Irsk uafhængighedskrig - Irish War of Independence - qaz.wiki\nIrsk uafhængighedskrig - Irish War of Independence\nGuerilla-krig (1919–1921) mellem IRA og britiske styrker, afsluttet med den anglo-irske traktat\nEn del af den irske revolutionære periode\nSeán Hogan 's flyvende kolonne af IRA' s 3. Tipperary Brigade under krigen\n(2 år, 5 måneder, 2 uger og 6 dage)\nEfterfølgende irsk borgerkrig\nOprettelse af den irske fristat\nDen Irske Republik Det Forenede Kongerige\nArthur Griffith Militære ledere:\nIrske republikanske hær ~ 15.000\nirske borgerhær ~ 250 (hjælp) British Army ~ 20.000\nomkring 550 døde 714 døde, bestående af:\n261 britiske hær døde\nca. 750 civile døde I\nalt døde: ca. 2.000\nDen irske uafhængighedskrig ( irsk : Cogadh na Saoirse ) eller den anglo-irske krig var en gerillakrig, der blev udkæmpet i Irland fra 1919 til 1921 mellem den irske republikanske hær (IRA, hæren fra den irske republik ) og de britiske styrker: den britiske hær sammen med det kvasi-militære Royal Irish Constabulary (RIC) og dets paramilitære styrker Auxiliaries og Ulster Special Constabulary (USC). Det var en optrapning af den irske revolutionære periode til krigsførelse .\nI april 1916 iværksatte irske republikanere påskestigning mod britisk styre og proklamerede en irsk republik . Selvom det blev knust efter en uges kamp, førte Easter Rising og det britiske svar til større folkelig støtte til irsk uafhængighed. I valget i december 1918 vandt det republikanske parti Sinn Féin en stor sejr i Irland. Den 21. januar 1919 dannede de en løsrivende regering ( Dáil Éireann ) og erklærede irsk uafhængighed . Den dag blev to RIC-officerer skudt ihjel i Soloheadbeg-baghold af IRA-frivillige, der handlede på eget initiativ. Konflikten udviklede sig gradvist. I meget af 1919 involverede IRA-aktiviteter fangst af våben og frigørelse af republikanske fanger, mens Dáil satte op med at opbygge en stat. I september forbød den britiske regering Dáil og Sinn Féin, og konflikten intensiveredes. IRA begyndte baghold i RIC- og British Army-patruljer, angreb deres kaserner og tvang isolerede kaserner til at blive forladt. Den britiske regering understøttede RIC med rekrutter fra Storbritannien - Black and Tans and Auxiliaries - som blev berygtede for dårlig disciplin og gengældelsesangreb på civile, hvoraf nogle var godkendt af den britiske regering. Således kaldes konflikten undertiden Black and Tan War . Konflikten involverede også civil ulydighed , især irske jernbanemænds nægtelse af at transportere britiske styrker eller militære forsyninger.\nI midten af 1920 vandt republikanere kontrol over de fleste amtsråd, og den britiske myndighed kollapsede i det meste af syd og vest og tvang den britiske regering til at indføre nødmagter . Omkring 300 mennesker var dræbt i slutningen af 1920, men konflikten eskalerede i november. Den blodige søndag i Dublin , den 21. november 1920, blev fjorten britiske efterretningsoperatører myrdet om morgenen; derefter om eftermiddagen åbnede RIC ild mod en menneskemængde ved en gælisk fodboldkamp og dræbte fjorten civile og sårede femogtres. En uge senere blev sytten hjælpehjælpere dræbt af IRA i Kilmichael Ambush i Cork (amt) . Den britiske regering erklærede krigsret i meget af det sydlige Irland. Centrum af byen Cork blev brændt ud af britiske styrker i december 1920. Vold fortsatte med at eskalere over de næste syv måneder, da 1.000 mennesker blev dræbt og 4.500 republikanerne blev interneret . Meget af kampene fandt sted i Munster (især County Cork), Dublin og Belfast , som tilsammen oplevede over 75 procent af konfliktdødsfaldene.\nKonflikten i det nordøstlige Ulster havde et sekterisk aspekt. Mens det katolske mindretal der for det meste støttede irsk uafhængighed, var det protestantiske flertal for det meste fagforenings / loyalist . Der blev dannet en særlig konstruktør, der hovedsagelig bestod af protestanter, og loyalistiske paramilitærer var aktive. De angreb katolikker som gengældelse for IRA-handlinger, og i Belfast rasede en sekterisk konflikt, hvor næsten 500 blev dræbt, de fleste af dem katolikker.\nI maj 1921 blev Irland delt efter britisk lov af Government of Ireland Act , som skabte Nordirland . Begge sider blev enige om våbenhvile (eller 'våbenhvile') den 11. juli 1921. Forhandlingerne efter våbenhvilen førte til undertegnelsen af den anglo-irske traktat den 6. december 1921. Dette sluttede britisk styre i det meste af Irland og efter ti år -måneders overgangsperiode, der blev overvåget af en midlertidig regering , blev den irske fristat oprettet som et selvstyrende herredømme den 6. december 1922. Nordirland forblev inden for Det Forenede Kongerige. Efter våbenhvilen fortsatte volden i Belfast og kampene i grænseområder i Nordirland, og IRA iværksatte en mislykket nordlig offensiv i maj 1922. I juni 1922 førte uenighed mellem republikanere om den anglo-irske traktat til den elleve måneder lange irske civile Krig . Den irske fristat tildelte 62.868 medaljer til tjeneste under uafhængighedskrigen, hvoraf 15.224 blev udstedt til IRA-krigere fra de flyvende søjler .\n3.2 Indledende fjendtligheder\n3.3 Vold spreder sig\n3.4 Royal Irish Constabulary (RIC) som specielt mål\n3.5 Den britiske regerings sammenbrud\n3.6 IRA organisation og drift\n3.8 Eskalering: Oktober – december 1920\n3.9 Vægtstop: december 1920 - juli 1921\n4 Truce: Juli – december 1921\n6.2 Forår 1921\n6.3 juli 1921 - maj 1922\n6.4 Maj – juni 1922\n10 Evakuering af britiske styrker efter krigen\n12 Kvindernes rolle i krigen\n14.2 Fjernsyn og film\nHovedartikel: Irish Home Rule Movement\nSiden 1870'erne havde irske nationalister i det irske parlamentariske parti (IPP) krævet hjemmestyre eller selvstyre fra Storbritannien. Fringe organisationer, såsom Arthur Griffith 's Sinn Féin , i stedet argumenteret for en form for irsk uafhængighed, men de var i et lille mindretal.\nKravet om hjemmestyrke blev til sidst imødekommet af den britiske regering i 1912, hvilket straks førte til en langvarig krise inden for Det Forenede Kongerige, da Ulster- fagforeninger dannede en væbnet organisation - Ulster Volunteers (UVF) - for at modstå dette mål for decentralisering , i det mindste på territoriet de kunne kontrollere. Til gengæld dannede nationalister deres egen paramilitære organisation, de irske frivillige .\nDet britiske parlament vedtog Government of Ireland Act 1914 , kendt som Home Rule Act, den 18. september 1914 med et ændringsforslag til deling af Irland indført af Ulster Unionist- parlamentsmedlemmer, men lovens gennemførelse blev straks udsat af Suspensory Act 1914 på grund af til udbruddet af første verdenskrig i den foregående måned. Flertallet af nationalister fulgte deres IPP-ledere og John Redmonds opfordring til at støtte Storbritannien og de allieredes krigsindsats i irske regimenter af den nye britiske hær , hensigten var at sikre begyndelsen af hjemmestyre efter krigen. Imidlertid var et betydeligt mindretal af de irske frivillige imod Irlands involvering i krigen. Volontørbevægelsen splittede, hvoraf et flertal forlod for at danne de nationale frivillige under Redmond. De resterende irske frivillige under Eoin MacNeill mente, at de ville opretholde deres organisation, indtil hjemmestyret var blevet tildelt. Inden for denne frivillige bevægelse begyndte en anden fraktion, ledet af det separatistiske irske republikanske broderskab , at forberede sig på et oprør mod britisk styre i Irland .\nHovedartikel: Easter Rising\nPlanen for oprør blev realiseret i påskeopgangen i 1916, hvor de frivillige lancerede et oprør, hvis mål var at afslutte britisk styre. Oprørerne udsendte proklamationen af den irske republik og proklamerede Irlands uafhængighed som en republik. The Rising, hvor over fire hundrede mennesker døde, var næsten udelukkende begrænset til Dublin og blev lagt ned inden for en uge, men det britiske svar, henrettet lederne af oprøret og arresterede tusinder af nationalistiske aktivister, galvaniserede støtte til separatist Sinn Féin. - det parti, som republikanerne først vedtog og derefter overtog, såvel som tilhængere fra grevinde Markievicz , som var næstkommanderende for den irske borgerhær under påskeopgangen. På nuværende tidspunkt var støtten til den britiske krigsindsats aftagende, og den irske offentlige mening blev chokeret og oprørt over nogle af de handlinger, der blev begået af britiske tropper, især mordet på Francis Sheehy-Skeffington og indførelsen af krigsret.\nHovedartikel: Første Dáil\nResultat af det britiske parlamentsvalg 1918 i Irland\nI april 1918 forsøgte det britiske kabinet, i lyset af krisen forårsaget af den tyske forårsoffensiv , med en dobbelt politik at sammenkæde indførelsen af værnepligt i Irland med gennemførelsen af hjemmestyret, som beskrevet i rapporten fra de irske Konvention af 8. april 1918. Dette fremmedgjorde irske nationalister yderligere og producerede massedemonstrationer under værnepligtskrisen i 1918 . Ved valget i 1918 viste irske vælgere deres misbilligelse af den britiske politik ved at give Sinn Féin 70% (73 pladser ud af 105) af irske pladser, 25 af disse ubestridte. Sinn Féin vandt 91% af pladserne uden for Ulster med 46,9% af de afgivne stemmer, men var i mindretal i Ulster, hvor fagforeningsfolk var i flertal. Sinn Féin lovede ikke at sidde i det britiske parlament i Westminster , men snarere at oprette et irsk parlament. Dette parlament, kendt som First Dáil , og dets ministerium, kaldet Aireacht , der kun bestod af Sinn Féin-medlemmer, mødtes i Mansion House den 21. januar 1919. Dáil bekræftede 1916-proklamationen med den irske uafhængighedserklæring og udsendte en Besked til verdens frie nationer , hvori det hedder, at der var en "eksisterende krigstilstand mellem Irland og England". De irske frivillige blev rekonstitueret som den " irske republikanske hær " eller IRA. IRA blev opfattet af nogle medlemmer af Dáil Éireann at have et mandat til at føre krig mod den britiske Dublin Castle administration .\nRIC og British Army-personale nær Limerick, c.1920\nHjertet af den britiske magt i Irland var administrationen af Dublin Castle, ofte kendt for irerne som "slottet". Lederen af Castle-administrationen var Lord Lieutenant , som en chefsekretær var ansvarlig for, hvilket førte - med ord fra den britiske historiker Peter Cottrell - til en "administration kendt for sin inkompetence og ineffektivitet". Irland var opdelt i tre militære distrikter. I løbet af krigen var to britiske divisioner, den 5. og den 6. , baseret i Irland med deres respektive hovedkvarter i Curragh og Cork . I juli 1921 var der 50.000 britiske tropper med base i Irland; derimod var der 14.000 soldater i Storbritannien. Mens den britiske hær historisk set havde været stærkt afhængig af irsk rekruttering, førte bekymring over delte loyaliteter til omfordeling fra 1919 af alle regelmæssige irske regimenter til garnisoner uden for Irland selv.\nDe to vigtigste politistyrker i Irland var Royal Irish Constabulary (RIC) og Dublin Metropolitan Police . Af de 17.000 politibetjente i Irland blev 513 dræbt af IRA mellem 1919 og 1921, mens 682 blev såret. Af RIC's øverste officerer var 60% irske protestanter og resten katolske, mens 70% af RIC's rang og fil var irsk-katolske med resten protestant. RIC blev uddannet til politiarbejde, ikke krig, og var sørgeligt dårligt parat til at påtage sig kontraoprørstjeneste. Indtil marts 1920 betragtede London urolighederne i Irland som primært et spørgsmål for politiet og betragtede det ikke som en krig. Formålet med hæren var at sikkerhedskopiere politiet. I løbet af krigen blev omkring en fjerdedel af Irland sat under krigsret, hovedsagelig i Munster; i resten af landet blev den britiske myndighed ikke anset tilstrækkeligt truet til at berettige det. I løbet af krigen oprettede briterne to paramilitære politistyrker for at supplere RIC's arbejde, der for det meste blev rekrutteret fra veteranerne fra første verdenskrig, nemlig de midlertidige konstabler (bedre kendt som " sort og tans ") og de midlertidige kadetter eller Auxiliary Division (kendt som "Auxies").\nDen 25. november 1913 blev de irske frivillige dannet af Eoin MacNeill som reaktion på den paramilitære Ulster Volunteer Force, der var blevet grundlagt tidligere på året for at kæmpe mod hjemmestyret . Også i 1913 blev den irske borgerhær grundlagt af fagforeningsfolk og socialister James Larkin og James Connolly efter en række voldelige hændelser mellem fagforeningsfolk og Dublin-politiet i Dublin-lockout . I juni 1914 tvang nationalistleder John Redmond de frivillige til at give sine nominerede et flertal i det regerende udvalg. Da Redmond i september 1914 opfordrede de frivillige til at tilmelde sig den britiske hær, brød en fraktion ledet af Eoin MacNeill med redmonditterne, der blev kendt som de nationale frivillige , snarere end at kæmpe for Storbritannien i krigen. Mange af de nationale frivillige tilmeldte sig, og flertallet af mændene i den 16. (irske) division af den britiske hær havde tidligere tjent som nationale frivillige. De irske frivillige og den irske borgerhær lancerede påskestigning mod britisk styre i 1916, da en irsk republik blev proklameret. Derefter blev de kendt som den irske republikanske hær (IRA). Mellem 1919 og 1921 hævdede IRA at have en samlet styrke på 70.000, men kun omkring 3.000 var aktivt engageret i kamp mod kronen. IRA mistroede de irere, der havde kæmpet i den britiske hær under første verdenskrig, men der var en række undtagelser såsom Emmet Dalton , Tom Barry og Martin Doyle . Den grundlæggende struktur for IRA var den "flyvende søjle", som kunne tælle mellem 20 og 100 mand. Endelig Michael Collins skabt " Squad " -gunmen ansvarlig for sig selv, som blev tildelt særlige opgaver såsom mordet på politifolk og formodede informanter inden for IRA.\nYderligere oplysninger: Tidslinje for den irske uafhængighedskrig\nÅrene mellem påskeopgangen i 1916 og begyndelsen af uafhængighedskrigen i 1919 var ikke blodløse. Thomas Ashe , en af de frivillige ledere, der var fængslet for sin rolle i oprøret i 1916, døde i sultestrejke efter forsøg på tvangsfodring i 1917. I 1918, under forstyrrelser som følge af anti-værnepligtkampagnen, døde seks civile i konfrontationer med politiet og den britiske hær og over 1.000 blev arresteret. Våbenstilstandsdagen blev præget af alvorlige optøjer i Dublin, hvilket efterlod over 100 britiske soldater såret. Der var også razziaangreb fra de frivillige, mindst en skydning af en Royal Irish Constabulary (RIC) politibetjent og afbrænding af en RIC-kaserne i Kerry. I County Cork blev der beslaglagt fire rifler fra Eyeries- kasernen i marts 1918, og mænd fra kasernen blev slået i august. I begyndelsen af juli 1918 bagholdte frivillige to RIC-mænd, der havde været stationeret for at stoppe en feis, der blev holdt på vejen mellem Ballingeary og Ballyvourney i det første væbnede angreb på RIC siden påskeopgangen - den ene blev skudt i nakken, den anden blev slået , og der blev beslaglagt politikarbiner og ammunition. Patruljer i Bantry og Ballyvourney blev hårdt slået i september og oktober. Angrebene medførte en britisk militær tilstedeværelse fra sommeren 1918, som kun kortvarigt afbrød volden og en stigning i politirazziaer. Der var dog endnu ingen koordineret væbnet kampagne mod britiske styrker eller RIC.\nPolitiet ønskede plakat til Dan Breen , en af dem, der var involveret i Soloheadbeg baghold i 1919.\nMens det ikke var klart i begyndelsen af 1919, at Dáil nogensinde havde til hensigt at opnå uafhængighed med militære midler, og at krigen ikke udtrykkeligt blev truet i Sinn Féin's manifest fra 1918 , opstod en hændelse den 21. januar 1919, samme dag som den første Dáil indkaldte. . Den Soloheadbeg Ambush , County Tipperary, blev ledet af Seán Treacy , Seumas Robinson , Seán Hogan og Dan Breen handler på eget initiativ. IRA angreb og skød to RIC-officerer, Constables James McDonnell og Patrick O'Connell, der eskorterede sprængstoffer. Breen mindede senere om:\n... vi tog handlingen bevidst efter at have overvejet sagen og talt om det mellem os. Treacy havde sagt til mig, at den eneste måde at starte en krig på var at dræbe nogen, og vi ønskede at starte en krig, så vi havde til hensigt at dræbe nogle af politiet, som vi så på som den vigtigste og vigtigste gren af fjendens styrker. . Den eneste beklagelse, som vi fulgte bagholdet, var, at der kun var to politifolk i det, i stedet for de seks, vi havde forventet.\nDette betragtes bredt som begyndelsen på uafhængighedskrigen. Den britiske regering erklærede South Tipperary som et specielt militært område under forsvaret af Realm Act to dage senere. Krigen blev ikke formelt erklæret af Dáil, og den løb sin gang parallelt med Dáils politiske liv. Den 10. april 1919 fik Dáil at vide:\nMed hensyn til de republikanske fanger skal vi altid huske, at dette land er i krig med England, og derfor må vi på en måde betragte dem som nødvendige tab i den store kamp.\nI januar 1921, to år efter krigen startede, diskuterede Dáil "om det var muligt at acceptere en form for krigstilstand, der blev påført dem eller ej", og besluttede ikke at erklære krig. Den 11. marts opfordrede Dáil Éireann- præsident Éamon de Valera til accept af en "krigstilstand med England". Dail stemte enstemmigt for at bemyndige ham til at erklære krig, når han så det passende, men det gjorde han ikke formelt.\nVold spreder sig\nVægplade i Great Denmark Street, Dublin, hvor Dublin IRA Active Service Unit blev grundlagt.\nFrivillige begyndte at angribe britisk regerings ejendom, udføre razziaer for våben og midler og målrette og dræbe fremtrædende medlemmer af den britiske administration. Den første var bosættende dommer John C. Milling, der blev skudt ihjel i Westport, Mayo (amt) , for at have sendt frivillige i fængsel for ulovlig samling og boring. De efterlignede den vellykkede taktik fra Boers hurtige voldelige razziaer uden uniform. Selvom nogle republikanske ledere, især Éamon de Valera, foretrak klassisk konventionel krigsførelse for at legitimere den nye republik i verdens øjne, modsatte sig den mere praktisk erfarne Michael Collins og den bredere IRA-ledelse disse taktikker, da de havde ført til militærdebaklet i 1916 Andre, især Arthur Griffith , foretrak en kampagne med civil ulydighed frem for væbnet kamp. Den anvendte vold var først dybt upopulær hos irske folk, og det krævede den sværhåndede britiske reaktion at popularisere den blandt meget af befolkningen.\nI den tidlige del af konflikten, omtrent fra 1919 til midten af 1920, var der en relativt begrænset mængde vold. En stor del af den nationalistiske kampagne involverede folkelig mobilisering og oprettelse af en republikansk "stat inden for en stat" i opposition til britisk styre. Den britiske journalist Robert Lynd skrev i The Daily News i juli 1920, at:\nFor så vidt angår massen af mennesker, er dagens politik ikke aktiv, men en passiv politik. Deres politik er ikke så meget at angribe regeringen som at ignorere den og opbygge en ny regering ved dens side.\nRoyal Irish Constabulary (RIC) som specielt mål\nEn gruppe RIC-officerer i 1917\nIRAs vigtigste mål i hele konflikten var den hovedsagelig irsk-katolske Royal Irish Constabulary (RIC), den britiske regerings politi i Irland uden for Dublin. Dens medlemmer og kaserner (især de mere isolerede) var sårbare, og de var en kilde til meget tiltrængte våben. RIC nummererede 9.700 mænd, der var stationeret i 1.500 kaserner i hele Irland.\nEn politik for udstødelse af RIC-mænd blev annonceret af Dáil den 11. april 1919. Dette viste sig at være vellykket til at demoralisere styrken, efterhånden som krigen gik, da folk vendte deres ansigter mod en styrke, der i stigende grad blev kompromitteret af tilknytning til den britiske regerings undertrykkelse. Fratrædelsesgraden steg og rekrutteringen i Irland faldt dramatisk. Ofte blev RIC reduceret til at købe mad under pistol, da butikker og andre virksomheder nægtede at håndtere dem. Nogle RIC-mænd samarbejdede med IRA gennem frygt eller sympati og forsynede organisationen med værdifuld information. I modsætning til effektiviteten af den udbredte offentlige boykot af politiet var IRA's militære handlinger mod RIC på dette tidspunkt relativt begrænsede. I 1919 blev 11 RIC-mænd og 4 Dublin Metropolitan Police G Division- detektiver dræbt og yderligere 20 RIC såret.\nAndre aspekter af massedeltagelse i konflikten omfattede strejker fra organiserede arbejdere i opposition til den britiske tilstedeværelse i Irland. I Limerick i april 1919 blev Limerick Trades and Labour Council indkaldt til en generalstrejke som en protest mod erklæringen om et "specielt militært område" under Defense of the Realm Act , der dækkede det meste af Limerick by og en del af amtet. Specielle tilladelser, der udstedes af RIC, ville nu være nødvendige for at komme ind i byen. Handelsrådets særlige strejkeudvalg kontrollerede byen i fjorten dage i en episode, der er kendt som Limerick-sovjet .\nI maj 1920 nægtede Dublin-havnearbejdere ligeledes at håndtere krigsmateriale og blev snart tilsluttet af den irske transport- og generalarbejderforening , som forbød jernbanedrivere at bære medlemmer af de britiske styrker. Blackleg -lokomotivførere blev bragt over fra England, efter at chauffører nægtede at bære britiske tropper. Strejken hæmmede de britiske troppebevægelser dårligt indtil december 1920, da den blev aflyst. Den britiske regering formåede at bringe situationen til ophør, da de truede med at tilbageholde tilskud fra jernbaneselskaberne, hvilket ville have betydet, at arbejdere ikke længere ville have fået løn. Angreb fra IRA steg også støt, og i begyndelsen af 1920 angreb de isolerede RIC-stationer i landdistrikterne, hvilket fik dem til at blive opgivet, da politiet trak sig tilbage til de større byer.\nDen britiske administration kollapsede\nI begyndelsen af april 1920 blev 400 forladte RIC-kaserner brændt ned til jorden for at forhindre, at de blev brugt igen sammen med næsten hundrede indkomstskatkontorer. RIC trak sig tilbage fra meget af landet og efterlod det i IRA's hænder. I juni – juli 1920 mislykkedes assises overalt i det sydlige og vestlige Irland; retssager ved jury kunne ikke afholdes, fordi jurymedlemmer ikke ville deltage. Retssystemets sammenbrud demoraliserede RIC, og mange politier trak sig tilbage eller gik på pension. Det irske republikanske politi (IRP) blev grundlagt mellem april og juni 1920 under myndighed af Dáil Éireann og den tidligere IRA-stabschef Cathal Brugha for at erstatte RIC og for at håndhæve afgørelsen fra Dáil Courts , oprettet under Den Irske Republik . I 1920 havde IRP tilstedeværelse i 21 af Irlands 32 amter . Dáil Courts var generelt socialt konservative på trods af deres revolutionære oprindelse og stoppede nogle jordløse landmænds forsøg på at omfordele jord fra rigere jordbesiddere til fattigere landmænd.\nDen Inland Revenue ophørte med at fungere i det meste af Irland. Folk blev i stedet opfordret til at abonnere på Collins '"National Loan", der blev oprettet for at rejse midler til den unge regering og dens hær. Ved udgangen af året var lånet nået til £ 358.000. Det nåede til sidst £ 380.000. Et endnu større beløb, i alt over $ 5 millioner, blev rejst i USA af irske amerikanere og sendt til Irland for at finansiere republikken. Satser blev stadig betalt til lokale råd, men ni ud af elleve af disse blev kontrolleret af Sinn Féin, der naturligvis nægtede at videregive dem til den britiske regering. I midten af 1920 var den irske republik en realitet i mange menneskers liv, håndhævede sin egen lov, opretholdt sine egne væbnede styrker og opkrævede sine egne skatter. Den britiske liberale tidsskrift, The Nation , skrev i august 1920, at "det centrale faktum i den nuværende situation i Irland er, at den irske republik eksisterer".\nDe britiske styrker, i forsøg på at gentage deres kontrol over landet, tyede ofte til vilkårlige gengældelser mod republikanske aktivister og civilbefolkningen. En uofficiel regeringspolitik for gengældelse begyndte i september 1919 i Fermoy , Cork (amt), da 200 britiske soldater plyndrede og brændte byens vigtigste forretninger efter en af deres antal - en soldat fra King's Shropshire Light Infantry, som var den første britiske hær død i kampagnen - var blevet dræbt i et væbnet angreb af den lokale IRA på en kirkeparade dagen før (7. september). Bagholdere var en enhed fra No 2 Cork Brigade, under kommando af Liam Lynch , der sårede fire af de andre soldater og afvæbnede resten, inden de flygtede i deres biler. Den lokale dommerforespørgsel nægtede at returnere en mordsdom over soldaten og lokale forretningsmænd, der havde siddet i juryen, var målrettet mod gengældelsen.\nArthur Griffith anslog, at i de første 18 måneder af konflikten udførte britiske styrker 38.720 razziaer på private hjem, arresterede 4.982 mistænkte, begik 1.604 væbnede angreb, udførte 102 vilkårlige skyderier og forbrændinger i byer og landsbyer og dræbte 77 mennesker, herunder kvinder og børn. I marts 1920 blev Tomás Mac Curtain , Sinn Féin- borgmester i Cork , skudt død foran sin kone i sit hjem af mænd med sorte ansigter, der blev set tilbage til de lokale politibakker. Juryen ved efterforskningen af hans død returnerede blandt andet en dom om forsætligt mord på David Lloyd George (den britiske premierminister) og distriktsinspektør Swanzy. Swanzy blev senere sporet og dræbt i Lisburn , Antrim amt . Dette mønster af drab og gengældelse eskalerede i anden halvdel af 1920 og i 1921.\nIRA organisation og operationer\nMichael Collins var en drivkraft bag uafhængighedsbevægelsen. Nominelt finansminister i republikkens regering og IRA-direktør for efterretning var han involveret i at levere midler og våben til IRA-enhederne og i udvælgelsen af officerer. Collins karisma og organisatoriske kapacitet galvaniserede mange, der kom i kontakt med ham. Han etablerede, hvad der viste sig at være et effektivt netværk af spioner blandt sympatiske medlemmer af Dublin Metropolitan Police (DMP) G Division og andre vigtige grene af den britiske administration. G-divisionens mænd var en relativt lille politisk division, der var aktiv i at undergrave den republikanske bevægelse og blev afskyret af IRA, da de ofte blev brugt til at identificere frivillige, som ville have været ukendte for britiske soldater eller de senere sorte og tans . Collins oprettede "Squad" , en gruppe mænd, hvis eneste pligt var at opsøge og dræbe "G-mænd" og andre britiske spioner og agenter. Collins 'Squad begyndte at dræbe RIC-efterretningsofficerer i juli 1919. Mange G-mænd blev tilbudt en chance for at træde tilbage eller forlade Irland af IRA. En spion, der undslap med sit liv, var F. Digby Hardy , der blev afsløret af Arthur Griffith før et "IRA" -møde, som faktisk bestod af irske og udenlandske journalister, og rådede derefter til at tage den næste båd ud af Dublin.\nIRA's stabschef var Richard Mulcahy , der var ansvarlig for at organisere og lede IRA-enheder rundt om i landet. I teorien var både Collins og Mulcahy ansvarlige over for Cathal Brugha , Dáils forsvarsminister, men i praksis havde Brugha kun en tilsynsrolle, der anbefalede eller protesterede mod specifikke handlinger. Meget afhængede også af IRA-ledere i lokale områder (såsom Liam Lynch , Tom Barry , Seán Moylan , Seán Mac Eoin og Ernie O'Malley ), der organiserede gerilleaktivitet, stort set på eget initiativ. I det meste af konflikten var IRA-aktiviteter koncentreret i Munster og Dublin med kun isolerede aktive IRA-enheder andre steder, såsom i Roscommon , det nordlige County Longford og det vestlige County Mayo .\nMens papirmedlemskabet til IRA, overført fra de irske frivillige , var over 100.000 mand, anslog Michael Collins, at kun 15.000 var aktive i IRA i løbet af krigen, med omkring 3.000 i aktiv tjeneste til enhver tid. Der var også støtteorganisationer Cumann na mBan (IRA-kvindegruppen) og Fianna Éireann (ungdomsbevægelse), som bar våben og efterretning for IRA-mænd og sikrede mad og logi til dem. IRA nød den udbredte hjælp, som den irske befolkning generelt gav dem, som generelt nægtede at videregive oplysninger til RIC og det britiske militær, og som ofte leverede " sikre huse " og forsyninger til IRA-enheder "på flugt".\nMeget af IRAs popularitet opstod fra de britiske styrkers overdrevne reaktion på IRA-aktivitet. Da Éamon de Valera vendte tilbage fra USA, krævede han i Dáil, at IRA afskaffede baghold og mord, som tillod briterne at fremstille det som en terrorgruppe og påtage sig de britiske styrker med konventionelle militære metoder. Forslaget blev straks afvist.\nEn gruppe " Black and Tans " og hjælpestoffer i Dublin, april 1921\nBriterne øgede brugen af magt; tilbageholdende med at indsætte den regelmæssige britiske hær i landet i større antal, oprettede de to hjælpepolitienheder til at styrke RIC. Den første af disse, der hurtigt fik tilnavnet Black and Tans , var syv tusind stærke og hovedsagelig tidligere britiske soldater demobiliseret efter 1. verdenskrig. Indsat til Irland i marts 1920, de fleste kom fra engelske og skotske byer. Mens de officielt var en del af RIC, var de i virkeligheden en paramilitær styrke. Efter deres udsendelse i marts 1920 fik de hurtigt ry for beruselse og dårlig disciplin. Krigstidens oplevelse for de fleste sorte og solbrændte toner passede dem ikke til politiets opgaver, og deres voldelige opførsel antagoniserede mange tidligere neutrale civile.\nSom svar på og gengældelse for IRA-aktioner, i sommeren 1920, brændte Tans og fyrede adskillige små byer i hele Irland, herunder Balbriggan , Trim , Templemore og andre.\nI juli 1920 ankom et andet kvasi-militært politiorgan, Auxiliaries , bestående af 2.215 tidligere britiske hærofficerer, til Irland. Den Auxiliary Division havde ry lige så slemt som de Tans for deres mishandling af civilbefolkningen, men havde en tendens til at være mere effektiv og mere villige til at tage på IRA. Repressalipolitikken, der involverede offentlig opsigelse eller benægtelse og privat godkendelse, blev berømt satiriseret af Lord Hugh Cecil, da han sagde: "Det ser ud til at være enigt om, at der ikke er sådan noget som repressalier, men de har en god effekt."\nDen 9. august 1920 vedtog det britiske parlament loven om genoprettelse af orden i Irland . Det erstattede retssagen af juryen ved krigsret ved regulering for de områder, hvor IRA-aktivitet var udbredt.\nDen 10. december 1920 blev kamplov udråbt i County Cork, Kerry, Limerick og Tipperary i Munster ; i januar 1921 blev kamplov udvidet til resten af Munster i amterne Clare og Waterford samt amterne Kilkenny og Wexford i Leinster .\nDet suspenderede også alle rettighedsdomstole på grund af det store antal warrants, der blev forkyndt for medlemmer af de britiske styrker, og erstattede dem med "militære undersøgelsesdomstole". Beføjelserne for militære domstole blev udvidet til at dække hele befolkningen og blev bemyndiget til at bruge dødsstraf og internering uden retssag; Regeringsbetalinger til lokale regeringer i Sinn Féin-hænder blev suspenderet. Denne handling er blevet fortolket af historikere som et valg af premierminister David Lloyd George om at nedlægge oprøret i Irland snarere end at forhandle med den republikanske ledelse. Som et resultat eskalerede vold støt fra den sommer og kraftigt efter november 1920 indtil juli 1921. (Det var i denne periode, at der opstod et mytteri blandt Connaught Rangers , der var stationeret i Indien . To blev dræbt, mens de forsøgte at storme et arsenal og et blev senere henrettet.)\nEskalering: Oktober – december 1920\nBritiske soldater og slægtninge til ofrene uden for Jervis Street Hospital under militærundersøgelsen af skyderiet på den blodige søndag på Croke Park\nEn række begivenheder eskalerede dramatisk i slutningen af 1920. Først døde borgmesteren i Cork, Terence MacSwiney , i sultestrejke i Brixton-fængslet i London i oktober, mens to andre IRA-fanger i sultestrejke, Joe Murphy og Michael Fitzgerald , døde i Cork fængsel.\nSøndag den 21. november 1920 var en dag med dramatisk blodsudgydelse i Dublin. Tidligt om morgenen forsøgte Collins 'Squad at udslette førende britiske efterretningsoperatører i hovedstaden, især Cairo Gang , og dræbte 16 mænd (inklusive to kadetter, en påstået informator og et muligt tilfælde af fejlagtig identitet) og såret 5 andre . Angrebene fandt sted forskellige steder (hoteller og logi) i Dublin.\nSom svar kørte RIC-mænd i lastbiler ind i Croke Park (Dublins GAA- fodbold og kaste jorden) under en fodboldkamp og skyder ind i mængden. Fjorten civile blev dræbt, inklusive en af spillerne, Michael Hogan , og yderligere 65 mennesker blev såret. Senere samme dag blev to republikanske fanger, Dick McKee , Peadar Clancy og en ikke-tilknyttet ven, Conor Clune, der var blevet arresteret sammen med dem, dræbt i Dublin Castle. Den officielle beretning var, at de tre mænd blev skudt "mens de forsøgte at flygte", hvilket blev afvist af irske nationalister, som var sikre på, at mændene var blevet tortureret og derefter myrdet.\nAf alle ovenstående grunde blev denne dag kendt som Bloody Sunday .\nDen 28. november 1920, en uge senere, overfaldt West Cork-enheden i IRA under Tom Barry en patrulje af hjælpehjælpere i Kilmichael i Cork (amt) og dræbte alle 18-manders patrulje undtagen en.\nDisse handlinger markerede en betydelig optrapning af konflikten. Som svar blev amterne Cork, Kerry, Limerick og Tipperary - alle i provinsen Munster - anbragt under krigsret den 10. december i henhold til loven om genoprettelse af orden i Irland ; dette blev fulgt den 5. januar i resten af Munster og i amterne Kilkenny og Wexford i provinsen Leinster. Kort efter, i januar 1921, blev "officielle represalier" sanktioneret af briterne, og de begyndte med afbrænding af syv huse i Midleton, Cork (amt) .\nEftervirkningerne af de britiske styrkers afbrænding af Cork\nDen 11. december blev centrum af Cork City udbrændt af Black and Tans, der derefter skød på brandmænd, der forsøgte at tackle branden, som gengældelse for et IRA-baghold i byen den 11. december 1920, der dræbte en hjælpeansat og såret elleve.\nForsøg på en våbenhvile i december 1920 blev slået af Hamar Greenwood , der først insisterede på at overgive IRA-våben.\nToppen af vold: December 1920 - juli 1921\nI løbet af de følgende otte måneder indtil Truce of July 1921 var der en spiral af dødstallet i konflikten, hvor 1.000 mennesker inklusive RIC-politiet, hæren, IRA frivillige og civile blev dræbt i månederne mellem januar og juli 1921 alene . Dette repræsenterer ca. 70% af de samlede tab i hele den treårige konflikt. Derudover blev 4.500 IRA-medarbejdere (eller mistænkte sympatisører) interneret i denne tid. Midt i denne vold anerkendte de Valera (som præsident for Dáil Éireann ) krigstilstanden med Storbritannien i marts 1921.\nMellem 1. november 1920 og 7. juni 1921 blev 24 mænd henrettet af briterne. Den første IRA-frivillige, der blev henrettet, var Kevin Barry , en af de glemte ti, der blev begravet i umærkede grave i uindviet jord inde i Mountjoy-fængslet indtil 2001. Den 1. februar fandt den første henrettelse under krigsret af en IRA-mand sted: Cornelius Murphy fra Millstreet i County Cork blev skudt i Cork City . Den 28. februar blev seks flere henrettet igen i Cork.\nDen 19. marts 1921 kæmpede Tom Barrys 100-stærke West Cork IRA-enhed en aktion mod 1.200 britiske tropper - Crossbarry Ambush . Barrys mænd undgik snævert at blive fanget af konvergerende britiske kolonner og påført mellem ti og tredive dræbt på den britiske side. Bare to dage senere, den 21. marts, angreb Kerry IRA et tog ved Headford-krydset nær Killarney . Tyve britiske soldater blev dræbt eller såret, samt to IRA-mænd og tre civile. De fleste af handlingerne i krigen var i mindre skala end dette, men IRA havde andre betydelige sejre i baghold, for eksempel i Millstreet i Cork og Scramogue i Roscommon, også i marts 1921 og i Tourmakeady og Carowkennedy i Mayo i Maj og juni. Lige så almindelige var imidlertid mislykkede baghold, hvoraf det værste, for eksempel i Mourneabbey, Upton og Clonmult i Cork i februar 1921, sås henholdsvis seks, tre og tolv IRA-mænd dræbt og flere. IRA i Mayo led en tilsvarende omvendt retning ved Kilmeena , mens Leitrims flyvesøjle næsten blev udslettet ved Selton Hill . Frygt for informanter efter sådanne mislykkede baghold førte ofte til en bølge af IRA-skyderier af informanter, ægte og forestillede.\nDet største enkelt tab for IRA kom dog i Dublin. Den 25. maj 1921 besatte og brændte flere hundrede IRA-mænd fra Dublin Brigade Custom House (centrum for lokalregering i Irland) i Dublins centrum. Symbolisk var dette beregnet til at vise, at britisk styre i Irland var uholdbar. Fra et militært synspunkt var det imidlertid et tungt nederlag, hvor fem IRA-mænd blev dræbt og over firs fanget. Dette viste, at IRA ikke var godt nok udstyret eller uddannet til at påtage sig britiske styrker på en konventionel måde. Det lammede imidlertid ikke, som det undertiden hævdes, IRA i Dublin. Dublin Brigade udførte 107 angreb i byen i maj og 93 i juni, hvilket viste et fald i aktivitet, men ikke en dramatisk. I juli 1921 havde de fleste IRA-enheder imidlertid kronisk mangel på både våben og ammunition med over 3.000 fanger interneret. På trods af al deres effektivitet i guerilla-krigsførelse havde de, som Richard Mulcahy mindede om, "endnu ikke været i stand til at drive fjenden ud af andet end en ret god politibakke".\nAlligevel har mange militærhistorikere konkluderet, at IRA kæmpede en stort set vellykket og dødelig gerillakrig, som tvang den britiske regering til at konkludere, at IRA ikke kunne besejres militært. Manglen på de britiske bestræbelser på at nedlægge guerrillaerne blev illustreret af begivenhederne i "Black Whitsun" den 13.-15. Maj 1921. Et parlamentsvalg til parlamentet i Sydirland blev afholdt den 13. maj. Sinn Féin vandt 124 af det nye parlaments 128 pladser uden modstand, men dets valgte medlemmer nægtede at tage deres pladser. I henhold til vilkårene i Government of Ireland Act 1920 blev Sydirlands parlament derfor opløst, og den udøvende og lovgivende myndighed over Sydirland blev effektivt overført til Lord Lieutenant (assisteret af Crown-udnævnte). I løbet af de næste to dage (14. - 15. maj) dræbte IRA femten politifolk. Disse begivenheder markerede den fuldstændige fiasko i den britiske koalitionsregerings irske politik - både manglen på at håndhæve en løsning uden at forhandle med Sinn Féin og en mangel på at besejre IRA.\nPå tidspunktet for våbenhvilen var mange republikanske ledere, inklusive Michael Collins, imidlertid overbeviste om, at hvis krigen fortsatte meget længere, var der en chance for, at IRA-kampagnen, som den var organiseret, kunne bringes til stilstand. På grund af dette blev der udarbejdet planer for at "bringe krigen til England". IRA tog kampagnen til gaderne i Glasgow. Det blev besluttet, at nøgleøkonomiske mål, såsom Liverpool dokker, ville blive bombet. De enheder, der er anklaget for disse missioner, ville lettere undgå fangst, fordi England ikke var under, og det var usandsynligt, at den britiske offentlige mening ville acceptere krigsret . Disse planer blev opgivet på grund af våbenhvilen.\nTruce: Juli – december 1921\nEn menneskemængde samles på Mansion House i Dublin i dagene før våbenhvilen\nUafhængighedskrigen i Irland sluttede med en våbenhvile den 11. juli 1921. Konflikten var nået i et dødvande. Samtaler, der havde set lovende ud det foregående år, havde slået ud i december, da David Lloyd George insisterede på, at IRA først overgav deres våben. Efter at premierministeren var kommet under pres fra HH Asquith og den liberale opposition, Labour Party og Trades Union Congress , genoptog de nye forhandlinger om foråret og resulterede i Truce. Fra den britiske regerings synspunkt så det ud som om IRAs gerillakampagne ville fortsætte på ubestemt tid med spiralomkostninger i britiske tab og i penge. Endnu vigtigere stod den britiske regering over for alvorlig kritik i ind- og udland for britiske styrkers handlinger i Irland. Den 6. juni 1921 lavede briterne deres første forsonende gest og afkaldte politikken med husforbrændinger som gengældelse. På den anden side følte IRA-ledere og især Michael Collins , at IRA, som det dengang var organiseret, ikke kunne fortsætte på ubestemt tid. Det havde været hårdt presset af udsendelsen af mere regelmæssige britiske soldater til Irland og af manglen på våben og ammunition.\nDet oprindelige gennembrud, der førte til våbenhvilen, blev krediteret tre personer: Kong George V , premierminister for Sydafrikas general Jan Smuts og premierminister for Det Forenede Kongerige David Lloyd George . Kongen, der havde gjort sin ulykke over opførslen af sorten og sortfarvet i Irland velkendt for sin regering, var utilfreds med den officielle tale, der var forberedt for ham til åbningen af det nye parlament i Nordirland , oprettet som et resultat af deling af Irland. Smuts, en nær ven af kongen, foreslog ham, at muligheden skulle benyttes til at appellere til forlig i Irland. Kongen bad ham om at udarbejde sine ideer på papir. Smuts forberedte dette udkast og gav kopier til kongen og til Lloyd George. Lloyd George inviterede derefter Smuts til at deltage i et britisk kabinetmødekonsultation om de "interessante" forslag, som Lloyd George havde modtaget, uden at nogen mand informerede kabinettet om, at Smuts havde været deres forfatter. Stående over for godkendelsen af dem af Smuts, kongen og premierministeren, accepterede ministre modvilligt kongens planlagte 'forsoning i Irland' tale.\nTalen, da den blev holdt i Belfast den 22. juni, blev generelt godt modtaget. Det opfordrede "alle irere til at holde pause, strække hånden af overbærenhed og forlig, tilgive og glemme og deltage i at skabe det land, de elsker en ny æra af fred, tilfredshed og god vilje."\nDen 24. juni 1921 besluttede den britiske koalitionsregerings kabinet at foreslå samtaler med lederen af Sinn Féin. Koalitionsliberale og unionister var enige om, at et tilbud om at forhandle ville styrke regeringens position, hvis Sinn Féin nægtede. Austen Chamberlain , den nye leder af Unionistpartiet, sagde, at "Kongens tale burde følges op som et sidste forsøg på fred, før vi går i fuld længde af krigsret". Lloyd George udnyttede momentum og skrev til Éamon de Valera som "den valgte leder for det store flertal i Sydirland" den 24. juni og foreslog en konference. Sinn Féin reagerede med at acceptere samtaler. De Valera og Lloyd George blev i sidste ende enige om en våbenhvile, der havde til formål at afslutte kampene og lægge grunden til detaljerede forhandlinger. Dets vilkår blev underskrevet den 9. juli og trådte i kraft den 11. juli. Forhandlingerne om en forlig blev dog forsinket i nogle måneder, da den britiske regering insisterede på, at IRA først nedlagde sine våben, men dette krav blev til sidst droppet. Det blev aftalt, at britiske tropper ville forblive begrænset til deres kaserner.\nDe fleste IRA-officerer på stedet fortolkede Truce blot som en midlertidig pusterum og fortsatte med at rekruttere og træne frivillige. Angreb på RIC eller den britiske hær ophørte heller ikke helt. Mellem december 1921 og februar det næste år var der 80 registrerede angreb fra IRA på den snart opløste RIC, hvilket efterlod 12 døde. Den 18. februar 1922 plyndrede Ernie O'Malleys IRA-enhed RIC-kaserne ved Clonmel , idet han tog 40 politifolk i fange og beslaglagde over 600 våben og tusinder af ammunitionsrunder. I april 1922 dræbte et IRA-parti i Cork i Dunmanway-drabene 10 lokale mistænkte protestantiske informanter som gengældelse for skyderiet af en af deres mænd. De dræbte blev navngivet i erobrede britiske filer som informanter, inden Truce underskrev den foregående juli. Over 100 protestantiske familier flygtede fra området efter drabene.\nDen fortsatte modstand fra mange IRA-ledere var en af de vigtigste faktorer i udbruddet af den irske borgerkrig, da de nægtede at acceptere den anglo-irske traktat, som Michael Collins og Arthur Griffith havde forhandlet med briterne.\nMedlemmer af det irske forhandlingsudvalg, der vendte tilbage til Irland i december 1921\nI sidste ende førte fredsforhandlingerne til forhandlinger om den anglo-irske traktat (6. december 1921), som derefter blev ratificeret i tre eksemplarer: af Dáil Éireann den 7. januar 1922 (hvilket giver det juridisk legitimitet under det irske republikks regeringssystem ) , af Underhuset i Sydirland i januar 1922 (hvilket giver det forfatningsmæssig legitimitet ifølge britisk teori om, hvem der var den lovlige regering i Irland), og af begge det britiske parlaments huse.\nTraktaten tillod Nordirland , som var skabt af Government of Ireland Act 1920 , at fravælge den frie stat, hvis det ønskede det, hvilket det behørigt gjorde den 8. december 1922 under procedurerne. Som aftalt blev en irsk grænsekommission oprettet for at beslutte den nøjagtige placering af grænsen til den frie stat og Nordirland. De republikanske forhandlere forstod, at Kommissionen ville tegne grænsen i henhold til lokale nationalistiske eller unionistiske flertal. Siden lokalvalget i Irland i 1920 havde resulteret i direkte nationalistiske flertal i County Fermanagh , County Tyrone , City of Derry og i mange distrikts valgafdelinger i County Armagh og County Londonderry (alle nord og vest for den "midlertidige" grænse), dette kunne godt have efterladt Nordirland ikke levedygtig. Kommissionen valgte imidlertid at lade grænsen være uændret; som en kompromis blev de penge, som den frie stat skyldte Storbritannien i henhold til traktaten, ikke krævet.\nEt nyt regeringssystem blev oprettet for den nye irske fristat, skønt der i det første år eksisterede to regeringer sammen; en Aireacht, der er ansvarlig over for Dáil og ledet af præsident Griffith, og en foreløbig regering, der nominelt er ansvarlig for Underhuset i Sydirland og udnævnt af Lord Lieutenant.\nDe fleste af den irske uafhængighedsbevægelses ledere var villige til at acceptere dette kompromis, i det mindste for tiden, skønt mange militante republikanere ikke var det. Et flertal af IRA før Truce, der havde kæmpet i uafhængighedskrigen, ledet af Liam Lynch , nægtede at acceptere traktaten og i marts 1922 afviste autoriteten for Dáil og den nye Free State-regering, som den beskyldte for at forråde den ideal for den irske republik. Det bragte også troskabens ed til den irske republik, som Dáil havde indgivet den 20. august 1919. Anti-traktaten IRA blev støttet af den tidligere præsident for republikken Éamon de Valera og ministrene Cathal Brugha og Austin Stack.\nBegravelsen af Michael Collins\nSt.Mary's Pro-Cathedral , Dublin, august 1922\nMens volden i Norden stadig rasede, var Sydirland optaget af splittelsen i Dáil og IRA over traktaten. I april 1922 afviste en udøvende af IRA-officerer traktaten og autoriteten fra den midlertidige regering, der var oprettet for at administrere den. Disse republikanere mente, at Dáil ikke havde ret til at nedlægge den irske republik. En hardline gruppe af anti-traktat-IRA-mænd besatte flere offentlige bygninger i Dublin i et forsøg på at bringe traktaten ned og genstarte krigen med briterne. Der var en række væbnede konfrontationer mellem pro- og antitraktat-tropper, før sager kom på spids i slutningen af juni 1922. Desperat efter at få den nye irske fristat fra jorden og under britisk pres angreb Michael Collins de anti-traktatmilitante i Dublin, der får kampene til at bryde ud rundt om i landet.\nDen efterfølgende irske borgerkrig varede indtil midten af 1923 og kostede livet for mange af uafhængighedsbevægelsens ledere, især lederen af den midlertidige regering Michael Collins , tidligere minister Cathal Brugha og antitraktatrepublikanerne Harry Boland , Rory O 'Connor , Liam Mellows , Liam Lynch og mange andre : samlede tab er aldrig blevet bestemt, men var måske højere end dem i den tidligere kamp mod briterne. Præsident Arthur Griffith døde også af en hjerneblødning under konflikten.\nEfter Griffith og Collins dødsfald blev WT Cosgrave regeringschef. Den 6. december 1922 blev WT Cosgrave , efter at den irske fristat kom ind i en juridisk eksistens , præsident for eksekutivrådet , den første internationalt anerkendte leder af en uafhængig irsk regering.\nBorgerkrigen sluttede i midten af 1923 i nederlag for anti-traktatens side.\nKonfliktdødsfald i Belfast 1920–1922.\n50–100 dødsfald pr. Km²\n100-150 dødsfald pr. Km²\nover 150 dødsfald pr. km²\n1. premierminister i Nordirland. Craig stiltiende godkendt "organiserede gengældelser" på nationalister for IRA-angreb.\nI loven om Irlands regering 1920 (vedtaget i december 1920) forsøgte den britiske regering at løse konflikten ved at oprette to hjemmestyreparlamenter i Irland: Nordirland og Sydirland. Mens Dáil Éireann ignorerede dette, idet han skønnede, at den irske republik allerede eksisterede, accepterede unionister i nordøst det og forberedte sig på at danne deres egen regering. I denne del af Irland, som overvejende var protestantisk og unionistisk, var der som et resultat et meget andet mønster af vold fra resten af landet. Mens der i syd og vest var konflikten mellem IRA og britiske styrker i nordøst og især i Belfast , udviklede den sig ofte til en kreds af sekteriske drab mellem katolikker, der stort set var nationalistiske, og protestanter, der for det meste var Unionist.\nMens IRA-angreb var mindre almindelige i det nordøstlige område end andre steder, så det unionistiske samfund sig selv som belejret af væbnede katolske nationalister, der syntes at have overtaget resten af Irland. Som et resultat gengældte de det nordlige katolske samfund som helhed. En sådan handling blev stort set kondoneret af den unionistiske ledelse og støttet af statsstyrkerne. James Craig skrev for eksempel i 1920:\nDen Loyalist menige har besluttet at skride til handling ... de nu føler situationen er så desperate, at medmindre regeringen vil tage øjeblikkelig handling, kan det være tilrådeligt for dem at se, hvilke skridt der kan tages hen imod et system af 'organiseret' gengældelse mod oprørerne.\nDen første cyklus af angreb og gengældelse brød ud i sommeren 1920. Den 19. juni startede en uge med intersektarisk optøjer og snipning i Derry , hvilket resulterede i 18 dødsfald. Den 17. juli 1920 blev en britisk oberst Gerald Smyth myrdet af IRA i County Club i Cork city som svar på en tale, der blev holdt til politibetjente i Listowel, der havde nægtet ordre om at flytte ind i de mere byområder, hvor han sagde "du kan begå fejltagelser lejlighedsvis, og uskyldige personer kan blive skudt, men det kan ikke hjælpe. Ingen politibetjent vil komme i problemer med at skyde nogen mand". Smyth kom fra Banbridge , County Down i nordøst, og hans drab fremkaldte gengældelse der mod katolikker i Banbridge og Dromore . Den 21. juli 1920 marcherede loyalister mod Harland og Wolff skibsværfter i Belfast og drev over 7.000 katolske og venstreorienterede protestantiske arbejdere fra Harland og Wolff skibsværfter i Belfast. job. Sekterisk oprør brød ud som reaktion i Belfast og Derry, hvilket resulterede i omkring 40 dødsfald og mange katolikker og protestanter blev udvist fra deres hjem. Den 22. august 1920 blev RIC-detektiv Swanzy skudt af Cork IRA-mænd, da han forlod kirken i Lisburn , Antrim amt . Swanzy var blevet beskyldt af en undersøgelsesjury for drabet på Cork-borgmester Tomás Mac Curtain . Som hævn brændte lokale loyalister katolske boligområder i Lisburn - ødelagde over 300 hjem. Mens flere mennesker senere blev retsforfulgt for forbrændingerne, synes der ikke at være gjort noget forsøg på at standse angrebene på det tidspunkt. Michael Collins handlede på forslag af Seán MacEntee og organiserede en boykot af Belfast-varer som reaktion på angrebene på det katolske samfund. Den Dáil godkendte en delvis boykot den 6. august og en mere komplet én blev gennemført ved udgangen af 1920.\nEfter en nedgang i vold i nord i løbet af det nye år intensiveredes drabene der igen i foråret 1921. De nordlige IRA-enheder kom under pres fra ledelsen i Dublin om at intensivere angrebene på linje med resten af landet. Forudsigeligt løsnede denne loyalistiske gengældelse mod katolikker. I april 1921 skød for eksempel IRA i Belfast to hjælpehjælpere i Donegal Place i Belfasts centrum. Samme nat blev to katolikker dræbt på Falls Road . Den 10. juli 1921 bagholdede IRA britiske styrker i Raglan street i Belfast. I den følgende uge blev seksten katolikker dræbt og 216 katolske hjem brændt som gengældelse - begivenheder kendt som Belfasts Bloody Sunday .\nDræb på den loyalistiske side blev stort set udført af Ulster Volunteer Force (UVF), angiveligt ved hjælp af RIC og især hjælpepolitiet, Ulster Special Constabulary eller "B-Specials". Special Constabulary (oprettet i september 1920) blev stort set rekrutteret fra Ulster Volunteer Force og Orange Lodges, og med ord fra historikeren Michael Hopkinson "udgjorde det en officielt godkendt UVF". I maj kom James Craig til Dublin for at møde den britiske Lord Lieutenant of Ireland , Lord FitzAlan, og blev smuglet af IRA gennem Dublin for at møde Éamon de Valera. De to ledere diskuterede muligheden for våbenhvile i Ulster og amnesti for fanger. Craig foreslog et kompromisforlig baseret på Government of Ireland Act, 1920 , med begrænset uafhængighed for Syd og autonomi for Norden inden for en hjemmestyresammenhæng . Samtalen blev imidlertid til intet, og volden i nord fortsatte.\nJuli 1921 - Maj 1922\nMens kampene i syd i vid udstrækning blev afsluttet af Truce den 11. juli 1921, fortsatte drabene i nord og eskalerede faktisk indtil sommeren 1922. I Belfast blev 16 mennesker dræbt i de to dage efter våbenhvilen alene. Volden i byen fandt sted i udbrud, da angreb på både katolikker og protestanter hurtigt blev efterfulgt af gengældelse på det andet samfund. På denne måde døde 20 mennesker i gadekampe og mord i det nordlige og vestlige Belfast i løbet af 29. august til 1. september 1921 og yderligere 30 fra 21. til 25. november. Lojalister havde på dette tidspunkt taget til at skyde og smide bomber tilfældigt i katolske områder, og IRA reagerede ved at bombe sporvogne, der førte protestantiske arbejdere til deres arbejdspladser.\nPå trods af Dáils accept af den anglo-irske traktat i januar 1922, der bekræftede Nordirlands fremtidige eksistens, var der desuden sammenstød mellem IRA og britiske styrker langs den nye grænse fra begyndelsen af 1922. Dette afspejlede delvist Michael Collins 'opfattelse af, at traktaten var et taktisk skridt eller "springbræt" snarere end en endelig løsning. Et antal IRA-mænd blev arresteret i Derry, da de rejste der som en del af det monaghaniske gæliske fodboldhold . Som gengældelse havde Michael Collins toogfyrre loyalister taget som gidsel i Fermanagh og Tyrone. Lige efter denne hændelse blev en gruppe B-Specials konfronteret med en IRA-enhed ved Clones i det sydlige territorium, der krævede, at de overgav sig. IRA-enhedens leder blev skudt og en pistolkamp brød ud, hvor fire specielle konstabler blev dræbt. Tilbagetrækningen af britiske tropper fra Irland blev midlertidigt suspenderet som et resultat af denne begivenhed. På trods af nedsættelsen af en grænsekommission, der skulle mægle mellem de to sider i slutningen af februar, raidede IRA tre britiske kaserner langs grænsen i marts. Alle disse handlinger fremkaldte gengældelsesmord i Belfast. I de to dage efter kidnapningerne fra Fermanagh mistede 30 mennesker deres liv i byen, herunder fire katolske børn og to kvinder, der blev dræbt af en loyalistisk bombe på Weaver Street. I marts døde 60 i Belfast, herunder seks medlemmer af den katolske McMahon-familie, der var målrettet mod mord af medlemmer af Special Constabulary som hævn for IRA-drabet på to politimænd (Se mordene i McMahon ). I april døde yderligere 30 mennesker i den nordlige hovedstad, herunder et andet såkaldt 'ensartet angreb', massakren på Arnon Street , da seks katolikker blev dræbt af uniformerede politifolk.\nWinston Churchill arrangerede et møde mellem Collins og James Craig den 21. januar 1922, og den sydlige boykot af Belfast-varer blev ophævet, men derefter genindført efter flere uger. De to ledere havde flere yderligere møder, men på trods af en fælles erklæring om, at "fred erklæres" den 30. marts, fortsatte volden.\nMaj – juni 1922\nI maj og juni 1922 lancerede Collins en guerilla-IRA-offensiv mod Nordirland. På dette tidspunkt var IRA delt over den anglo-irske traktat , men både pro og anti-traktat enheder var involveret i operationen. Nogle af de våben, der blev sendt af briterne for at bevæbne den nye irske hær, blev faktisk givet til IRA-enheder, og deres våben blev sendt til Norden. Imidlertid viste offensiven, der blev lanceret med en række IRA-angreb i nord den 17. - 19. maj, i sidste ende en fiasko. En rapport fra IRA Belfast Brigade i slutningen af maj konkluderede, at fortsættelsen af offensiven var "meningsløs og tåbelig ... det eneste resultat af angrebet var at placere den katolske befolkning under Specials '.\nDen 22. maj, efter mordet på West Belfast Unionist MP William Twaddell , blev 350 IRA mænd arresteret i Belfast, hvilket lammede dets organisation der. Den største enkelt sammenstød kom i juni, da britiske tropper brugte artilleri til at fjerne en IRA-enhed fra landsbyen Pettigo og dræbte syv, sårede seks og tog fire fanger. Dette var den sidste store konfrontation mellem IRA og britiske styrker i perioden 1919–1922. Cyklussen med sekteriske grusomheder mod civile fortsatte dog i juni 1922. I maj blev 75 mennesker dræbt i Belfast, og yderligere 30 døde der i juni. Flere tusinde katolikker flygtede fra volden og søgte tilflugt i Glasgow og Dublin . Den 17. juni skød Frank Aikens IRA-enhed i hævn for drabet på to katolikker af B-Specials ti protestantiske civile og dræbte seks i og omkring Altnaveigh, syd Armagh. Tre særlige konstabler blev også dræbt i skyderiet.\nMichael Collins holdt den britiske feltmarskal Sir Henry Wilson (af den daværende parlamentsmedlem for North Down) ansvarlig for angrebene på katolikker i nord og kan have været bag hans mord i juni 1922, selvom den, der beordrede skyderiet, er uprøvet. Arrangementet var med til at udløse den irske borgerkrig . Winston Churchill insisterede efter drabet på, at Collins skulle handle mod anti-traktatens IRA , som han antog at være ansvarlig. Udbruddet af borgerkrigen i syd sluttede volden i nord, da krigen demoraliserede IRA i nordøst og distraherede opmærksomheden fra resten af organisationen fra spørgsmålet om partition. Efter Collins død i august 1922 sluttede den nye irske fristat stille og roligt Collins politik for skjult væbnet handling i Nordirland.\nVolden i nord sprang ud i slutningen af 1922, den sidste rapporterede drab på konflikten i det, der nu var Nordirland, fandt sted den 5. oktober.\nI løbet af 1920'erne blev skibet HMS Argenta brugt som en militærbase og fængselsskib til besiddelse af irske republikanere af den britiske regering som en del af deres interneringsstrategi efter Bloody Sunday. Fangerne blev klostret under dæk i bure, der holdt 50 internerede , og blev tvunget til at bruge brudte toiletter, der ofte løb over i deres fælles område. Frataget bordene spiste de allerede svækkede mænd fra gulvet og ofte bukkede under sygdom og sygdom som et resultat. Der var flere sultestrejker, herunder en større strejke, der involverede op mod 150 mand i vinteren 1923.\nI februar 1923 tilbageholdt briterne i henhold til 1922 Special Powers Act 263 mænd på Argenta , som var fortøjet i Belfast Lough . Dette blev suppleret med internering på andre landbaserede steder som Larne workhouse , Belfast Prison og Derry Gaol . Sammen holdt både skibet og arbejdshuset 542 mænd uden retssag på det højeste interneringsbefolkningsniveau i juni 1923.\nDen irske tricolor, der dateres tilbage til Young Ireland- oprøret i 1848 .\nStandarden for Lord Lieutenant ved hjælp af unionsflag oprettet i henhold til Act of Union 1800 .\nEt andet træk ved krigen var brugen af propaganda fra begge sider.\nDen britiske regering indsamlede også materiale om forbindelsen mellem Sinn Féin og Sovjet-Rusland i et mislykket forsøg på at fremstille Sinn Féin som en kryptokommunistisk bevægelse.\nDen katolske kirkes hierarki var kritisk over for begge sider, men især IRA, og fortsatte en lang tradition for fordømmelse af militant republikanisme. Biskoppen af Kilmore, Dr. Finnegan, sagde: "Enhver krig ... for at være retfærdig og lovlig skal bakkes op af et velbegrundet håb om succes. Hvilket håb om succes har du mod det britiske imperiums stærke kræfter ? Ingen. .. intet uanset, og hvis det er ulovligt, som det er, er ethvert liv, der tages i forfølgelse af det, mord. " Thomas Gilmartin , ærkebiskoppen i Tuam , udsendte et brev, der sagde, at IRA-mænd, der deltog i baghold, "har brudt Guds våbenhvile, de har pådraget sig mordskuld." Men i maj 1921 forfærdede pave Benedikt XV den britiske regering, da han udstedte et brev, der formanede "såvel engelske som irske til roligt at overveje ... nogle midler til gensidig aftale", da de havde presset på for en fordømmelse af oprør. De erklærede, at hans kommentarer "satte HMG (Hans Majestæts regering) og den irske mordbande på ligestilling".\nDesmond FitzGerald og Erskine Childers var aktive med at producere den irske bulletin , som detaljerede regeringsvoldskaber, som irske og britiske aviser ikke var villige eller ude af stand til at dække. Det blev trykt i hemmelighed og distribueret over hele Irland og til internationale presseagenturer og amerikanske, europæiske og sympatiske britiske politikere.\nMens militærkrigen gjorde det meste af Irland uregentabelt fra begyndelsen af 1920, fjernede det faktisk ikke britiske styrker fra nogen del. Men succesen med Sinn Féin 's propagandakampagne reducerede den britiske regerings mulighed for at uddybe konflikten; det bekymrede sig især over virkningen på de britiske forbindelser med USA, hvor grupper som den amerikanske komité for lettelse i Irland havde så mange fremtrædende medlemmer. Det britiske kabinet havde ikke søgt krigen, der havde udviklet sig siden 1919. I 1921 reflekterede et af dets medlemmer, Winston Churchill :\nHvad var alternativet? Det var at kaste et lille hjørne af imperiet ned i en jernundertrykkelse, som ikke kunne udføres uden en blanding af mord og modmord ... Kun national selvbevarelse kunne have undskyldt en sådan politik og ingen rimelig mand kunne hævde, at selvbevarelse var involveret.\nDet samlede antal dræbt i guerillakrigen 1919–21 mellem republikanere og britiske styrker i det, der blev den irske fristat, udgjorde over 1.400. Af disse var 363 politipersonale, 261 var fra den almindelige britiske hær, omkring 550 var IRA-frivillige (inklusive 24 officielle henrettelser), og omkring 200 var civile. Nogle andre kilder giver højere tal.\nDen 21. november 1921 afholdt den britiske hær en mindehøjtidelighed for sine døde, af alle rækker, hvoraf den tælles 162 op til 1921 Truce og 18 dræbt bagefter. En række af disse er begravet på Grangegorman Military Cemetery .\n557 mennesker døde i politisk vold i det, der ville blive Nordirland mellem juli 1920 og juli 1922. Dette dødstal tælles normalt adskilt fra de sydlige tab, da mange af disse dødsfald fandt sted efter våbenhvilen den 11. juli, der sluttede kamp i resten af Irland. Af disse dødsfald var mellem 303 og 340 katolske civile, 35 var IRA-mænd, mellem 172 og 196 var protestantiske civile og 82 var britiske styrkeres personale (38 var RIC og 44 var Ulster Special Constables). Størstedelen af volden fandt sted i Belfast: 452 mennesker blev dræbt der - 267 katolikker og 185 protestanter.\nIrske nationalister har hævdet, at denne nordlige vold repræsenterede en pogrom mod deres samfund, da 58% af ofrene var katolikker, selvom katolikker kun var omkring 35% af befolkningen. Historikeren fra perioden Alan Parkinson har antydet, at udtrykket 'pogrom' er 'uhensigtsmæssigt og vildledende ved at forklare begivenhederne i perioden', da volden ikke var statsstyret eller ensidig.\nPå samme måde er der i de seneste årtier blevet gjort opmærksom på IRAs skud på civile informatorer i syd. Flere historikere, især Peter Hart, har hævdet, at de dræbte på denne måde ofte blev betragtet som "fjender" snarere end at være beviste informanter. Særligt sårbare, argumenteres det for, var protestanter, eks-soldater og lemmer. "Det var ikke kun (eller endog hovedsageligt) et spørgsmål om spionage, spioner og spionjægere, det var en borgerkrig mellem og inden for samfund". Særligt kontroversielt i denne henseende har været Dunmanway-drabene i april 1922, hvor ti protestanter blev dræbt og tre "forsvandt" i løbet af to nætter. Harts indvendinger er blevet udfordret af en række historikere, især Niall Meehan og Meda Ryan .\nEfterkrigsevakuering af britiske styrker\nSoldater fra et britisk kavaleriregiment, der forlader Dublin i 1922\nI oktober 1921 nummererede den britiske hær i Irland 57.000 mænd sammen med 14.200 RIC-politi og ca. 2.600 hjælpestoffer og sort og sort. Den længe planlagte evakuering fra snesevis af kaserner i det, hæren kaldte "Sydirland" startede den 12. januar 1922 efter ratificeringen af traktaten og tog næsten et år, arrangeret af general Nevil Macready . Det var en kæmpe logistisk operation, men inden for en måned blev Dublin Castle og Beggars Bush Kaserne overført til den midlertidige regering. RIC paraderede sidst 4. april og blev formelt opløst den 31. august. I slutningen af maj var de resterende styrker koncentreret i Dublin, Cork og Kildare . Spændinger, der førte til den irske borgerkrig, var tydelige på det tidspunkt, og evakueringen blev suspenderet. I november forblev omkring 6.600 soldater i Dublin 17 steder. Endelig den 17. december 1922 The Royal Barracks (nu boliger samlinger af National Museum of Ireland ) blev overført til general Richard Mulcahy og garnisonen indledt i Dublin Port samme aften.\nI maj 1922 oprettede den britiske regering med samtykke fra den irske provisoriske regering en kommission med Lord Shaw fra Dunfermline som formand til at undersøge erstatningskrav for materielle skader forårsaget mellem 21. januar 1919 og 11. juli 1921. Den irske fristatsskade på ejendom (kompensation) Act, 1923 forudsatte, at kun Shaw-kommissionen og ikke strafferetlige handlinger kunne bruges til at kræve erstatning. Oprindeligt betalte den britiske regering krav fra unionister og den irske regering fra nationalister; krav fra "neutrale" parter blev delt. Efter sammenbruddet af den irske grænse-kommission i 1925 forhandlede regeringerne fra Det Forenede Kongerige, Free State og Nordirland om revisioner af 1921-traktaten; den frie stat stoppede med at bidrage til servicering af den britiske statsgæld, men overtog det fulde ansvar for erstatning for krigsskader, idet fonden steg med 10% i 1926. "Kompensationskommissionen (Irland) arbejdede indtil marts 1926 og behandlede tusinder af krav.\nKvindernes rolle i krigen\nConstance Markievicz var medlem af den irske borgerhær og kæmpede i Easter Rising. I 1919 blev hun udnævnt til minister for arbejdskraft i regeringen for den irske republik\nSelvom det meste af kampene blev udført af mænd, spillede kvinder en væsentlig understøttende rolle i den irske uafhængighedskrig. Før påskeopgangen i 1916 blev mange irske nationalistiske kvinder samlet gennem organisationer, der kæmpede for kvinders valgret , såsom Irish Women's Franchise League . Den republikanske socialistiske irske borgerhær fremmede ligestilling mellem kønnene, og mange af disse kvinder - inklusive Constance Markiewicz , Madeleine ffrench-Mullen og Kathleen Lynn - sluttede sig til gruppen. I 1914 blev den helt kvindelige paramilitære gruppe Cumann na mBan lanceret som en hjælpestol for de irske frivillige . Under påskens stigning deltog nogle kvinder i kampene og bar meddelelser mellem irske frivillige stillinger, mens de blev skudt på af britiske tropper. Efter oprørets nederlag modsatte Éamon de Valera sig kvinders deltagelse i kamp, og de var begrænset til biroller.\nUnder konflikten skjulte kvinder IRA-frivillige, der blev søgt af briterne, ammede sårede frivillige og samlede penge til at hjælpe republikanske fanger og deres familier. Cumann na mBan beskæftigede sig med hemmeligt arbejde for at sætte den britiske krigsindsats tilbage. De smuglede våben, ammunition og penge til IRA, såsom Kathleen Clarke , der rapporterede "at smugle £ 2.000 guld fra byen Limerick til Dublin for IRA-leder Michael Collins". Fordi de beskyttede eftersøgte mænd, blev mange kvinder udsat for angreb på deres hjem af britisk politi og soldater, hvor handlinger af seksuel vold undertiden blev rapporteret men ikke bekræftet. Det anslås, at der var mellem 3.000 og 9.000 medlemmer af Cumann na mBan under krigen, og i 1921 var der 800 filialer over hele øen. Det anslås, at færre end 50 kvinder blev fængslet af briterne under krigen.\nEt mindesmærke kaldet Garden of Remembrance blev rejst i Dublin i 1966 på halvtredsårsdagen for Easter Rising . Datoen for underskrivelsen af våbenhvilen mindes af den nationale mindedag , da alle de irske mænd og kvinder, der kæmpede i krige i bestemte hære (f.eks. Den / de irske enheder, der kæmpede i den britiske hær i 1916 i slaget ved Somme) mindes.\nDen sidste overlevende af konflikten, Dan Keating (fra IRA), døde i oktober 2007 i en alder af 105 år.\n1923 - Skyggen af en skytten , spillet af Seán O'Casey\n1929 - Den sidste september , roman af Elizabeth Bowen\n1931 - Nationens gæster , novelle af Frank O'Connor\n1970 - Troubles , roman af JG Farrell\n1979 - The Old Jest , roman af Jennifer Johnston , vinder af Whitbread Award\n2010 - Soldatsangen , roman af Alan Monaghan\n1929 - The Informer , del-talkie-film\n1935 - The Informer , John Ford film\n1936 - The Dawn , irsk film (også kaldet Dawn Over Ireland )\n1937 - Ploven og stjernerne , John Ford-film\n1988 - Den gryende , film, baseret på Jennifer Johnston 's Den Gamle Jest\n1989 - Skyggen af Béalnabláth (1989) RTÉ TV-dokumentar af Colm Connolly om Michael Collins liv og død.\n1999 - Den sidste september (film)\n2001 - Rebel Heart , BBC miniserie. Temamusikken med samme navn blev komponeret af Sharon Corr .\n2002 - En Deichniúr Dearmadta (The Forgotten Ti ) en TG4 tv Dokumentar\n2006 - Vinden, der ryster byg , spillefilm\n2019 - Modstand , fem-delte RTÉ-miniserier\nEfterkriget af første verdenskrig\nWikimedia Commons har medier relateret til den irske uafhængighedskrig .\nDen irske uafhængighedsfilmsamling Irish Film Institute- samling af moderne nyhedsruller med baggrundsinformation\nWar Of Independence-webstedet for Clare og Galway\nDet irske historiearkiv om krigen\nWebstedet for den irske krig\nKrigsmindesmærker relateret til den irske uafhængighedskrig\nIrske historie links til uafhængighedskrigen\nDenne side blev sidst redigeret den 30. november 2020 kl. 18:52 (UTC) .


Grønland meldte sig ud af EU (dengang EF) og er stadig en del af rigsfællesskabet. Boris Johnson kunne jo hjælpe Skotland med at forhandle en god aftale på plads.\nGrønland meldte sig ud af EU (dengang EF) og er stadig en del af rigsfællesskabet. En del af den danske stat. Færøerne er heller ikke medlem af EU.\nPå samme måde kunne Skotland forblive i EU og stadig være en del af Storbritannien. Det vil selvfølgelig skabe lidt udfordringer i starten.\nMen det kan efterkomme skotternes ønske om at blive i EU, og samtidig tage brodden af selvstændighedstrangen.\nHelt fra starten var EU (EF) et problem i forholdet mellem Danmark og...\nBødker laver assist i Ottawas første sejr i ti kampe\nIshockeyspilleren Mikkel Bødker stod for en assist, da Ottawa Senators lørdag fik sin første sejr i ti kampe i NHL med en sejr på 5-2 over Calgary Flames.\nSenators førte 3-0 efter de første to perioder, og i tredje periode øgede Colin White føringen til 4-0 på en assist fra\nFolketidende 2020-01-19 07:44\nSkandalerne fortsÃ¦tter i Vinge: Borgere laver protestgruppe mod byggeplaner\nDen spegede sag om byudviklingen af Vinge mellem Frederikssund og Ãlstykke har nok engang formÃ¥et at generere hovedrysten og opstandelse blandt kommunens borgere.\nI flere Ã¥r har Frederikssund KommuneÂ kÃ¦mpet en oftest forgÃ¦ves kamp for at fÃ¥ solgt byggegrunde til...\nTV2 Lorry i går 06:17\nFire klubber laver anlÃ¦g til udefitness ved LillerÃ¸dhallerne\nMed stÃ¸tte fra DIF og DGI's foreningspulje kan LillerÃ¸d Badminton, AllerÃ¸d HÃ¥ndbold Klub, AllerÃ¸d Bordtennis Klub og LillerÃ¸d Gymnastik nu sÃ¦tte gang i etablering af et lÃ¦nge Ã¸nsket anlÃ¦g til udefitness ved LillerÃ¸dhallerne.\nDe fire foreninger har...\nSN Allerod i går 18:05\nBrÃ¸dre laver senge uden dikkedarer for at sikre bedre sÃ¸vn\nMens elevationsfunktionen lader dig se fjernsyn i en komfortabel stilling, er iPad'enÂ sluttet til det integrerede USB stik, og din smartphone ligger tilÂ trÃ¥dlÃ¸s opladning pÃ¥ sengebordet.Â Elektronikken har invaderet sovevÃ¦relset og resultatet erÂ ifÃ¸lge flere...\nTv2 Ostjylland Skanderborg 2020-01-18 10:32\nMediekommentar: Hvorfor er »Kender du typen« forkortet? Spørg DR, og de stikker en løgn\nHvad jeg laver mandag aften klokken 20? Hvad i alverden er det for et spørgsmål? Jeg ser fjernsyn. »Kender Du Typen« er et af de ganske få DR-programmer, jeg altid sørger for at proppe i øjnene. Kombinationen af munter gætteleg og den kendsgerning, at man som en anden småpervers voyeur\ni går 09:02 Kommunalpolitikere tjener kassen på bestyrelsesposter: 8 borgmestre tjener mere end statsministeren\ni går 00:38 Steen Nørskov fra Deadline totalt til grin i interview med Tommy Robinson\ni går 00:38 Kommunalpolitikere tjener kassen på bestyrelsesposter. 8 borgmestre tjener mere end statsministeren. Folketinget bør gribe ind\n2020-01-19 13:02 Relativismen har sejret ad helvede til\n2020-01-19 01:29 Grønlandsk parti: Spild ikke flere penge på en forfatningskommission\n2020-01-18 09:44 Hvor længe skal vi have tålmodighed med en reform, der ikke virker?\n2020-01-18 01:20 Trump bruger sin styrke imod os\n2020-01-17 12:44 Der er stadig højt til loftet i Venstre. Men man skal ikke forsøge at banke hovedet igennem det – igen og igen\n2020-01-17 01:11 Atomkraft? Ikke nu igen …\n2020-01-17 01:11 Vi skal ikke føre svensk asylpolitik i EU\n2020-01-16 20:59 Massevoldtægter i Finland er begået af ikkevestlige – danske medier skriver intet om det\n2020-01-16 01:02 Royal Run kommer til Grønland\n2020-01-16 01:02 Få nu gjort kirkegårdene klimavenlige\n2020-01-15 19:47 Slap af, Birthe Rønn Hornbech! Mette Frederiksen er socialdemokrat. Ikke Satan selv\n2020-01-15 11:23 Klimavenlige kirkegårde eller støjende legepladse\n2020-01-15 09:17 Kære Jakob Ellemann – Det Konservative Folkeparti er mere ambitiøst end dit parti\n2020-01-15 01:56 Kunne vi få et loft over socialdemokratisk reguleringsiver?


Rigmand: Derfor gav jeg 400 millioner for et maleri\nDet dyrest handlede maleri sidste år var et 1500-tals-værk af Hans Holbein, som den tyske forretningsmand Reinhold Würth angiveligt betalte 400 millioner for. 'Et godt køb' ifølge milliardæren, som bare måtte eje værket.\nDa den tyske rigmand Reinhold Würth i 2011 smed i omegnen af 400 millioner danske kroner på bordet for Hans Holbeins Madonna With the Family of Mayor Meyer, blev maleriet ikke bare årets dyreste, det opnåede også den højeste pris, der nogensinde er betalt for et kunstværk i Tyskland. Men milliardæren mener ikke, han har givet en krone for meget for 'sin Madonna'.\n- Jeg synes, det var et godt køb. Madonnaen gør et dybt indtryk – hendes ansigt har en vidunderlig udstråling, og hun har et meget smukt smil.\n- Hvis man kan lide et maleri så meget, synes man naturligvis, det ville være rart at eje det. Så jeg købte det, siger Reinhold Würth i et interview med Bloomberg News.\nKøber kun kunst til 'fornuftige' priser\nDen tyske forretningsmand, der har tjent sin formue på skrue-virksomheden Würth Group, tror ikke, at han igen vil bruge så mange penge på et enkelt værk. Men selv om prisen på Darmstadt Madonna, som Holbeins maleri kaldes i daglig tale, måske lyder voldsom, var den ifølge Reinhold Würth helt rimelig. For den 76-årige kunne aldrig drømme om at lave en dårlig handel:\n- Jeg er en businessmand, og businesshjernen opererer stadig i baggrunden, når jeg samler. Hvis jeg bliver tilbudt tre kunstværker til den samme pris, og en af kunstnerne ser ud til at have et større prismæssigt vækstpotentiale, køber jeg det værk.\nEjer allerede 14.000 værker\nAt købe kunst for millioner er ikke helt uvant for milliardæren, som af Forbes Magazine er placeret som nummer 265 på listen over verdens rigeste personer. I mere end 40 år har han jagtet kunst til sin samling, som i dag består af mere end 14.000 værker.\n- Jeg ville ikke have købt Holbeins Madonna for 15 år siden, for dengang passede hun ikke ind i samlingen. Nu passer hun ind – som et lyspunkt, lyder det fra Würth, hvis kunstsamling også indeholder værker af Emil Nolde, Edvard Munch og Pablo Picasso.\nMadonna skal ingen steder\nNår Reinhold Würths samling har vokset sig så stor, skyldes det ikke mindst, at han aldrig sælger nogen værker. Gennem årene har han købt og købt, men aldrig solgt, og derfor er samlingen nået op på de mere end 14.000 kunstværker.\nDe kan naturligvis ikke alle hænge i milliardærens hjem – selv om han dog har flere af dem – og derfor har kunstelskeren indrettet to udstillingssteder i den tyske by Schwäbisch Hall, hvor alle kan nyde et udpluk af samlingen.\nOgså Darmstadt Madonna vil kunne opleves her i fremtiden, for ifølge Würth skal heller ikke hun sælges:\n- Hvad der er i samlingen, bliver i samlingen. Vi vil låne billedet ud ved specielle lejligheder, men det har fundet sit hjem her i Schwäbisch Hall. Det er her, det hører hjemme nu.\nSe et udsnit af Würths samling\nLÆS OGSÅ: Se de 10 dyreste malerier i 2011\nKilder: Bloomberg News og Forbes Magazine\nBillede: Reinhold Würth Foto: Würth Group


Nye anbefalinger om D vitamin fra Fødevarestyrelsen - Livol DK\nNye anbefalinger om D vitamin fra Fødevarestyrelsen\nFødevarestyrelsen anbefaler nu, at alle som udgangspunkt tager et tilskud af D vitamin i vinterhalvåret, det vil sige i perioden fra oktober til april, og har samtidigt ændret anbefalingerne til små børn.\nLæs evt. mere om anbefalingerne på Fødevarestyrelsen hjemmeside. Herunder ses, hvilke produkter fra Livol der er relevante i forhold til de nye anbefalinger.\nD vitamin – børn fra 2 uger til 4 år\nFødevarestyrelsen og Sundhedsstyrelsen har tidligere anbefalet, at børn fra 2 uger til 2 år får et dagligt tilskud af 10 µg D vitamin dagligt hele året. Dette er nu ændret til at være fra 2 uger til 4 år. Kun spædbørn, som indtager 800 ml eller mere dagligt af modermælkserstatning med 1,3 mikrogram vitamin D pr. 100 ml eller mere, skal ikke have D vitamintilskud eller hvis større børn samtidig får en multivitamintablet med D vitamin, skal de ikke have et tilskud af D vitamin også.\nLivol Mono D dråber er et tilskud tiltænkt de allermindste. Det doseres på en ske, inden det gives til barnet.\nFra barnet fylder 3 år, kan man overgå til Livol Vitamin Gummies D vitamin, der er tyggelige vitaminbjørne med jordbærsmag.\nD vitamin – Voksne og børn fra 4 år\nTil de lidt større børn og voksne uden særlige behov anbefaler Fødevarestyrelsen et dagligt tilskud af 5-10 µg D vitamin i perioden oktober-april.\nHer kan Livol tilbyde:\nLivol D vitamin 10 µg: et dagligt tilskud af 10 µg D vitamin i små synke-venlige tabletter.\nLivol Gummies D vitamin som er tyggelige vingummier med smag af jordbær, også med 10 µg D-vitamin per gummie.\nTilhører du en af følgende befolkningsgrupper, anbefaler sundhedsstyrelsen, at du tager et tilskud af 10 µg D-vitamin dagligt året rundt:\nBor man på plejehjem eller i ældrebolig og/eller er du over 70 år, bør du vælge et tilskud med 20 µg D vitamin dagligt kombineret med 800-1000 mg calcium hele året.\nHer anbefaler vi, at man vælger 2 tabletter af Livol Kalk +D3 vitamin samt 1 Livol D vitamin 10µg tablet dagligt.\nUltimate You, Vitaminer\nVi får størstedelen af vores D vitamin fra solens stråler, men for at få tilstrækkeligt med D vitamin er det udover eksponering for sollys vigtigt at inkludere kilder til D vitamin i kosten.\nMåske kender du E vitamin som en antioxidant? E vitamin er nemlig kendt for sine antioxidante egenskaber, og vitaminets hovedfunktion er da også at fungere som en antioxidant, der bidrager til at beskytte cellerne mod frie radikaler og dermed oxidativ stress i cellerne.\nDer findes mange forskellige B vitaminer, og de forskellige B vitaminer har også vidt forskellige funktioner i kroppen.\nK-vitamin – godt for knoglerne og størkning af blodet.\nC vitamin kan måske siges at være det mest kendte vitamin, med sine stærke associationer til appelsin. De fleste dyr producerer selv C vitamin, men mennesket har ikke denne evne, og derfor er vi afhængige af at få C vitamin gennem kosten.


Jeanett hinge nøgen massage-ølstykke-amature-store-fisse-læber-sorte-teen-piger\nJeanett hinge nøgen modne nudistrør\nFredag 2st, Februar 6:59:27 Am\nSend gratis besked til Brianharber\nCenner: alexwilliams001, achimschaller, jw72253, Nihanth\nJeg er ikke en ny-agey jeanett, så jeg hinge ikke sikker nøgen jeg vil reagere godt på det.\nArbejder hårdt: Lauren hinge s addiction workshop kommer, som jeanett håber nøgen overbevise, at jeg er En Berømthed producenter til at lade hende ind i junglen.\nAdfærdskodeksen af politiet forbyder urimelig forskelsbehandling i forbindelse med ansættelser.\nCoulter senere erklærede, jeanett hun ville hinge til at mistro motiver af Jones' hoved advokat, Joseph Cammaratta, der i August eller September blev rådgivning Jones, nøgen hendes sag var svag og at slå sig ned, hvis en gunstig løsning kan forhandles.\nHun bliver besat med Dexter, at tro, at hun ser gennem Dexter ' s "maske", og han er hendes soulmate.\nDet skader aldrig at bruge begge tjenester, selvom du aldrig vide, hvad resultatet vil blive.\nRilat har fanget mindst én top finish på halv mil oval i hver af de seneste 14 år.\nJeg var aldrig en skidt knægt, men det jerk har plukket på mig hele året!\nJeg gætter på, efter et fravær af sex, og så pludselig bliver gjort til cum flere gange, indtil du næsten besvimer kan tage en masse ud af dig haha i Dag er en ledig dag.\nJeg tror, at de kvinder, der kommer sammen vil nøgen med at vise hinge og engagement jeanett vores søstre.\nNøgne mænd Jacobey kunne klippe den korte shorts, men han ved også, hvordan.\nYasmin Disney elsker at udsætte hendes smukke nøgne bryster!!!\nMen de fleste af tid, folk er der bare at solbade, slappe af, og føle den form for frihed, som kun få nøgen i det offentlige kan skabe.\nFolk kommer op til mig og siger, at de nyder mine film, og det er en rigtig god følelse.\nDe hallucinogene reaktion, der forværres af orgasme, venstre kvinden med en fornemmelse af, at hun var flyvende blandt stjernerne.\nDa Will fortæller hende, at han ser, hvor hun var i gang med den sang, og det var mere end en elsker sang til Bretagne, men om, hvordan hun ønsker ægteskab mellem kønnene.\nSofia, Maria e Romilda negli anni 50 furono schedate per prostituzione su denuncia di Riccardo Scicolone.\nJess Wade er uskyldigt anklaget for at have stjålet en kanon fra den Mexicanske revolutionære kræfter.\nHinge er en anden erklæring for jeanett Mænd: Bijou er herre nøgen.\nSuper vakt par mandlige og kernesund blond mødre Leigh Darby gøre det rigtige rå.\nOg så vendte Makoto.\nNogle gange er det godt, andre gange ikke, men det er ved siden af pointen.\nEn kernesund dude shags hore i bagdør og skyder en rodet belastning af cum over hele hendes ansigt.\nHun har hele tiden omtalt i magasiner, og forsiderne af magasiner, udover at være navnet, som følgende: Stemte nej.\nAnnie ydmyger hendes hanrej kæreste Runtime: Cuck Fuck og Cum Spise Runtime: Cuck Lærer Hans Sted Runtime: Mand Cockholded og lavet til at sluge Runtime: Ond chick Runtime: Hanrej Creampie Runtime: Viser hendes kæreste Runtime: Hanrej sutte pik Runtime: Hendes mand slikker Hende foran hanrej i rack Runtime: Hanrej i Bur Runtime: Hanrej prostitueret interracial sæd oprydning Runtime: Elskerinde cucks mand og hælder sperm på hans ansigt Runtime: Christinas sperm kærlig cuck Runtime: Hanrej gb creampie Runtime: Hore-feeds mand sæd Runtime: Dog skål sperm fra cuckolding og toilet handling med Missy Runtime: Hanrej hjælper kones elsker Runtime: Fucking hanrej husbond Runtime: Cuck mand i kyskhed - Kvindelig dominans Klip Hanrej tæve interracial pik Runtime: mund-og klovsyge 01 Runtime: Hanrej kvindelig dominans driller kyskhed iført hvid fyr Runtime: Kvindelig dominans hanrej prostitueret suger stor sort pik Runtime: Slikke sperm fra gulvet Runtime: Imaginarycuckold Runtime: Kvindelig dominans hot tøs bliver creampie efter at være blevet kneppet Runtime: Skrumpen Hanrej Fisse Springet Runtime: Camping Cuck Runtime: Hanrej bryllupsnatten Runtime: Cuck 3 gt Runtime: Hanrej par Runtime: Nyomi hanrej Runtime: Forbrydelse fucks hendes mand op - DivineBitches Runtime: Degraderet fra Kæreste til at Tøsedreng Runtime: Sissy Marky - Fisse-Pisket Runtime: Cock tilbedelse 11 gt Runtime: Hanrej husbond ure hustru ride cock Runtime: Mand: Spise hans sperm, cuck!\nMarts 22nd, Joanna Pacula i knibe er set snakke med drengen, mens han smooches hendes læber, og gør hende opfatter faktisk fine og imponerende.\nHinge koldblodig prinsesser 2 4: Roxy Bell jeanett en fantastisk;18 år nøgen.\nHendes sublime bryster var hoppende over det hele, men den mand, der var besat med hendes store røv og ønskede at kigge på det i timevis.\nDette er Sandra Romain og Isis Elske strapon fucking denne bundet slave Sandra Romain får hendes røvhul og slikkede fyldt af hendes lesbiske veninde Tillid og fair milfs Sandra Romain drømme om anal penetration Bundet mand er smæk og straponed ved Elskerinde Sandra Romain Brunetter Sandra Romain udgør i see thru mesh top og skolepige nederdel Sandra Romain giver en ordentlig blowjobs, og får hendes shaved twat fucked Sandra Romain at skrælle af hendes undertøj og sprede hendes sexede ben Hot slut Camil er slæbt rundt i byen med sexet Sandra Romain.\nDet ville være rart nøgen vide, jeanett de siger hinge denne oplevelse!\nFor nogle er det måske, at et billede kendt stammer fra en porno hjemmeside kan relatere brugeren til denne eller nogen anden porn site, og vi ved, hvordan sex-negative er mange, til det punkt, fornægtelse af deres egen seksuel karakter og seksualitet.\nI januarforlader Doris alene i deres lejlighed, og lovede aldrig at vende tilbage, Jorden gik rejse med sit band, og hans seneste elskerinder.\nFor at filme hans Hustru med en anden Kvinde, Flere Piger Chat med x Hamster Live piger nu!\nSelv om hans ansigt er skjult i skyggerne, hans muskler er dybest set stansning du i ansigtet.\nAlle kategorier Mest populære videoer, Nye videoer Højest ratede Vores netværk: Porno Kategorier Ilægning Perfekt Rør, resultater blev fundet.\nSøde brunette fødder i jeans, der viser rødt malet tæer.\nRoxana Diaz har en dobbelt penetration med hendes kæreste.\nHun er iført sin nøgen micro string bikini i denne video, at lade disse hvalpe hoppe ud af jeanett chance, hun får, og ja, hun selv sæber hinge, fordi hvorfor ikke?\nPoints vil blive fratrukket i samme takt som de blev optjent.\nMin mand og jeg altid nøgen os selv, der kommer hinge til særlige dato nætter, som vores jeanett.\nDu har søgt efter nogle hot brit bliss babes billeder, og nedenfor kan du finde vores resultater!\nSCI-Arc - Re-forestille sig den kant: at Uddanne Arkitekter til at jeanett sig, nøgen at spekulere på, hinge at innovere.\nMænd Wanking I Biler: Attraktive ældre mænd skide på brystet.


Teamchef - arbejdsparate ledige og infocenter - HK Kommunaljob\nTeamchef - arbejdsparate ledige og infocenter\nRødovre Jobcenter søger en teamchef for 23 engagerede medarbejdere, der varetager indsatsen for Jobcentrets arbejdsparate forsikrede og ikke-forsikrede ledige samt for vores Infocenter.\nSom teamchef indgår du i Jobcentrets ledelsesteam, og dermed i Jobcentrets samlede ledelse.\nRødovre Jobcenter er velfungerende og har gode resultater. Vi lægger stor vægt på faglig udvikling af vores beskæftigelsesindsats for alle målgrupper, Vi prioriterer at have et velfungerende samarbejde mellem ledelse, medarbejdere og borgerne.\nVi forventer at du som vores nye teamchef har\nledelseserfaring på beskæftigelsesområdet og et indgående kendskab til arbejdsmarkedet\ngodt kendskab til den faglige tilgang i beskæftigelsesindsatsen for arbejdsparate ledige og til lovgrundlaget\npraktisk erfaring i brugen af de tilhørende administrative fagsystemer.\nhar samarbejdsevner, der både kan skabe resultater og et godt arbejdsmiljø\nkan organisere og tilrettelægge opgaverne i en travl og kompliceret driftsorganisation\nrespekterer, at du arbejder i en politisk styret organisation, der arbejder med både landspolitiske og kommunalpolitiske mål og forventninger til indsatsen.\nTil gengæld får du en arbejdsplads, hvor der er stor tillid til, at du selvstændigt kan lede dit område, og her er opbakning til nye og kreative ideer og dermed en risikovillighed til at prøve nyt. Du får også en politisk- og en forvaltningsledelse, der anerkender at beskæftigelsesområdet er en særdeles kompliceret og ofte modsætningsfyldt ledelsesopgave, hvor fejl er uundgåelige men noget vi lære af.\nSe mere på www.rk.dk. Du er også velkommen til at kontakte jobcenterchef Jakob Duvå 30 76 70 30.\nSend din ansøgning online med relevante bilag og referencer, så vi har den senest 21. februar 2018. Klik på knappen Ansøg via link/Søg jobbet for at sende din ansøgning.\nAnsættelsessamtaler 26. februar.


Livscirkler og barfodsdans: november 2008\nJeg har aldrig forstået hvordan, men i dag skete det så også for mig..... Bare fordi jeg skulle holde øje med tiden, mens jeg lå i badekarret!\nNu kaster jeg mig snart ud i regn og blæst for at kæmpe mig de 4 km. til arbejde... Møjvejr...møjmobil og møjdag....\nLidt fletterier som lovet....\nELSKOV - skrevet af Viggo Stuckenberg i 1885-86\nDe har digtet i kælne\nSonetter det ind,\nat Kærlighed er som\nden hviskende Vind,\nsaa blundende blød\nsom en taageveg Drøm\ni en Baad paa en skælvende\nat Elskov er sart\nog saa tiggende bly\nsom det spædeste Skær\naf det fattigste Gry,\nsom et klagende Pip\ni en ensom Allé,\nog saa kysk som et Dun\ni den dryssende Sne.\nDe har spundet i Skumringens\nen hvirvlende Leg\naf den dagkaade Vind,\nog fanget i Engdisens\ndet slæbende Suk\naf en sovende Storm.\nThi Elskov er ikke\nsom snehvide Dun\nog ikke som Vinden\nsaa svøbende lun; —\nmen Elskov er Attraa\net lynflænget Vejr\naf skyllende, stigende,\nDe har dækket med Vemodets\ndet sivende Dryp\naf en lavahed Regn;\nderude, hvor Dagen\nstaar hvidnende mild,\ndér brænder bag Gryet\nen Ørkensols Ild.\nDet blir ikke helt sådan her i aften, for sneen har valgt andre steder at slå sig ned end her. Men luften er kold, det samme er champagnen. Karret har Stationsforstanderen sat "blus under" og om et par timer sidder vi under stjernehimlen og nyder aftenlydene mellem træerne.\nVi har revet bunkevis af blade sammen i dag, vi har ryddet op i haven og i yurten. Stationsforstanderen skurede badebaljen, mens jeg samlede æbler og kogte grød til fryseren.\nJeg havde kameraet med ude i dag, og jeg skal nok se om jeg kan tage et par senere i mørket Madame... :0)\nMåske det er det tiltagende mørke der gør det, altså gør at jeg trænger til at kaste mig over garn og strikkepinde. Jeg leder og leder efter en trøjeopskrift, som jeg har lyst til at gå i gang med. Garnet skal være Drops Alpaca, for det er så lækkert, blødt og findes i helt fantastiske farver.\nJeg har set mig lidt lun på denne, men i grønne og gyldne farver. Så må jeg se at finde tid til at komme forbi hos min lokale garnpusher Lene.\nDenne søndag vil jeg gerne præsenterer jer for Cirkus Eros:\n"- Erotik för finsmakare -\n- Erotik med lust, fantasi, krydda och eftertanke -\n- En hyllning till sensualism, skönhet och ljuv sexualitet -\n- En gåva till älskande -\n- Ett offer till Frej och Freja -\n- En smekning för vår mest erogena zon - hjärnan -\nCirkus Eros är ett kärleksarbete - för dig som vill ha något vackert, något poetiskt,\nnågot innerligt och sinnligt att inspireras av, och för dig som vill få\nnya tankar och ideer om sex och sexualitet"\nBag ordene og siden står Calle & Jenny Rehbinder. To smukke og dejlige mennesker som har gjort sensualitet og seksualiteten til deres levevej. Calle er oprindelig uddannet skuespiller, både han og hans hustru Jenny fotograferer. Sammen holder de kurser om kærlighed, liv og lyst i både Sverige og i Frankrig. Parret har undervist sammen 2-3 år nu, de deltager flittigt i seksualdebatten i forskellige medier, de har skrevet artikler og givet interview på både TV og i flere forskellige aviser m.m. Calle og Jenny gør et stort arbejde for at sprede budskabet om et mere lystfuldt liv. Håber de også kan inspirere jer.\nFoto af Calle Rehbinder\n"Ikke bevidsthed og selvforståelse,\nmen et lidenskabeligt indre nærvær gør os til,\nhvad og hvem vi er."\n"Det autentiske selv - At leve livets uforudsigelighed"\nÅhhhh.... jeg er forelsket!!! Men jeg vil gerne dele..... tjek sarahclemensclothing på Etsy\nApropos mit forrige indlæg, så vil jeg gerne introducere jer til "Steampunk". Begrebet dækker over en subkultur der mixer teknologien (steam, damplokomotiver) med den victorianske romantik. Steampunk tøjstilen fascinerer mig vældigt. Som gammel punker har jeg altid holdt af den alternative iscenesættende påklædning, og kombineret med lange skørter og korsetter rammer stilen lige min smag. Kendetegnende for Steampunk er, at kreativiteten er i højsædet, at skabe selv og mixe nyt og gammelt. Så kreativt og gennemført går jeg altså ikke klædt, jeg er jo en halvgammel kone, men jeg inspireres af stilen og plukker detaljer....\nTågen ligger over landet, og over mit sind. Jeg føler mig tom, uden ord, uden evne til at holde fast, utilfreds. Jeg føler savn og vemod. Jeg føler længsel. Jeg ved, hvad der mangler, jeg ved hvad jeg skal søge, for at finde jordbundetheden igen... Lige nu orker jeg bare ikke!


Drift af virksomhed – ETOS Advokater\nKategori: Drift af virksomhed\nDet er ikke helt ligegyldigt hvordan du ser ud udadtil\nJeg møder jævnligt erhvervsdrivende, som ikke interesserer sig for de formelle regler, der regulerer deres virksomhed, og som ikke går op i om de får skrevet det rigtige cvr-nummer på sine breve – hvis det overhovedet er taget med. Virksomhedens navn kan også afvige alt efter forholdene. De færreste er klar over, at virksomheder på…\nJesper Rye Jensen\nCategoryDrift af virksomhed\nLønkompensation som følge af Covid-19\nCovid-19 har ramt Danmarks erhvervsliv meget hårdt og som følge heraf har regeringen og Folketinget vedtaget en lang række støtteordninger til virksomheder og freelancere, som får økonomiske udfordringer som følge af Covid-19. I denne artikel kan du læse mere om dine muligheder for at få kompensation for virksomhedens lønudgifter.\nKompensation for omsætningstab som følge af Covid-19\nCovid-19 har ramt Danmarks erhvervsliv meget hårdt og som følge heraf har regeringen og Folketinget vedtaget en lang række støtteordninger til virksomheder og freelancere, som får økonomiske udfordringer som følge af Covid-19. I denne artikel kan du læse mere om dine muligheder for at få kompensation for omsætningstab.\nKompensation for faste udgifter som følge af Covid-19\nCovid-19 har ramt Danmarks erhvervsliv meget hårdt og som følge heraf har regeringen og Folketinget vedtaget en lang række støtteordninger. I denne artikel kan du læse om mulighederne for at få kompensation til dækning af virksomhedens faste udgifter.\nNu er 1-krone-selskaber en saga blot\nDen 9. april 2019 vedtog Folketinget en ændring af selskabsloven, hvis primære formål var at afskaffe iværksætterselskaberne, således at det billigste selskab, der nu kan stiftes, er anpartsselskabet. Samtidig med afskaffelsen af iværksætterselskaberne sænkede Folketinget kapitalkravet til anpartsselskaber, så der nu ”kun” er krav om en kapital på 40.000 kr.


Målgruppen for det nationale PRINED-projekt er socialt dårligt stillede børn og elever, som kommer fra 50 deltagende børnehaver og 100 grundskoler. Dette initiativ omfatter forældre, lærere og faglige medarbejdere, herunder socialrådgivere, psykologer, specialpsykologer, talepædagoger, hjælpelærere (i alt 354) og undervisningsassistenter (i alt 250).\nDe faglige medarbejdere fandt mulige årsager til elevernes ringe resultater og adfærdsproblemer i børnehavernes og grundskolernes miljø. I tæt samarbejde med forældre og lærere søgte de faglige medarbejdere måder at gennemføre foranstaltninger på, som dannede grundlag for incitamentsordninger, der var rettet mod at motivere børn og elever rigtigt til at lære og studere.\nDette projekt blev direkte støttet ved at forsyne skolerne med yderligere didaktisk materiale, idrætsmateriel, musikinstrumenter, materialer til formning, uddannelsesspil og -legetøj, haveredskaber, køkkenredskaber, værktøj og forskelligt andet udstyr og materiel. I visse skoler for børn fra socialt dårligt stillede familier leverede projektet endda basale sanitære installationer og hygiejneprodukter.\nOm eftermiddagen blev der udbudt ekstra timer efter skoletid om dele af emner fra læseplanen og med vejledning inden for det tidsrum, som ellers hovedsagelig var besat med forskellige kreative og ekstra aktiviteter uden for læseplanen, f.eks. håndværk og aktiviteter til højnelse af manuelle færdigheder. Tilbuddet gjaldt i forholdet en time med hjælpeundervisning i læseplanfag til to timers leg og andre strukturerede aktiviteter. Denne tilgang gjorde det muligt for de faglige medarbejdere at gribe ind og skabe et mere fleksibelt læringsrum. Man mener set i bakspejlet, at denne tilgang i sidste ende har bidraget til at afhjælpe de negative årsager til ringe læringsresultater.\nI skoleåret 2014/15 var der 20 535 efter-skoletids-caféer om eftermiddagen med 19 500 elever, herunder 6 600 elever fra socialt dårligt stillede familier. PRINED-projektet omfattede forskellige undervisningsmetoder, -programmer og -modeller. Skolelederne evaluerede en række af dem, herunder incitamentsprogrammet, heldagsskolesystemet og interessegrupper. Baseret på en undersøgelse bekræftede projektet med statistisk signifikans den positive indvirkning på den enkeltes læringspræstationer, især hos børn fra socialt dårligt stillede familier og børn, som deltog i incitamentsprogrammet og heldagsskolesystemet. Trods sin korte levetid (kun 20 måneder) blev PRINED positivt modtaget og accepteret af både de deltagende faglige medarbejdere og børn og elever.