. 29), som er rettet mod at ændre de psykologiske processer, der understøtter eller bidrager betydeligt til patientens smertetilstand, bekymring og nedsatte funktionsevne (s. 23) samt psykoedukation (s. 36). Faktorer som vel i høj grad er relevant for langt de 3/88 Dansk Selskab for Fysioterapi Holmbladsgade 70 Telefon: DK-2300 København S Mail:\n50 Dansk Selskab for Fysioterapi fleste patienter med generaliserede smerter. Det er dog værd at bemærke, at anbefalingen baseres på studier af lav kvalitet (s. 28). Kan man lave en stærk anbefaling på studier af lav kvalitet? I forlængelse heraf bør man overveje de metode /designmæssige udfordringer der er ved blindet høj kvalitets studier rettet mod denne heterogene patientgruppe. Fx vil diagnostisk og interventionsrettet sub klassificering være yderst kompliceret, som følge af den diagnostiske usikkerhed og det beskrevne sværhedskontinuum. I skriver i NKR, at sygdommen er præget af store individuelle variationer og man kan derfor overveje om singlemodale (RCT ) studier, med stringente krav til intern validitet, er et optimalt studie design. 1 Rummer de anvendte / gængse studiedesign muligheder for at praktisere en multi dimensionel og multi faktoriel udredning og behandling indenfor et bio psyko socialt rationale, som den NKR pointerer nødvendighed af. Måske kunne der tages forbehold for dette i indledning/baggrund samt perspektivere ift om der findes studiedesign, som er mere anvendelige til denne patientgruppe. Der er følgende detaljerede kommentarer: Centrale budskaber s. 7: under afgrænsning: der er ingen vævsbaseret eller psykiatrisk forklaring. I den efterfølgende sætning står der kun nævnt at patienter med lokaliseret og med anden veldefineret somatisk sygdom som ikke er omfattet. Det undres at forfatterne ikke nævner også veldefineret psykiatriske lidelser, f.eks. svær depression eller post traumatisk stress. s. 7: Det er ikke god praksis at undlade at stille diagnosen. Hvilke overvejelser er der for ikke at formulere dette positiv? F.eks.: Det er god praksis at stille diagnosen generaliserede smerte i bevægeapparatet. Afsnit 1: s. 9: 2. afsnit: Er én af de hyppigste årsager til kontakt til almen praksis: reference med personlig kommunikation virker svag. Foreligger der ikke mere veldokumenterede tal, eller sammenlignelige tal fra andre lande? s. 9: reference Croft er meget gammel, der er nyere data. s. 9: Sygdommen er derfor forbundet med direkte og indirekte samfundsøkonomiske udgifter. Der kan være relevant at skrive at det også ofte medfører større personlige omkostninger hos patienterne. s. 9: Der bør rettes opmærksomhed mod en bedre konsensus vedr. diagnosebetegnelse. På s. 9 står; Begrebet generaliserede smerter i bevægeapparatet er valgt som diagnostisk betegnelse i denne retningslinje. Generaliserede smerter i bevægeapparatet er en tilstand, der alene betegner patientens oplevelser (smerter i store dele af kroppen), som ikke kan forklares med andet end hypoteser om ændringer i centralnervesystemet. Er den diagnostiske betegnelse generaliserede smerter i bevægeapparatet optimal? Kunne man overveje begreber som central sensitivering / sensibilisering, som hyppigt anvende i international litteratur og retter fokus mod smertemekanisme? s. 9 Det er en væsentlig og vigtig pointe at symptomerne, som patienterne beskriver, ikke er psykiske og bør derfor accepteres fuldt ud selvom der endnu ikke er evidens for en bagvedliggende patogenese eller ætiologi. s. 9: som ikke kan forklares med andet end hypoteser om ændringer i centralnervesystemet. Der nævnes at patienternes smerter ikke kan forklares andet end som ændringer i centralnervesystemet. På side 10 står Der er også enighed om at den tilgrundliggende årsag til tilstanden ikke kendes, og at årsagen er multifaktoriel, hvor både biologiske og psyko sociale faktorer kan indgå. Forfatterne skal tage stilling til om det er enten den ene eller den anden beskrivelse af årsag de vil anvende. s. 10: samme afsnit to gange, kun med ændring af ordet viden til litteratur. Er det en misforståelse?? 1 I min optik vil det fx være kompliceret at dokumentere effekt af superviseret træning til patientgruppen. Det vil nok ikke være effektivt for alle patienter (behov for sub klassificiering). Ligeledes vil det nok ikke være effektivt som enkeltstående tiltag (behov for en multidimensionel, bio psyko social intervention) / JTA. 4/88 Dansk Selskab for Fysioterapi Holmbladsgade 70 Telefon: DK-2300 København S Mail:\n51 Dansk Selskab for Fysioterapi s. 11: Afsnittet som starter med Langt hovedparten er en anbefaling om behandlings tilgang til denne patientgruppe som ikke er en besvarelse på ét af fokusrede spørgsmål. Det er en afvigelse af metoden i udformningen af anbefalingerne. Der tages stilling til en monofaglig eller multifaglig tilgang som senere besvares som én af de fokuserede spørgsmål. Det fremstår ikke at forfatterne har dokumentation til at formulere dette afsnit. Der mangler i det tilfælde reference, som minimum. s.11 formål: der ønskes at give anbefalinger vedrørende undersøgelser for diagnostik og udredning samt intervention; vel ikke at skabe klarhed? s.12. afgræsning: se kommentar til s.7 s. 12 patient perspektiv: Bilag 5 henviser ikke til reference gruppen med til de fokuserede spørgsmål Afsnit 2: Afsnit 2 virker forvirrende. Der er 2 anbefalinger (afsnit 2.2) og derudover råd og vejledninger som ikke har angivet evidens niveauet men har også anbefalinger. Det fremgår ikke af det fokusrede spørgsmål at det vedrører primær sektor/den praktiserende læge. s : karakterisering: hvad menes med det? Hvilke karakterer er der tale om? 2.2. se kommentar s praktiske råd mm. Anamnese: Det er vel også en retningslinje. Hvad er evidens niveauet for denne retningslinje? 1.e funktionsniveau: hvad betyder rolle i den sammenhæng? 1.i: afklaring af psykiatriske differentiel diagnoser: når der forslås screening for biologiske markører, kan forfatterne overveje at anvende validerede spørgeskemaer til screening for psykiatriske diagnoser, især mhp depression s.15 Afsnittet: når den praktiserende læge er en anbefaling. Kan forfattere henvise til evidens niveauet for denne anbefaling? s. 16 sidste linje: søvnforstyrrelser og koncentrations og hukommelses problemer er nævnt her men ikke med under anamnese anbefalinger på s. 14 Afsnit 3 s.19 Anbefaling vedrører superviseret træning eller ej. I afsnit 3.2 kommer der en anbefaling vedrørende smerter før/under/efter træning. Smerter forværring ved træning er ikke én af de fokuserede spørgsmål og er derfor nok ikke nærmere undersøgt. Det burde ikke være en af anbefalingerne eller skal det fremgår at det er forfatternes mening. Især taget i betragtning af det er registreret som bivirkning hos fibromyalgi patienter (på s. 20, sidste linje før 3.5)Forfatterne kan overveje at vægte betydning af disse studier ved at anbefale superviseret aerobe træning og ikke kun superviseret træning. En anden overvejelse er, hvad årsagen er til, at man ikke har vurderet dokumentationen for træning efter graded exposure/activity som beskrives anvendelig til patientgruppen. Det kunne overvejes at inddrages/belyse i en fremtidig opdatering af de kliniske retningslinjer. Afsnit 4 Afsnittet er transparent og der er god sammenhæng mellem evidensen og anbefalingerne. Afsnit 5 Afsnittets anbefalinger er dokumenteret i den udstrækning det er muligt. Der er henvisninger til litteraturen i afsnittet om gennemgang af evidensen. Afsnit er transparent og sammenhængende. 5/88 Dansk Selskab for Fysioterapi Holmbladsgade 70 Telefon: DK-2300 København S Mail:\n52 Dansk Selskab for Fysioterapi Afsnit 6 s. 33: i baggrund for valg af spørgsmål defineres indholdet af psykoedukation således at patienten lære at se generaliserede smerter som et resultat af et overaktiv nervesystem. I litteraturen angives mange andre elementer. Der er derved ikke sammenhæng mellem gennemgang af evidensen og betragtningen i afsnit 6.3 s.35 tabel PICO 5: ved outcome Pain(smerte) mean change står der: See comment under quality of the evidence. Denne findes ikke. s. 36 anbefaling vedrørende psykoedukation er på kortere og intensive forløb. Det står ikke klart hvorfor det er netop denne type som anbefales, ej heller hvilke tidsramme kort og intensiv betyder. Derved er der ikke tydelig sammenhæng. Afsnit 7 I afsnit 7.3 henvises til klinisk erfaring. Herved er baggrunden blevet transparent. 7.3 sidste afsnit: behandleren er det den praktiserende læge? Formålet med denne sætning er uklart. 7.6: tydelig angivelse af baggrunden for anbefalingerne som gør afsnittet transparent. Afsnit 8 I gennemgang af evidens fremgår det ikke hvorfor anbefalingen er på kun 2 forskellige faggrupper. Derved mangler der sammenhæng mellem anbefalingen og evidensen. Afsnit 9,10 og 11 spørgsmål 9, 10 og 11 vedrørende medicinering er udenfor mit kompetenceområde. Bilag 1 Bilag 1: Er stepped care en del af de anbefalinger forfatterne laver? Det skaber forvirring når det ikke er nævnt før i retningslinjerne. Bilag 7 Flowchart s. 93 mangler antal af studier indskrevet i selve flowchart. Bilag 8: Der mangler selve linket til AMSTAR og AGREE På vegne af Dansk Selskab for Muskuloskeletal Fysioterapi (DSMF) Inge Ris & Jeppe Thue Andersen, Kontakt (Jeppe); / 6/88 Dansk Selskab for Fysioterapi Holmbladsgade 70 Telefon: DK-2300 København S Mail:\n53 Dansk Selskab for Fysioterapi Høringssvar til NKR- for generaliserede smerter i bevægeapparatet. Dansk Selskab for Akupunktur i Fysioterapi, september Diagnosebetegnelse for Bodily distress syndrome? Det er diskutabelt at den kontroversielle diagnose BDS, som der ikke er national eller international konsensus om, får så megen plads i denne NKR. Jævnfør ovenstående bør der tages højde for de ændringer er der lavet i DSM-V (1). Flere af de diagnoser, som NKR behandler er mere eller mindre eliminerede i den opdaterede DSM-V pga. uklarheder. Eksempelvis indgår nu begrebet somatic symptom disorder, hvor patienten både kan have eller ikke have en medicinsk diagnose. 2. Den stærke anbefaling for psykoedukation virker overdreven og hviler på et tyndt grundlag. Effect Sizes (ES) vedrørende psykoedukation i denne NKR er vel ikke bedre dokumenteret end de effekter, der er ved de fleste andre mulige interventioner. Eksempelvis får CBT og ACT kun 2 ++ sammenlignet med ved psykoedukation, hvordan er dette skøn lavet? Psykoedukation er vanligvis et supplement i studier, hvor der er flere interventioner i spil (fx træning). 3. Generelt mangler der en konkret forklaring på, hvad klinisk betydningsfulde effekter er. Eksempelvis fremstår flere behandlinger som klinisk relevante, uden der er en klar definition og henvisning til, hvor stor en klinisk relevant effekt bør være, for at give mening for patienten (2,3). Moderate ES er velkendt problematiske, da disse typisk er af samme størrelse som symptomernes naturlige forløb. Dermed kan den aktuelle NKR komme til at promovere nogle behandlinger, som reelt set slet ikke har nogen dokumenteret effekt. 4. Det bør fremgå mere tydeligt, at der generelt er tale om anbefalinger der hviler på konsensusvurderinger fra arbejdsgruppen. Eksempelvis er der en stærk anbefaling for at tilbyde CBT til patienter med generaliserede smerter på trods af en kun moderat ES (2 ++). Dette selvom den samme arbejdsgruppe kun har en begrænset tiltro til den estimerede effekt, hvilket de 2++ betyder. Dette får rapportens anbefalinger til at virke upålidelige. Referencer. 1. American Psychiatric Association. Diagnostic and statistical manual of mental disorders. 5 edition. American Psychiatric Association; /88 Dansk Selskab for Fysioterapi Holmbladsgade 70 Telefon: DK-2300 København S Mail:\n54 Dansk Selskab for Fysioterapi 2. Dworkin RH, Turk DC, Wyrwich KW et al. Interpreting the clinical importance of treatment outcomes in chronic pain clinical trials: IMMPACT recommendations. J Pain 2008 Feb;9(2): Dworkin RH, Turk DC, McDermott MP et al. Interpreting the clinical importance of group differences in chronic pain clinical trials: IMMPACT recommendations. Pain 2009 Dec;146(3): /88 Dansk Selskab for Fysioterapi Holmbladsgade 70 Telefon: DK-2300 København S Mail:\n55 Sundhedsstyrelsen Axel Heides Gade København S Høring vedr. den nationale kliniske retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet Danske Fysioterapeuter har med interesse læst udkastet til den nationale kliniske retningslinje for udredning og behandling af patienter med generaliserede smerter i bevægeapparatet. For så vidt angår uddybende faglige bemærkninger, henviser Danske Fysioterapeuter til høringssvaret fra Dansk Selskab for Fysioterapi. Dato: 22. september Tlf. direkte: Vi noterer os, at der er givet en svag anbefaling om superviseret fysisk træning baseret på lav kvalitet af den foreliggende evidens. Omvendt hæfter vi os ved, at superviseret træning har en effekt i forhold til at forbedre funktionsevnen. Tillige er anbefalingen af tilbud om koordineret multidisciplinær intervention svag som følge af manglende evidens. Det fremhæves imidlertid, som arbejdsgruppens empiriske erfaring, at gruppen af patienter med generaliserede smerter i bevægeapparatet har behov for andet og mere end enkelt interventioner. Det viser med al tydelighed behovet for yderligere forskning af høj kvalitet for at belyse effekterne af superviseret fysisk træning samt multidisciplinære interventioner over for patientgruppen med generaliserede smerter i bevægeapparatet. Fysioterapi indgår ofte som del af behandlingsindsatsen, og der bør arbejdes for, at det sker på et evidensbaseret grundlag. Med venlig hilsen Karen Langvad, Faglig chef\n56 Fra: Bente Stenfalk Sendt: 28. september :38 Til: Sundhedsstyrelsen Sygehusbehandling og Beredskab Emne: Høringssvar Til Sundhedsstyrelsen Ang. sagsnr /1, Reference CIU,T E Da dette ligner definitionen på funktionelle lidelser: Der er ofte tale om komplekse, kronisk forløbende smertetilstande med en multifacetteret symptomatologi, der hos en stor undergruppe af patienterne er ledsaget af en betydelig funktionsevnenedsættelse, der påvirker den enkelte patients helbredsbetingede livskvalitet og dagligdags livsførelse, herunder i erhvervsmæssige sammenhænge. Og da definitionen på generaliserede smerter til forveksling ligner definitionen på funktionelle lidelser, og når man ikke kender det evidensbaserede materiale, der skal behandles efter, hvordan kan man så være sikker på, at denne Nationale kliniske retningslinje for udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet ikke vil dreje behandlingen hen på psykiatriske tilgange til sygdom og smerte? Hvis det skulle være tilfældet, så er det IKKE hvad smerte-patienter og især fibromyalgi-patienter ønsker. Venlig hilsen Bente Stenfalk (Folkeskolelæreruddannet, bachelor i nordisk, ME-ramt og mor til voksen datter med ME og fibromyalgi) P.s. jeg har været syg og er desværre kommet for sent med dette svar, men jeg håber alligevel, det kan medtages.\n57 Sundhedsstyrelsen Sygehuse og Beredskab 25. september 2014 Høringssvar vedr. Den nationale kliniske retningslinje for Udredning og behandling af generaliserede smerter i bevægeapparatet 2014 Dansk Sygepleje Selskab takker for muligheden for at afgive høringssvar og hilser den nationale kliniske retningslinje velkommen. Den er yderst relevant generelt for sygeplejersker; studerende, specialuddannede og flere faglige selskaber. Smerter i bevægeapparatet er udbredt, hvorfor mange sundhedspersoner vil være involveret. Målet om at hjælpe patienter til en optimal egen håndtering af smertetilstanden, og at bedre funktionsevnen fysisk, psykisk og socialt (s. 10) vil bl.a. kræve sygeplejerskers medvirken til en individuel helhedsvurdering af patienten. En bio-psyko-social sygdomsmodel hilses ligeledes velkommen. Det samme gælder en hurtig diagnose uden unødig tøven, når relevante differentialdiagnoser er udelukket. Sygeplejersker både i primær og sekundær sektor må nødvendigvis medvirke hertil. Den kliniske retningslinje er derfor relevant både i et uddannelsesmæssigt og i et fagligt perspektiv. Side Praktiske råd og særlige patientovervejelser Anamnese Det kan overvejes om patientens funktionsevne vedr. seksualitet bør indgå i anamnesen Side ff. De forskellige tilbud om interventioner vil i mange tilfælde involvere sygeplejersker; psykoedukation, observationer af patienten i forbindelse med medicinsk behandling m.m., ligesom sygeplejersker indgår i en multidisciplinær intervention. Side 81 Bilag 3: Implementering Understøttelse af implementeringen vha. bl.a. quick guide og værktøjskasse er en god ide. Det samme gælder omtale på faglige selskabers hjemmeside under Dansk Sygepleje Selskab. Side 1 af 2 Sankt Annæ Plads 30 DK-1250 København K Tlf dasys.dk\n58 Med venlig hilsen For Dansk Sygepleje Selskab, DASYS Margit Roed Formand for Dansk Sygepleje Selskab Side 2 af 2 Sankt Annæ Plads 30 DK-1250 København K Tlf dasys.dk