Medlemsportræt: Sproglig salgskoordinator i tiende potens - Translatørforeningen\nSkrevet den 20. april 2022 21. april 2022 af Caroline Qvist Abel\nHenny Schøler er at finde på slægtsgården nær Vejen i Sønderjylland, hvor hun i nogle sammenhænge er landmandskone, i andre sammenhænge tidligere byrådsmedlem, i arbejdssammenhænge selvstændig translatør og desuden deltidsansat hos SWECO. Hos SWECO har hun god brug for sin cand.ling.merc.-uddannelse med translatørprofil i engelsk.\nHenny er medlem af Translatørforeningen og har været det, siden hun blev uddannet. Hun er desuden fortørnet over afskaffelsen af beskikkelsen og har brugt sit politiske netværk til at forsøge at få indflydelse på den bet. Og så er hun medvidende om, at det er vigtigt at gøre opmærksom på, hvad man også kan bruge en uddannelse som translatør til.\nHenny har fungeret som byrådsmedlem i otte år frem til 2021, og selvom rollen som byrådsmedlem er udlevet, går minderne ingen steder: ”Jeg har brugt mine sprog som giftefoged – jeg husker et fransk par, som valgte mig, fordi jeg er translatør. Det var lidt specielt, for jeg bruger ikke mit fransk. Derfor spurgte jeg en kollega, om hun ville oversætte vielsestalen for at være sikker på, det var de rigtige ord, vi fik med. Derefter gik jeg en 14 dage og talte fransk med mig selv, så jeg kunne få udtalen på plads. Den franske del af familien sad og forventede ikke at forstå noget, mens jeg sagde alle de der ting på dansk, men da jeg så begyndte at sige det på fransk, så tabte den gamle bedstemor kæben og brød ud i et stort smil. Det var meget rørende,” husker Henny.\nHenny beskriver kommunalpolitik som et stort maskinrum, der naturligvis kommer med et stort ansvar. Et ansvar hun har taget meget seriøst: ”Som byrådsmedlem er man også inde om budgetlægning og -forhandling og skal stå på mål for de ting, vi vedtager, og tage svære beslutninger, når der skal spares.” Der har dog også været sjove og gode oplevelser, som da Dronningen kom på besøg i anledning af fejringen af 100-året for genforeningen. Der blev udleveret etiketteregler fra Kongehuset; bl.a. pæn kjole til knæene. ”Så styrtede vi alle ud og købte kjoler til knæene,” ler Henny.\nSønderjyde til benet og svada til politikerne\n”Jeg er her fra Sønderjylland og taler sønderjysk, og min interesse for sprog går helt tilbage til folkeskolen, hvor jeg havde nogle gode lærere, der var gode til at lære fra sig i tysk, engelsk og fransk. Jeg vidste ret tidligt, jeg ville være sygeplejerske eller translatør. Jeg kom ind på begge uddannelser, men valgte translatøruddannelsen. Og det har jeg ikke fortrudt,” fortæller Henny.\nHenny startede på den tosproglige korrespondentuddannelse i Sønderborg, hvor hun tog fransk og engelsk, men tænkte så: du bor i Sønderjylland, du skal have tysk! Da hun havde gjort sin korrespondentuddannelse tresproglig, fortsatte hun med en diplomuddannelse i engelsk på aftenskole. Undervejs blev Henny ansat hos Phønix-koncernen i Vejen i en lille forskerafdeling, hvor hun skulle bygge sin egen stilling op som oversætter og alt muligt andet. Og herfra startede karrieren.\n”Jeg kunne se, jeg fik brug for mere sprog.” Henny havde en kollega i Translatørforeningen, Birgitte Sande, og sammen med en tredje pige søgte de ind i Aarhus, hvor de gennemførte cand.ling.merc.-uddannelsen som fjernstudie med deres egen lille studiegruppe: ”Det er hårdt at gå op til translatøreksamen med et fuldtidsjob og to små børn ved siden af, men vi lykkedes,” fortæller Henny med tydelig stolthed. I 2001 kunne hun således kalde sig for translatør og tolk.\n”Jeg har haft en lidt atypisk karriere. Jeg har ikke siddet hjemme og oversat en masse, jeg har brugt sproget i praksis og talt med mennesker og fået kulturindsigt og forståelse for vigtigheden af god kommunikation mellem folk, der ikke taler det samme sprog. Så jeg var jo rasende, da man afskaffede translatørloven. I kraft af min rolle som politiker har jeg forsøgt at forklare sagen til nogle danske folketingsmedlemmer, men hvor er det svært! Jeg har en kæmpe respekt for de kvinder og mænd i vores organisation, der kæmper for denne sag. Jeg bekendtgør det alle de steder, jeg kan; Danmark får en brat opvågning, når de opdager, hvad de har gjort. To af vores lokale MFere forsøgte at sætte Helle Thorning og Lars Løkke ind i sagen, men de kunne slet, slet ikke få ørenlyd. Så jeg forstår, hvor svært det er. Måske min historie kan bruges til at belyse, hvordan man også kan bruge en translatøreksamen, for jeg har brugt den lidt anderledes end tilsigtet,” siger Henny engageret.\nSelvstændig virksomhed blev et must\nDen forskerafdeling, som Henny blev ansat i tilbage i 90’erne, er intakt i dag, selvom virksomheden har skiftet hænder nogle gange, så det i dag hedder Sweco. For Henny er det dog kun arbejdsstedet og kontraktforholdet, der er skiftet ud: ”Vi laver stadig vejvedligeholdelse og sælger maskiner, vi selv har udviklet til vejvedligeholdelse og lufthavnsbelægning,” beretter Henny. I forbindelse med det første opkøb, var man nødt til at disponere anderledes over de ansatte, men da alle i Hennys afdeling var ultraspecialiserede, inklusive Henny, fik hun tilbudt en konsulentaftale: ”På den måde kunne man stadig gøre brug af mine kompetencer. Derfor startede jeg som selvstændig translatør.”\nHenny kan fortælle i timevis om sit arbejde for Sweco, men også om sine utallige oversættelsesopgaver som selvstændig, der har vedrørt alt fra skydevåben over opvaskemaskiner til jura. Men allermest fylder arbejdet for Sweco: ”Jeg er i gang med at lære en kollega op. Det tager nogle år at komme ind i alt det her,” siger hun lettere nøgternt.\nI 2013 blev Henny valgt til byrådet, og samtidig blev hun tilbudt en gen-fastansættelse: ”Man bliver ikke rig af at være byrådsmedlem, så jeg accepterede med den klausul, at jeg fik lov at fortsætte min virksomhed ved siden af. Det er egentlig helt uhørt, men det lykkedes. Så i dag er jeg tilknyttet den internationale salgsafdeling i Sweco, og jeg har bibeholdt mine egne kunder,” smiler Henny på beskedent sønderjysk.\nSproglig salgskoordinator i tiende potens\nHenny har uvidende sat sig på et nicheområde, som hun gennem årene er blevet en uundværlig del af: ”Sweco laver rådgivning inden for vejvedligeholdelse i hele verden. I sin tid udviklede Phønix et udstyr, der hedder en faldlodsmåler (falling weight deflectometer), der kan måle bæreevnen på belægninger. Ud fra de data, kan man beregne, hvordan man skal forstærke en vej eller en lufthavnsbelægning, for at den skal kunne klare en given trafikbelastning. Faldlodsmåleren simulerer op til 350 kilonewton. Udstyret simulerer belastningen fra et køretøj eller et fly, og med de data kan man dimensionere belægningstykkelsen, så der ikke kommer sporkøringer eller gennembrud i belægningen, hvilket kan være livsfarligt for dem, der skal køre der. Så det er helt specielt, og der er ikke så mange ingeniører i verden, der kan det. Det er det, vi laver, og det er det, jeg bl.a. har oversat om.”\nMen det var bare begyndelsen. I dag supporterer Henny på hele salgsprocessen fra licitation og salgstilbud over købskontrakt og samarbejdsaftale, og hun har kontakt til forretningsforbindelser over hele verden, der sælger Swecos maskiner, og til de netværk, de har derude: ”Jeg taler med mange mennesker hver dag på engelsk og tysk. Så på den måde får jeg brugt min translatøruddannelse på mange måder.”\nHenny oversætter teknisk og juridisk materiale, hun kvalitetssikrer manualer og rådgiver også, når juraen på de forskellige sprog skal forstås af ingeniørerne og teknikerne. Og Henny trækker ofte på sin uddannelse som translatør: ”Den gør mig i stand til at varetage det her arbejde rent sprogligt!”\nVed det store spisebord i stadsstuen på slægtsgården – som Henny og hendes mand overtog i 1992 – fornemmer man alle de samtaler, der har fundet sted gennem årene. Her er der desuden altid noget at tage sig til, når man som de har haft køer og studeopdræt, og nu har mænd i marken, plantebrug samt maskinstation: ”I alle disse år har jeg altid sørget for maden,” fortæller Henny og indrømmer i samme åndedrag, at de dog hentede maden på en nærliggende kro, de år hun var byrådsmedlem, så hun eller de selv kun skulle bringe den ud i marken: ”Vi passer ca. 2000 hektarer hen over året, men vi er ikke noget stort landbrug, men stort nok til at vi kan leve af det to familier,” – og sådan fortsætter Henny med at fortælle om sine mange kasketter og går yderligere i detaljer om sit virke for Sweco, men det er ganske enkelt umuligt at få det hele med. Men ét er sikkert; de mange historier tegner et klart billede af, at translatør Henny Schøler bruger sin translatøruddannelse alsidigt.\n”Jeg har ikke to dage, der er ens. Men nu skal jeg være bedstemor fremfor byrådsmedlem og ellers fortsætte med Sweco og min translatørvirksomhed,” slutter Henny, der den dag vi mødtes, skulle videre til et af de sidste byrådsmøder i Vejen.\nDu får dog lige et sidst pssst herfra, for hvis jeg var dig, og jeg mødte Henny til et medlemsarrangement, ville jeg kaste mig over hendes balkort og sikre mig en vals ned gennem hendes karriere. Den gemmer på utrolig mange gode historier.\nSkrevet i Blogindlæg,Nyheder


Nogle ord emmer af beroligelse. De er rare at høre, og man kan sutte på dem og lade dem sive ned over tungen som bolchespyt. Et sådant ord er kvalitet. Hvem går ikke ind for kvalitet? Hvem ånder ikke tungt ved lyden, synet og fornemmelsen af kvalitet?\nIngen regering kan holde fingrene fra det magiske ord, der er så tomt forførende som ordet rigtigt. Engang hørte jeg en amerikansk præsidentkandidat, som i et anfald af filantropisk delirium erklærede, at we need leaders who are able to make the right decisions. Alle var enige, publikum sled deres håndflader røde i en endeløs klapsalve. Her var en kandidat, som forstod hvad det handlede om.\nDet sidste skud på stammen gælder dansk velfærd. Her skal vi have en kvalitetsreform. Det er regeringens trylleord, som skal løse to opgaver. Den første er at neutralisere socialdemokratiet, som længe har haft monopol på den velfærden, Anders Fogh Rasmussen engang ville bombe tilbage til Manchester-liberalismens glade dage. Nu er Venstre og Socialdemokratiet enige om næsten alt, fordi de har stjålet hinandens mærkesager. Socialdemokratiet har overtaget Venstres rigdomspolitik - marked og vækst - mens Venstre har taget velfærden til sit kolde hjerte.\nDen anden opgave er at skaffe ro på velfærdsfronten, som har været plaget af kriser - overfyldte tissebleer på plejehjem, knubbede ord til handicappede, ventetider til strålebehandling og svagt fokus på børn med lavt selvværd. Nu skal borgerne kende deres rettigheder og velfærdens vogtere deres pligter. Så kan de håndtere balancen mellem det "noget" og det "noget", som indgår i regeringens social-matematik for begyndere: noget for noget.\nØnsketænkning er ikke forbudt, og dagdrømme har deres egen lyst. Det er svært at forestille sig, at der bliver ro på den front, som handler om borgernes rettigheder. Staten har lovet at gøre alle borgere lykkelige. Det betyder, at hver ny løsning forvandles til et nyt problem. Så hvis Arne Fogh Rasmussen i sine kontrol-fantasier forestiller sig et "intet nyt fra velfærdsfronten", må vi ulejlige ham med en vejrudsigt, som lover en strid strøm af koldfronter.\nVelfærdssystemets grundværdi er, at alle uanset indkomst gratis skal modtage ydelser på højeste niveau. Systemet skal både tilbyde behandling, som kan helbrede og som marginalt kan lette tilstanden for de syge, de trængende og dem der snart skal dø. Når videnstunge virksomheder og knalddygtige eksperter udvikler nye ydelser, som borgerne så kan forlange, går velfærden amok. Der er udstedt en blanko-check velfærdssystemet og dets eksperter. For det er en anden grundværdi i velfærdssystemet, at eksperter er neutrale.\nNaiviteten er hjertegribende. At tro at f.eks. læger er neutrale eksperter, som stramt ser på det fælles bedste, er at stikke hovedet dybt i busken. Læger har deres karriere at pleje, og sundhedssystemet er som andre systemer underlagt en tvang til vækst. Ventelister er dets stedsegrønne kvælertag på samfundet, og uanset hvor mange milliarder man poster i systemet - det sidste krav fra "sygehusenes ejere" er 100 mia. - vil det være utilstrækkeligt. For sundhedssystemet lever ikke af at gøre folk raske, men af at gøre folk sygere på stadig højere niveauer. Dets succes med at forvandle diverse ubehag til behandlingskrævende sygdomme er så storslået, at andre professioner ser til med øjne der er gule af misundelse.\nPå den ene side betyder en kvalitetsreform, at velfærdssystemet skal levere den aftalte vare. Det er kvalitet som leverings-sikkerhed. På den anden side betyder skal velfærdssystemet levere varen på højeste niveau. Det er kvalitet som adgang til det bedste. Kvalitetsreformens problemer opstår på hvad vi for nemheds skyld kan kalde det lave og det høje niveau.\nNår alle borgere på det lave niveau skal vide, hvad de har lov at forvente, må man også forvente en stærkt ressourcekrævende kontrol. For indsatsen skal jo dokumenteres over for borgerne, som ikke blot er ydmyge klienter, men også interesse-organisationer og massemedier. Forvandlingen af borgere til brugere betyder, at man ikke afbalancerer sine krav i lyset af det fælles bedste, men ser stenhårdt på, hvor meget man kan opnå til netop sin kalamitet. Hver svaghed har sin støttegruppe, som kæmper for at slå igennem i et kaotisk medie-billede. Det fromme ønske om at overføre ressourcer fra kontrol til ydelse vil gå en krank skæbne i møde.\nPå det høje niveau er billedet anderledes. Her ændres grænsen for hvad systemet kan levere. Ny medicin kan gøre situationen en smule mere tålelig i lidt længere tid. Ny terapi kan gøre livet lidt bedre for den handicappede, hvis blot der bevilges seks personer til i døgndrift at hive og slide i hans arme, ben og sjæl. Der er ingen ende på, hvad systemet skal levere, hvis det skal leve op til kravet om kvalitet. Og da folk keder sig og fristes til at give livet indhold med forbrugsgoder og velfærdsgoder, vil ideen om at lade en kvalitetsreform markere den laveste fællesnævner næppe få succes. Både begæret om privat rigdom og kravet om offentlig velfærd er umættelige, og hvert luksus-ydelse synker hurtigt ned og bliver en normal ydelse, som alle har ret til at kræve.\nSå folk med sans for liv og glade dage kan trygt synke tilbage i sofaen og følge de daglige afsnit i tv-farcen "Kontrol med velfærden".


Varmer du op med el? Find ud af, om du kan få afgiftsnedsættelse Varmer du op med el? Find ud af, om du kan få afgiftsnedsættelse\nDu er her: Forside / Kundeservice / Elvarme og varmepumpe\nSpørgsmål ved flytning\nHvis din helårsbolig har elvarme eller varmepumpe som primær opvarmning i form af elradiator, jordvarmeanlæg og/eller luft til luftvarmepumpe, kan du søge om at få afgiftsnedsættelse. Du kan få afgiftsnedsættelse for de kWh, du bruger ud over de første 4.000 kWh om året.\nNedsættelsen gælder også for sommerhuse. Læs mere her\nDen afgiftsnedsættelse, du kan få, reguleres i takt med de almindelige afgiftsændringer.\nHvordan får jeg afgiftsnedsættelse?\nFor at få afgiftsnedsættelse skal du sikre dig, at dit BBR register er registreret rigtigt. Der skal stå, at du benytter elvarme som den primære opvarmningsform og pr. hvilken dato, det er gældende. Hvis det ikke er tilfældet, skal du udfylde nedenstående elvarmeskema.\nRegistrering af elvarmeinstallationer i helårsboliger og sommerhuse\nNår skemaet er udfyldt, skal du sende det til din kommune, så de kan underskrive og rette dine BBR-oplysninger. Derefter skal skemaet med kommunens underskrift og dato sendes til go’energi sammen med dit BBR.\nOBS: Vi gør opmærksom på, at det er din pligt at melde ændringer i din opvarmningsform til go’energi.\nHvad koster elvarme om året?\nNår man har elvarme, dækker det årlige elforbrug både el til husholdningen, el til varmt vand og ikke mindst el til opvarmning af din bolig. Hvor meget el, du bruger om året, afhænger således af dit elforbrug til hver enkelt af de nævnte faktorer. Normalt sætter man 1.000 kWh af pr. person i boligen til husholdningens elforbrug. Hvor meget du bruger af el pr. m2 til opvarmning afhænger af, hvor godt din bolig er isoleret.\nDu kan se gennemsnitsforbruget pr. m2 om året i nedenstående skema:\nBolig opført efter\nElforbrug pr. m2\n1940 Cirka 140 kWh\n1960 Cirka 120 kWh\n1980 Cirka 85 kWh\n2000 Cirka 65 kWh\nI hus med elbaseret gulvvarme 100-140 kWh\nI lejlighed 60-100 kWh\n* Tallene forudsætter, at der ikke suppleres med brændeovn.\nGennemsnitsforbruget for en familie på fire personer i et hus på 140 m2:\nHusholdning 4.700 kWh\nVarmt brugsvand 3.400 kWh\nOpvarmning 11.900 kWh, svarende til 85 kWh pr. m2\nSamlet årligt elforbrug Cirka 20.000 kWh\n* Energiforbrug til dit forbrug af varmt vand er i gennemsnit 850 kWh pr. person om året.\nHvorfor vælge elvarme?\nI dag er el grøn energi. Over 50% af den el, der leveres til de danske hjem, kommer fra vedvarende energikilder. Man kan derfor med ro i sindet vælge for eksempel en varmepumpe eller jordvarme som opvarmningsform. Rent økonomisk er både jordvarme og luft til luft varmepumpe desuden en god forretning.\nHvis du har et oliefyr, kan du lige nu med fordel udskifte det til en varmepumpe. Staten har således indledt en kampagne, hvor de giver støtte til dem, der ønsker at skifte oliefyr til varmepumpe.\nSådan får du en billigere elregning trods elvarme\nDet vil være en fordel, hvis du supplerer din elvarme med en anden varmekilde. Et forslag kan være luft til luft varmepumpe, som giver op til 5,4 gange så meget varme pr. Kwh end en elradiator. Dermed kan dine varmeudgifter reduceres med cirka 50%.\nFå solceller eller en lille husstandsmølle, som kan producere en del af den el, du forbruger.\nSåfremt du bibeholder dine elradiatorer, anbefaler vi, at du installerer elektroniske termostater i stedet for de mekaniske. De elektroniske termostater er mere præcise og kan på denne måde reducere elforbruget med op til 10 procent.


Danske online poker sejre hos Stars, frem mod onsdag 22-6-2022 – 1stpoker.dk\nVi har også fundet et par Danske online poker sejre frem hos Pokerstars, onsdag morgen, og dem kan du se her.\nVi starter ud med spilleren “Troll4You” der spillede med i $55 Early Battle, Progressive Knockout med $12.000 garanteret, online hos Pokerstars. Turneringen den startede tirsdag formiddag klokken 10:00, og fik totalt klemt 285. entries igennem, så den samlede pulje endte på $14.250.\nUd på eftermiddagen, der spillede Danskeren sig med på finalebordet, og præcis klokken 17:09, der kunne Danskeren læne sig tilbage, og nyde sejren. Placeringen gav $1.177 og yderligere $1.326 i bounty, der totalt blev til $2.503, der er svarende til 17.649 skattefrie kroner.\nDanske “lundkok86” fandt frem til Bounty Adrenaline $55, med $4.000 garanteret, og her fik de klemt 87. entries igennem, og dermed en samlede præmiepulje på $4.557. Danskeren spillede ikke mere end en time og 17. minutter, inden sejren kom i hus, og det gav samlet set $1.115.


De bedste udendørsaktiviteter i Estremadura - TripAdvisor\nBed and Breakfasts i Estremadura\nForslag til aktiviteter i Estremadura\nBilleder af Estremadura\nAlle hoteller i Estremadura Tilbud på hoteller i Estremadura Efter hotelklasse\n5-stjernede hoteller i Estremadura\n4-stjernede hoteller i Estremadura\n3-stjernede hoteller i Estremadura\nAlle aktiviteter i Estremadura I nærheden af hoteller\nAktiviteter i nærheden af Villa Berlenga\nEstremadura VIST FOR NYLIG Der blev ikke fundet nogen resultater OPRET PROFILnærSøg Om EstremaduraHotellerRestauranterForslag til aktiviteterFlyrejserFlyselskaberDet bedste i 2017SupportcenterLog på Tilmeld dig Mine rejser Bookinger Gennemse\nBedste udendørsaktiviteter i Estremadura, Portugal Europa Portugal Estremadura Forslag til aktiviteter i Estremadura\nUdendørsaktiviteter i Estremadura\nVis også KortSatellit Kortopdateringer er sat på pause. Zoom ind for at se opdaterede oplysninger. Nulstil zoom Opdaterer kortet... Dine filtre er stadig aktive. Der er ingen stifter i din visning. Prøv at flytte kortet eller ændre dine filtre. Tak for din interesse.Denne funktion kommer snart. Tilbage til kortet Alle aktiviteterRyd alle Dine valgUdendørs aktiviteterUdendørs aktiviteterGolfbaner (1)Surfing, windsurfing og kitesurfing (1)\nSorteret efter: Vurdering Hooked Surf School\nNr. 1 af 2 Udendørs aktiviteter i Estremadura Flere oplysninger\nNr. 2 af 2 Udendørs aktiviteter i Estremadura Golfbaner


Telefonpasning på kontoret | Lej-kontorlokaler.dk\nFår kunden altid et svar?\nPå nogle arbejdspladser kan telefoner være meget forstyrrende for medarbejderne. Men telefoner kan være en nødvendighed for andre af medarbejderne på arbejdspladsen. Det kan også være i sidder i et miljø, hvor telefonen ligefrem er et vigtig arbejdsredskab for flere af jer – og derfor kan der være behov for at tage hensyn til begge parter. Særligt hvis I sidder i et storrumskontor er det vigtig at indtænke telefoni på en hensynsfuld måde – også i forhold til at sikre et godt arbejdsmiljø for alle medarbejderne.\nRing når det passer dig – og dine kolleger\nEn løsning kunne være telefonpasning. Vælger I denne løsning, så ringer jeres telefoner ikke på kontoret. De bliver i stedet besvaret af et professionelt firma, der giver direkte besked til den medarbejder, der er nogle der ønsker at komme i kontakt med. Så kan medarbejderen selv ringe op, når det passer ind i arbejdsdagen og dermed minimerer man forstyrrelserne i forhold til de øvrige kolleger i deres arbejdstid. Der kan også være opkald, det foretrækkes at tage bag lukkede døre.\nDerudover er I sikre på, at jeres telefoner altid bliver besvaret – også hvis I er til møde eller ude af huset. Det giver en følelse af professionaltiet i forhold til jeres kunder og samarbejdspartnere.


Artikler om børn og unge: december 2013\nNational aktionsdag for socialt udsatte\nLørdag den 2. november erklærer Stemmer på Kanten national aktionsdag for socialt udsattes inddragelse i den demokratiske proces. På dagen vil samtlige byer hvor Stemmer på Kanten har frivillige gå dør-til-dør og opfordre folk til at stemme den 19. november.\nStartskuddet lyder kl. 11.00, og dør-til-dør indsatsen har længe været planlagt. Kampagneleder Therese Evald fortæller om processen og ideen, at den er inspireret af Obamas kampagne:" Det er én til én kontakten der gør forskellen, og derfor går vi dør-til-dør den 2. november", siger kampagnelederen og tilføjer:" Det er ikke så dansk at gå dør til dør, men vi tror på, at det er det der virker. Det er den personlige historie, der rykker, når døren åbnes, det er ikke et eller andet man læser op fra et papir. Vi klæder derfor vores frivillige på til at finde deres egen historie frem om, hvorfor det er vigtigt for dem at få sat krydset".\nLisbeth Zornig Andersen, initiativtager til Stemmer på Kanten, har selv i flere omgange stemt dørklokker i Vollsmose og i fokuskommunen Lolland. Hun mener ligeledes, at det er det personlige, der skal til i en grænseoverskridende aktivitet som dørklokkestemning:" Det kan være svært at bryde folks privatsfære på den måde, men jeg oplever hver gang, at jeg bliver helt høj af kontakten, historierne og det at vi kan se, at vi kan rykke folk tættere på urnen ved at lytte og komme tæt på", siger hun og tilføjer:" Hvis jeg var politikker ville jeg ikke lave andet".\ntags: Obama, politi, Lolland,\nMødet med Avène Termalkildevand har ændret 7-årige Kaspers liv.\nI lighed med hvert 5. barn har Kasper fra Ebeltoft børneeksem. Sidste vinters lang-varige fugt og kulde gjorde eksemen værre end nogensinde, fortæller hans mor, Tone Spange Petersen: "Hudbarrieren fungerede ikke  huden var helt åben og porøs. Og han kunne slet ikke holde varmen, trods masser af tøj. Han sov uroligt, var træt og blev nemt ked af det."\nI juni tog familien til Avène Hydroterapicenter i Sydfrankrig, der årligt behandler over 2500 børn og voksne med hudsygdomme. Centret ligger ved Avène kilden og al behandling er baseret på termalkildevandet, der også er en vigtig ingrediens i den supplerende Avène cremepleje.\nUndervisningsministeriet og Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri har hver sat en million kroner af til udbredelse af skolehaver i hele landet. Tallene viser nemlig, at danske skolebørn lader noget tilbage at ønske, når det kommer til udeliv og viden om og engagement i madlavning og råvarer. Det skaber risiko for en fremtidig generation, der ved alt for lidt om, hvor vores mad kommer fra, og hvad der er kvalitet. Samtidig er undervisning i skolehaven et godt udgangspunkt for, at børnene bevæger sig uden for klasserummet og lærer nyt ved selv at få mulighed for at afprøve teorier i praksis og ved at skolens omverden  fx lokale landbrug  kan bringes i spil.\n"I skolehaver får eleverne lov til at dyrke deres egne tomater og gulerødder, få oplevelser i naturen og mulighed for at eksperimentere med at lave og nyde maden. Det giver plads til at lære på en anden måde med nysgerrighed og kreativitet, og så lærer børnene noget om, hvor råvarerne kommer fra", siger Karen Hækkerup, minister for fødevarer, landbrug og fiskeri.\n"Skolehaven er et konkret bud på, hvordan læringen kan tilrettelægges med udgangspunkt i anvendelsesorienterede metoder og ved at afprøve teori i praksis. I skolehaven kan man smage, røre, lugte og observere, hvad der sker i naturen. Det giver muligheder for, at man kan lære på forskellige måder, hvilket er en forudsætning for, at alle bliver så dygtige, de kan. Skolehaven kan bruges i undervisning i alle skolens fag. Det gælder både i fag som madkundskab og naturfagene, men også fag som dansk og matematik."\nDer er allerede erfaringer med skolehaver i Danmark, f.eks. hos Københavnske Skolehaver og Haver til Maver. En evaluering udført af Karen Wistoft, lektor ved Aarhus Universitet, peger på spændende potentialer for skolehaverne, når de integreres i undervisningen, men initiativerne er spredte. Der er behov for viden om, hvad der virker, og inspiration og viden til kommuner, skoler, institutioner, lærere og pædagoger. Målet er, at flere kommuner og skoler arbejder med skolehaver.\nEn indsats i 2013 og 2014 skal indsamle, systematisere, analysere og formidle viden om skolehaver til aktører, der arbejder for at udvikle, styrke og udbrede skolehaver for børn og unge i alderen 0-15 år.\nIndsatsen finansieres af Fødevareministeriet og Undervisningsministeriet og gennemføres af Madkulturen.\ntags: Danmark, Aarhus Universitet, København, 2013, råvarer, kreativ, skolebørn, faglighed, folkeskole, undervisningsminister, undervisning, Undervisningsministeriet, 2014, tomater, gulerødder,\nLevende Adventskalender ved Bamsemuseet hele december\nI år præsenterer Bamsemuseet i Skagen en levende adventskalender i samarbejde med eventmager Anne Madirazza. Hver søndag kl. 15:00 åbnes en ny låge af Den Store Bamse og to Englebørn. Hvad mon der gemmer sig af overraskelser bag lågen Det må vi vente og se!\nDen STORE Bamse skal sammen med 2 ENGLEBØRN se hvad der gemmer sig bag lågen, som er så højt oppe at bamsen skal klatre på en stige. ...Uhhh - mon det går og hvad mon gemmer sig bag lågen ! Efter "JULEOVERRASKELSEN" kan der købes varm kakao, KÆMPE store klejner, vaniljekranse, is, the, kaffe og meget mere. Iscaféen er julepyntet  bl.a. med et juletræ KUN til englejulepynt, som er lavet af børn.\nOg det er KUN børn der må hænge pynten på træet sammen med den STORE BAMSE. I privaten vil STORE englebørn sælge julepynt og Kæmpe klejner og en masse andet. Julehilsener fra Den STORE Bamse og Englebørnene, der glæder sig til at se dig!\nIndsendt af Webmaster kl. 05.31 Ingen kommentarer:\nDen største frygt - om pædofiliskræk og forebyggelse af seksuelle overgreb\n"Det er simpelthen min største frygt!" Bekymringen stod malet i ansigtet på moderen, og det var tydeligt, at katastrofetankerne drønede rundt i hovedet på hende. For tænk nu, hvis hendes datter blev udsat for et seksuelt overgreb. Og tænk nu, hvis overgrebet blev begået af en, som datteren havde tillid til. En pædagog. Eller en pædagogmedhjælper.\nEt seksuelt overgreb mod et barn er en afskyelig forbrydelse, som kan sætte sig dybe spor. Derfor er det også naturligt, at vi både som forældre og samfund vil gøre alt for at beskytte vores børn. Men hvordan gør vi det bedst muligt Og hvordan undgår, at vi frygten bliver så stærk, at vi bliver mistænkelige over for al kropslig kontakt mellem voksne og børn Det er nogle af de spørgsmål, som vil blive taget under grundig behandling på denne konference.\nDen afholdes d. 27. januar 2014 på Hotel Scandic i Odense.\n- Kuno Sørensen\n- Katrine Zeuthen\n- Else-Marie Buch-Leander\n- Christian Graugaard\nDer er gratis presseadgang, men kontakt os inden for akkreditering. Kontaktinfo på www.kurserogkonferencer.dk\nHar du spørgsmål til denne eller andre af vores konferencer, er du altid velkommen til at kontakte os.\ntags: Odense, 2014,\nLevende Adventskalender ved Bamsemuseet hele decem...\nDen største frygt - om pædofiliskræk og forebyggel...


Thorvaldsens Jason med det gyldne skind som ophævelsen af antikken - Arkivet, Thorvaldsens Museum\nHenrik Holm, arkivet.thorvaldsensmuseum.dk, 2003\nHenrik Holm: “Thorvaldsens Jason med det gyldne skind som ophævelsen af antikken”, in: Meddelelser fra Thorvaldsens Museum, 2003, p. 105-115.\n1. Enden på historien\n2. Dødens kulde i Thorvaldsens værk\n3. Thorvaldsen mellem død diskurs og levende sanselighed\n4. Begæret efter at møde stenens ånd\n6. Negationen af skulpturen som skulpturens apoteose\n7. Lys, tavshed og tale\nJeg vil først forsøge at præcisere, hvilke perspektiver jeg tager op i denne analyse. Der er to. For det første vil jeg forsøge at levere en skitse til en kortlægning af de mulige fortolkningers retninger og karakter ud fra en opfattelse af, at hver fortolker og hver videnskabsgren honorerer en bestemt form for fortolkning. Jeg vil kalde det en kortlægning af fortolkningens begærsstrukturer. Det er generelle strukturer, der kan gælde for analysen af ethvert kunstværk, men hvert kunstværk kan begrunde sin autonomi ud fra en betragtning om, at netop det værk viser eller »løser« komplekse problemer på sin helt egen måde. Det er problemer, som hver fortolkning kun magter at beskrive en lille del af, begrænset som den vil være af sit fortolkningsperspektiv.\nFor det andet vil jeg gerne vise, at netop denne figur på sin egen, unikke facon appellerer til flere mulige tolkninger. Skulpturen er således sig selv uanset fortolkningerne, og den får værdi som værk i kraft af, at så mange fortolkninger er mulige. Det forekommer mig at være sådan, at fortolkningerne hver for sig udgør små marginale supplementer til selve figuren, der på sin side både låner aspekter af sig til fortolkningerne, men også undslipper enhver fortolkning, fordi ingen kan rumme hele figurens potentiale i sig. Oparbejdningen af fortolkninger har et både rigt og fatalt skær over sig, idet det ud fra mit synspunkt ikke vil være muligt at komme med en endelig vurdering af, hvilken tilgang der er den rigtige, den mest sande eller fyldestgørende, selvom alle fortolkninger gerne vil være det. Jeg ser hele tiden, at skulpturen gør flere tilgange mulig, men også eliminerer eller kritiserer dem. Den kan også foranledige intense, men uhåndterlige diskussioner om snørebåndenes og sandalernes udformning. Er det antikt eller ej, og hvorfor har han to på, når historien siger, at han på et tidspunkt kun bærer en sandal og derved genkendes som en, der truer staten?\nJeg ser ydermere to etiske fordringer bag min analyse, der er indbyrdes uforenelige: den første går på, at man i princippet skal hylde alle fortolkninger i en demokratisk ånd. Den anden går på, at vi kan bedømme dem ud fra et hårdt kriterium om, hvorvidt der er visse analyser, der er mere egnede end andre til at lade den truede art skulptur få nyt liv. Jeg vil gerne redde skulpturen fra den radikale glemsel, der truer den. Skulpturen er i krise af flere grunde. For det første ødelægges oplevelsen af dem af forståelsesorienterede analyser, for det andet står skulpturer i en direkte relation til kroppen, og derfor vækker de til animositet i en kultur som vores, der ikke vil leve med kroppen. For det tredje fordi den ikke lader sig underkaste en bestemt synsvinkel og end ikke kan kontrolleres af kunstneren selv. Alligevel leverer jeg min fortolkning ud fra det radikalt uforsonlige og helt uholdbare standpunkt, at min analyse er den rigtige, og at jeg frem for nogen har fået figurens ånd i tale på en måde, der kan vise vejen til at redde figuren fra at blive overladt til ligegyldighed. Min analyse skal vise, at skulpturens særligt perfekte sammensyning til en helt enestående helhed i realiteten viser mange mulige sprækker, sår eller direkte katastrofale, kontradiktionære diskrepanser i sin form, der sætter sig spor i fortolkningen.\nJeg må hellere advare om, eller undskylde, at dette er en spekulativ analyse, der på ét niveau gerne vil løsrive receptionen af Thorvaldsen og hans skulpturer fra visse dogmer i traditionen. Jeg gør det ikke for at provokere, men fordi jeg virkelig mener, at jeg hermed kan italesætte skulpturen på bedste måde. Jeg kunne også sige, at denne analyse er præget af en bestemt form for begær, og at jeg ikke har valgt at gøre, som jeg gør. Jeg kan ikke andet. Jeg er ikke filolog, ikke arkæolog, ikke historiker, men kunsthistoriker og som sådan fokuseret på visse æstetiske forhold. Jeg kunne sige det sådan, at dette er den analyse, som Jasonskulpturen selv byder mig at levere, og den er ikke kun betinget af historisk korrekthed, men også af et fokus på de muligheder og umuligheder jeg ser i skulpturen nu.\nJason peger i flere retninger samtidig. Han peger både på den antikke tradition og på eventuelle tekstbårne referencer, men han peger også fremad mod en form for dialog med de muligheder, der ligger i formen, for en i det uendelige fortsat udveksling af oplevelser og holdninger. Men i min analyse vil der komme et mærkværdigt punkt, hvor jeg antyder, at Thorvaldsens Jason ikke peger tilbage på traditionen og ikke vil i dialog med fremtiden. Den er, som Hegel kunne have sagt det, en iscenesættelse af historiens slutning, en fuldendelse uden fortsættelse og uden bindinger til fortidens epoker og derfor også en ophævelse af antikken.\nHver fortolker søger tryghed i sin særlige kærlighed, i sit særlige begær, over for denne indkapsling af det monstrøse i en æstetisk skøn skulptur. Skulpturen appellerer åbenbart til forskellige begærstrukturer. Derfor er den væsentlig. Trods vore forskellige tilgange, leder vi alle efter det samme: at finde og identificere Jasons og Thorvaldsens krop og ånd. Selvom Thorvaldsen er død og ikke har sagt meget, og selvom skulpturen absolut intet siger, så har de åbenbart begge en ånd, som vi vil tale med. En betydning. Der er flere oplægsholdere på seminaret om Jason, der er kommet til at sige »Thorvaldsen«, når de skulle sige »Jason«. Trods denne sammenkædning nævnte flere det samme citat fra Thorvaldsen selv om figuren: at han afskyede den, fordi der var så lidt af ham selv i den, og at den var lavet på tobak. Ikke nok med at den ikke er identisk med billedhuggeren, han var muligvis påvirket af cannabis eller på anden vis i en rus og ikke på nogen måde alene besat af høje idealer eller klare ideer. Men her vil vi med vores begær efter skulpturens sande betydning søge efter en analogi mellem Thorvaldsen og skulpturens inderste sjæl. At vi gør det skulle vel også kunne begrunde figurens mærkværdige kvalitet, selvom det er imod hans eget udsagn, at der skulle være noget af ham selv i den. Hvis der ikke er noget af Thorvaldsen i den, så må tidens ånd da have taget bolig i den. Som ånden bor i den balsamerede krop ifølge oldægyptisk mytologi.\nDødens kulde i Thorvaldsens værk\nDet helt særlige, der kendetegner historievidenskaberne, er at knytte et markant begær til det døde – til døde kunstnere eller til fortiden generelt. Det er vores pligt at opvække det døde, give det liv, så det kan leve videre efter døden i en fortælling, der skal reaktualisere fortiden for os og vore tilhørere (der også synes at være et uddøende folkefærd). Thorvaldsens figurer er måske særligt appellerende i kraft af deres udtalte, dødlignende kuldslåethed. De er på særlig vis »inkarnationen af døden«. Hans figurer må om nogen være ofre for historievidenskabens begær. Hvis vi skal hævde vores værd, skal vi kunne vække netop disse dødsmærkede, stive, umoderne og kolde figurer til live igennem vore fortolkninger, igennem vores tale om dem. Eller vi må i særlig grad tage afstand fra dem og taler da om dem som døde, som værende uden subjektivitet. Det forekommer mig, at jeg kommer i forbindelse med skulpturens sande ånd, at jeg nærmest hører Thorvaldsen tale til mig og bekræfte min analyse, når jeg opdager, at det er muligt at forstå Jason med Hegels begreb Aufhebung.1 Det er en analyse, hvis særlige spil består i en relativering af figurens særlige status og helhed, samtidig med at en ny vurdering sættes ind i en analyse, der yder figuren retfærdighed og hæver den til at indtage en ganske særlig plads i kraft af dens diskrepanser og problemer. Som f.eks. at Thorvaldsens Jason overgik og dermed annihilerede antikkens figurer, at dens strenghed latterliggjorde og overflødiggjorde Canovas stil, og at den fremover kunne ødelægge livet og værdien af flere generationer af billedhuggeres arbejde. Han bliver først mulig at håndtere for moderne billedhuggere som Morten Stræde og Hein Heinsen, der på hver deres måde kan komme i dialog med Thorvaldsen igen. Stræde ved at finde og udskille de forskelligartede dele og vise dem som usammenhængende, Heinsen ved at forsøge at negere det klassiske formsprog og lave skulpturer uden kerne og uden centrum. Det er stadig traditionen, der spøger i deres værker i en grad, så de må tage den op og lægge afstand til den. Traditionen er et terminalt problem for alle kunstnere, men særligt vanskeligt at håndtere for dem, der befandt sig i klassicismen. For dem var det en byrde, der foranledigede et ganske komplekst behov for at overgå fortiden eller hade den hemmeligt, selv om man levede i en epoke, der officielt skulle hylde antikken. For kunstneren er traditionen en fjende. Han er selv kommet for sent til alle hidtidige storhedsperioder som antikken og står derfor over for et tab. Desuden er han overladt til presset fra en umådelig lang række mestre i repræsentation af kroppen og dens omgivelser, hvis kvalitet og betydning ikke kan betvivles.\nKlassicismen er af nogen blevet fremhævet som den i særligt grad dødelige epoke, idet alle kunstnere skulle honorere antikken, men samtidig overgå både den og renæssancen for at slå igennem og blive andet end blot kirkegårdsarbejdere. Den stil, der udviklede sig under dette pres, var også fatal for beskuerne og efterkommerne i en grad, så Edward Young i 1834 kan skrive, at »stilen overvælder os, så vi glemmer os selv, og værkerne forudbestemmer alle vore følelser, tanker, og de overtager vores dømmekraft i kraft af deres perfektion og moralske bud. De intimiderer os…«.2 Traditionen tynger kunstneren med en næsten uoverkommelig dødvægt og er samtidig beskrevet eufemistisk som hans ’inspirationskilde’. For os, der kigger tilbage, lyder der et uforsonligt påbud fra fortiden og dens vogtere om at elske og ære antikken. Det er nærmest den visse død for dannelsen, historien, demokratiet, humanismen og subjektet, hvis vi ikke kan vores latin og vores Jason.\nThorvaldsen mellem død diskurs og levende sanselighed\nJeg vil placere Thorvaldsens skulpturer som figurer, der opererer mellem den sanselige repræsentation og talen om den antikke tradition, uden at sige at de fortrinsvis er styret af en idé. De er for mig at se lige vel form og idé. Formen er Thorvaldsens, eller nærmere figurens egen, og ideen måske mere vores end hans. Hermed træder Thorvaldsens figurer ind i et tvedelt og »spektralt arkiv« for forholdet mellem det sanselige og det talte, der kommer til udtryk igennem genfortællingerne af »historien om Jason med det gyldne skind.« Skulpturen, dens tekstreferencer og fortolkninger udgør til sammen et »arkiv«. Ordet »arkiv« har sit eget arkiv, idet ordet er splittet af to betydningslag, som Derrida beskriver som le commencement og le commandement. Det ene lag, le commencement refererer til natur, fysis og historie og peger på begyndelse eller oprindelse. Archē har et ontologisk princip. Det andet princip er lovens princip, le commandement. Archeion er det græske ord for regering(sbygning). Ud fra dette princip peges der på det sted, hvorfra Gud, eller personer i Hans sted, jurister eller historikere, udøver lovens bud. Det er et nomologisk princip, lovens, reglens og logos’ princip (gr. nomos: bopæl, græsgang, sted). Historiens arkiv, eller enhver fortolkning, er »en kæde af forsinkede og problematiske oppositioner mellem physis og dets Andre, thesis, tekhnē, nomos « siger Derrida.3 Hvis der er en ånd i Thorvaldsens værk, består den i bevægelserne i de magt- og begærsstrukturer, der udfolder sig mellem de senere tilkomne spørgsmål om værkets oprindelse i tekst eller som en »collage« af andre skulpturer og fortolkernes vogten over hver deres sandhed.\nDet spøgelsesagtige, eller åndens virke, kan måske fornemmes i Friederike Bruns kommentar til skulpturen som ‘her kommer antikkens ånd igen’ eller hos os, der på dette seminar må tage stilling til dette horrible spørgsmål: »Hvorfor er Jason ikke antik«, uagtet at alle véd, den blev skabt i begyndelsen af 1800-tallet og aldrig har været fra antikken. Et eller andet sted må vi åbenbart alligevel tale om, at figuren repræsenterer en genkomst af antikkens ånd, samtidig med at vi konstaterer, at den er helt moderne for sin tid. Men det er underligt nok med besvær, vi skal forklare, at den ikke er antik, selvom den aldrig har været fra antikken, men i kraft af referencerne heller ikke er entydigt forenelig med essensen i det moderne. Det er altså et spektralt eller spøgelsesagtigt arkiv, skulpturen får oprettet omkring sig, fordi der er tale om en ånds genkomst, en ånd, der ikke uden videre lader sig placere hverken i en antik fortid eller en klassicistisk samtid. Receptionen af figurens betydning er en Geistesgeschichte, en historie om at ville komme til at tale med figurens ånd. Åndens genkomst har uhyggelige perspektiver gemt i sig, mest i det ellers meget hyggelige at noget velkendt vender tilbage, som når man taler om, at antikken er kommet igen. Men når den vender tilbage, er den forandret. Det er ikke den harmoniske helhed, det lover at være, når man siger, at nu er den vendt tilbage endnu mere fuldkommen. Når antikken vender tilbage med Jason, er det som en forening af helt uens dele, og begrebsmæssigt hersker der også problemer. Se på figuren selv: ryggen er mere voldsom end Doryforos’, med en muskulatur, der kastes brutalt ind mod solar plexus. Forsiden er derimod mere statisk end selv den strenge stil og røber intet om bagsidens hellenisme eller romerske formsprog. Torsoen er nærmere arkaisk stil fusioneret med den strenge. Hovedkastet er helt ægyptisk og helt moderne, men formet som var det en Phidias. Med andre ord er figuren et komplet arkiv over alle kendte stilarter fra ægyptisk tid til Thorvaldsens samtid.\nSå rent stilistisk er denne figur særdeles sammensat. Den er ikke bare én antiks genkomst, men alle uensartede dele af antikken sat sammen, som om de var en helhed, i en sammenhæng der aldrig ville være at finde i antikken selv. Fortolkningerne af figuren må nødvendigvis komme til det resultat, at de ikke helt kan nå figuren som helhed, selvom det er målet. Men hver modus for fortolkning er afgrænset af disciplinernes og tilgangenes grænser. Og det fundamentalt underlige, le mal, ved figuren kan være vanskeligt at håndtere.\nJeg vil forsøge at placere Jason mellem tre figurer for tænkningen repræsenteret ved specifikke fagområder. Hvert synspunkt rummer en mulighed for at være blind for de andre synspunkter, samtidig med at hver synsvinkel på sin vis taler om at erkende figurens sande og fuldstændige natur, eller at være tættest på den selv og dens egentlige betydning. Som nævnt er noget af det uhyggelige ved en skulptur, at den ikke har ét perspektiv at blive erkendt igennem. Man kan se skulpturen som:\n»Kun sten uden ånd«. Det er Arkæologiens modus. Her finder vi konkrete, formelle sammenligninger mellem diverse figurer, poseringer og stiltræk med det formål at finde den antik, der har mest af Jason i sig eller måske er forbilledet i ental og par excellence.\n»Mere end sten«, dvs. sten med ånd og dermed spektral og transcendent. Her er kunsthistorien, der på sin måde forsøger at placere værket i en historisk kontekst, idet værket ses som repræsentant for en Zeitgeist, hvor figuren forstås enten højkulturelt som inkarnationen af antikken og heltemyten, eller mere prosaisk som pynt til vinterhaven for borgerskabet. Hvis vi skal beskrive problemet videnskabsteoretisk, kunne vi påpege det som kunsthistoriens fundamentale dilemma repræsenteret ved denne skulptur, når et begreb om kunst er bragt sammen med et begreb om historie. Problemet opstår, fordi kunst kan betragtes som havende kvalitet, fordi det ikke er bundet til historien, men er bærer af en værdi, der er til for sin egen skyld og til alle tider vil forblive uforandret. Over for dette har vi et (post-) strukturalistisk historiebegreb, hvor man søger efter stil, struktur, tegn og spil i værket. Det er i kraft af manglen på en forbindelse mellem disse to standpunkter, at diskursen sættes ind. Eller også kan jeg sige, at Jason sætter sig mellem det æstetiske og det historiske og derfor aftvinger diskussioner.\n»Ren And, slet ikke sten«. Her er Filologien, der søger efter Jason i de antikke tekster, i en analyse der viser, at der ikke findes nogen kilder, der klart svarer til denne scene. Der findes slet ikke en Jason, der ser sådan ud. Hos Euripides er han end ikke en helt, men en ussel person, der kun kan få retfærdig foragt at forsvare sig imod, når Medea, som han har svigtet, taler om ham. Alligevel vil nogen mene, at der kun kan være tale om, at han uden tvivl kigger efter slangen, som han lige har dræbt for at få skindet, selvom der ikke er nogen angivelse i skulpturen af, hvad han ser efter. Han kunne se efter Medea, eller efter Canovas Perseus og de antikke skulpturer, der stod i Belvederegården (nogle var lige taget bort af Napoleon, så nu var der plads …), eftersom hans skulptur har den højde, der passer til nicherne der.\nDet svarer til de tre muligheder, vi taler ud fra i dette særnummer om Jason:\nArkæologien kan spørge om »Jason er antik« eller om der er antikiserende træk i den. Da ser man på figuren som sten, som form. Men ingen kan afgøre, om der er mere Doryforos end Apollon Belvedere eller omvendt i Jason, selvom mange har en mening om, hvorvidt der er mere Belvedere end Doryforos i ham. Den mening bunder muligvis mere i egne præferencer end i Jason selv.\nKunsthistorikeren kan sige, at Jason både er antik og ikke. Dette synspunkt gør det fundamentalt vanskeligt at beskrive og analysere figuren og dens betydning uden at komme til at tale metaforisk om antikkens genkomst eller uden at være usikker på, hvad der peger på antikken og på det moderne, fordi figuren peger begge veje samtidig. Her er den skarpe hoveddrejning særlig eksemplarisk: er den at finde i antikken? Ja, på visse sarkofager, men her kan selve det smalle rum i relieffet være afgørende for dette træk, der er nødvendigt, for at figuren kan se på en anden figur og dermed sende fortællingen videre. Og ja, det er et udpræget og specifikt moderne træk ved datidens skulptur at have denne radikale hovedstilling. Meget ægyptisk, men helt forklædt som en Phidias.\nDen klassiske filologi kan konstatere, at han ikke er sand antik, fordi der ingen litterære belæg findes, og må måske konstatere, at han da blot er moderne, men så påpege at man da ikke har redegjort for de antikiserende dele og hele forholdet til den historiske fortid.\nVi er på en (u)behagelig måde sat i spil af figuren på dette spørgsmål om forholdet til fortid og nutid. Det her er et problem for talen, for det er nok kun muligt at tale om en af disse tre muligheder ad gangen. Men de er der ikke desto mindre alle tre. Så ingen fortolkning kan rumme figuren. Den kan ikke forenes med noget bud på en absolut sandhed uden modsigelser. Men skulpturen er der jo alligevel med sin sanselige magt trods sprogets og erkendelsens problemer.\nFor Hegel var der kun én vej at gå for at komme til åndens fulde realisering, nemlig bort fra det sensoriske og over i det erkendelsesmæssige, sprogbårne, det historiske. Almindeligvis forestiller man sig vel, at det også er den vej, Thorvaldsens idealskikkelser peger. Det er meget muligt, men det vil i sin yderste konsekvens sige, at han skaber figurer, der ikke vil være af, at de er skulpturer. Men det kan de vel ikke helt løbe fra, selvom de er nogen af de mest køligt distancerende figurationer, der nogen sinde er skabt? Thorvaldsens figurer peger måske i begge retninger, både på det sanselige og på det overjordiske, det talte, det historiske, åndelige, måske uden at forsone de to endegyldigt, selvom det er målet for hans stræben, eller måske er det nærmere målet for vores anstrengelser.\nEller også formår hans figurer det helt umulige: at ophæve både det åndelige og det materielle.\nHvis skulpturen appellerer til det åndelige, er det en appel, der ikke behøver at være helt berøvet al sanselighed, tværtimod. Afholdende munke og nonner kan vel om nogen tale om sex og begær. Det er vel en cølibatets erotik, hans skulpturer lægger op til med deres kølighed og mangel på direkte henvendelse til betragteren. Det er under alle omstændigheder en særlig lyst, der breder sig fra figuren, en længsel efter at møde »stenens ånd«.\nBegæret efter at møde stenens ånd\nAt møde stenes ånd er ikke uden komplikationer. Man indtræder i en tilstand, der er hallucinerende, fortabt, forelsket. Men man kan ikke leve normalt i denne sindssyge tilstand. Freud, Barthes og Derrida har analyseret (den fiktive) arkæolog Norbert Hanolds forelskelse i et relief, der forestiller Gradiva,4 Det er i en sådan eksalteret tilstand, vi finder Friederike Brun, når hun besynger Thorvaldsens figurer som værende ‘steget frem af oldtidens dyb’. Denne blinde hengivelse er et ideal i samtiden. Kvinder falder i svime over mødet med ånden, der er af mandligt køn, formoder jeg. Gradiva har flere sider, og det har Jason også: Gradiva er den, Hanold elsker, og hun elsker også ham, men hun er en statue, en hallucination, et spøgelse, »Geist«, og et menneske på én gang, og hun repræsenterer såvel vanviddet som den kølige distance og kontrol, der hører ånder og statuer til. Hun er med andre ord både vejen til vanvid og til kølig ro, der må være det helt modsatte af, hvad hengivelse til kærligheden beror på.\nMen hvilken kærlighed kan vi knytte til Thorvaldsens figurer? En beruselse som Friederike Bruns, en kølighed som arkæologiens og endelig en direkte ligegyldighed eller en blindhed over for det spil, der måtte være sat i gang mellem de to poler. Når det åndelige møder det kødelige, forelskelsen, så bringer det stor forvirring med sig, eller også indtræder en handlingslammelse. At stå over for Jason kan afføde begge dele. Men så sætter heldigvis den helende kraft i Aufhebung ind og gør stenen til ren ånd. Det sker, når vi foran skulpturen eller over for dens reproduktion fortæller historien om Jason, om antikkens rene genkomst i skulpturen og klassicismen, etc. etc.\nDenne handling sætter stenen tilbage til kun at være sten og intet andet, fordi man forlader stenens egenkvaliteter, dens sanselige og forførende egenskaber. Det er kvaliteter, der i sin yderste konsekvens kunne få en til at glemme historien i den rene nydelse af skønheden og formen.\nDermed ville man falde ned i den åndløse sanselige bevidsthed, hvor forelskelsens hallucinationer huserer og ikke stige op mod erkendelsens ånder, hvor historien fortælles.\nDen renskurede form hos Thorvaldsen appellerer på en særlig radikal og tvetydig måde til åndens opstigning gennem formen til erkendelsen. Radikal fordi ingen andre har fundet så ren en form, der formår at skjule dens inkohærente enkeltdele. Den er også paradoksal, fordi renheden betyder, at skulpturen signalerer afvisende dødskulde i sin stramme renhed og dermed risikerer at blokere for interessen. Tvetydig fordi renheden i sig selv kommer til at antage en karakter af det overnaturlige, der ikke kun peger på åndens høje suverænitet, men også på formens perfektion som form. Den helt igennem perfekte forening i en helhed af form og ånd kan få et skær af noget spøgelsesagtigt eller Unheimlich til at lægge sig over skulpturen. Som Freud siger det:\n»Med andre ord er hyggelig et ord der udvikler sig hen imod en ambivalens for endeligt at blive et med sin modsætning uhyggelig. Uhyggelig er på sin vis en version af hyggelig.«5\n[Oversættelse ved Henrik Holm]\nEn tilbagevenden af noget velkendt i en anden form, det er spøgelsets særlige, uhyggelige kvalitet.\nSåledes vender antikken tilbage med Thorvaldsen: en levende ånd der er kommet igen som opbevaret i et helt afsjælet legeme.\nAntikkens genkomst er ikke uden uhyggelige konsekvenser på mange planer: Genkomsten viser sig slet ikke at være rigtig antik, men som en meget bedre, finere og renere form, der har som sit mål at overgå eller eliminere alle forbilleder, antikken såvel som Canova. Antikken ser pludselig virkelig dårlig ud, over for Thorvaldsen. Fuld af afvigelser fra normen, kun brugte rester, ruiner. Antikken i Jason selv ser på den anden side fantastisk godt ud, efter at Thorvaldsen på kannibalistisk maner har indtaget, fordøjet og derefter leveret resterne efter måltidet som (illusionen om) et sammenhængende hele i Jason, der er uhyggelig, fordi vi ikke ved, om vi skal se den som et hele eller som uens dele. Den er begge dele. Eller den er en »syntese« af de to modsætninger. Der er på alle måder tale om en ophævelsesproces, hvor diskrepanser er til stede, men negeres.\nDet skal ske helt uden spor efter processen. Der skal ikke være nogen rifter, ingen tilfældigheder tilbage. Men der er ikke andet. Sorte pletter i marmoret, et hoved, der vender sig bort fra sin krop og en beskuer, en ryg der taler om fysis, og en torso der set forfra taler om ånd. Skulpturens bagside kaster voluminøse former mod taljen, mens forsiden lader sig overdække med et kvadreringsnet, næsten uden at kroppens former laver buler i linjerne eller buler ud i maskerne. Fra et betragtersynspunkt kan man ikke vide, om figuren kommer en i møde eller er afvisende.\nEt andet aspekt af det uhyggelige ved antikkens genkomst via Thorvaldsens er, at ingen kan efterfølge ham uden at virke slappe i formen eller inkonsekvente i udtrykket. Thorvaldsen eliminerer såvel antikken som Canova og alle efterkommere på én gang.\nI metafysikken er talen privilegeret højere end alle andre former for erkendelse. Det er kun gennem talen, at erkendelsen finder sin højeste form. Ikke gennem f.eks. skulpturen. Skulpturen er ikke nok i sig selv. Den er kun til som et medie, der skal formidle historien eller fortællingen. Skulpturen som sanselig form skal ophæves til fortælling, eller oversættes, for ellers har skulpturen ingen betydning.\nSkulpturen som sanselig form betragtet skal negeres for at kunne opnå »ophævelsen« (Aufhebung) til »fortællingen om helten Jason og det gyldne skind«. Skulpturen skal altså hente sin betydning fra en ophævelsesproces.\nFor at vi overhovedet kan tale om skulpturen som meningsgivende, skal den sensible verden i sin umiddelbarhed forsvinde. Da kan vi hengive os til fortællingen. Det er langtfra alt, der gives det prilvilegium at være værdigt objekt for fortolkning, og det er således oplagt at se på, hvad der udelukkes i selve den proces, hvor betydning tilskrives.\nThorvaldsen selv er jo hævet over alt og alle i kraft af dette enmandsmuseum, et monument over at ikke alt og slet ikke alle kan få den samme status for erkendelsen. Til gengæld kan alt fra det mindste til det største, Thorvaldsen overhovedet har rørt ved, få status af betydningsfuldhed. Men det er da særligt paradoksalt, at man næppe kan forestille sig noget mere uinteressant eller i det mindste noget mere umoderne i dag end Thorvaldsen og hele den klassiske dannelse, der hænger ved ham. Nu har vi strejfet ophævelsen af Thorvaldsen til at være inkarnationen af en særlig ånd; lad os derfor nu gå til de mulige betydninger af begrebet ophævelse.\nI betydningen »løftet op«, dvs. at blive hævet til et højere niveau eller såmænd at »være i løftet stemning«. Den ene betydning peger opad, den anden kunne være en form for beruselse. Som Thorvaldsen siger, er denne skulptur lavet på tobak. Det er en negativ ophævelse eller noget i retning af en forelskelse måske, hvilket er problematisk, for hverken i tobakståger eller i forelskelse tænker man så klart, som man kunne formode om en figur, der er den endelige afklaring af den klassiske form. Hvis vi skal blive i den romantiske tåge, så kan vi jo sige, at hans ånd ikke svigtede ham trods røgen.\nI betydningen »befriet«, hvilket her er problematisk, fordi konsekvensen kunne blive at være befriet for at skulle være en skulptur overhovedet. Vil skulpturen eller vil fortolkningen gerne være fri af dens sensoriske magt, eller i det mindste gerne vække til sublimering af det begær den vækker til en højere form for erkendelse? Det er en befrielse, der altid indebærer en undertrykkelse eller en glemsel: man fortrænger det sanselige i sin rene form, nøgenhedens appel, kønsorganernes fremhævelse, der er markante med deres diminutive størrelse og placering i figurens midte, netop i øjenhøjde (med dén sokkel og med en beskuerhøjde på ca. 1,80 cm).\nEn »ophævelse« der kræver, at noget går tabt undervejs, er pr. definition ikke perfekt, er ikke en ordentlig ophævelse til sandhed. Men negering eller befrielse er aldrig en ren proces uden »affald«. Produktionen af betydning kaster forurening af sig. Den er en forbrændingsproces. Her forkastes skulpturen selv – eller den vil forkaste sig selv. Befrielsen kunne på den anden side gå på, at figuren er begrundet som skulptur, ikke kun som begreb, i kraft af, at den er befriet fra et direkte tilhørsforhold til de antikke kilder. Da forkaster skulpturen teksten og fremstår som begrundet i en afvisning af de antikke kilder, selvom den identificeres på baggrund af teksterne. Figuren er på et punkt slet ikke befriet, idet den trods sin tilsyneladende bortrenselse af alt overflødigt til overflod er forsynet med attributter, der enten ikke er beskrevet i litteraturen eller burde se ganske anderledes ud: sandalerne. Skal han kun bære én eftersom Jason beskrives som monosandalos. Sværdet. Det blev ikke båret sådan. Hjelmen er af forkert type i forhold til kildernes angivelse af Jasons oprindelse og tid. Lansen er en senere tilføjelse og ikke Thorvaldsens. Jason er fuld af noget, der ikke burde være der. Han er en overflod af negeringer, der åbenbart kan virke omvendt, som bekræftelser.\nI betydningen »at afløse«, som en anonym soldat afløser den næste ved vagten. Thorvaldsens skulpturer skal afløse antikken, renæssancen og samtidens konkurrenter, være dens stedfortrædere og dens overmænd, uden at nogen egentlig bemærker andet end, at en helt eller soldat står vagt (om traditionen) som alle før ham.\nDet egentlige formål med »Ophævelsen« er dobbelt og helt igennem modstridende: at konservere eller opbevare (i sig) og at negere. Negationen har jeg lige været inde på. Thorvaldsens skulpturer negerer forbillederne ved at overgå dem eller ved at opæde dem. At konservere i denne sammenhæng vil sige at bevare en erindring, en historie eller hele fortiden i sig. Det er for at opbevare historien om Jason, at skulpturen er skabt. Eller: det er for at opbevare en meget lille del af historierne om Jason, der dog iscenesættes, som »her er essensen« eller »hele Jason«.\nHistorien om Medea selv, den egentlige helt i de antikke kilder, er helt fraværende.\nMen hvorfor kigger han til siden? Hvad ser han, som vi ikke ser, når vi står lige over for ham? Vi kan grundlæggende ikke vide det, men anspores til at spekulere. Måske er det ligegyldigt, hvem han kigger efter. Han ser først og fremmet ikke på os, hvis vi ser ham forfra. Vil Jasonfiguren fortælle en helt anden historie eller en anden version af den, end den vi altid skal høre om ham og hans gyldne skind? Der er et eller andet, der ikke fortælles med figuren. Et åbent sted hvorfra alle fortolkninger er lige gode eller lige dårlige. Figuren selv er mere kompleks og åben, end man lige skulle tro. Den kommer os i møde, men vil ikke se os. Den kigger på os, som Lacans blanke, flydende sardindåse i vandet kiggede på ham, beskrevet i La ligne et la lumière.\n»I forhold til det synlige er alt en fælde, og det på en mærkværdig måde… [ ] Det var en lille blikdåse, mere præcist en sardindåse… [ ] Den glitrede i solen. Og Petit-Jean sagde til mig – Ser du den dåse? Ser du den? Nå, men den ser ikke dig! [ ] ... i én forstand så den på mig alligevel. [ ] ... i det øjeblik så [jeg] ud som om, jeg ikke var noget levende væsen. Kort sagt, jeg var ude af billedet i det billede.«6\nHvis vi skal se skulpturen i øjnene, kan vi ikke se den forfra. Hvis vi ser figuren som gående frem mod os, så står den også stille, for torsoen følger ikke kontrapostens bevægelse. Forfra er den ubevægelig og upåvirket af bevægelse, men set bagfra kaster kraftige former sig gennem figuren, og hovedet er smidt til siden, som var der noget, der ramte ansigtet hårdt. Jeg kommer til at tænke på, at Jason kunne være en maskulin version af Barbara Krugers uden titel (Your Gaze Hits the Side of My Face) (1981). Hvis Jason’s blik udsletter mig og mit blik i hans tomme øjne, når jeg ser på ham fra siden, så er det mit blik, der rammer hans nøgne krop og ansigt, når han ses forfra.\nEt problem for »Ophævelsesprocessen« er dels, at den efterlader tab alle vegne, i alle led. Den er ikke perfekt. Så spørgsmålet vi må diskutere, ud over hvor meget antik tradition og historie figuren mon kan rumme, og hvor meget klassicisme vi får essensen af her, må også være et spørgsmål om, »hvad mon vi taber over for Jason?« Jason er tabt for vor tid, hvis vi ikke åbner op for, at der er mange alvorlige problemer med ham, og at vi er i tvivl om fortolkningen. Vi taber måske forbindelsen til en antikforståelse, Jason heller ikke vil vide af, men alligevel abonnerer på, sammen med et billede af samtidens særegenhed og modernisme, der ikke er nem at placere over for figuren, og vi kan ikke vide, om vi vinder eller taber forbindelsen med skulpturen selv i alle fortolkningerne. Vi taber hurtigt overblikket, selvom vi står over for en figur, der alvorligt postulerer helhed og sammenhæng.\nDet værste er, at idealet om »ophævelse« ikke kan forklare sin egen proces. »Ophævelsen« selv kan ikke blive »ophævet«. Den er ikke tilstrækkelig bevidst om sig selv og sit virke. Det gælder måske også for Thorvaldsen selv og for Jason?\n»Ophævelsen« til mening efterlader rester, spor eller »forskelle« fra mening. Afvigelser eller komplementære elementer der ikke kan redegøres for, mens man igen og igen fortæller »historien om Jason« foran statuen. Det er f.eks. vanskeligt, samtidigt med at man fortæller historien, at sige, at det, man nu vil sige, skulpturen fortæller om, måske ødelægger skulpturen eller måske slet ikke er det, skulpturen vil fortælle. Jeg henviser igen til skulpturens sidevendte hoved, til dens kvaliteter som form og dens nøgenhed, der bogstaveligt talt peger i andre retninger end blot mod »fortællingen om Jason«.\nVi kan sige det sådan, at for at vi kan tillægge skulpturen særlig værdi, skal vi både hvile i og ophæve det grundlag, skulpturen hviler på: vi skal overskride intuitionens sensoriske spatialitet. Vi skal ud af det intuitive, det sanselige rum, som er selve skulpturens etos.\nNegationen af skulpturen som skulpturens apoteose\nMåske vil Thorvaldsen i realiteten gerne ophæve skulpturen til noget andet. Måske formår Thorvaldsens skulpturer at negere skulpturen selv. Det er nok derfor, han er så vanskelig at overgå, for det ville indebære en endnu mere radikal form, der både falder fra hinanden og er stringent, hvilket er næsten umuligt at forestille sig – umuligt længe efter Thorvaldsen, i hvert fald.\nMen det er opgaven for skulpturen efter Thorvaldsen, og vi skal nok til Hein Heinsen eller Morten Stræde for at finde noget, der hviler på paradokserne og holder dem åbne og fremviste i formen, hvor Thorvaldsen holder dem lukkede inde i formen.\nDer kommer enten dårlige Thorvaldsen-efterligninger ud af det, eller skulpturer der ikke er værker i Thorvaldsens ånd og uden hans kvaliteter. Og dermed risikerer efterfølgende værker ikke at opnå status af at være værker eller skulpturer overhovedet, eftersom Thorvaldsen er skulpturens apoteose og endelige referencepunkt. På den vis er Thorvaldsens skulpturer ophævelsen af skulpturen efter Thorvaldsen. Det rumlige, fysiske skal ophæves til det niveau, hvor betydningsdannelsen finder sted, og det er ikke rummets niveau, det er i tidens eller fortællingens niveau, nærmere bestemt til lyden eller talen.\nDet er derfor, vi skriver her. Hvis vi ikke kunne oversætte Jason til en tale med en vis betydning, ville skulpturen ingen værdi have. Man skal kunne fortælle historien om »Jason med det gyldne skind«, kunne den udenad og kunne sige den lige ud i luften foran værket, for at værket kan hævde sin betydning. Underligt nok, for den står der jo, som den er, uanset hvad vi siger, den betyder. Den stillestående statue, der er hævet over al tid, skal foranledige en tale, der har tidsmæssig udstrækning, spænding og fylde. Og som bør komme »af sig selv« som helt naturlig, hvis den skal være perfekt.\nDet er mærkeligt at tale om naturlighed foran et så raffineret kulturprodukt og i forhold til noget, der kræver så megen unaturlig disciplin og indlæring at forstå, men ideelt set: det skal komme helt af sig selv. Igen er der tale om en overskridelse, der ikke bør efterlade sig nogen sår, rester eller uforklarede dele, men ikke efterlader andet. Der skal helst ske en overskridelse uden mén fra det reelle, sanselige, til det forståelige og ideelle gennem talen.\nDet kan blive en tale, der ikke kan sige noget om skulpturen selv og dens kraft uden at virke begrænset, utilstrækkelig eller upassende. Skulpturen selv er også bemærkelsesværdig i sit vellykkede forsøg på at eliminere alle begrænsninger, utilstrækkeligheder og upassende forestillinger.\nJeg forbeholder skulpturerne den mulighed, at de slet ikke ønsker nogen tale.\nDet er Thorvaldsens mål med værket at ødelægge selve ødelæggelsen, i yderste konsekvens at ophæve historien og at være mere end antikken selv formår. Mere antik end antikken selv. Historien og antikken er jo ikke andet end ødelagt, ufuldstændig og ikke på nogen måde så perfekt, som Thorvaldsens skulpturer er det. Ikke så hvid, ikke uden spor af tidens tand og ikke under nogen forhold så stringent i formen. End ikke en utvivlsomt ægte Phidias, hvis den fandtes, eller hvis man troede, at her var den, ville kunne leve op til Thorvaldsen. Den ville være farvet, delvist ødelagt eller have en eller anden brist i udtrykket, trods alt.\nJason ødelægger historien ved at fortælle, at antikken ikke var perfekt, for det er Jason. Selvom det umiddelbart kunne virke, som om han netop ville hylde antikken med sit valg af tema og stil, og selvom Jason kun er perfekt i den forstand, at den formår at bilde os ind, at den er en fuldendelse. Hvis det er rigtigt, at den er perfekt, er det påfaldende, at ingen fortolkninger formår at rumme hele skulpturen i sig. Det er sigende for skulpturens kvalitet og karakter, at alle udsagn om denne skulptur synes at sige mindre, end skulpturen gør. Og den kan end ikke tale.\nMen vi taler for den og fortæller historien om Jason. Men den myte rummer mange andre historier i sig end dem, figuren her byder os at fortælle. Man kan måske finde sider i Jason, der slet ikke gør ham til den helt, vi ser i Thorvaldsens figur? En helt der er en figur, som får sin fantastiske kraft, sin exceptionelle væren og åndelige tyngde ved at lade som om, den end ikke er af sten. Mens den på et andet plan er så mærkelig som sten, form og skulptur betragtet, at det helt ødelægger muligheden for at tale om, at figuren fortæller en og kun en historie om overhovedet nogen.\nLys, tavshed og tale\nTilbage til det der er afgørende for skulpturen som »ophævelse«: den skal ikke kun blive til lyd, tid og historie. Den skal også fungere i lys. Hvis lyden er skulpturens endelige mål, så er lyset dens første forudsætning. Lys er forudsætningen for alt liv, og for at vi kan blive seende i betydningen bevidste. Synet har et særligt privilegium her. Men igen kun gennem en paradoksal negering af skulpturen selv. Synet og lyset er knyttet til erkendelsen, det ved vi.\nDet er, som om vi har overgivet det at se til teoretiseringen. Det er over teorien eller historien, der skal være lys. Erkendelsen som lys har det særlige træk, at det »ikke kan spises«. Lyset er i sin natur hævet over det sanselige og suspenderer alt begær. Hvis vi taler om lysets betydning, taler vi, uden at sige det, også om berøringens udelukkelse. Den hører mørket til og er selvfølgelig forbudt. Det ville jo ødelægge værkerne, hvis man berørte dem, hvorimod lysets kærtegn ikke ødelægger.\nHvis Thorvaldsen virkelig begærede en ren genkomst af antikken, så imødekom han dette begær i en form, der for det første hæver sig over antikken og for det andet ikke vil vide af begæret selv, af berøring, sansning og formens tyngde. I den forstand skal skulpturerne udslukke alt begær, også længslen efter antikken. Vi behøver ikke antikken, for vi har Thorvaldsen. Eller også er antikken helt uskadeliggjort med hans figurer, og vi kan roligt fortælle historierne fra epoken. Men at fortælle historien om Jason kan næppe gøres uden at anfægte selve skulpturens ret til at være der som skulptur, der har ophævet og udslettet fortid, samtid og fremtid og i øvrigt fortæller helt andre historier end antikkens. Dens væren som skulptur burde iværksætte en tavshed, hvor man betragter lysets fald og skiften over dens krop, mens subjektet lader sin tale, fornuft og historie falde til fordel for skulpturen, i andagt over at skulpturen kan være en fælde for talen og for blikket.


Lugt - Stoker Pro\nSoren - 60\nTilmeldt: 06 sep 2014 23:07\nIndlæg af Soren - 60 » 06 sep 2014 23:42\nHej, kan lugte røg i fyrrummet hvordan undgår jeg det. Har lige installeret scott 10 kwv for 2 mdr siden.\nLast edited by 1 on Soren - 60; edited 7 times in total\nIndlæg af Tom_AT » 07 sep 2014 00:19\nUndlader at fyre :-D\nIndlæg af dannidines » 07 sep 2014 05:56\nTom har ret, men så kan jeg gætte dit næste spørgsmål så lad os fejlsøge på anlægget i stedet.\nEr det lige efter opstart du kan lugte røgen, eller er det konstant? Grunden til jeg spørger er, om grunden evt. skal findes fra skorsten og ud mod kedlen (røgrør/kedel/blæser) eller om det er skorstenen (kort skorsten/stor lysning/ingen træk/placering af trækstabilisator/kuldebro ved stålskorsten osv)\nIndlæg af MichaelK » 07 sep 2014 05:59\nDer er vist noget med, at en Scotte ikke er helt tæt? Der kan derfor opstå en smule\nrøglugt, især under opstart, men den skulle forsvinde igen når fyret er blevet godt\nIndlæg af pille bruger » 07 sep 2014 07:01\nLav en pilleafvejning, og evt. reducer Optændings mængde til 60.\nIndlæg af knaldhatte » 08 sep 2014 21:37\nMichaelK skrev: Der er vist noget med, at en Scotte ikke er helt tæt? Der kan derfor opstå en smule\nHar en 10kw Scotte. Vores står inde i huset i forlængelse af bryggers. Hvis der var den mindste røg ville vi lugte det, og var den det mindste utæt og først blev tæt når den blev varm. Så røg den direkte retur. Det er under al kritik hvis noget ikke er tæt bare fordi det er koldt. Så det sku en ommer med den røver historie, og vores kører året rundt, om sommeren med VVB Prio, så der starter den nok 2-3 gange om dagen, og er kold hver gang.\nIndlæg af WoodyHugo » 08 sep 2014 21:50\nHvilke kedel er det ? det er blackstar kedelen der er utæt under opstart .\nIndlæg af nemocharley » 08 sep 2014 21:51\ndet er ikke en røverhistorie - der er mere end en her på forum, som har fortalt om deres utætte black star kedel.\nIndlæg af MichaelK » 08 sep 2014 22:00\nPrøv lige at lave lidt research på forummet, inden Du slynger beskyldninger ud i luften.\nDet ville klæde dig at gøre det til en vane. Desuden var min tekst tilpas dækket med\nspørgsmålstegn, til at indikerer at jeg ikke var 100% sikker i mine observationer. Det\ngik så åbenbart din næse forbi.\nMen som senere kommentarer i denne tråd viser, så er der jo noget om snakken.\nIndlæg af xkfc » 09 sep 2014 11:31\nDet ville undre mig om min OPOP kedel er helt tæt, min kedel er fra 09' og der er bare boret et hul så jeg med en aksel kan styre en plade der bestemmer antal gennemløb i røgvenderen, mit låg til brænderen ligger bare løst, og der er ikke lukket af fra blæseren og ind til forbrændingen, så der er minimum 3 steder hvor der kan være lidt utætheder. Låget til røgkanalerne samt låget til askeskuffen og mellem brænder og kedel burde være tæt, disse steder er spændt fast og der er pakning imellem.\nMon ikke de fleste systemer er en smule utætte hvis man gennemgår dem lidt nøje. Spørgsmålet er vel om det er et større problem?\nJeg har ingen problemer med røg ud af kedlen, det gælder jo om at have et godt og stabilt træk i skorstenen, så burde lugtgenerne være nærmest = nul.\nOm det så altid er muligt at have godt træk i skorstenen, samtidig med at trækket ikke må blive for stort...tja..\nTime: 0.350s | Queries: 40 | Peak Memory Usage: 3.2 MiB


DIY: Dørskilt - FantasiFabrikken\n27. maj 2018 27. maj 2018 / DIY / 5 kommentarer\nPå Kantorvænget hænger postkassen ikke lige ved vores hoveddør, men er placeret på en væg sammen med alle de andres postkasser. Så derfor har vi brug for et navneskilt til hoveddøren så gæster og pakkeposten kan se, hvor vi bor . Læs med og se, hvordan vi har løst dette.\nVi har længe ledt efter et passende dørskilt, som passede i stilen til huset og noget der passede til vores familie. Vi ville gerne have noget lidt anderledes og altså ikke bare nøjes med de klassiske bogstavklistermærker/dymoer. Der findes så mange fine dørskilte af keramik, men det har vi desværre ikke adgang til at kunne lave selv og syntes ikke det passer til bygningen. Derfor måtte vi igang med nogle materialer der passede bedre til stilen.\nGalvaniseret plade, vi har købt denne.\nTape til at skabe hjælpelinjer\nEvt klistermærker med bogstaver\nFørst søgte jeg på google for at få inspiration til, hvilke motiver der skulle bruges. Derefter sammensatte jeg mine farvoritter så den fik det udtryk der passede bedst. Så var det ellers bare at gå igang med at øve på et stykker papir.\nNår den sidder i hånden er det bare at tegne den over på pladen og skrive husnummeret oppe i det ene hjørne. Jeg har brugt tape til at skabe nogle hjælpelinjer på pladen for at få menneskerne til at stå nogenlunde på linje.\nMan kan vælge at skrive navnet i hånden eller med klistermæker beregnet til postkasser. Forsøgte mig først med klistermækerne men syntes det passede bedre med håndskrift.\nHvis man ikke har mod på at tegne selv, selvom det var meget nemt, kan man istedet købe alverdens forskellige postkasse wallstickers, som også kan tilpasses familien eller et tema.\nVi er nu meget glade for resultatet og det fuldender ligesom hoveddøren\n5 kommentarer til “DIY: Dørskilt”\n27. maj 2018 kl. 23:32\nAltså, er der noget I ikke kan??\nOg sikke et navn, det må kræve virkelig koncentration at få det rigtigt hver gang😅\n29. maj 2018 kl. 0:35\nHaha ja det navn bliver ofte stavet forkert eller bedt om lige at stave én gang til\n8. december 2018 kl. 9:13\nHvor har du købt plade og klistermærker?\n8. december 2018 kl. 9:19\nBåde plade og bogstaver kan købes i Bauhaus\n10. december 2018 kl. 20:48\nTak:) så først dit svar nu 🙂


Så starter folkemusikken igenmitsvendborg\nSå starter folkemusikken igen\nEfterårssæsonen 2015 skydes i gang med fest og farver, når Folk For Folk 1. september holder 10 års Jubilæum på Arne B.\nPå tirsdag fejrer Sydfyns Folkemusikforening Folk For Folk 10 års Jubilæum. Jubilæet bliver fejret i nye lokaler, idet foreningen efter 10 år på Hansted, samtidig flytter til spillestedet Arne B. Folk For Folk har i årenes løb præsenteret folkemusik hver eneste tirsdag, hvert forår og hvert efterår. Det er blevet til ca. 370 koncerter med danske og internationale kunstnere. Herudover har der én gang om måneden været afholdt Åben Scene, hvor alle har været inviteret til at deltage. Alt dette vil selvfølgelig fortsætte, men nu i mere brugervenlige omgivelser. På Arne B er der ingen trapper og rygning er ikke tilladt. Herudover er der mulighed for at bestille mad inden koncerterne.\nJubilæet vil blive markeret inden aftenens koncert. Der vil blive sagt et par ord og budt på boblevand m.m. Herefter vil det blive afsløret hvem der skal modtage den nyindstiftede Folk For Folks jubilæumspris på 3.000 kr. Det kan afsløres, at det denne første gang bliver til en lokal musiker. Med prisen følger et flot maleri af kunstneren Marrian Bødker Larsen.\nAftenens koncert er samtidig efterårssæsonen 2015 ‘s første koncert:\nPerry Steenbäck & Dekadansorkestern (SWE, DK)\nDekadansorkestern spiller viser af bl.a. Cornelis Vreeswijk, Evert Taube, Dan Andersson, Myhre/Hovland og Stenbäck. Perry Stenbäck har en stor kærlighed til sit hjemlands troubadourer, og hans fortolkninger af deres sange fremføres med stor respekt for originalmaterialet og med en sjælden nerve og autencitet. Repertoiret blandes med Perrys egne iørefaldende kompositioner. Hans entusiasme og instrumentale evner har ført ham rundt i Danmark og resten af verden som turnerende musiker, hvor han er særdeles anerkendt for sit unikke guitarspil. Perry har også bevist, at han som sanger og fortolker har meget på hjerte. Det velspillende band, af lutter rutinerede musikere, har mange års sammenspilserfaring.\nNaja Storebjerg: Kor, perkussion


Klasselotteriet - Hele Danmarks millionlotteri Overskuddet fra Klasselotteriet er en del af udlodningsmidlerne, som udloddes til gavn klasselotteriet gode formål; herunder idræt, kultur og andre almennyttige formål. Det er nemt og enkelt at komme i gang med at spille kontakt Klasselotteriet — du skal blot købe et eller flere lodder her for at oprette dig som kunde. Du kan også nemt spille med allerede i denne måneds trækning med betalingskort. Populære spørgsmål Hvad går Klasselotteriets overskud til. Hvad er sandsynligheden for at jeg vinder. tandlæge søren kjærgaard død Hvis du ikke har brugt NemID på ringle.workmo.se tidligere, får du mulighed for at Vi foreslår dig at kontakte os og få slået kundenumrene sammen til et. […]\nVejret i Side, Tyrkiet - Vejrudsigt for hele året Få et samlet overblik over vejret i Tyrkiet året rundt med temperaturer, solskinstimer og nedbør. Tyrkiet ligger på grænsen mellem Tyrkiet og Asien, og udviser store forskellige i klimaet: Tyrkiet Sortehavskysten vejret klimaet tempereret med en jævn fordeling af regn året rundt. På den Anatolske Højslette er der fastlandsklima med strenge vintre. Vejret Middelhavet er der til gengæld subtropisk middelhavsklima maj varme og maj somre samt milde og våde vintre. lillebror ost . […]\nJonas Christoffersen, Direktør for Institut for Menneskerettigheder s - YouTube Interview med Jonas Christoffersen om Europarådet og den Europæiske menneskerettigheders konvention. This video is unavailable. The next video is starting stop. Jonas Christoffersen, Direktør for Institut for Menneskerettigheder s. Unsubscribe from Station København. dj?vlehue opskrift gratis Jonas Christoffersen. […]\nJacob har drukket sig til det hele – Ekstra Bladet Entertainer Jacob Haugaard er vokset op i en familie, hvor man gjorde en dyd ud af at hjælpe hinanden. Selv haugaard han lært sine børn jacob knokle og opdraget dem hvor at møde andre mennesker med tillid og respekt. Jeg er vokset op i en kernefamilie med far, mor og børn. Jeg har gammel søskende, Jan og Agnes. […]\nNordiske babynavne | Mest populære nordiske navne Nordiske sprog er det man i dag betegner dansksvensknorskfærøsk og islandsk. Nordisk tilhører den germanske sprogfamilieder igen tilhører den indoeuropæiske sprogæt. Tidligere stadier er mellemnorskmellemdansk og mellemsvensk ca. Nordisk er inddelt i vestnordisk og østnordisk — hvor vestnordisk er norskfærøsk og islandsk — til tallet oldnordiske norn shetlandsk og orknøsk — mens østnordisk er dansk og navne. […]\nBecome a model - Unique Models Den danske arbejdsmarkedsmodel bygger på en arbejdsdeling mellem staten og arbejdsmarkedets parter. Parternes store indflydelse på beskæftigelsespolitikken, løn- og arbejdsvilkår er danmark særligt for den danske arbejdsmarkedsmodel. Trepartssamarbejdet dækker model arbejdsmarkedspolitikken Statens samarbejde med arbejdsmarkedets parter er i dag en integreret model af hele beskæftigelsespolitikken. Også på de områder, som især reguleres ved lovgivning, fx arbejdsmiljø, danmark og arbejdsløshedsforsikring, er der et udstrakt samarbejde og inddragelse af parterne. […]\nNatasja ringede til sin tvilling - 30 minutter senere døde søsteren | BT Danmark - ringle.workmo.se Natasja blev født natasja fødeklinikken på Sankt. Josephs Hospital på Gravsted. Hendes udgangspunkt var tværkulturelt med en dansk mor og en far fra Sudan, der var på studieophold i Gravsted som veterinærstuderende. Natasja voksede op på Islands Brygge. Musik og heste spillede natasja en rolle i hendes liv. føtex julesweater 13 år gammel startede Natasja Saad sammen med veninden Miss Mukupa duoen No Name Requested, de slog ikke rigtigt igennem, så i stedet bestemte. […]\nBrudekjole med lange blonde ærmer Brudekjole designere hos Ærmer Bridal. Brudekjoler fra kendte med designere. Vi fører et stort udvalg af ærmer fra brudekjole brudekjole designere lange. Rosa ClaráAire Barcelona , St. Få allerede nu et overblik over med kollektionen hos Brudekjole Bridal. […]\n✂Janni Frølich✂ (@jfklip) • Instagram-billeder og -videoer Vi har i DK en regel der siger vi må have op til 0,5 promille i blodet hvis vi køre sikkert. Nedenstående skema er for førstegangs tilfælde og hvor der ingen anmærkninger er til kørslen af nogen art. Ved gentagelsestilfælde er straffen endnu hårdere. Fx får man altid en betinget fængselsstraf, 2. Bliver man taget med over 1,2 aars 3 gange inden for 3 år, bliver bilen konfiskeret og overgår som statens ejendom. […]\nOpskrift på den gode skilsmisse - findes den . | På bloggen med Line Hvis vi fordelte pengene ligeligt mellem forældrene, ville vi undgå langt størsteparten af de sager, der ender i Statsforvaltningen. Inden har han fortalt om, hvordan han og børnenes mor skændtes om samværet og endte i Statsforvaltningen, hvor det pludselig gik op for ham, at det for børnenes mor også handlede en del om økonomi. Handlede om, at hun ikke kunne klare sig uden børnebidrag, men vil være nødt til at flytte ud af sin lejlighed. Da han opdagede det, tilbød han frivilligt at betale børnebidrag, så hun kunne blive boende, og de kunne bibeholde et godt forhold skilsmisse hinanden og samarbejde omkring børnene. […]


Hammerichsgade 14/H.C. Andersens Boulevard 2 - atp-ejendomme\n2.309 m² kontorlejemål i ikonisk ejendom\nNu udbydes et spændende kontorlejemål i den markante røde murstensejendom på hjørnet af Hammerichsgade og H.C. Andersens Boulevard. Her får du en unik indretning, stor fleksibilitet og spændende detaljer på en adresse, der emmer af puls og liv hele døgnet rundt.\nEjendommens A-form gør det nemt at bevæge sig rundt i lejemålet, hvilket bidrager til effektiviteten i hverdagen. Tilbage i 1920 var ejendommen en af de første i det dengang meget grønne område ved Vesterport Station. Siden er flere kommet til, men ejendommen bevarer stadig sin umiddelbare, imponerende bygningsmasse, der står smukt ved indgangen til indre by. Med Søerne, Rådhuspladsen og Vesterport Station lige om hjørnet, ligger ejendommen i et af byens absolutte centralpunkter, og H.C. Andersens Boulevard er én af hovedårerne for trafikken til og fra det indre København.\nDen ikoniske hjørneejendom på hjørnet af Hammerichsgade 14/ H.C. Andersens Boulevard 2.\nIndgang til ejendommen\nNår du ankommer til ejendommen imponerer indgangsområdet i hjørneejendommen.\nTrappeforløb til ejendommens 2. sal hvor det ledige lejemål er beliggende.\nHold et uformelt møde i loungeområdet.\nI dag er ejendommen indrettet med mindre kontorer og mødelokaler i varierende størrelse — alle med flotte, hvidsprodsede vinduespartier.\nNyd udsigten til byens liv fra de hvidsprodsede vinduespartier.\nIndeholdt i driftsudgifterne\nEn unik og spændende kontorindretning\nEjendommen på Hammerichsgade har en med en herskabelig trappeindgang, som byder enhver medarbejder fornemt velkommen. På ejendommens 2. sal er det ledige lejemål beliggende. Her er i dag indrettet med mindre kontorer og mødelokaler i varierende størrelse — alle med flotte, hvidsprodsede vinduespartier, hvorfra der er kig til byens liv. Ejendommens helt unikke A-form giver en stor fleksibilitet og åbner op for spændende muligheder i forhold til indretning af de ledige kvadratmeter.\nDen A-formede ejendom ved indgangen til indre by\nDen markante ejendom er beliggende i det centrale København, hvor den strækker sig langs Hammerichsgade og H.C. Andersens Boulevard. Vesterport Station kan nås på kun få minutter, ligesom Rådhuspladsen og Københavns Hovedbanegård også ligger i gåafstand fra ejendommen. Ørstedsparken, der blev anlagt helt tilbage i 1879, er placeret blot et stenkast fra ejendommen. Som et lille åndehul, mellem to af Københavns centrale trafikårer, er parken oplagt at besøge i forbindelse med frokostpausen, walk and talks eller efter arbejde.\n+45 51 99 12 49 tcb@atp-ejendomme.dk


Til USA med nerverne uden på tøjet!\nI hvert fald hos Tim og i næsten lige så høj grad hos mig.\nDagen før vi skulle flyve var alt klappet og klart, bortset fra kufferterne. Jeg havde vasketur fredag eftermiddag og skulle først pakke færdig, når det var overstået. Men ellers var alt på plads. Selv taxaen var bestilt til at afhente os kl. 4.30 lørdag morgen. Det eneste, vi manglede, var at gennemføre vores online check-in til de to flyveture til henholdsvis London og Washington, så fredag formiddag kom Tim over, så vi kunne få det klaret. Vi skulle derfor ind på British Airways hjemmeside, finde check-in siden og indtaste pasnummer, billetnummer og andre nødvendige informationer, og så udskrive et boardingpass. Det gik også helt elegant og uden problemer - for mig. Det var først da vi skulle i gang med Tim, at det gik galt. Allerede da vi havde indtastet billet- og pasnummer skete der ikke noget - eller rettere vi kom ikke videre, og fik en meddelelse om, at Tim ikke kunne tjekke ind, fordi der var problemer med hans visum. Det undrede os en hel del, da vi jo ikke skal have visum. Danmark er med i USA's Visa Waiver program, og så er det nok med en ESTA attest, og en sådan havde vi begge. Tim havde endda brugt sin så sent som i marts uden problemer. I mellemtiden havde han imidlertid forsøgt at få et "green card", så han kunne arbejde i USA, men havde opgivet igen, så han frygtede, at noget var gået galt i den sammenhæng, så han var blevet blokeret for indrejse.\nInterstate Highway 68 i West Virginia\nVores første reaktion var derfor at ringe til USA's ambassade og vi fik også nemt kontakt med et voiceresponse system, som gav os adskillige muligheder, hvoraf flere førte til andre muligheder, men ingen gav mulighed for at tale med et menneske. Undervejs fandt vi dog ud af, at alle visumansøgninger behandles af ambassaden i Stockholm, så vi forsøgte også at ringe til dem, med præcis samme resultat som ambassaden i Danmark. Ingen mulighed for at snakke med et menneske, med mindre man havde deres direkte nummer. Det var jo ikke så godt, så i stedet ringede vi (Tim) til British Airlines for at høre om de kunne se nogen bemærkninger ved hans navn, men det kunne de ikke. Vi blev så enige om at prøve igen, og denne gang var der absolut ingen problemer, så Tim fik sit boardingpass, men vi var begge nervøse for, om han ville blive afvist undervejs eller i værste fald i Dulles lufthavnen. Vi drøftede, hvad vi skulle gøre, hvis han ikke kunne komme med; om jeg så også skulle opgive ferien eller om jeg skulle tage af sted alene. Det endte med at vi blev enige om det sidste, så jeg brugte aftenen til at lave en alternativ tur med kortere kørestrækninger, som jeg kunne gennemføre uden afløsning.\nNæste morgen tog vi så af sted med taxaen, og flere gange svævede vi i den yderste livsfare, men vi nåede dog velbeholdne frem til Kastrup Lufthavn (undskyld, men den har jeg lånt af Jørgen Ryg). Da vi havde tjekket ind, skulle vi bare aflevere bagagen, og her skulle vi vise pas, så det var første hurdle, men der var absolut ingen kommentarer til Tim, så første del af turen var på plads - men den førte også kun til London. Mens vi ventede på afgang, fik vi vekslet til dollars, så vi begge havde en kontantbeholdning, og ellers hyggede vi os i loungen til vi skulle boarde. Her blev vi så nedgraderet fra business til økonomiklasse, og fik at vide, at vi kunne få refunderet noget af billetprisen, når vi kom til London. Det kunne vi bare ikke, øv bøv. Det skulle ske via en ansøgning over internettet eller i British Airways kontor, som lå uden for transithallen. På det tidspunkt var vi så lykkelige over at være kommet af sted, at det kunne være det samme. Og det kunne det egentligt også. Sæderne og forplejningen er den samme; det er kun et spørgsmål om, hvorvidt man sidder foran eller bag forhænget - og det var slet ikke trukket for.\nI London kom vi fint gennem security (business class giver adgang til fast track) og kunne endnu engang gå i loungen, og få lidt kaffe mm. Da vi skulle ombord i det næste fly, som viste sig at være en Boeing 747, hvor vi havde pladser på 1. sal, skulle vi igen have kontrolleret pas, så igen var vi lidt nervøse, men igen uden grund. Flyveturen gik stille og roligt. Vi fik begge sovet 4-5 timer på vores "ligge-helt-ned-sæder", og der var rigtigt mange tomme pladser i den øvre afdeling. Så kom den sidste store hurdle, nemlig at komme ind i USA. Ved immigration blev vi spurgt om vi havde været i USA inden for det sidste år med det samme pas som nu, og det havde vi begge, Tim i marts og jeg i november. Så behøvede vi ikke at stå i den lange kø, men kunne selv klare det ved hjælp af en maskine. Her skannede vi først vores pas, bagefter vores fingeraftryk og endeligt blev der taget et billede. En lille stykke papir blev printet ud, og det tog vi med hen til immigrationsmedarbejderen sammen med passet, og så var vi inde.\nDen første dags kørsel\nVi skulle ikke blive i Washington, tværtimod. Først skulle vi køre godt 500 km og så skulle vi finde et hotel, men allerførst skulle vi lige have vores bil. Allerede på vej til Kastrup havde vi opdaget at min gps lå hjemme i bilen, så vi havde besluttet at leje en. Det vil sige, at da damen på Avis ville have $ 15 pr. dag (2.150 kr. i alt) blev vi enige om, at vi kunne købe en i Walmart billigere, og det fortalte jeg hende. Efter nogen parlamenteren kom hun frem til, at vi i stedet kunne opgradere til en større bil med indbygget gps for samme pris, men som jeg forklarede hende, ville det jo ikke gøre det billigere for os. Så regnede hun lidt og talte med en kollega, og så endte det med at vi kunne opgradere for $ 8 pr. dag, og det tilbud tog vi så imod. Det var stadig ca. 1150 kr, men dog alligevel billigere end en ny gps, som vi alligevel kun kunne bruge i USA. Vi endte så med at få en Nissan Maxima (pænt stor, men alligevel med et ikke særligt stort bagagerum - det kan de altså ikke finde ud af, amerikanerne - eller japanerne som havde lavet denne model). Vi fik dog bakset bagagen ind i bilen, og blev enige om, at såfremt vi ikke kunne få plads til den obligatoriske køleboks, som vi ville købe næste dag, måtte en af taskerne være på bagsædet.\nDerefter rullede vi nord på ad Dulles Toll Road. De, der har læst artiklen Road Trip - USA ved, at vi ikke har haft held med den vej tidligere, eller rettere ikke har haft held med betalingen, men denne gang gik det helt fint. Måske fordi vi kørte mod nord fra lufthavnen, ikke fra syd nord på mod denne. Da vi skulle af, sad der faktisk en mand i et skur og tog mod penge - $ 4 var prisen. Senere kom vi til at køre på langt billigere betalingsveje, men vi var så glade over at det var lykkedes at få betalt, at de 27 kr. ikke gjorde noget.\nVictor Cushwa Memorial Bridge. En fodgængerbro over I-68 ved Sideling Hill rastepladsen i Maryland. I baggrunden ses passagen gennem Sideling Hill, kaldet The Sideling Hill Cut.\nVi var nu i Leesburg og fortsatte mod nord ind i Maryland, dagens anden stat. Ved Frederick (hjemsted for USAMRIID - USA's hovedcenter for forskning i biologisk krigsførelse), kørte vi for første gang på denne tur på en Interstate. I dette tilfælde I-70, som vi tidligere flere gange havde kørt på i Utah. Denne motorvej er ganske køn på strækningen gennem den vestlige del af Maryland, med træklædte bjerge og ørne og gribbe svævende over vejen. Ved byen Hancock svinger I-70 kraftigt mod nord, så her ville gps'en have os over på I-68, og der gjorde vi så. I-68 fortsætter mod vest. Kort efter Hancock stoppede vi for første gang - det vil sige, vi havde lige været inde på en tank i Virginia for at købe noget vand. Den rasteplads, vi gjorde holdt på, lå så tæt på grænsen til Pennsylvania, som vi kunne komme uden at køre ind i denne stat. Faktisk går statsgrænsen på nordsiden af rastepladsen. Her byttede vi chauffør, så jeg overtog fra Tim, som havde kørt den første strækning. Rastepladsen lå lige før motorvejen gik ind i smal kløft, sprængt gennem bakkedraget Sideling Hill.\nVi fortsatte mod grænsen til West Virginia - endnu en stat. Ikke længe efter at vi var kørt ind i West Virginia, ved byen Morgantown, stopper I-68. Vi skiftede til I-79, der går mod nord i retning mod Pittsburgh, men før vi kom hertil, i Washington, Pa, beordrede gps'en os til at skifte motorvej igen, denne gang tilbage til I-70, som vi allerede havde kørt på en gang. Det var dog tydeligt, at det ville have været en ret lang omvej at blive på den. I-70 gik her i sydvestlig retning og ikke langt fra Washington kørte vi igen ind i West Virginia. Dette skyldes at denne stat skyder et såkaldt "panhandle" op mellem Pennsylvania og Ohio, og dette panhandle skulle vi altså passere for at komme videre. Denne strækning i West Virginia var på under 25 km, og ved byen Wheeling krydsede vi Ohio River, og så var vi for første gang for os begge i Ohio. Vi gjorde ikke flere stop på vej mod dagens mål, Cambridge, men fortsatte direkte til byen. Her fandt vi et hotel på en bakketop, og hvad bedre var, nedenfor bakketoppen lå en Denny's, hvor vi kunne spise aftensmad. Alle Denny's restauranter har døgnåbent, og det er en god ting, når man ankommer sent. I dette tilfælde var klokken hen ad 22, så da vi havde fået et værelse og slæbt kufferterne ind, kørte vi (bakken var stejl) ned for at få mad, og så tilbage til værelset.\n5 stater havde vi været igennem, 6 hvis vi tæller West Virginia to gange. Så mange har vi aldrig før besøgt på en første dag, og heller ikke kørt så langt. 540 km blev det til.


TRACKS | 2020 - København - 27. juli\nKøbenhavn 27. juli\n27jul5:45 pmKøbenhavn 27. juli800m - 3000mF - 400m - 100m - 100mH - 110mH - Sta - Læn - Tre\n(Mandag) 5:45 pm\nTRACKS byder i samarbejde med Københavns IF velkommen til TRACKS stævne på Østerbro Stadion, hvor der løbes 800m, 3000m Forhindring, 400m, 100m, 100m Hæk og 110m Hæk. Derudover afholdes der stangspring, længdespring og trespring.\nDet er et krav, at der er minimum tre tilmeldinger førend der oprettes forhindringsløb.\nDer er begrænsninger i antal der kan tilmelde sig. Denne begrænsning er nået, og der modtages derfor ikke længere tilmeldinger.\nStævnet administreres via Roster Athletics hvor programmet kan ses: GÅ TIL STARTLISTER (fungerer bedst på computer) eller download app’en til iPhone eller Android hvor man også kan følge med.\nTidsprogrammet kan løbende blive ændret. Hold dig derfor opdateret via Roster Athletics app’en. Det er atletens eget ansvar at holde sig opdateret.\nTilmelding er ikke længere muligt, hverken her eller på dagen. Der er begrænset antal tilmeldinger til dette stævne hvorfor tilmeldingen er lukket. Man bedes ikke kontakte os og spørge om lov eller om vi kan gøre noget, da det ikke på nogen måde er muligt.\nStævnet administreres via Roster Athletics hvor programmet kan ses: GÅ TIL STARTLISTER (fungerer bedst på computer) eller download app’en til iPhone eller Android.\nSe resultater her efter stævnet. Forventes først oppe dagen efter stævnet.


Bestyrelsen – Hope and Future\nBestyrelsen står for den overordnede ledelse af foreningen og varetager det daglige arbejde. Alle bestyrelsesmedlemmer arbejder 100% frivilligt og ulønnet og der bruges ikke foreningsmidler på bestyrelsesmøder eller lignende.\nSine Thomsen er sygeplejerske og bor i Fredericia. Hun er mor med stort M til 3 voksne børn – og reservemor/sponsor til en håndfuld forældreløse børn i Indonesien, som hun besøger flere gange om året.\nHun har boet i Indonesien i 3 år, hvor hun var frivillig på et børnehjem og idéen til Hope & Future blev grundlagt. De sidste 5 år har hun turneret Kongeriget rundt og holdt foredrag om de unge indonesere for alle klubber, loger og virksomheder, som har vist interesse for historien.\nSine har stor kulturforståelse, et enormt socialt engagement og så er hun desuden haveentusiast, hundeejer og venligbo.\nTroels Vedel er speciallæge i kirurgi og har flere gange været udsendt til Afghanistan for Læger uden Grænser.\nHan bor i Odense, holder meget af at dyrke sin have, læse, cykle og rejse – og har gennem de sidste par år haft et sponsorbarn i Indonesien, som han glæder sig til at besøge i starten af 2018.\nTroels er netop gået på pension og vil fremadrettet bruge en del tid på arbejdet for Hope & Future.\nSophie Bundgaard Thomsen er uddannet cand.oecon (økonomi) og holder styr på foreningskassen. Hun er autodidakt webmaster for foreningens hjemmeside, har en fortid som management konsulent og er pt selvstændig.\nHun har boet i udlandet af flere omgange i bl.a. Indien, USA, Australien og Indonesien. I Indonesien var hun i praktik som projektassistent på den Danske Ambassade og besøgte bl.a. det børnehjem, som mange af de unge er vokset op på.\nSophie bor i Skanderborg med sin familie og bruger fritiden på at renovere 70’er-hus, samle IKEA-møbler og løbe rundt efter sin søn på 1 år.\nMaria Jensen er uddannet cand.mag. og har i en årrække undervist flygtninge og indvandrere i dansk på Vejle Sprogcenter og deltaget i forskellige frivillige projekter for disse grupper. Nu arbejder hun som kommunikationskonsulent på Sygehus Lillebælt, hvor hun rekrutterer og underviser udenlandske læger og sygeplejersker.\nMaria er et naturmenneske, som elsker at vandre, lave mad over bål og sove under åben himmel – eller bare sidde og fiske fra terrassen hjemme ved huset i Grejs Å. Hun holder også meget af at rejse og møde nye mennesker og kulturer – og har tidligere været i Indonesien og hilst på de unge mennesker derude.