Alena Isabella Grimmichová VÝTVARNÉ VÁNOCE. Dárky, dekorace, ozdoby stylově a zábavně - PDF\nDownload "Alena Isabella Grimmichová VÝTVARNÉ VÁNOCE. Dárky, dekorace, ozdoby stylově a zábavně"\nTereza Magdalena Jandová\n2 Alena Isabella Grimmichová VÝTVARNÉ VÁNOCE Dárky, dekorace, ozdoby stylově a zábavně CPress Brno 2015\n3 S láskou Igorovi Výtvarné Vánoce Alena Isabella Grimmichová Fotografie: Alena Isabella Grimmichová Jazyková korektura: Václav Křížek Vnitřní úprava, sazba: Karel Hána Odpovědný redaktor: Dalibor Kumr Technický redaktor: Radek Střecha Tisk: FINIDR, s.r.o. Objednávky knih: bezplatná linka ISBN Vydalo nakladatelství CPress v Brně roku 2015 ve společnosti Albatros Media a. s. se sídlem Na Pankráci 30, Praha 4. Číslo publikace Albatros Media a. s., Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele. 1. vydání\n4 OBSAH ÚVOD VÁNOČNÍ DEKORACE Sněhové vločky Stromeček z plsti Cukrový hrad Pískový adventní svícen Látkový adventní kalendář Srdce ze slaného těsta OZDOBY NA STROMEČEK Plstěná srdíčka Ozdoby z polystyrenu a hedvábí Korálkové hvězdy Ozdoby ze slaného těsta Ozdoby z polystyrenu a slaného těsta [EPCZTFTUVÙL BNJ Vánoční ozdoby s flitry Ozdoba z drátku a korálků Drátěné rybičky OBALY NA DÁRKY Sáčky na dárky Krabičky na drobnosti Dárečky pro návštěvy Papírové krabičky Košíček na sladkosti PŘÁNÍ A JMENOVKY Jmenovky na dárky Jmenovky ve tvaru srdce Přáníčka s květinami Přáníčka s krajkami Přáníčka s motýlem VÁNOČKA O AUTORCE DÁRKY Obal s motýlem Šperkovnice Přívěsky na klíče Vánoční podnos Háčkované mušle Polička Bylinkové sáčky a polštářky ; M PÙL ZEPL OJI\n5 ÚVOD Jedním z nejkrásnějších období roku jsou Vánoce. Křesťanské svátky, slavící narození Ježíška, navazují na prastaré slavnosti slunovratu. Jak to ale je s Vánocemi? Kdy začínají a kdy končí? Jaké svátky se v jejich průběhu slaví? Čtyřtýdenním obdobím příprav na Vánoce je Advent. Advent začíná poslední nedělí v listopadu nebo první nedělí v prosinci podle toho, na který den připadá Štědrý den. První adventní neděle je tedy nedělí mezi 27. listopadem a 3. prosincem a kromě začátku Adventu označuje také první den křesťanského (liturgického) roku. Advent končí Štědrým dnem (24. prosince). Samotné vánoční svátky začínají dnem narození Páně (Ježíška) 25. prosince. Každý den vánočního období má svou výjimečnost. Po prvním a druhém svátku vánočním 25. a 26. prosince je nejoblíbenějším svátkem konec starého a začátek nového roku. Dne 6. ledna je svátek Tří králů a v neděli po svátku Tří králů Vánoce končí. Když jsem byla malá, měla jsem každý rok rozdělený na jaro s Velikonocemi, narozeniny, léto a prázdniny a Vánoce. Čas mezitím byl hlavně časem těšení. Z těchto oblíbených částí roku byly jednoznačně nejdůležitější Vánoce. Již od léta jsem vymýšlela a vyráběla dárky. Nikdy jsem nelitovala času, který jsem přípravami na Vánoce strávila. Vždyť, co je krásnější, než když se rodina sejde pod rozsvíceným stromečkem nad ještě nerozbalenými dárky. A pak všechny ty pravidelné vánoční rituály, které má každá rodina. My jsme vždy na Štědrý den velmi dlouho do noci seděli,\n6 rozbalovali dárečky a jedli cukroví. Druhý den ráno jsme šli do kostela. A potom slavnostní oběd a procházka a v dalších dnech návštěvy u babiček a tetiček. Všude bylo něco, na co jsme se těšili. Nějaká speciální dobrota, dodatečný dárek, procházka zimní Prahou, vánoční výstavy, prohlídky jesliček v tolika kostelích, kolik jen bylo možné stihnout. A pak zase zpátky do tepla a ke stromečku. Zkrátka pohádkový vánoční čas dítěte, které se nemusí o nic starat a vše je pro něj perfektně připraveno. Moje babička, když vyprávěla o Vánocích svého dětství, tak vždy začínala tím, jak s maminkou a sestrami vyráběly papírové košíčky na stromeček a do nich pak vkládaly cukroví. Tohle byla ta důležitá vzpomínka, na kterou nezapomněla ani ve svých 95 letech. Měli bychom se snažit, aby i naše děti měly krásné vzpomínky na Vánoce svého dětství. Udělat si na ně čas. Připravovat Vánoce společně. Vymyslet jim prázdninový program, ukázat jim, že ne v množství utracených peněz je ta pravá poezie Vánoc. Možná vám k tomu pomůže i tato kniha. Je plná nápadů na vánoční ozdoby, dekorace, přáníčka, originální dárky i možnosti jejich balení. Postupy jsou různě náročné, aby si každý, od malých dětí až po dospělé, našel to, co mu vyhovuje. Prolistujte si ji v klidu a nechte se inspirovat k vlastnímu tvoření. Doufám, že kniha přispěje k předvánoční i vánoční pohodě u vás doma. Jako malý dárek jsem na konec knihy vložila recept na naši rodinnou vánočku. Předáváme si ji po generace a všem moc chutná. S přáním krásných svátků vánočních Alena Isabella Grimmichová 5\n7 VÁNOČNÍ DEKORACE Sněhové vločky Stromeček z plsti Cukrový hrad Pískový adventní svícen Látkový adventní kalendář Srdce ze slaného těsta 6\n8 Sněhové vločky Materiál Barevné papíry, nůù LZ UVÙ LB lepidlo, flitry. Sněhové vločky 7\n9 Postup 3 q Papír přes střed třikrát přeložíme, čímž ho rozdělíme na osminy. w Složené papíry sestřihneme tak, aby po rozložení získaly přibližně kruhový tvar. e Na vrchní díl složených papírů nakreslíme vzor. r Vyznačený vzor opatrně vystřihneme, nebo vyřízneme řezákem. t Vločku rozložíme a vyhladíme sklady Sněhové vločky\n10 67 Rozložené vločky můžeme na chvíli zatížit knihou, aby se co nejvíc vyrovnaly. i i Vločky ozdobíme nalepením flitrů. o Flitry lepíme symetricky a zvýrazňujeme tak vystříhané linie. Hotovými vločkami ozdobíme prostřený vánoční stůl. y o u Sněhové vločky 9


Renault Laguna 2010 2.0 dCi 72374km Combi - prodej | AAA AUTO auto bazarMoje AAA Česky Slovensky\nKontaktGarážPřihlásit seRegistraceMůj účetOblíbené vozyUložená hledáníPorovnání vozůProhlížené vozyZpět na výpisRenaultRenault LagunaCombiDieselRenault Laguna 20102.0 dCi, 72 374 km, Initiale, Automat, ČR,1. maj, Servisní kniha, Kůže, Navigace, Xenony, Tempomat, Park. senzory, Vyhřívání sedačekPředchozíDalšíAkční sleva50 000,- KčInteriérExteriérAkční cena na úvěr:\nměsíčně od 852 KčMožný odpočet DPH:\n46 860 KčNezávazná rezervace vozus bonusem až 15 000 KčPřidat do garážeOdebrat z garážePřidat k porovnáníOdebrat z porovnáníSdíletSdílet tento vůzStiskněte Ctrl+C pro vložení do schránkyRenault Laguna 20102.0 dCi,\n72 374 km, Initiale, Automat, ČR,1. maj, Servisní kniha, Kůže, Navigace, Xenony, Tempomat, Park. senzory, Vyhřívání sedačekAkční cena na úvěr:\n220 000 KčNezávazná rezervace vozus bonusem až 15 000 KčHlavní parametryVýbavaRecenzeHlavní parametryRegistrace 2010Tachometr 72 37472 tis. kmMotor 2.0 dCi,\nPřevodovka AutomatKaroserie Combi, 5 místStupeň výbavy InitialePalivo DieselBarva černá metalízaPřednosti vozuSTK:\n07/2018, Po prvním majiteli, Koupeno nové v ČR, Servisní knížkaNové v ČR. Výborná historie vozu, vůz zakoupen jako nový v ČR. Možný odpočet DPH. Bohatá výbava. Vůz po velmi pečlivém majiteli. Automobil po celou dobu garážován. Kůže, xenony, navigace, automat. InteriérAut. klimatizace, Autorádio, Bezklíčkové startování, Bluetooth připojení, Centrál, Elektrická parkovací brzda, El. okna, El. sedačky, Kožené sedačky, Kožený volant, Multifunkční volant, Navigace, Paměť nastavení sedadel, Počítač, Roletky zadních oken, Servo, Tempomat, Ukotvení pro dětské sedačky, Vyhřívané sedačky, ExteriérAl kola orig., Automatické denní svícení, Bezklíčkové odemykání, Bi-xenony, Elektricky sklopná zpětná zrcátka, El. zrcátka, Mlhovky, Přední a zadní parkovací senzor, Samozatmívací zpětná zrcátka, Střešní nosiče, BezpečnostABS, Airbag, ASR, ESP, ExtraParkovací asistent, Senzor deště, Recenze Renault Laguna (2007–současnost)Celkové hodnoceníVýbavaPraktičnostDesignBezpečnostSpotřebaKomfortJízdní vlastnostiProvozní nákladyProč koupitVelmi příznivé ceny, Většinou bohatá výbava, Komfortní odpružení, Bezpečnost, Úsporné turbodieselyÚvodemTřetí generace Renaultu Laguna byla ve formě konceptu představena v roce 2007 a od roku 2008 se dostávala k zákazníkům. Vyrážela například proti Fordu Mondeo, se kterým drží Renault vzácně vyrovnaný cyklus modelových obměn. Zaměření vozů je ovšem docela jiné. I pro Lagunu třetí generace platí, že nabídka vnitřního prostoru je velmi dobrá, ovšem v segmentu najdeme i prostornější vozy, jako třeba právě Mondeo. Především zavazadlový prostor nedosahuje míry obvyklé v dané třídě. Třetí Laguna ovšem dostala oproti generaci druhé především daleko příjemnější design, který nebudí tolik negativních ohlasů. Velmi elegantně a luxusně pak působí kupé, které je novinkou třetí generace. Je to cestovní GT s velmi atraktivním hávem a navíc zajímavou technikou. Podvozkově totiž běžná Laguna třetí generace nepatří zrovna na vrchol své třídy a je spíše průměrná. Na vině je platforma, kterou vůz sdílí s Nissanem Murrano a Altima, což jsou vozy zaměřené na amerického zákazníka. Ani důkladná revize příliš nepomohla a Laguna je především hodně nedotáčivá. U kupé se ovšem objevilo aktivní řízení zadní nápravy, které celkovou ovladatelnost auta výrazně vylepšuje. I tak tu ovšem zůstává důraz na pohodlí.\nProvozní nákladyLaguna třetí generace trochu trpí pošramocenou image, kterou zdědila po předchozím, nepříliš spolehlivém modelu. Zatím se ovšem jeví být dostatečně trvanlivým vozem, rozhodně je na tom lépe než předchůdce. Image ovšem ovlivňuje ceny třetí Laguny, které začínají příjemně nízko. Nízko se drží i provozní náklady včetně nákladů na palivo, při opětovném prodeji je ovšem nutné opět počítat s výraznějším poklesem ceny.Názor odborníkaTrh je tvořen v převážné většině vozy dovezenými ze zahraničí. Proto důkladná kontrola vozu před koupí, zejména prověření jeho legálního původu a servisní historie, jsou zde skutečně namístě, stejně jako patřičně dlouhá testovací jízda. Rychlý pokles cen činí z Laguny vcelku zajímavou volbu, neboť je běžně až o 50 tisíc levnější než menší Octavia stejného roku výroby. Za rychlý propad cen vděčí Laguna především nevalné pověsti svého předchůdce. Ani podbízivá cenová politika prodejců nových vozů nezaručila Laguně kdovíjak dobré prodejní výsledky. Zájemce o ojetinu proto může být potěšen nízkou cenou při nákupu, ale naopak zdrcen při opětovném prodeji. Trhu dominují osvědčené naftové motorizace, jejichž podíl je v ČR kolem 90 %. Jako nejméně vhodná se jeví verze 1,5 dCi, která vlivem relativně vysoké hmotnosti vozu pracuje na hranici svých možností a může trpět nadměrným opotřebením. Jak už to u Renaultů z poslední dekády bývá, je při prohlídce vybraného vozu potřeba věnovat dostatek pozornosti veškeré elektronické výbavě vozu a zkontrolovat funkčnost všech ovládacích prvků. Příčina problému může spočívat v narušeném vedení kabelů, většinou se však jedná o chybu ovládacího softwaru. Takže nejspíš nic, co by majitele starších Renaultů překvapilo. Většinou se tyto závady řeší aktualizací softwaru v řídicích jednotkách. Během záruční lhůty prošly Laguny řadou servisních akcí, které podobné vrtochy a nedodělky řešily, a proto nepřekvapí, že jsou nadprůměrně ceněny vozy s doloženou a důvěryhodnou servisní historií.SkrýtChci více informací o vozePotřebujete informace? Volejte800 110 8007 dní v týdnu od 8:00 do 21:00on-line 58 operátorů


Slunovrat – nakladatelství PAPRSKY\nSlunce se na severní polokouli blíží ke svému zenitu. Bliží se den, který nazýváme slunovratem. Od 21. 6. pak nastává čas, kdy slunce opět ubývá a dny se krátí.\nSlunce prvního půl roku probouzelo semínka, „vytahovalo“ stonky a lístečky a podněcovalo květy k rozvinutí. Slunce pomáhá ke zhmotňováni fyzických těl, k jejich zrodu a rozvoji. Však se také na jaře rodí všechna mláďátka.\nBod letního slunovratu je bod obratu. Od nynějška není prvotní vznik a růst nových těl, ale zrání již stávajících tělesných bytostí – ať to jsou rostliny či zvířata. Ubývající slunce má jinou kvalitu, než přibývající – zeleň v přírodě ztmavne, energie se nevkládaji do růstu, ale do zrání.\nCo je to zrání? Hmota těl není zaměřena na množení a růst substance, ale na přeměnu látek, jejich rozlišení a rozdělení, transformaci. To všechno za účelem vytvoření možností pro pokračování nového života – plodu a semen. V průběhu tohoto času tělo rostliny či zvířete zpracovává aktuálni změny v životních podmínkách a přizpůsobuje tomu svá semena. Je to tedy čas tříbení. Energie slunce ubývá, ale je jí ještě dost, aby podpořila tyto procesy.\nO oslavách slunovratu dříve a nyní se můžete dočíst v četných publikacích a článcích. Nám zde jde o to, zostřit Váš zrak v pohledu na přírodu a těšit se z úžasných souvislostí, které se pozornému pozorovateli odkrývají.


Mobilhome Norcenni Girasole Club - TOS FLO 202 - holiday home\nMobilhome Norcenni Girasole Club\nKód objektu: TOS FLO 202 ( x objednatelný)\nKuchyně Obytná kuchyně s 1 přistýlkou, jídelním koutem, přístupem na terasu (zastřešený) a semi-krytá dřevěná terasa. kuchyňský kout s jídelním koutem (6 míst), plynovým sporákem (4 hořáky), ledničkou (mrazicí přihrádka) a (Lednice je malá).\nložnice ložnicí s 2 jednolůžky, 1 přistýlkou (vhodné pouze pro děti do 11 let) a Síť proti hmyzu na oknech. ložnicí s 1 dvoulůžko a Moskytiéra u okna. Potřebné dětské postýlky a vysoké židličky, prosím, objednejte při rezervaci.\nObjekt pro Vaší dovolenou: Místní kategorie 4 hvězdičky. Mobilhome se nachází v kempu a je obklopen 160000 m2 velkým pozemek. Camping leží na terasách. K dispozici jsou: recepce (trezor),...Dozvědět se více\nObjekt pro Vaší dovolenou: Místní kategorie 4 hvězdičky. Mobilhome se nachází v kempu a je obklopen 160000 m2 velkým pozemek. Camping leží na terasách. K dispozici jsou: recepce (trezor), internet (Wi-fi), restaurace (2), supermarket, kiosek, boutique, kadeřník, místnost s pračkami, pizzeria, bar, herna pro děti, dětské hřiště, slunečník, lehátko, zahradní nábytek a možnost grilovat. Animační programy pro děti a Animační programy pro dospělé. Venkovní bazén ke spolecnému využití a dětský bazén. Bazén je k užívání od střed duben do střed září. Slunečníky a lehátka. V mimosezóně vyhřívaný a krytý bazén. Laguna se skluzavkou. Krytý bazén je otevřen nazávisle na počasí. Whirlpool, sauna, minigolf, tenis, Stolní tenis, Fitness, Masáže a Půjčovna kol. Další vybavení: Zmrzlinárna. Výlety lze objednávat přímo na recepci. Povinnost nosit plastikový náramek. Vybavení a zařízení částečně za poplatek. Na poptávku pouze 1 pes max. 15 kg. Animace od Velikonoc do poloviny září. Mini klub, Junior klub, fotbalové a volejbalové hřiště, basketbal, diskotéka, vinný degustační místnost, ochutnávka vína, kurzy vaření, jízda na koni v sousedních stájí, pronájem vodních skútrů, pěší výlety, fitness stezka. Při rezervaci je třeba objednat dětskou postýlku a vysokou židličku.\nVáš mobilní dům: 3 pokoje (z toho 2 ložnice), 24 m2, 6 osob. Klimatizace. Gril k dispozici. Vchod do obytná kuchyně. Obytná kuchyně s 1 přistýlkou, jídelním koutem, přístupem na terasu (zastřešený) a semi-krytá dřevěná terasa. ložnicí s 2 jednolůžky, 1 přistýlkou (vhodné pouze pro děti do 11 let) a Síť proti hmyzu na oknech. ložnicí s 1 dvoulůžko a Moskytiéra u okna. Potřebné dětské postýlky a vysoké židličky, prosím, objednejte při rezervaci. kuchyňský kout s jídelním koutem (6 míst), plynovým sporákem (4 hořáky), ledničkou (mrazicí přihrádka) a (Lednice je malá). koupelna s sprchou, 1 umyvadlem a WC.\nMísto: Itálie, Figline Valdarno. Tento účelně zařízený mobilhome se nachází v kempu. Uprostřed vrchoviny Chianti v blízkosti Florencie (34 km) a Sieny (93 km). Parkování na pozemku (pro 1 osobní auto). Centrum obce 5 km. Nádraží v 5 km.


ŽENA-IN - Vepřové maso na majoránce\nProvoněné maso k obědu i večeři...\ntrochu másla a trochu olivového oleje\nPanenku nakrájíme na silnější plátky, které osolíme a zprudka opečeme na másle a oleji. Vyjmeme z pánve a dáme zapékací nádoby. Do výpeku na pánvi dáme cibuli, nakrájenou na půlkolečka a krátce osmahneme.\nCibulí a výpekem zalijeme maso, okořeníme majoránkou, podlijeme trochou vody a zasypeme drcenými rajčaty.\nPečeme asi 40 minut v troubě při 200 °C. Zhruba v polovině pečení plátky otočíme.\nDobrou chuť přeje Janča.\nhm laka to\nněco podobného jsem dělala s krůtou... dobrota


Nasesecko.cz - Kučerův palác\nNárožní palác vznikl několikerou přestavbou původně gotického měšťanského domu, současný vzhled je z vrcholně barokní úpravy v letech 1765–69; zaujme především půvabná rokoková štuková fasáda. V letech 1955–59 byla budova uzpůsobena hotelovým účelům, necitlivé zásahy byly odstraněny v 90. letech. Dům vlastnili mj. Kolowratové a Vrbnové, později byl majetkem italské kominické rodiny Demartinů, která držela privilegium „mést císařské komíny“. Dalším vlastníkem byl císařský důstojník J. Kučera, známý přátelskými styky s L. van Beethovenem.\nSoučasná podoba je výsledkem pozdně barokní přestavby z let 1764–1769, kterou financoval Karel Kučera. Někteří autoři připisují rokokovou přestavbu následujícím majitelům, rodině Demartinů a datuje ji do období mezi roky 1775–80. Rovněž autor přestavby není s jistotou znám – bývá připisován Janu Josefu Wirchovi. Během 19. století sloužil palác jako činžovní dům. Architektonickou hodnotu paláce snížily úpravy v 1. polovině 20. století, kdy zde byl hotel. Od padesátých let zde sídlila Státní památková správa. Celková rekonstrukce, která vrátila budově pozdně barokní vzhled, proběhla v 90. letech 20. století. Dnes v budově sídlí banka.\nAdresa: Kučerův palác, Pohořelec 22/144, 110 00 Praha 1\nMapa Kučerův palác\nGPS: 50.0877125, 14.3887094\nZobrazit všechny cíle v okolí Zobrazit pouze: Církevní stavby Významné budovy Muzea a galerie Rozhledny a vyhlídky Přírodní parky Hrady a zámky Ostatní památky\n1. Strahovský klášter\n2. Černínský palác\n4. Vrbnovský palác\n5. Hrzánský palác\n10. Petřínská rozhledna\n11. Petřínské sady\n13. Salmovský palác\n14. Arcibiskupský palác\n15. Kaple sv. Kříže\n16. Pražský hrad\n17. Jízdárna Pražského hradu\n23. Klášter Pražského Jezulátka\n24. Palác Smiřických\n26. Královská zahrada\n27. Malostranská beseda\n28. Rožmberský palác\n36. Tyršův dům\n37. Pálffyho palác\n39. Chotkův palác\n40. Muzeum Karla Zemana\n41. Fürstenberský palác\n42. Valdštejnská zahrada\n45. Museum Kampa\n47. Písecká brána\n59. Rotunda sv. Kříže\n62. Palác Žofín\n63. Uměleckoprůmyslové muzeum v Praze\n65. Klausova synagoga\n66. Clam-Gallasův palác\n68. Výstavní síň Mánes\n69. Staronová synagoga\n70. Maiselova synagoga\n71. Kafkův dům\n72. Pivovarské muzeum U Fleků\n73. Tančící dům\n74. Věž Staroměstské radnice\n75. Staroměstský orloj\n76. Staroměstská radnice\n77. Břevnovský klášter\n78. Židovské muzeum v Praze\n79. Španělská synagoga\n80. Muzeum voskových figurín Praha\n82. Palác Kinských\n83. Dům u Kamenného zvonu\n84. Kostel sv. Cyrila a Metoděje\n85. Kostel sv. Havla\n86. Týnský chrám\n88. Dům u Zlatého prstenu\n91. Pivovarské muzeum Staropramen\n94. Kostel sv. Haštala\n95. Anežský klášter\n97. Kostel sv. Klimenta\n98. Kostel sv. Ducha\n99. Palác Sylva-Taroucca\nVzdálenost: 18.44 km\nVzdálenost: 25.50 km\nVzdálenost: 26.73 km\nVzdálenost: 11.62 km\n10. Restaurace Mandava\n14. Blackdog Cantina\nVzdálenost: 28.62 km\nVzdálenost: 30.09 km\n5. Hotel Red Lion\n7. HOTEL U ZLATÉHO KOLA\n9. HOTEL CONSTANS\n10. Apartments Praha 6\n11. Amour Hotel Residence\n12. U Staré cesty\n13. PENSION FILIP\n14. Hotel Three Storks\n16. Orchid Pension\n18. Hotel Bishops house\n19. Hotel Kampa\n21. Hotel Hormeda\n22. REZIDENCE LUNDBORG\n23. Hotel Wilhelm\n24. Lokal Inn\n25. Kampa Garden\n26. Hotel DAP\n27. Red & Blue design hotel Prague\n28. Hotel Markéta\n29. Hotel U Jezulátka\n30. Pension Pohádka Praha\n31. Penzion Sprint\n32. HOSTEL DAKURA\n33. Hotel u Martina praha smíchov\n34. HOTEL KLAROV\n35. HOTEL TRINIDAD PRAGUE CASTLE\n36. Apartmány V Lesíčku\n38. Hotel Silenzio ****\n39. Hostel Cortina\n42. HOLEČKOVA APARTMENTS\n43. Pension Easy Journey\n44. Hotel Praga 1885\n45. Bohemia Apartments Prague Old Town\n46. Hotel DAngelo\n47. Mamaison Suite Hotel Pachtuv Palace\n48. Charles Bridge Palace\n49. HOTEL LILIOVA PRAGUE OLD TOWN\n51. Hotel U Červené židle\n54. FLORENTINA BOAT hotel\n55. Mamaison Hotel Riverside Prague\n56. Hotel Popelka\n57. Pushkin APARTMENTS\n58. Apartment Národní no. 17\n59. Apartment Kaiser, Národní třída 17\n60. Hostel Franz Kafka\n61. Aparthotel Na Bělidle\n62. Hotel U Blaženky\n63. Hotel Rott\n64. Residence 7 Angels\n65. ANDĚL Apartments Praha\n66. Aparthotel Angel\n67. Old Town Apartments\n68. Theatre Apartments\n69. Residence U tří bubnů\n70. Hotel U Medvídků\n71. IRON GATE\n72. DŮM U STARÉ PANÍ\n73. Hotel Balkán\n74. Hotel Jerome House\n75. Pension Hanspaulka\n76. Apartmány River View\n78. Appartmány RIO\n79. Apartmá Anděl\n80. Hotel Caruso Prague\n81. Penzion Corto Praha\n82. Pension Tara\n83. Hotel Melantrich\n85. Anděl Apartmány\n87. Old Town Square Hotel\n88. Hotel Kavalír\n89. Apartmán Dušní\n90. Prague Golden Age\n91. Hotel Akcent\n92. Prague Central Apartments\n93. Hotel Colloseum\n94. HOTEL ČERNÝ SLON\n95. Residence Leon D´Oro\n96. Hotel GENERAL\n97. Apartmány Fama\n98. HOTEL PRAGUE INN\n99. Hotel U Zlatého Jelena


Kapitola 4. (1/2) | Jehane O´Tee - pro pro vás a pro radost...\nBlog.cz\t> Jehane O´Tee - pro pro vás a pro radost...\t> Archiv\t> Leden 2012\t> Kapitola 4. (1/2)\nKapitola 4. (1/2)\n12. ledna 2012 v 20:41\t| Jehane\nDlouho jsem své čtenáře zanedbávala, takže tady máte jednu delší kapitolku. Doufám, že se vám bude líbit a že se to vůbec někomu chce číst :)\nJako už tolik předešlých dnů, Hedvika opět seděla v okenním výklenku v předpokoji komnaty nemocného rytíře. Dívala se ven, prsty jedné ruky si pročesávala vlasy, druhou rukou hladila po hlavě Vlčka. Nic necítila, ani zlost, že ji tady drží, ani bezmoc, že se nemůže svobodně pohybovat, kudy by chtěla, ani nenávist k lidem, pro které nikdy nic neznamenala a kteří už dávno neznamenali nic pro ni. Byla už všemi těmi pocity tak strašně unavená. Dokázala jen bezmyšlenkovitě zírat ven. Na nic nemyslela, nic necítila.\nTaké Doubravka se v její společnosti nezdržovala tak často jako dřív. Snad ji omrzela ta věčně zachmuřená, rozmrzelá dívka. Snad měla dost nářků nad ztracenou svobodou a nejistou budoucností. Pravdou však bylo, že přípravy na příjezd nějakého vznešeného hosta poslední dobou zaměstnávaly všechny sloužící od brzkých rán až po západ slunce, někdy i déle. A tak Doubravce nevybyla ani chvilka, kdyby se mohla přijít podívat, jak se daří raněnému a jeho opatrovnici. V síni se otevřely dveře. Hedvika prudce otočila hlavu za zvukem. Bezděčně se pousmála.\n"Přišla jsem se podívat, jestli něco nepotřebuješ", vysvětlovala Doubravka svou návštěvu.\n"Zatím mi žádné bylinky nedošly, ale děkuju za optání. Ráda tě zase vidím" dodala vračarice.\n"Paní Jitka nám teď zadává tolik práce, že nevíme, kam dřív skočit. Zrovna jsem musela být k ruce pradlenám. Připravovaly nejlepší paniny šaty. Jsou překrásné", rozplývala se dívka, "celé jsou takové hladké, zlatohnědé, na slunečním světle se lesknou jako zlato. A sukně je bohatá, nabíraná. Taky bych si jednou chtěla takové šaty obléct, třeba jen na chvilku, jen se v nich projít po pokoji. Musí to být nádhera. Těším se, až v nich paní Jitku uvidím na některé slavnosti."\nHedvika nedokázala vyjádřit stejný obdiv. Pro ni krásné šaty už dávno nic neznamenaly. Nezajímaly ji slavnosti, nezajímaly ji drahé látky a honosné šperky. V kopcích takové věci nikdy nepotřebovala. Dokázala by ocenit košatou jabloň s větvemi obtěžkanými červeným ovocem, letní lípu plnou pilných včel, louku ozdobenou fialovým kobercem vřesu... To, co Doubravka, však ocenit nedokázala.\n"Ano, musí to být krása" přisvědčila přesto. Možná se jí vybavila kdesi hluboko zasunutá vzpomínka na dávnou slavnost, kdy její matka oblékla šaty, za které by se nemusela stydět ani sama kněžna, a vlasy ozdobila diadémem ze stříbra a bělostných perel, který jí pan Kryštof přivezl z dalekých cest. Tak si matku chtěla navždy zapamatovat.\nObě dívky vytrhl ze snění zvuk vycházející z rytířovy komnaty. Hedvika se tam rozběhla.\n"Ne, pane, ještě nesmíš vstávat", okřikla zostra rytíře, který se pokoušel vstát z lůžka. Nesmlouvavě jej zatlačila zpět na lůžko. Zranění jej sice ještě pořád bolela, ale už nevydržel dál nečinně ležet, zatímco všichni ostatní něco dělají.\n"Už je mi docela dobře" ohradil se. Léčitelka však věděla své.\n"Dokud tady jde o můj krk, tak budeš dělat, pane rytíři, co ti řeknu já" rozkázala rázně se zamračeným výrazem ve tváři. "Rány se zatím hojí dobře. Když čerstvé jizvy nebudeš příliš namáhat, nebude to trvat o mnoho déle než pár dní. Kdybys vstal příliš brzy, jizvy by mohly popraskat a rány by se mohly opět otevřít. Nepokoušej mou trpělivost, pane, a klidně lež, dokud nebudeš docela zdráv!" Bylo vidět, že se zlobí. Za jejími slovy však byla cítit netrpělivost stejná, jako ta rytířova. Také ona toužila, aby byl konečně zdravý a ona se mohla vrátit do kopců.\nZamračená Hedvika rytíři pod hlavou narovnala pár polštářů, aby se mu lépe sedělo i dýchalo.\nDoubravka se mezitím posadila na stoličku blízko postele nemocného. Ráda mu byla nablízku, ráda u něj vysedávala, když spal. Líbil se jí. Když byl vzhůru, měl příjemné vystupování.\nZdálo se však, že rytíř si víc všímá léčitelky než obyčejné služtičky. Bavilo jej dobírat si tu věčně zachmuřenou dívku, líbilo se mu dopalovat ji svými poznámkami. Byla tolik jiná, tolik se lišila od všech těch urozených dam u dvora, které musel bavit, smát se jejich nudným, naučeným žertům, tančit s nimi o slavnostech. Taková byla i Doubravka. Ne, nebylo to urozeností, z té do vínku nedostala ani malinký kousíček. Nikdy si však netroufla vyjádřit vlastní názor, tato vlastnost byla společná prostým služtičkám i urozeným dámám. Na všechno přitakávala se služebnou podřízeností, při každé odpovědi se navíc malinko uklonila. Plamen svíčky, který je přespříliš závislý na tom, co si zamane vítr.\nNaproti tomu vračarice. Vítr, který ráno rozhání mlhy v údolích, řeka, která vymílá koryto podle toho, jak se jí to právě zlíbí, káně, které se nechá unášet větrem, anebo se mu vzepře a zastaví se na místě. Vračarice. Bez ostychu řekne, co si právě myslí bez ohledu na to, je-li k tomu vhodná chvíle. Tak svobodná a přece tak nespokojená. Věčně zachmuřená.\nA možná, že by jí to mohlo i slušet, nebýt té prohlubující se vrásky nad čelem. Krásná nebyla, to ne, ale kdesi hluboko v ní dřímal jistý půvab. Toho si musel všimnout každý, kdo se alespoň trochu dokázal dívat očima. A on se díval. Líbilo se mu, jak je jiná než všechny ty dámy, líbilo se mu, jak se vzteká, jak je rozhodná i jak si umí poradit. Líbilo se mu, jak je svá a nenechá se spoutat.\n"Máš příjemný hlas, vračarice" dobíral si ji, když se vztekala. "Zazpívej nějakou píseň, ať nám rychleji ubíhá čas."\n"Nebudu zpívat", pohodila dívka rázně hlavou. "Nemám náladu na rozmary urozených pánů. Stejně neznám písně, které by se hodily do komnat velkých pánů. Znám písně, které se zpívají u ohňů při slunovratu a písně, které se zpívají na kopcích, když se rodí nový den. Nezpívám písně, které by se hodily do kamenných síní."\n"Ale já takové písně znám" ozvala se nesměle Doubravka. Moc ráda by zazpívala tomuhle rytíři.\n"Mohu tě tedy požádat, abys nám zazpívala, když se vračarice zdráhá?" usmál se na ni Radovan sladce. Dívka zrudla a přikývla.\n"Bude to balada, kterou mě kdysi naučil jeden tulák, o nerozumném počínání rytířů, kteří jezdí do bitev ve vzdálených zemích, aby tam proslavili své jméno a jméno dámy svého srdce. A přitom se jich tolik nevrací. Tolik dam se stává vdovami ještě dřív, než se za své rytíře mohly vdát. Vždyť to největší, co si vzájemně mohou položit k nohám, je jejich láska.\nDívka dozpívala, nechala komnatou doznít poslední tóny táhlé melodie.\n"Muži prostě čas od času potřebují dámám svého srdce dokázat, že jsou schopní vládnout nejen loutnou a verši, ale také mečem" odlehčil rytíř atmosféru v síni. "Byla to krásná balada, a pravdivá. Ale trochu příliš smutná. Zlatovlasá dívko, neznáš také nějakou veselou?" obrátil svůj okouzlující úsměv opět k Doubravce.\nHedvika se zachmuřila a obrátila se k oknu.\n"Samozřejmě, pane, znám píseň o zemánkovi, který hoří obdivem k jedné rozverné dámě. Ovšem, má jeden vážný nedostatek: je příliš líný, než aby se naučil pořádně tancovat. Člověk by nikdy neměl podceňovat kouzlo a sílu tance" dodala tajemně. "Jen nevím, jestli se ta písnička hodí právě sem, je to jen takový vesnický popěvek tam od nás."\n"Jen se neostýchej, rád si poslechnu i takovou" ubezpečil ji rytíř. A tak zase komnatou nechala rozeznít svůj jemný hlas. Zpívala bezpochyby lépe než Hedvika, která měla hlas mnohem hlubší, na druhou stranu však možná zajímavější.\nRytíř Doubravce zatleskal. Zpívala příliš pěkně, než aby to patřičně neocenil.\n"Škoda jen, že se nemůžeme projít do kopců, abychom si mohli poslechnout, jaké písničky zná vračarice. Takto nemůžu posoudit, která z vás zpívá lépe," neodpustil si malé dloubnutí do Hedvičiny ješitnosti. Doufal, že ji tím vyprovokuje k nějaké ostré odpovědi, která by jej zajisté pobavila.\nDívka však dál stála u okna a mračila se na celý svět. Rytířovo popichování ji neskutečně rozčilovalo, nemohla však před ním utéct. Jak nesnesitelná najednou byla ta kamenná klec!\n"No tak, vračarice, jestli se budeš dál mračit, i slunce před tebou prchne za obzor dřív, než se dostaví večer. Brzy budeš mít na čele tak nepěkné vrásky, že si tě žádný mladý chasník ani nevšimne" snažil se ji vytrhnout z prohlubujícího se mlčení. A konečně se mu to povedlo.\n"Nepotřebuju, aby si mě kdokoli všímal. Bylo mi dobře samotné v kopcích nad Jantarovou stezkou. Nikoho jsem se neprosila, aby si mě všímal. Nechci se vdávat a nechci, aby mě kdekdo svazoval a věznil v téhle kamenné kleci!"\nRytíř se jí svými poznámkami dotkl. Připomněl jí, co se stalo před třemi měsíci v Doupěti, sídle jižnických zbojníků. Tehdy tam přijela, protože ji potřebovali. Měla s jižnickými zbojníky dohodu a ta zahrnovala podmínku, že když někdo v Doupěti bude potřebovat léčitele, tak Hedvika přispěchá na pomoc.\nTen den lupiči oslavovali další z mnoha úspěchů. Dopoledne přepadli skupinu kupců, kteří jeli po Jantarové stezce na jarní trhy, které se pořádaly každoročně ve městech za jižnickými kopci. A tak se v jedné komnatě v Doupěti, která byla vyhrazena pro lup, opět vyjímaly nádherné šperky hned vedle nejlepšího sukna a ovčích i jeleních kožešin, spousta bot z jemné kůže a několik mistrně vykovaných mečů, nožů a dýk s ozdobnými rukojetěmi. V hradních stájích bečelo několik nových jehňat, býčků a kůzlat. A ve sklepeních přibylo několik soudků piva a vína.\nOvšem nebyl to šťastný den úplně pro všechny. Kupci byli tentokrát dobře ozbrojeni a měli s sebou několik rytířů z Jižníku, které si najali jako doprovod a kteří jim měli zajistit bezpečný průchod lesy. Nikdo z Doupěte nezahynul, ale pár zbojníků bylo zraněných, dva těžce. Možná by si s tím zbojnické ženy dobře poradily, ale Vítek, vůdce lupičů, přesto nechal Hedviku zavolat. Už dlouho ji v lesním sídle nebylo potřeba. V zimě, kdy byla Jantarová stezka zavátá vysokými hradbami sněhu, se kupci nikam nevydávali, i zvěř spala. Nebylo proč vyjíždět, nebylo koho léčit.\nStýskalo se mu po ní, přiznával si to. A překvapilo ho to. Neoženil se, říkal si, že není kam spěchat. A zatím se ani po dívkách neohlížel, i když v Doupěti bylo možno si vybírat. Dalo se říci, že na hradě ukrytém mezi skalami v lesích žily dokonce celé lupičské rody, několik zbojníků zde žilo i se svými manželkami a dětmi. Žádná ze zbojnických dcer však Vítka příliš nezaujala, nevšímal si jich tedy. Ale Hedvika, ta byla jiná. Možná jej zaujala svou nezávislostí, možná tím tajemnem, které obklopovalo všechny vračarice. Líbilo by se mu mít ji po svém boku. Tuhle nepolapitelnou divoženku by si snad i vzal za ženu.\nNechal ji tedy zavolat ani ne tak proto, aby podle dohody vyléčila jeho muže, jako spíš proto, aby ji zase mohl vidět, prohodit pár slov, možná jí daruje nějaký ukořistěný šperk, jen aby ji potěšil. Jen aby si konečně taky všimla ona jeho. Hedvika přijela bez meškání. Tam, kde vyrůstaly Strážní stromy, první stromy lesa kolem Jantarové stezky, jí vždy zavázali oči a vedli jejího koně až k Doupěti. Přece jen nebyla jednou z nich, nemohli si dovolit nic riskovat, takový byl lesní zákon. Přijela, tak jako přijížděla vždycky, když ji potřebovali. A hned ji odvedli k raněným.\nDva celé dny u nich strávila, než si byla konečně jistá, že už jim nic nehrozí. Jeden ze zbojníků zemřel a druhému se konečně udělalo lépe. Odebrala se do velké síně, kde se vždycky slavívalo. Ani tentokrát tomu nebylo jinak. Právě se narážel další soudek, když vstoupila dovnitř. Ti z mužů, kteří ještě nebyli opilí docela, okamžitě nově příchozí vzali na vědomí, přestali polehávat na stolech a pořvávat na ostatní, slušně se usadili a po očku se na ni dívali. Z hloučku postávajících se oddělil Odran, další svobodný mládenec. Měl už trochu upito, a proto byl odvážnější než ostatní.\n"Děvče zlaté, pojď s námi oslavit vítězství", a podával jí pohárek po okraj naplněný vínem. "A věnuj mi hubičku, vždyť je přece tak pěkný podvečer", objal ji kolem pasu a přivinul ji k sobě.\nHedvika na nic nečekala. Rozpřáhla se a překvapený Odran se v tu ránu držel za doruda rozpálenou tvář.\n"Nechte ji na pokoji, všichni", zahřměl síní rozmrzelý hlas, v němž byla slyšet jemná příměs vína. "Tuhle holubičku jsem si vyhlídl pro sebe", nechal se slyšet Vítek.\n"Tak to leda ve snu" ohradila se dívka. "A jestli mi tu ještě někdy někdo řekne holubičko, tak bude mít sám co dělat, aby se stačil vyléčit do dalšího nájezdu" přisadila si drze.\n"Teda pánové, slyšeli jste to? To si přece od téhle holubičky nenecháme líbit", ozval se další.\n"Do kádě s ní. Studená voda už ji naučí!" jásal další hlas.\nHedvika se ani nestačila vzpamatovat a už ji popadli tři silní zbojníci a táhli ji, svíjející se a kopající, na dvůr, kde byla ve dne v noci velká káď s vodou na praní prádla. Teď za brzkého jarního podvečera už bude voda určitě ledová jako Oskava za tání horských sněhů. A byla! Hedvika ječela a smála se a šplíchala vodu na všechny strany a nejednoho neopatrného zbojníka, který se k ní příliš přiblížil, stáhla do kádě za sebou. Když ale po chvíli skoro přestávala cítit nohy, usoudila, že je nejvyšší čas posadit se před krb, pokud nechce, aby k ní volali léčitelky z vesnice za lesem.\nJanina, jedna z dívek v Doupěti, se kterou se Hedvika znala lépe, půjčila dívce nějaké své šaty a ty její mokré dala honem sušit, aby si je ráno mohla zase obléct, až bude odjíždět. Už ji v Doupěti nebylo třeba a ona se potřebovala vrátit zpět do své chalupy. Tam nebyl nikdo, kdo by se jí postaral o zvířata a zatopil v krbu.\n"Nechceš tady přece jen pár dní zůstat, Viško?" přemlouval ji Vítek, který si k ní přisedl před krb. Taky neušel pořádné spršce studené vody z kádě.\n"Někoho bych k tobě do chalupy poslal, o zvířata by bylo postaráno."\n"To nejde. Musím zpátky, jinak chalupa vymrzne. A navíc nejsem zvyklá na tolik lidí okolo sebe. Vyrůstala jsem na samotě, však víš", omluvně se pousmála.\n"Nelíbí se ti tady?" Vítek se zamračil.\n"Ne, to ne že by se mi tady nelíbilo, já jen, potřebuju být zase chvíli sama. Jsem samotářka, nedokážu být dlouho mezi tolika lidmi", vysvětlovala mu. Nechtěla, aby si myslel, že do Doupěte nejezdí ráda. Tamější lidé byli jako její rodina, poté co tu svou ztratila. Ujali se jí, tehdy před lety, když ji našli v lese polomrtvou strachy a s vyraženým dechem po pádu z koně. Tehdy ji nesmírně vyděsili. Myslela, že si pro ni přišli duchové dávných loupežníků, které jeden z jejích prapředků pobil ve skalách nad Jantarovou stezkou. Ráda se sem vracela, ale ať už v Doupěti nebo kdekoli jinde, nikdy nevydržela dlouho mezi lidmi. Měla ráda ticho kopců a písně, které umí zazpívat jen drozdi ve větvích jasanů, ráda poslouchala šumění listí ve vánku i ve vichru. V Doupěti bylo příliš mnoho lidí, než aby mohla poslouchat ticho a ostatní zvuky, jaké vytvářely melodii, kterou tolik milovala.\nA pak samotný Vítek. Když jeden rok po smrti své matky žila mezi zbojníky v Doupěti, snažil se ji tehdy odtamtud vystrnadit. Měl pocit, že mezi ně nepatří, měl pocit, že mu bere lásku jeho rodičů, hlavně jeho matky, která se jí ujala. Když se potom po letech opět potkali, vycítila, že se něco změnilo. Dospěl, pochopil. Sblížili se natolik, že ho nakonec začala mít ráda, jako kdyby byl jejím bratrem. Obávala se však, že on ji jako sestru brát nebude. A vždycky, když ji zavolali do Doupěte, snažila se zjistit, co přesně k ní cítí, ale nikdy se jí to nepodařilo. Po otcově smrti musel velet celé tlupě zbojníků. Své pocity uzavřel hluboko v sobě před celým světem, aby je nikdo nemohl odhalit. V boji se to vyplácelo, ale lidé okolo do něj neviděli, často nikdo neměl ani tušení, co se mu právě honí hlavou. Vystavěl kolem sebe neproniknutelnou zeď. Jen k Hedvice se choval jinak, otevřeněji, mnohem méně pánovitě. Přesto i pro ni bylo nemožné odhalit, co si myslí. Přála by si být pro něj jen malou sestřičkou.\nAle přesto bylo příjemné sedět před krbem na měkoučké ovčí houni, hřát si ruce i tváře dočervena a přitom se opírat Vítkovi o rameno a povídat si s ním o všem, co ji právě napadlo. Vždycky si našel čas, aby si s ní povídal. Její starší bratr. Tak o něm uvažovala. Bratrem pro ni byl.\nRáno vstávala brzo. Teprve se dalo jen tušit, že slunce vyjde, naznačoval to jemný růžový opar na obzoru. A přesto se rozhodla, že už pojede domů. Dala Janině ještě poslední pokyny ohledně bylinek, kolik jich odměřit, jak připravit odvar a obklad na ránu. Vítek jí mezitím už osedlal ve stájích Siváka a vyvedl jej před bránu spolu se svým koněm. Dnes ji chtěl doprovodit ven z lesa sám. Zdálo se, že je ještě zamlklejší než kdykoliv předtím. Trápí ho něco? Ani tentokrát Hedvika nebyla schopná mu porozumět. Pustila jeho starosti z hlavy, raději jen čekala, až ji vyvede z Doupěte na okraj lesů.\n"Omlouvám se, ale musí to být" Vítek byl trochu rozpačitý, když utahoval uzel na šátku. "Není to v tom, že bychom ti nevěřili, to ne. Ale bude to tak bezpečnější, pro tebe i pro nás. Přece jen, chodíš občas mezi lidi."\nDívka to chápala, vlastně jí ani moc nevadilo, že neví, kde přesně se Doupě nachází. Nikdy nebyla příliš zvědavá. Znala Strážní stromy a to jí stačilo. Okolí se prosvětlilo, dojeli na kraj lesa právě ve chvíli, kdy se slunce přehouplo přes obzor. Hedvika si odvázala šátek z očí. Jak zvláštně se na mě dnes Vítek dívá, pomyslela si. Co to zahlédla v jeho očích? Snad to byl zmatek? Bylo to něco u něj příliš nového, příliš nevídaného, než aby to uměla pojmenovat.\n"Nechceš se ještě chvíli projít, než se před námi zase schováš v té své vračarické chalupě?" zeptal se jí zvesela, a to zvláštní cosi v jeho očích zmizelo. Přikývla. Bylo krásné ráno, studené sice, ale krásné. Sesedli a vydali se ještě kousek po Jantarové stezce.\nVěděla, že ještě před zatáčkou Vítek nasedne na koně a odjede zpátky do Doupěte, zatímco ona se vydá až k rozcestí a pak stezičkou nahoru do kopců. Ta chvíle přišla. Teď se Vítek vždycky vyhoupl do sedla. Ale dnes s tím nepospíchal. Místo toho ji chytil za ruku a v očích měl opět ten zvláštní výraz, který neuměla pojmenovat.\n"Viško, to, co jsem včera řekl, jsem myslel vážně. Nikdy jsi neuvažovala nad tím, že by Doupě mohlo být tvým domovem?"\nViško, tak pěkně jí říká už jen on. A její otec jí tak kdysi taky říkal. Pamatovala si, jak se k ní vždycky sklonil, když se vracel domů, ještě v cestovním, celý rozesmátý. Brával ji do náruče a zatočil se s ní dokola. A dával jí něžný polibek na čelo. Její otec, byla překvapená, že si na něj vzpomíná stále méně a méně. Myslela si, že nikdy nezapomene na chvíle, které strávila na Jižníku, kdy ještě měla rodiče a domov.\nDomov. Nedokázala si představit, že by ještě někdy někde vůbec mohla najít opravdový domov. Z jejího domova ji kdysi vyhnali. Dokonce ani chalupu v kopcích nepovažovala doopravdy za svůj domov. Ano, žila tam, ale domovem jí navždy zůstane dávno ztracený Jižník. Zadívala se mu do tváře. Jakoby zářila zvláštním světlem, které vycházelo zevniř. Změnil se, Vítek, zbojnický vůdce, její bratr, změnil se, skoro ho nepoznávala. Přivinul ji k sobě.\n"Viško, vrať se se mnou do Doupěte. Vrať se tam se mnou jako moje budoucí paní." Samotného jej ta slova překvapila. Ani netušil, že je dokáže vyslovit nahlas. Tolikrát je šeptal v duchu, ale nikdy nenašel odvahu povědět je Hedvice.\nPolekala se jeho slov i tónu, jakým je pronášel. Tentokrát je myslel docela vážně. Prudce ho od sebe odstrčila. Ve tváři se jí zračilo rozčarování a nepochopení.\n"Ne, nechci odjet zpět do Doupěte. A nechci tam ani jako tvoje žena. Vždycky jsi pro mě byl jako bratr, ale nikdy nic víc. Nechtěj to po mně!" spěšně vyskočila do sedla a odcválala pryč.\nZmateného, poníženého Vítka nechala daleko za sebou. Všechno zkazil. Proč? Proč jen se nemohl zamilovat do kterékoli jiné dívky? Pobídla Siváka k ještě rychlejšímu cvalu. Studený vzduch jí rozháněl slzy po celém obličeji. Neviděla na cestu, ale kůň ji naštěstí znal. Tak často se tudy vraceli z Doupěte...\nProč? Chtěla jen to, aby jí byl bratrem, ne víc. Proč to zkazil, znělo dívce v hlavě celou cestu. Myslela si, že ho něco trápí, jejího bratra, ale že to bude láska k ní, to opravdu nečekala. A ani to nechtěla. Nedokázala by tam žít. Občas, na pár dní snad. Ne pořád. Ne jako žena muže, který byl doteď jejím bratrem. Ne. NE!\nOd té doby se v doupěti neukázala. Ani ji nikdo nezavolal. Snad v lesní pevnosti neměli nemocné. Tomu ale nevěřila. Spíš jí měl zbojnický velitel za zlé, že jej odmítla tak příkře, že jej tím ponížila, pošlapala jeho hrdost. Byl si zřejmě příliš jistý, že u ní uspěje a nezdar teď nedokázal unést? A opět prožívala bolest, jaká se téměř rovnala té, kterou cítila, když jí zemřela matka. Tentokrát ztratila bratra.\nBolestnou událost jí mladý rytíř připomněl. Příliš bolestnou, než aby dokázala ještě déle zůstat mezi lidmi. Příliš bolestnou, než aby dokázala zadržet slzy. A dostala na něj vztek, na rytíře, který ji trápil, na vůdce zbojníků, který pokazil přátelství, na celý svět, protože musela být zavřená v příliš těsné kleci, kde se rorýsovi zvyklému na volnost těžko dýchá. Ruce mladé dívky se bezděčně zaťaly v pěst. Byla tak bezmocná. Tak bezvýznamná. Měla pocit, že z toho zešílí. Otočila se na patě a utekla do předpokoje. Jaká škoda, že obě síně byly propojeny jen průchodem bez dveří.\nVěděla, že Doubravka s rytířem se budou bavit o ní. Nechtěla to poslouchat. Co by dala za to, aby rytíře zase přepadly horečky, aby jen spal a hlavně aby nemluvil. Každé jeho slovo bylo jako jehla, tak nicotné v moři vět, ale přesto její bodnutí tolik bolí. Tak ráda by se s Vítkem zase udobřila. Byla si však jistá tím, že jejich přátelství už nikdy nebude takové jako dřív. Možná jej neměla tehdy odmítat tak příkře. Ale čas nejde vrátit, minulost je zamčena za dveřmi, od kterých žádný z lidí nemá klíč.


Pařba(4) | Queer as folk - slash povídky\n2. února 2015 v 0:08\t| Janča\t| Pařba\nNevím, co jsem si myslel! Že najít Maikeyho bude snazší, než to zprvu vypadalo? No tak podle všeho je to naopak mnohem horší! Vegas je zatraceně velké město a já mám po pár hodinách pocit, že jsme ho prolezli snad celé a tak nějak nám docházejí možnosti! Ti dva si neustále na něco stěžují, jednoho bolí nohy, druhej chce na záchod, to je tamto to je támhleto a mně už pomalu začíná opouštět trpělivost, ještě chvíli si budou na něco stěžovat, tak utíkám, jak nejrychleji to půjde! Už mám zkrátka všeho dost a po Maikeym ani památky... Zatraceně, kde si Novotny?!\nTed: "Nemůžeme si na chvíli sednout?"...Zněl tak žalostně, že by mi ho i bylo líto, kdybych ho měl rád.\nEmmett: "Skvělý nápad! A já si zatím dojdu na ten záchod."\nB: "Víte co, dělejte si, co chcete, já pokračuju v hledání!"\nTed: "Proboha, Briane, pět minut tě nezabije, už hledáme několik hodin, potřebuješ si taky trochu odpočinout."\nAčkoliv to opravdu nerad přiznávám, i já už melu z posledního, jen jsem to nechtěl dávat najevo, já jsem autorita proboha a ne nějakej ubožák, jenže právě teď si budu muset připustit, že ani já nedokážu všechno, i když bych chtěl!\nB: "Fajn... Pět minut."\nEmmett: "Díky, Bože,"...Doslova utíkal do první restaurace, kterou viděl, na záchod a my se zatím posadili.\nTed: "Super, mám pocit, že mi upadnou nohy."\nB: "Tak si je drž, za chvíli zase vyrážíme."\nTed: "Co budeme dělat, Briane?"\nTed: "S čím asi? Pokud Maikeyho nenajdeme?"\nB: "Na to ani nemysli, protože my ho najdeme, jasný?"\nTed souhlasně přikývl. Chtěl jsem znít výhružně a dát mu jasně najevo, ať ho ani nenapadne myslet na něco takového, jenže tahle slova nepřesvědčila ani mě samotného a Tedovi to spíš mohlo znít jako, že mu snažím dávat naději a ať se nebojí, že bychom ho nenašli... Zněl jsem zkrátka, jako soucitnej kamarád, což nejsem! Vlastně jsem, ale to jen v případě Maikeyho, s ním dokážu být sám sebou, s ním se tolik nesnažím předstírat, on mě vždycky nechá se vyzpovídat, když jsem nejvíc na dně a už zkrátka není jiného zbytí, než to ze sebe dostat... Je to můj nejlepší přítel a já ho jednoduše najdu!\nEmmett: "Ani nevíte, jaká úleva to byla,"...Přiřítil jsem k nám jako hurikán.\nB: "Doufám, že ta nejlepší v tvém životě, teď to zase pár hodin budeš muset držet."\nEmmett: "Já ti dám..!"\nKdyž pochopil, že si z něj jen dělám legraci nebo lépe řečeno, že se snažím chovat mile po tom, co jsem k němu předtím choval jako kretén, se jeho kamenný výraz změnil a jeho ústa začala vydávat příjemný zvuk smíchu.\nB: "Měli bychom pokračovat v hledání,"...Přerušil jsem tuhle příjemnější chvilku.\nTed: "To měli, jenže kde... Nějak nám docházejí možnosti."\nB: "Nedocházejí, protože jsme ho stále nenašli, možnosti nám dojdou, až bude stát před námi."\nEmmett: "Co když se mu něco stalo?"\nB: "Emmette!"...Okřikl jsem jej.\nEmmett: "Co? Tu možnost si musíme taky připustit."\nB: "Ještě ne, slyšíš? Ještě ne,"...Zvedl jsem se ze svého místa a vydal se dál.\nTi dva jakoby zůstali zmrazení dál na místě, ale po pár vteřinách se také zvedli a vydali se za mnou. Nevěděl jsem, jestli mě to má těšit nebo naopak, ale právě teď jsem se musel soustředit na hledání, ve kterém nám už bohužel opravdu docházely možnosti!\nEmmett s Tedem se neustále někoho ptali a při popisu Maikeyho se snažili být opravdu struční, čekal jsem jen už na to, až se svěří s délkou jeho penisu, jako kdyby to něčemu mělo pomoct a ti místní domorodci by ho zčistajasna vykouzlili! Ani si nedokážu představit, co by Maikey v těchto částech Vegas dělal, ale jak jsem řekl musíme prozkoumat všechny možnosti i včetně této místní tržnice, podle všeho, kde se jako to nejkvalitnější jeví drogoví dealeři se značkovým zbožím... Proč mám pocit, že se začínáme ztrácet i my?\nB: "Hoši, nevíte, kde jsme?"\nEmmett: "V dobičárně?"...Rozhlížel se kolem sebe s odporem a já byl rád, že ho nikdo kolem neslyšel, nemuselo by to pro něj dopadnout dobře.\nB: "Nechceš to říct víc nahlas?"\nEmmett: "Pardon... Ale je to tu opravdu odporné,"...Tentokrát se snažil mluvit tišeji.\nTed: "Všimli jsme si, Emme, to ale neznamená, že nás kvůli tobě musí zavraždit."\nEmmett: "Bože, co když tady třeba byl Maikey a taky řekl něco špatného, oni ho kvůli tomu zabili a teď se to snaží ututlat?"\nB: "A co by tady asi tak sháněl, detektive? Konopný krém na nohy?"\nTed: "Emmette, si blázen, víš to?"\nEmmett: "Jo, asi jsem."\nVšichni tři jsme se začali křečovitě uchechtávat a snažili jsme se jevit optimisticky, ve skutečnosti bylo na každém z nás patrné, že Emmettova teorie nemusí být třeba tak mylná... Sakra, už i já si začínám připouštět tuhle možnost, tohle vůbec není dobré!\nB: "Radši jdeme dál, než nás tu fakt někdo zabije... Lépe řečeno vás."\nTed: "Copak, prošukal by sis cestu k životu?"\nB: "S těmahle? Ani já nejsem tak nadrženej, abych se zahazoval s touhle spodinou."\nEmmett: "Nechceš to říct víc nahlas?"...Dal mi pohledem najevo, že mě někdo slyšel a ten někdo stál za mnou.\nB: "Ou, dobrej večer,"...Zazubil jsem se, jak nejlépe jsem dokázal, ale pan dotyčný se tvářil, jak... No, popravdě nemám definici, každopádně jsem se rychle otočil k odchodu, chytil ty dva pitomce za zápěstí a táhl je za sebou pryč.\nNásledujících pár hodin jsem se snažil dávat si pozor na jazyk, zdálo se totiž, že míříme do samotného pekla a necítil jsem se zrovna bezpečně... Vegas, ve kterém jsme se ráno probudili, se nedalo srovnávat s tím, ve kterém jsme se ocitli teď, už jen čekám, že tu někde objevíme marihuanové pole! Anebo ne, protože já už, kurva, nemůžu!\nB: "A dost, já se vzdávám!"...Posadil jsem se na obrubník, bylo mi to jedno, zkrátka jsem si musel sednout, na nohách bych se už neudržel!\nEmmett: "Mi povídej,"...Sesunul se vedle mě a následně i Ted.\nTed: "Měli bychom se vrátit a..."\nTed: "Oznámit to."\nB: "Oznámit co a komu?"...Věděl jsem nejspíš, co má na mysli, ale nechtěl jsem, aby to tak bylo, protože pak to všechno bude skutečné.\nTed: "Oznámit na policii, že se pohřešuje... A taky zavolat Debbie a Benovi."\nEmmett: "Ted má pravdu, Briane, už to zašlo příliš daleko."\nB: "Já vím, i když se mi to ani trochu nelíbí, tak nemáme na vybranou... Zkrátka půjdeme zpátky na hotel a zavoláme na policii a těm dvěma."\nŠouravým krokem jsme se vraceli k hotelu, pořád jsme tak nějak asi doufali, že když půjdeme pomalu tak se stane zázrak a my se vyhneme nevyhnutelnému, to se však nestalo a my se nakonec ocitli v hotelu. Výtahem jsme se dopravili téměř do posledního patra a odporoučeli jsme se ke svému apartmá a zrovna, když jsme otevřeli dveře, nejen, že nás zarazila hlasitá hudba, ale především ten menší detail, že Maikey tu na ní tancoval a vedle něj nějaký modrooký blonďák... Co to, do prdele, má znamenat?!\n1 Jane | Web | 2. února 2015 v 9:16 | Reagovat\nMám neblahé tušení, že Brian bude vraždit a kluci mu k tomu budou fandit\n2 Janča | Web | 2. února 2015 v 16:11 | Reagovat\n: Já bych mu popravdě taky fandila anebo ho zavraždila sama\n3 Karin | 1. srpna 2015 v 15:41 | Reagovat\nTlemím se jak blb oni jej hledají a on má mejdan.\n4 Janča | Web | 3. srpna 2015 v 19:42 | Reagovat


Projekce na Pražském orloji budou celý srpen a září | Zpravodajství | TripZone.cz\nTripzone.cz » Zpravodajství » Projekce na Pražském orloji budou celý srpen a září\nProjekce na Pražském orloji budou celý srpen a září\nProjekci 2D a 3D animací na Staroměstském orloji v Praze si budou moci Pražané i turisté užívat celý srpen i září. Takzvaný videomapping se na Pražském orloji poprvé uskutečnil loni v říjnu při příležitosti oslav 600. výročí orloje a sklidil obrovský úspěch.\n“Chceme Praze vytvořit lepší renomé a přitáhnout ještě více domácích i zahraničních turistů. Proto bude promítání pravidelné. Vybrali jsme srpen a září, kdy videoprojekce zahalí Staroměstskou radnici každou sobotu,“ uvedl pražský radní Lukáš Kaucký.\n“Většina zahraničních měst má pro turisty nějakou podobnou atrakci a rádi bychom prolomili image města jako skanzenu,“ vysvětli Kaucký, proč se Praha rozhodla pro využití moderní technologie. Magistrát na tento projekt uvolnil částku 4,5 milionu korun.\nVeleúspěšná show se naposledy uskutečnila letos v březnu a její loňská premiéra byla zaznamenána i médii ve světě.\n“Do animace se přidaly nové sekvence, jako je například období komunismu. Celý mapping byl také z původních deseti minut o něco zkrácen, aby získal větší dynamičnost a tempo,“ sdělil producent agentury Tomato Production Martin Pošta.\nDiskuze: Projekce na Pražském orloji budou celý srpen a září


Lidé se v Tesku bili o levné fotoaparáty – Novinky.cz\nLidé se v Tesku bili o levné fotoaparáty\nOtvírání nové prodejny Tesco k Praze na Skalce doprovázely už tradiční návaly zákazníků. Firma lidi navíc přilákala digitálním fotoaparátem Kodak za velmi výhodnou cenu. Nával ale nevydržel pult s elektrem a množství lidí způsobilo zmatek i při placení. Vše nakonec řešila policie.\nstředa 2. listopadu 2005, 15:46 - PRAHA\n"Zájem lidí o fotoaparát převyšoval počet kusů, které jsme měli, hrozen zákazníků, který se v oddělení shromáždil svým tlakem posunul pult s elektrem," řekla Novinkám mluvčí Teska Jana Matoušková.\n"Dav ty, co byli hned vepředu, přitiskl k pultům a začal bezohledně drtit. Moderátoři celé show i zaměstnanci obchodu vyskočili na kymácející se pulty a začali křičet prosby, později rozkazy a pak již jen výkřiky k uvolnění zástupu," popsal Novinkám jeden ze zájemců o fotoaparát.\nLidé, na které se dostalo, se se zbožím nemohli dostat z davu ven a nakonec už ani platit. Návalu asistovala i policie, která vytvořila pro obsloužené zákazníky uličku, jíž mohli odejít.\nFirma zavedla pořadník\n"Lidé zhruba od 5:30 stáli frontu, kterou při otevření nikdo nerespektoval. Prodej digifoťáku provázelo naprosto fatální kolaps při prodeji, který ani nebyl regulérně zahájen. Byla pro připravena jedna pokladna, která nefungovala a prodej z plochy cca 3,5m x 3,5m. Katastrofální tlačenice nezpůsobená lidmi, ale neuvěřitelně neschopnou nekoordinací lidí z Tesca skončilo totálním vysílením všech," řekl další z lidí, kteří si do obchodu pro fotoaparát přišli.\nTesco mělo na skladě několik stovek fotoaparátů, podle Matouškové se všechny prodaly. Přiznala, že takový zájem zákazníků řetězec nečekal. Ti, co se na ně nedostalo, se mohli zapsat do pořadníku, obchod další přístroje dodá ještě během středy.\nNeskopojení zákaznící tvrdí, že fotoaparátů nebylo více než 50.


Dnes ráno jsem jel na mém kole do práce (ve vzdálenosti asi 10 mil), a to cítil skvěle. Bylo to podruhé, co jsem udělal, že nyní - i to udělal minulý týden - a já doufám, že to je častější věc.\nMým cílem je dostat výkon (I'm školení pro [...]\nMým cílem je dostat výkon (I'm školení pro triatlon) a zároveň pomoci životnímu prostředí a úspora peněz za plyn. Se zvyšující se ceny plynu tak v posledních několika letech, je to frustrující, aby nebyli schopni udělat něco je - ale teď jsem.\nI když je to trochu strašidelné jízda na kole ve středu provozu, musím říci, že to byl skvělý zážitek. Nejenže se cítím opravdu dobře dostat výkon, ale měl jsem velký pohled na povahu jako já čele do práce, a to bylo mnohem více, než klidné a relaxační pravidelné dojíždění autem. Doufám, že se nakonec vybudovat mé výdrži tak, že můžu jezdit na mém kole z práce a alespoň třikrát nebo čtyřikrát týdně, nebo dokonce i pět dní v týdnu, ale zatím jsem se začíná pomalu, protože jsem nový pro cykloturistiku.\nTipy pro Dojížďka do Bike\nPlánujte dopředu. Jedním z důvodů, proč lidé nemají dojíždí na kole, i když na kole, je to, že nechtějí být zpocený. Mám štěstí, protože moje práce právě instalován nový sprchový kout, ale před tím jsem měl v úmyslu použít sprchu v kanceláři vedle, nebo použít sprchu v nedaleké tělocvičně (dokonce stává členem v tělocvičně je levnější než zemní plyn) . Budete také potřebovat mýdlo a ručník a deodorant a dalších toaletních potřeb. Pak je tu otázka, jak dostat své oblečení do práce, což je můj další tip.\nOdhoď šaty do práce ještě čas. Ty by mohly balení je do batohu, k nošení na zádech, ale dostane propocený záda. Můžete také dát je do košík a nosit je na stojanu, což je dobrá volba, ale možná nebudou chtít vaše oblečení vrásčitý z nějakého důvodu. Toto řešení jsem používal (a to není originální nápad) je, aby mé šaty do práce o den dříve. To také ušetří několik kilo navíc, které jsem, aby se na mém kole, což je problém, pro začátečníka jako jsem já. Dalo by se dokonce přinést oblečení po zbytek týdne. Nakonec, když jedu do práce pět dní v týdnu, bych mohl mít k poklesu týdenní jmění oblečení někdy na víkend.\nJakékoliv ol 'kolo bude dělat. Nemusíte ozdobný závodní kolo nebo turistické kolo nebo něco k dojíždění. Pokud máte starší horské kolo, které jsem si, že to dost dobrý. Nemusíte utratit spoustu peněz na kole a zařízení začít. Později se můžete vždy utratit více, trochu na čas, ale to, co jste si tu je dost dobrý pro tuto chvíli.\nMít náhradní trubice a nástroje a know-how pro změnu pneumatik. Nikdy nevíte, pokud budete mít ploché, a nechcete, aby se přilepil chůzi vaše kolo na několik kilometrů. Patch kit je dobrá, ale je to ještě snadnější, pokud si jen náhradní trubice, čerpadla, a správné nástroje, takže můžete rychle měnit propíchnutý trubice pro novou, a oprava starého později doma.\nBýt bezpečné. Jedná se o ne přemýšlet, ale je dobré přečíst na tipy na cyklistické bezpečnosti (viz odkazy níže), než v okruhu do provozu nebezpečné.\nJe to vysokopecní! Jízda na kole je spousta legrace, jak jsem se objevil v posledních týdnech, a jízda do práce je mnohem, mnohem lepší než jízdy. Zkuste to. Budete ji milovat.\nJako vždy jsem vytáhl pár odkazů na dojíždění na kole y'all:\nDojíždí na kole blog\nPaul Dorn to Bike Dojížďka Tipy\nBicycle Dojížďka: V probíhající práce-na-cvičení\nMěsto Austin: Bicycle Dojížďka Tipy\nBike dojíždět Tipy blog\nJosh to Bike Pokrok\nJe O Bike\nDojíždí na kole! Be a part of the solution.


Svět odsuzuje ruský útok na Ukrajinu. Agresor je agresor, i když obviňuje oběť | SECURITY MAGAZÍN\n24 / 02 / 2022, 09:30\nSvětoví politici odsuzují ruskou agresi proti Ukrajině, kterou ruský prezident Putin označuje za "zvláštní vojenskou akci", kterou chce "demilitarizovat a denacifikovat" Ukrajinu. Světové politiky nepřesvědčil. Hovoří o tom, že Rusko bude vedeno k odpovědnosti, rozhodné reakci a podpoře Ukrajiny. Slovenská prezidenta Zuzana Čaputová Ukrajinu podpořila: "Agresor je agresor, i když obviňuje oběť." Mluvčí Miloše Zemana ohlásil projev prezidenta republiky na 11 hodin dopoledne.\nZa smrt a zkázu, kterou tento útok přinese, je zodpovědné jedině Rusko, a Spojené státy a jejich spojenci a partneři odpoví jednotným a rozhodným způsobem. Svět povede Rusko k odpovědnosti.\nJsem zděšen strašlivými událostmi na Ukrajině a hovořil jsem s prezidentem Zelenským o dalším postupu. Prezident Putin si zahájením tohoto nevyprovokovaného útoku na Ukrajinu zvolil cestu krveprolití a destrukce. Spojené království a naši spojenci budou reagovat rozhodně.\nRuský útok na Ukrajinu je hrubým porušením mezinárodního práva. Neexistuje pro něj žádné ospravedlnění. Německo tento bezohledný čin prezidenta Putina co nejdůrazněji odsuzuje. Jsme solidární s Ukrajinou a jejím lidem. Rusko musí tuto vojenskou akci okamžitě zastavit. V rámci skupiny G7, NATO a EU budeme dnes postup úzce koordinovat. Je to strašný den pro Ukrajinu a temný den pro Evropu.\nFrancie důrazně odsuzuje rozhodnutí Ruska vést válku s Ukrajinou. Rusko musí okamžitě ukončit své vojenské operace. Francie je solidární s Ukrajinou. Stojí na straně Ukrajinců a spolupracuje se svými partnery a spojenci na ukončení války.\nDůrazně a rozhodně odsuzuji nevyprovokovaný a bezohledný útok Ruska na našeho souseda, Ukrajinu. Vyjadřuji solidaritu s Ukrajinci a ukrajinským prezidentem Zelenským. Tento nesmyslný válečný akt ohrožuje miliony nevinných životů. Agresor je agresor, i když obviňuje oběť.\nKanadský premiér Justine Trudeau\nKanada co nejdůrazněji odsuzuje hanebný útok Ruska na Ukrajinu. Tyto nevyprovokované akce jsou jasným dalším porušením svrchovanosti a územní celistvosti Ukrajiny a závazků Ruska podle mezinárodního práva a Charty OSN.\nDůrazně odsuzuji bezohledný útok Ruska na Ukrajinu, který ohrožuje životy nespočtu civilistů. Jedná se o závažné porušení mezinárodního práva a vážnou hrozbu pro euroatlantickou bezpečnost. Spojenci v NATO se sejdou k řešení obnovené ruské agrese.\nPředsedkyně Evropské komise Ursula von der Layen\nRuská vojska napadla Ukrajinu, svobodnou a suverénní zemi. Odsuzujeme tento barbarský útok a cynické argumenty, které byly použity k jeho ospravedlnění. Ještě dnes představíme balíček rozsáhlých a cílených sankcí.\nUkrajina, válka, Putin, Biden, Scholz, Macron, Čaputová, NATO, EU,


Ochranná tvrzená skla na displej telefonu Xiaomi Redmi Note 10\nTvrzené ochranné sklo na displej Xiaomi Redmi Note 10. Skvělá vychytávka pro displej telefonu Xiaomi Redmi Note 10, jelikož účinně zabraňuje vzniku škrábanců a oděrek na displeji telefonu. Sklíčko displeje telefonu Xiaomi Redmi Note 10 je tak díky tvrzenému sklu dobře chráněno.\nTvrzené ochranné sklo na displej Xiaomi Redmi Note 10 je velice odolné proti poškrábání. Omezuje odlesky a otisky prstů. Vyhlazuje a zaceluje již poškrábaný displej.\nTvrzené - temperované sklo také tlumí nárazy na displej telefonu Xiaomi Redmi Note 10 a tím ho chrání, při nárazu se neroztříští, ale vytvoří pavučinu jako automobilová skla a rozprostře energii nárazu.


Jesse James - legenda Divokého Západu nebo chladnokrevný vrah — ČT24 — Česká televize\nJesse James - legenda Divokého Západu nebo chladnokrevný vrah\nWashington – „Jesse James chlapík byl, hodně lidí odpravil, vlaky přepadával rád. Boháčům uměl brát, chudákům dával zas, přál bych vám, abyste ho mohli znát….“ Tak začíná jeden z trampských evergreenů. Ale kdo Jesse James vlastně byl? Jeden z neproslulejších desperátů v Americe, lupič, který přepadával banky na počkání. Snad žádný psanec z dob Divokého západu se nestal takovou legendou jako on. Někteří historici jej přirovnávají k americkému Robinu Hoodovi, pro ostatní zůstává jen chladnokrevným zabijákem.\nNa cestu psance se vydal během války Severu proti Jihu a po podepsání míru trvalo pouhý rok, než Jesse vyloupil první banku. Neslavným primátem se může pyšnit město Liberty ve státě Missouri, kde bandité pod vedením Jamese ukradli na tehdejší dobu úžasných 150 tisíc dolarů. James se jako šéf skupiny podílel na dalších devíti bankovních a sedmi vlakových loupežích, čtyřikrát jej zlákal dostavník. Na lupičovu hlavu byla vypsána odměna 10 tisíc dolarů a bratři Bob a Charlie Fordové, kteří patřili do Jakešovy bandy, se dohodli s guvernérem, že psance pomohou chytit.\nJesse James v té době žil se svou ženou a dvěma dětmi pod jménem Tom Howard v domku v městě St. Joseph ve státě Missouri. Fordové si počkali, až Jesse odloží své kolty mimo dosah dětí, a ve chvíli, kdy si Jesse vylezl na stoličku, aby narovnal nakřivo visící obrázek, ho zezadu zastřelili čtyřmi výstřely. Legenda tak po 16 letech kariéry zločince zemřela ve věku 34 let.\nJeště desítky let po smrti Jesseho Jamese, jehož život se stal námětem řady filmů i písní, však neustávaly pověsti o tom, že slavný lupič ve skutečnosti přežil a zemřel až mnohem později. Teprve expertiza jeho hrobu v missourském Kearney podobné pověsti vyvrátila.\nJesseho dům byl posléze přestěhován o dva bloky a dnes je v něm muzeum, ve kterém si lze prohlédnout nejen části jeho rakve, ale také kulku vyndanou z jeho plic a odlitek lebky, ukazující cestu smrtícího výstřelu.\nMísto posledního odpočinku Jesseho Jamese\nDůkaz o tom, že by Jesse James nakradené peníze rozdával chudým, se nikdy nepodařilo najít, takže je spíše pravdou to, že nebyl ničím jiným nežli šikovným lupičem a chladnokrevným a nelítostným vrahem, který zastřelil nejméně šest lidí.\nBratři Fordové si svoji odměnu příliš neužili. Charlie strávil několik příštích let ve stálém strachu před pomstou, nakonec spáchal sebevraždu. Bob Ford si za svoji část odměny koupil bar v Coloradu, kde většinu času musel poslouchat urážky hostů, kteří ho nazývali špinavým zbabělcem, který odstřelil Jesseho Jamese. V roce 1892 ho jeden ze zákazníků zastřelil brokovnicí.


Hovoří Dennis DeSantis | HIS Voice\nMatěj Kratochvíl Hovoří Dennis DeSantis2. 7. 2017\nDennis DeSantis je americký skladatel, hráč na perkuse a producent. Získal vzdělání v oblasti klasické kompozice, ale věnuje se také produkování elektronické hudby taneční i experimentálnější. V současnosti pracuje ve společnosti Ableton jako „head of documentation“ pro software Live, jednu z dnes nejrozšířenějších platforem. O ní také přijel do Prahy mluvit na workshopu v MeetFactory, kde představil i svou knihu Making Music: Creative Strategies for Electronic Music Producers. Při té příležitosti vznikl i náš rozhovor.\nVaše pozice ve firmě Ableton je nazvaná „head of documentation“. Co si pod tím vlastně máme představit?\nPodílím se na psaní uživatelských manuálů, vytvářím obecnou koncepci toho, jak o programu píšeme a mluvíme. Vydáváme nové produkty poměrně pomalu a nemáme jich mnoho, takže to nezabere příliš mnoho času. Takže mi zbývá dostatek času na takové divné aktivity, jako je psaní knih. Jsem členem týmu, který připravuje akci Loop. Vymýšlím strategii a hledám lidi, které na ni zveme. Připravuji interaktivní webovou stránku pro výuku základů hudby. Ta je v zásadě navržená jako kolekce samostatně fungujících verzí věcí, které můžete dělat v elektronickém hudebním programu. Takže je každý může používat, aniž by si musel pořizovat a instalovat software. Stačí jakýkoliv internetový prohlížeč. Myšlenkou je, aby si lidé mohli vyzkoušet základy tvoření hudby bez překonávání technických bariér spojených s programy, jako je Live. Takže moje pozice je taková směs.\nKolik lidí dnes v Abletonu pracuje?\nVlastně ani nevím. Možná dvě stovky lidí. Neustále přibývají noví.\nKaždý nástroj, včetně těch hudebních, své uživatele vede k určitému způsobu práce. Ableton Live využívají nejrůznější skupiny hudebních tvůrců od tanečních žánrů přes experimenty po zvukové instalace a hudbu k divadlu. Zdá se tedy, že jde o poměrně otevřený, všestranný nástroj. Ale přeci jen – jsou v něm také jisté tendence, směry, k nimž své uživatele vede?\nSnažíme se o co největší neutralitu. Chceme umožnit lidem, aby se nenechali ovlivňovat programem. Ale pochopitelně jsou tu jisté předpoklady a nastavení, která směřují k určitému způsobu práce. Pokud například nechcete pracovat s mřížkou (kombinace zvukových stop a posloupnosti zvukových událostí), musíte vyvinout jisté úsilí. To všechno je dosažitelné, ale již je třeba upravovat nastavení. A jsou tu i další věci. Tempo se například uvádí v úderech za minutu. Otevřete program a je v něm nastavené tempo na 120 úderů za minutu. Pokud nechcete dělat nějaké úpravy, začnete prostě dělat hudbu v tempu 120 úderů za minutu. Také vám program podsouvá smyčky jako výchozí způsob práce. Program je tedy docela otevřený, ale je třeba některé věci obejít. Pokud chcete skutečně pracovat s čistým stolem, musíte umět kódovat a programovat. Nebo použít něco jako Max/MSP, což je skutečně prázdná pracovní plocha.\nVaše kniha Making Music: Creative Strategies for Electronic Music Producers je sbírkou problémů, na něž může narazit tvůrce elektronické hudby, a možných řešení. Jde tam i o obecnější problémy s kreativitou, což mi připomnělo Oblique Strategies, sérii kartiček Briana Ena s návody k povzbuzení tvůrčích procesů.\nOblique Strategies byly pro mou knihu obrovskou inspirací. Ale zároveň jsem chtěl svým čtenářům nabídnout něco jiného. Oblique Strategies vyvolávají otázky. Musíte tak nějak přijít na to, co má Eno na mysli. Moje kniha vůbec neusiluje o to vyvolávat otázky. Snaží se nabízet odpovědi. Máte-li takovýto problém, tady je nějaké řešení. Vyzkoušejte ho a uvidíte, zda to funguje. Zatímco u Oblique Strategies jde právě o onu nepřímost, moje kniha se snaží být přímá. Enovy karty jsou navíc zároveň uměleckým dílem, moje kniha je spíš obyčejná učebnice.\nJak kniha vznikala? Vycházel jste z vlastních zkušeností, nebo dělal výzkum, na jaké problémy hudebníci naráží?\nKdybych ji psal znovu, asi bych si dělal důkladnější výzkum. Vycházel jsem z vlastních zkušeností a problémů, na které jsem narážel. Bylo by jistě zajímavé, kdyby někdo jiný napsal takovou knihu podle vlastních zkušeností. Hodně z nich je ale společných pro většinu hudebníků.\nElektronická hudba po celkem dlouhou dobu nebyla vnímána jako plnohodnotná, protože v ní chyběl prvek interakce, který zná publikum od klasických nástrojů, ten vztah mezi pohybem smyčce a zvukem houslí. Od doby, kdy Robert Moog spojil syntezátor s klaviaturou, se to změnilo, ale v posledních přibližně deseti letech opět vidíme hudebníky, kteří za notebookem cosi dělají, aniž by bylo jasné, jakou vazbu to má k hudbě, která zní. Přestala tato situace být na překážku vnímání elektronické hudby?\nTo je velká otázka elektronické hudby. Jak si poradit s performancí v situaci, kdy nejste zodpovědný za každou jednotlivou událost. Při tradiční interakci mezi hudebníkem a nástrojem uděláte akci a ozve se tón. Každý tón je tedy pod vaší přímou kontrolou. To má expresivní potenciál, ale také své nevýhody. Protože hudba, která zní, je závislá na fyzických schopnostech hráče. Elektronická hudba odděluje hudební možnosti od fyzických schopností. A jste schopen dělat věci, které by žádný člověk nedokázal. Můžete hodinu hrát dokonale přesné běhy ve stoosmadvacetinových notách. Pokud by vás tedy zajímal takový druh hudby. Nebo akordy o pětatřiceti tónech. To jsou příklady ze spíše experimentální sféry. Z takových pochopitelnějších stránek to může být dokonale přesný rytmus. V mnoha žánrech elektronické hudby například není zajímavý „lidský groove“, ale naopak metronomická přesnost. A takové preciznosti lidé nemohou dosáhnout.\nS tím měli lidé problém v 50. letech a někteří s tím mají problém dodnes. Hráč stiskne tlačítko a spustí tím řetězec událostí. Záleží na hudebnících i publiku, aby se rozhodli, jaká úroveň interakce je pro ně ta pravá. Na některých festivalech skutečně uvidíte hudebníky, kteří jen zmáčknou tlačítko play a publiku to vůbec nevadí, protože je tradiční druh interakce s bezprostředním vztahem akce a znějícího zvuku nezajímá. Pro mnohé je to zcela v pořádku.\nZvykli jsme si na nelidský aspekt elektronické hudby?\nSpoustu lidí prostě nezajímá koukat na někoho, jak hraje na kytaru. Na festivalech elektronické hudby můžete na jedné straně vidět muzikanty, kteří jen stisknou play, a na druhé takové, kteří odehrají každou notu. V komunitě kolem modulárních syntezátorů je spousta těch, kteří skutečně hrají každý zvuk. U takové hudby vlastně musí proběhnout celá řada akcí, propojování kabelů a nastavování, dříve než vůbec zazní první zvuk. Je to tedy mnohem složitější než zahrát tón na klavír. A v jistém ohledu tak máme dnes pokryté celé spektrum možných způsobů interakce.\nVěnoval jste se také zvukovému designu a přípravě zvukových knihoven. Kde je vlastně hranice mezi tvorbou zvuku a komponováním jako autorskou činností?\nJe to těžké říci. Dalo by se říci, že mám tak trochu vlastnické pocity k těm zvukům. A jako skladatel nemám potřebu začínat vždy se syrovými zvuky. Někdy mi naprosto vyhovuje začít s určitým přednastaveným presetem a najít si cestu k tomu, co chci. Vlastně je to někdy zajímavější, než začínat od čistých sinusových vln. U těch je to vlastně měření vzdálenosti od známého místa, zatímco u přednastavených zvuků měříš vzdálenost od neznámého místa. Někdy mě baví prostě vytvářet zvuky, presety, aniž by se z nich musela stát hudba. Je to pro mě srovnatelně uspokojivá činnost.\nVe své kariéře jste se věnoval komponování vážné hudby a zároveň produkování elektronických tanečních tracků. Ovlivňují se ve vašem myšlení tyto dvě sféry?\nPříliš se mi v současnosti tyto dvě oblasti nepropojují a dnes se vlastně již příliš komponování pro koncertní provedení nevěnuji. Naposledy jsem instrumentální skladbu napsal před osmi lety. Jistě mě vzdělání v klasické kompozici ovlivňuje v dobrém i zlém, třeba pokud jde o harmonické myšlení – ačkoliv moje elektronická hudba je v tomto ohledu mnohem prostší. Ne snad, že bych dříve psal radikálně avantgardní kompozice, ale byly přeci jen trochu více na hraně, než to, co dělám v oblasti elektronické hudbě.\nVaše skladba Shifty pro perkuse mi připomíná principy elektronické taneční hudby.\nVyrostl jsem s elektronickou hudbou. Bavily mě sekvencery a všechno to, co dokázaly. Pak jsem se vydal hudebně jinam. Začal jsem studovat kompozici. A tady ta skladba byla vlastně návratem, kdy jsem si řekl, co by asi udělal sekvencer s velice jednoduchými rytmickými vzorci? Už si nevzpomínám přesně, ale mám pocit, že jsem tu skladbu dokonce začal psát za pomoci sekvenceru a pak přepisoval do not.\nZmínil jste práci na projektu věnovaném výuce hudby. Kam by dnes měla směřovat hudební pedagogika?\nJe třeba si uvědomit, že technologie výrazně přispěla k demokratizaci hudby, protože vybavení je tak laciné ve srovnání s dřívějškem. S iPhonem dnes můžete dělat to, co studio Abbey Road v roce 1969. K dispozici je tedy neomezených potenciál. Výuka hudby ale, zdá se, stále vychází z toho, že se nejprve naučíte hrát hudbu někoho jiného. Naučíte se hrát na nástroj, a když obsáhnete cizí repertoár, můžete teprve začít přemýšlet o vlastním. To ale už není nutné. Existuje spousta mladých lidí, které nezajímá učit se na klarinet nebo číst noty. Nechtějí hrát hudbu někoho jiného, protože chtějí vytvářet hudbu novou. Přemýšliví hudební pedagogové si uvědomují, že je tu celá velká množina lidí, kteří byli doteď přehlíženi. Nemohli si dovolit koupit si klarinet a platit za učitele hry na něj. Nevím, jak je to v České republice, ale v Americe spousta institucionalizovaných hudebních programů skončila. Když jsem byl dítě, každá střední škola měla hudební program, což už dnes neplatí. Tam, kde tyto programy existují, jsou často stejně pro děti nedostupné. A ony často ani nemají zájem, protože chtějí vytvářet svou původní hudbu. Nenavrhuji, abychom zrušili všechny školní orchestry, ale že může existovat alternativní cesta. Přitáhnout všechny ty, kdo chtějí dělat hudbu, ale nezajímá je hraní Brahmse, do nějaké struktury, kde by se učili tvorbě, a ne interpretaci.\nDnes se zdá, že dokážeme v hudbě a práci se zvukem naprosto cokoliv. Kam podle vás míří vývoj hudby a jejích technologií?\nNemůžu prozrazovat, na čem pracujeme v Abletonu. Ale v obecné rovině je zajímavé sledovat rozvoj experimentů s generativní hudbou, projekt Google Magenta, syntéza zvuků založená na neuronových sítích, do nichž zadáte zvuk nástroje, a ono se je to pokouší znovu vytvořit. Momentálně zní výsledky děsně. Nebo sítě, které zkoumají vlastnosti hudby. Představte si algoritmus, který chápe věci, jako je melodický obrys a umí vytvářet melodie. Nebo variace na vaše melodie. To jsou věci, které mě momentálně zajímají. Jsem hrozně líný, takže se mi líbí myšlenka, že stroj může být něco jako můj asistent při komponování. Vzpomínáte si na postavičku jménem Clippy, oživlou sponku v programech od Microsoftu? Představuji si něco jako Clippy pro hudbu, který by nebyl tak neuvěřitelně pitomý, jako ten od Microsoftu. Děláme si z něj legraci, ale vlastně to byl výborný nápad, který se zrodil asi o patnáct let dříve, než měl, a byl udělán příliš infantilně. Kdyby ale existovalo něco podobného, dostatečně chytrého, co by pomáhalo s komponováním, bylo by to podle mě úžasné. Nemyslím si, že bychom se k tomu zatím blížili, ale bylo by to zajímavé.\nInovace tedy neočekáváte v oblasti zvuků, ale spíše v průběhu práce na hudbě.\nSamozřejmě existuje nekonečný svět zvuku, který lze prozkoumávat. To, co jsem zmínil, je spíše můj osobní zájem. Nejsem programátor, ale vytvářím si malé systémy v Max, které mi umožňují rychle vytvářet variace materiálu. Nejsou nijak chytré a dělají velice specifické úkoly. Umožňují mi generovat více a více hudby. Je pro mě snazší udělat šest minut hudby, mám-li na výběr z šestnácti minut, než udělat šest minut hudby z ničeho. Chci si vytvořit hodně možností a pak zahodit ty špatné.


Největší chyby, které povedou k nadváze - Fitvit.cz\nFitvit.cz » Zdraví » Největší chyby vedoucí k nadváze\nNejvětší chyby vedoucí k nadváze\nNikdo nechce být obézní, ale přesto je v populaci stále více lidí, kteří mají nadbytečnou hmotnost. Přitom byste měli hned v počátku odhalit, že se něco s vaším tělem děje a včas zakročit. Chyby, které lidé dělají v souvislosti se vznikem obezity, jsou poměrně dobře odstranitelné, ale člověk musí především chtít dělat něco se vznikajícím stavem.\nNekupujte si za žádných okolností větší číslo oblečení\nTo, že se s vaším tělem něco děje, obvykle zaznamenáte, když se nevejdete do svého oblečení, nemůžete zapnout knoflík u kalhot a při sezení vás oblečení škrtí. Mnozí si pak nové oblečení koupí a tím se cítíte opět pohodlně. Připadáte si po pár dnech zcela normálně a za několik týdnů si ani nevzpomenete, že jste se nevešli do svého čísla oblečení.\nProstor pro nabrání deseti až patnácti kilogramů zde nyní je a většinou tuto váhu během roku bez problému naberete, jestliže neuděláte nějakou změnu. Pokud však toto první varování nezanedbáte, můžete se ještě za pár týdnů vrátit ke své původní váze a ani to nezabere příliš mnoho práce.\nVyhněte se konzumování jídla u televize\nZkuste si dát u sledování televize před sebe balení solených tyčinek, křupek, bramborových chipsů nebo sladkých sušenek. Takovému pokušení odolá málokdo. Nejhorší je však obsah kalorií v takových potravinách.\nA v neposlední řadě obsahují velké množství soli. Kromě toho, že u televize nic neděláte, je právě konzumování kalorického jídla tím největším problémem této činnosti. A právě to z ní dělá jeden z nejrizikovějších faktorů ovlivňující naší váhu.\nŘešení problémů jídlem\nTenhle příklad asi také pozná mnoho lidí. Přijdete z práce a vlivem nadměrného stresu sníte mnoho sladkého nebo tučného, co vám nejvíce chutná. Podvědomě sice cítíte, že to není dobré, ale ta chuť nevhodného jídla vás momentálně vysvobodí ze stresu v zaměstnání nebo z další činnosti, která vás nebaví. V tomto případě jsou pouze dvě řešení. Prvním je zbavení se situace, která má na vás negativní vliv, např. nalézt si práci, která vás baví.\nDruhou možnosti je nalézt si nějakou činnost, která vás tohoto stresu zbaví. To může být např. trénink, který umí odbourávat stres, zvýšit sebevědomí a zlepšit postavu. Zároveň je důležité zvládnout situaci, kdy máte potřebu jíst nadměrné množství nevhodných potravin. Nejlepší je takové potraviny doma nemít a zahnat chuť na sladké např. ovocem.\nVezmi si, to ti neuškodí\nPři návštěvách, na oslavách nebo dokonce i u běžného stravování vám každý často nabízí nevhodné jídlo. Pokud mu řeknete, že takové jídlo nejíte, obvykle přijde protiargument, že vám to pro jednou neuškodí. Jestliže jíte bezchybně a jednou za čas sníte dle libosti co chcete, pak se opravdu nic nestane.\nOvšem v případě pravidelného konzumování nevhodného jídla v nepřiměřeném množství se dříve či později dostanete do problémů. Zde nezbývá nic jiného, než trvat na svém rozhodnutí nebo si naplánovat konzumování tzv. zakázaných jídel právě na takovéto příležitosti.\nPřílišné omezení jídla\nAsi největší chybou je velké omezení přísunu jídla v domnění, že teď zhubnu a pak zas budu moci pokračovat ve svém nezřízeném způsobu života. Pokud omezíte energii, a přitom nezabezpečíte doplnění základních živin pro chod organismu, nejen že nezhubnete požadovaný tuk, ale spálíte si svalovou hmotu. Tím situaci ještě více zhoršíte, protože svaly jsou tím, co zrychluje metabolismus.\nDíky svalů má vaše postava pěkné tvary. A jsou to právě svaly, které vám pomáhají se spalováním přebytečného tuku. Proto je chraňte, jak nejvíce to jde. Omezujte kalorie jen mírně, aby byl úbytek hmotnosti z větší části jen z tuku. Skutečně účinné hubnutí vyžaduje mírný energetický deficit s prioritou zachování co největšího množství svalové hmoty. Po udržení požadované váhy pak musíte udělat vše pro to, abyste opět nepřibrali. To znamená trvale změnit životní styl.\nPotřeba vše stihnout za den a omezení spánku\nNestíháte také? Máte kupu práce, starost o domácnost, rodinné problémy, běhání po úřadech a k tomu ještě cvičit a zdravě se stravovat. Někdo to řeší tak, že sice za den všechno stihne, ale omezí pak čas strávený spánkem. A právě zde může být další problém, protože nedostatek spánku zvyšuje pravděpodobnost vzniku nadváhy a obezity. Řešením je správné plánování během dne, dobrá organizace a určit si přesný čas na konkrétní aktivitu.\nFitness styl dokáže pozitivně změnit životní postoj\nStres, rezignace a špatná nálada mohou velmi negativně ovlivnit naší postavu. Mnozí to dobře znají. Přijdou z práce unavení, zvláště když je práce nebaví, mají nepříjemného šéfa nebo spolupracovníky, se kterými si nerozumí. V životě se jim nedaří, tak jak by si představovali. Často pak řeší problémy s nezdravým jídlem a nechce se jim nic dělat. Cvičení a pohyb je však právě tím pravým, co dokáže člověka motivovat k dalším cílům a práci a dokonce i k životním změnám.\n» Pro zhubnutí navyšte objem tréninku


Ušetřete za produkty Freescale a vyhrajte vývojový kit | Vývoj.HW.cz\nDomů » Ušetřete za produkty Freescale a vyhrajte vývojový kit\nUšetřete za produkty Freescale a vyhrajte vývojový kit\nAntonín Vojáček, 9. Září 2008 - 8:11\nPřední světový katalogový distributor elektronických, elektrických a průmyslových součástek společnost Farnell pořádá v ČR do 15. září mimořádnou slevovou akci na nákup a dovoz produktů společnosti Freescale. Navíc se lze zůčastnit slosování o vývojové kity Freescale.\nSpolečnost Farnell, což je přední světový katalogový distributor elektronických, elektrických a průmyslových součástek a také produktů MRO (údržba, oprava, provoz), patří jako jeden z mála mezi opravdu kvalitní dovozce a distributory obvodů, vývojových sad a kitů společnosti Freescale pro Českou Republiku. V tomto směru nabízí ucelenou řadu 2000 produktů společnosti Freescale skladem a navíc poskytuje celou řadu služeb, profesionální technickou podporu, objednání součástek bez limitu minimálního objednávaného zboží a s dodáním následující den ode dne objednání.\nV současné době pak byla Farnellem vyhlášená mimořádná slevová akce až 15% právě na produkty Freescale, navíc podpořená sníženým dovozným a slosováním, ve kterém můžete vyhrát jednu z VÝVOJÁŘSKÝCH SAD FREESCALE v hodnotě do 140 Euro.\nCo je potřeba provést pro získání slevy a zařazení do slosování ?\nStačí se pouze zaregistrovat na webu www.farnell.com/cz/ a vybrat některý ze široké nabídky produktů, které jsou k dispozici online.\nPři prvním objednání do 15. září pak stačí do objednávkového formuláře jen zadat do poznámky "kód CZ10" pro získání 10% slevy z celkové hodnoty objednávky a v případě nákupu Freescale produktů pak dalších 5% při zadání "kód FR5".\nDovozné je pouze 5 EURO a dodání zboží je hned druhý den (vztahuje se na produkty skladované v Evropě).\nObjednáním některého produktu Freescale se pak automaticky stáváte účastníky slosování o VÝVOJÁŘSKÉ SADY FREESCALE v hodnotě do 140 Euro.\nPokud jste sami vývojáři můžete také vyzkoušejte nástroje pro technický design v nabídce společnosti Farnell na webu Electronic Design World www.electronicsdesignworld.com nebo živý technický chat Farnellu s rychlou a interaktivní technickou podporou.\nAutomotive robotika Startup internet věcí LED kvalita vzduchu Konektory Industry40 5G AI - umělá inteligence KNX HWPortal-SensDesk interface PLC IoT Cloud GNSS rozhraní RFID MQTT LTE wireless ethernet Technika budov Dokumentace hwobchod Rapid prototyping Embedded bezpečnost testovani a mereni HW group


Fialoví ďábli zaujmou ctitele Markýze de Sade i Ladislava Klímy, říká editor antologie hororu Martin Jiroušek\nÚvod Obraz & Slovo Fialoví ďábli zaujmou ctitele Markýze de Sade i Ladislava Klímy, říká editor antologie hororu Martin Jiroušek\n6.11.2020\tIvan Mottýl\tObraz & Slovo\tRozhovor\nMrtvý žije. Z temna Ostravy. Za živa pohřbena. To jsou namátkou tři brakové tituly, které se v předválečné éře zrodily v Ostravě. Tehdejší lidové četbě se věnuje i antologie hororu Fialoví ďábli, která právě vyšla v nakladatelství Protimluv. „Je to kniha pro všechny, kdo mají v dnešní nejisté době ještě pořád to nutkání a chuť nechávat se překvapovat,“ říká v rozhovoru editor antologie Martin Jiroušek. A také stálý spolupracovník kulturního deníku Ostravan.cz .\nMartin Jiroušek s antologií hororu.\nFoto: Eva Jeništová\nAutory předválečné hororové lidové četby určitě nenapadlo, že se jejich tvorbou bude někdo téměř za století zaobírat také odborně. Vlastně psali výhradně na kšeft, a až s odstupem času v těch dílech můžeme najít i jisté kouzlo. Kdy jste podlehl půvabu předválečného ostravského braku?\nZejména Cirkusová příšera, Farář z Hochglockneru, Maminko, proč nepřicházíš nebo Gumová pevnost, to jsou ikonická díla, která přitom paradoxně dneska neseženete, ani v knihovnách nejsou, odkud je vyštvali komunisté a jiní „mravokárci“. Zbylé kusy skupují sběratelé předválečných rarit, ještě dříve je zpopularizovali tvůrci sci-fi jako třeba Ondřej Neff, který jim příliš nerozuměl. My je dnes můžeme vidět jako brak nebo horor, je to určitá licence, taková berlička. Tyhle věci pochopitelně jako kterákoliv jiná oblast pod sluncem mají svá silná i slabá místa. Nedávno jsem se bavil na přednášce k dílu Josefa Váchala s jedním známým sběratelem a ten se cítil dotčen, že je této oblasti literatury automaticky vložena nálepka braku. On se přitom věnuje zejména mayovkám a verneovkám. Tato díla už okouzlila svou naivitou řadu současných „nebrakových“ literátů.\nA jak jste tedy byl okouzlen vy?\nMě minulo takové to dnešní pubertální zastydnutí u masově propagovaného Foglara nebo Buriana atakdále. Spíše mě překvapilo, že tyhle, jak říkáte „brakové“ záležitosti, vycházely třeba ve statisícových kusech a dnes je téměř nikdo nezná. Nebo o nich něco vzdáleně zaslechl, aniž by je kdykoliv viděl. Bohužel, sám patřím k těm, že když narazím na něco neznámého, podlehnu tomu o to s větším zaujetím. A zaujetí neznámým je v dnešní digitalizované době stále hůře možné, přesto se občas stane zázrak a objevíte neznámo. Pro mě to začalo někdy koncem osmdesátých let, když jsem měl možnost se rozkoukávat po soukromých knihovnách.\nA kdo vás takzvaně „dostal“, že jste začal uvažovat o antologii, která teď vyšla v Protimluvu?\nTa úvaha tady byla dlouhodobě, už od mého publikování teoretické příručky Černý bod (Protimluv 2015), což je ve zkratce Historie hororu v českých zemích. Kniha určená všem, kdo jsou přesvědčení, že nic takového neexistuje. Pobavilo mě, že si jí všimli i akademici. Materiálu bylo velmi mnoho, financí naopak velmi málo, a jelikož tehdy Černý bod nepodpořilo město Ostrava grantem, logicky jsem se v knize věnoval mimoostravským oblastem. Pak vznikla otázka, když se udělá antologie zaměřená naoko primárně na Ostravsko, jestli to s městským grantem klapne. No a vidíte, vyšlo to. Myslím, že si v tomto směru těžko představíme „ostravštější“ publikaci. Téměř každá její známější čtvrť v ní má svou kapitolu zastoupenou nějakým konkrétním dílem. A k tomu i vizuální materiál, pestrá obrazová příloha včetně nikdy nepublikované rarity V bludišti života.\nAntologie hororu Fialoví ďábli.\nPro koho je antologie Fialoví ďábli vlastně určena?\nPro liberály a libertiny. Příznivce Markýze de Sade, Artauda a Ladislava Klímy. Pro literární gurmány či gourmety. Pro všechny, kdo mají v dnešní nejisté době ještě pořád to nutkání a chuť nechávat se překvapovat. Pro ty, kdo se nechali svést na scestí Černým bodem, protože tohle je v podstatě taková ta jeho praktická část, minimum teorie, maximum ukázek. A že jich ještě zbylo. A pak přece pro ty, kdo někdy slyšeli o takové té místní legendě Fialových ďáblů, protože teprve tady se dočkají jejich konečného odhalení!\nO Fialových ďáblech jsem poprvé slyšel v roce 2015, když poeta Vít Slíva zveřejnil v kulturním deníku Ostravan.cz báseň Fialoví ďábli, kterou doplnil tímto výkladem: „Mé dětství v Bohumíně provázely děsuplné zvěsti o fialových ďáblech, kteří prý řádí v ostravských ulicích. Už jen ta fialová! Barva tetování, a tetování mi tehdy připadalo jako poznávací znamení kriminálníků.“ Co všechno jste zjistil o Fialových ďáblech, a proč dali název knize? Přece jen, antologie se zabývá předválečnou tvorbou, „ďábli“ ale prý v Ostravě působili až v padesátých letech.\nTo jsou právě ty báchorky, které rozšiřují lidé, co s Fialovými ďábly nepřišli nikdy do kontaktu.\nBohužel, ani já jsem neměl to štěstí.\nFantazie plodí nestvůry, to už ukázal Francisco Goya. Pracují pouze s jistými „zvěstmi“. Antologie typu Fialoví ďábli přinášejí konkrétní vzor, odkud se tato legenda vzala. Je samozřejmě vtipné, že přežívala až do padesátých let nebo i později, ovšem to už byla zcela bagatelizovaná jen na řádění v ulicích. Jistě, i pouliční bitky dokáží strhnout. Jenže vezměte si, ďábel je poněkud jiné kafe než ten hodný český čert. A ještě k tomu fialový! Čtenáři budou překvapeni, jen jim napovím, že fialoví ďábli, to byla původně parta nájemných vrahů a bezcharakterních hrdlořezů. V hororové antologii je podstatné, že i na ně jednou došlo, když potkali ještě někoho mnohem nebezpečnějšího. To už je takřka postmoderní model.\nSouhlasím, že antologii ocení především literární gourmeti, obdobně jako okrajové žánry ctili třeba surrealisté. Je to bizarnost, která mapuje dosud neprozkoumané spodní proudy ostravského literárního života. Vždyť na počátku třicátých let měla Ostrava jedinečný časopis Poesie, ale zároveň i „literární podsvětí“, což je termín, který v knize používáte. Za vládce podsvětí považujete „geniálního a krvavého“ autora Metoděje Havlíčka. Čím si u vás vysloužil tolik obdivných přívlastků?\nPořád máte na jazyku ten „brak“, ale nezapomínejme, že je v antologii zastoupena i „high class“ české kultury. Anna Maria Tilschová, Vojtěch Martínek a dokonce nepřímo Petr Bezruč. Anebo dodnes neúplně zhodnocený Jan Havlasa se skvostnou psychologickou povídkou Povodeň, která se odehrává na řece Ostravici kolem roku 1902. A třeba karvinský Eda Cenek, který píše o pohřbených hornících v hlubinách zdejších šachet, to byl průkopník nejen české sci-fi, ale jak ukazuji v antologii, také průkopník hororu, až běhá mráz po zádech. Navíc využíval lokální jadrnou mluvu. „Ostravské literární podsvětí“ anebo „geniální a krvavý“, to je ale i jisté licence, kterou nemůže čtenář brát až doslova, přesto obsahuje zrno pravdy. Havlíček velmi rád popisoval krvavé scény, třeba mrzáky. Sám byl válečným invalidou smýkaným u výslechů gestapem a vsazeným do koncentráku v Terezíně, kde močil krev. Pak jej komunisti popotahovali u soudu coby kolaboranta. Pokud byl geniální, rozhodně v tom, jak si dokázal z Ostravska třicátých let vytvořit něco jako zlatý důl. Svým psaním a schopností vycítit mezeru na trhu, řečeno dnešním slovníkem.\nMrtvý žije. Sešitové vydání z roku 1938\nV antologii narazíme i na již zmiňovaného klasika a učitele ostravského Matičního gymnázia Vojtěcha Martínka. I on chtěl zbohatnout na té díře na trhu, byť se schoval za pseudonym V. Staněk? Stejně v sobě ale nezapřel básníka, v hororu Poslední noc Jakuba Hrona třeba píše: „Zápach spáleného těla mísil se s těžkým uhlovým prachem vysypávané strusky. Hutě zpívaly dále svou mocnou píseň.“ Proč se Martínek pustil do pokleslého žánru?\nMartínek je skrytým esem antologie, nemyslím si ale, že se pustil do pokleslého žánru. Třeba se naopak Havlíček a další autoři, které představuje antologie, pustili do osobních výpovědí, které jsou v podstatě pravdivější než jakákoliv dnešní poezie.\nS tím nesouhlasím, ale je to otázka úhlu pohledu. Horory v antologii se často odehrávají na strašidelných zámcích, v Londýně, v cirkusovém prostředí i čistě imaginárních prostředích, zkrátka v atraktivních lokalitách pro lidového čtenáře, mezi nimiž byli často i horníci a hutníci. Proč autoři jen poskrovnu využívali ostravské reálie, nechtěli čtenářům připomínat černé město i po šichtě?\nOstrava byl před válkou neskutečně rozmanitá, od Kamčatky až po Mexiko. Ale paradoxně tady panovala například cenzura potlačující adresná ostravská literární díla. Dnes je „módní“ redukovat Ostravu na šachty a hutě, ale měla i cirkusová šapitó, zábavní parky s lidskými zrůdami, čtvrti podobné londýnským, strašidelné zámky a mnoho jiných atrakcí, takže já se to společně s Protimluvem jenom snažím oprášit a vrátit do hry. Práci tam máme taky, dokonce mrtvé horníky, cokoliv je libo.\nZajímavé jsou i osudy nakladatelů, kteří v Ostravě tento druh četby vydávali. Kdo z nich vás zaujal nejvíc?\nO tom jsem psal už na stránkách revue Protimluv v minulém roce, článek se jmenoval Literární ďábel z Ostravy. A pojednával o nakladatelství Svět z Hulvák, které vedli manželé Stodolovi. Svět vydával literaturu psanou přímo horníky a z některých knih jsem vybral ukázky i do antologie. Zvláště Žofie Stodolová, která pocházela z dělnické kolonie, to byla persona! O existenci nakladatelství Svět se samozřejmě v Ostravě vědělo už dříve, ale nikdo se nepustil do toho, aby zjistil více. Proč taky, akademické kruhy musí, a jsou i povinovány, řešit své Martínky. Z okruhu autorů kolem nakladatelství Svět se mi nedávno podařilo identifikovat autora podepisujícího se jako Leo Urbanes alias Vesmír. Aktuálně je to legenda současné sběratelské scény, která se pídí po tomto typu titulů.\nKdo se tedy skrývá za pseudonymem Leo Urbanes?\nPíšící dělník Leopold Urbanec z Bartovic. Svou kariéru začal coby tvůrce senzačního dobrodružného románu Orient, jeho kouzlo a nebezpečí, který v roce 1931 vycházel na pokračování v sešitovém vydání v ostravské pobočce nakladatelství Melantrich. Se Stodolou posléze Urbanec napsal senzační román Peklo Sibiře, kvůli němuž byli vyšetřování a souzeni pro nekalou konkurenci. Urbanec se poté osamostatnil a vydával romány pod značkou Vesmír a pod pseudonymem Leo Urbanes. V antologii ale představuji i autora, jehož totožnost je zatím nerozluštěnou záhadou. Pod jménem František Baran vydal v roce 1928 vlastním nákladem knihu Historie Mistra Černé Magie.\nHistorie černé magie z roku 1928.\nPro Ostravské muzeum jste aktuálně připravil i výstavu publikací, z nichž jste do antologie vybíral. Expozice je pochopitelně zavřená, proto čtenářům představte reprodukci alespoň jednoho z vystavených titulů, k němuž třeba máte nějaký mimořádný vztah.\nK těmhle věcem nelze mít vztah, jinak jedete rovnou do pekla. Za těmi fialovými.\nSakra, nestrašte mě.\nAntologie i výstava tyhle věci vytahuje na denní světlo, a není to zrovna košer práce. Je vůbec s podivem, že do toho Ostrava šla, protože ta je, jak víme, zejména překotně se vyvíjejícím městem, které zatracuje vlastní minulost. Ostravské muzeum ale už podruhé za sebou věnovalo velký prostor předválečné literatuře. Loni to byla moje výstava Předčasný pohřeb na téma prvních českých překladů Edgara Allana Poea (poznámka redakce: aktuálně je její část vystavena čili uzavřena ve Veletržním paláci v Praze), letos jsme s ředitelkou muzea Jiřinou Kábrtovou připravili exkluzivní expozici Cirkusová příšera versus Fialoví ďábli. Plakátu k výstavě vévodí i dnes tak oblíbený motiv masek a roušek, stejně jako obálce knihy. Jakmile ti „covidoví ďábli“ kolem trochu utichnou, výstavu v muzeu zaktualizuji a bude ji možno navštívit, včetně doprovodných programů.\nVznikají i v dnešní Ostravě podobné brakové romány s hororovou atmosférou, které by navíc psali ostravští autoři? Brak, o který by se za osmdesát či sto let mohl zajímat nějaký nový Martin Jiroušek? Nevím o nich, ani neznám nakladatelství, které by něco takového vydávalo, možná lze něco najít v labyrintu internetu…\nTěžko si dnes představit šílence, co vydá horor formou sešitové kolportáže. Týden co týden na pokračování, aby ve finále za doplatek nabídl pevné desky ke svázání těch sešitů, jak tomu bylo ve třicátých letech. Ale proč ne, abychom přežili, potřebujeme i takové šílence.\nFialoví ďábli (antologie hororu). Vydalo nakladatelství Protimluv v Ostravě, 2020. Editor: Martin Jiroušek. 262 stran.


Mixed media přání s razítky Pink and Main\nJiž třetím rokem jsem členkou design teamu firmy Pink and Main, vlastní ji skvělá talentovaná Michelle, která mi dala důvěru, abych ji spolu s ostatními pomohla propagovat značku. Razítka se u nás zatím neprodávají, ale třeba jednou …\nMou inspirací pro tento týden je mixed media přání s razítky Wild about you. K razítkům jsou i výsekové šablony. Obrázky jsem natiskla Versa Fine onyx black inkoustem, vybarvila Distress fixy. Na pozadí jsem skrze šablonu od Prima Marketing aplikovala Finnabair White sand pastu a posypala to enamelovým embosovacím práškem od Stampendous. Když se pasta zatavila horkovzdušnou pistolí, vznikl parádní efekt. Poté jsem na akrylový blok nanesla distress fixu (prostě jsem ho počmárala), postříkala lehce vodou a štětcem udělala malé cákance.\nObrázky jsem nalepila na přání pomocí 3D pěnové pásky. Nápis je vyřezaný pomocí Hello šablony taky od Pink and Main. Nápisy jsem vyřezala dva, vybarvila je Distress fixy a nalepila přes sebe, aby se jemně překrývaly. Nakonec jsem nalepila samolepící kamínky.\nPro přání jsem nepotřebovala žádný papír s tiskem, vše jsem udělala pomocí CANSON akvarelového papíru s gramáží 200g/m2.\nRáda tvořím jednoduchá mixed media pozadí pro svá přání. Přání jsou o dost zajímavější a více zaujmou.


U11 vybojovaly 3.místo · Basketbalový klub Blansko\nU11 vybojovaly 3.místo\n2018, 16.září · Milan Ševčík · Přípravka+U10+U11+U12\nPoslední přípravou nejmladších hráček před zahájením mistrovské sezony v kategorii minižákyň U11, byl velmi dobře obsazený turnaj, který uspořádal Basketbalový klub Blansko. Povedené klání zaštítil 1. místostarosta města Blansko pan Ing. Jiří Crha. V zápasech se nejlépe vedlo týmu z Pardubic, za kterým se umístily družstva Olomouce, Blanska a Krnova.\nHlavní trenér mládeže Ing. Jaroslav Streit výkon svých svěřenkyň okomentoval: „Velkým kladem bylo, že se do hry zapojila všechna děvčata, která jsem měl k dispozici. Pro většinu z nich šlo o první zkušenost se skutečnou formou basketbalu. Mezi nejužitečnější hráčky turnaje byla zařazena mj. naše Lucie Zachovalová, ale také ostatní děvčata zaslouží pochvalu za velké nadšení a pěkné výkony“.\nMilé překvapení čekalo na všechny nadějné sportovkyně při vyhlášení výsledků. Ceny předávala Klárka Stloukalová, stříbrná z Mistrovství Evropy U16 v Litvě, která v Blansku s basketem začínala.\nBK Blansko x OSK Olomouc 4 : 36\nBK Blansko x BK Studánka Pardubice 19 : 55\nBK Blansko x Basketky Krnov 26 : 5\nSložení blanenských benjamínků, v závorce body: Reisiglová M., Matějíčková N., Sedláková B. (12), Zachovalová L. (11), Kuchařová A., Hégrová V. (2), Ježová N. (7), Vašková K. (6), Pelclová A., Němcová N., Alexová E. (4), Streitová M., Popelková I. (3), Krchňáková V. a Hejčová M (4).\n1. místo BK Studánka Pardubice, 3 vítězství, nejužitečnější hráčka Mysíková A.\n2. místo OSK Olomouc, 2 vítězství, nejužitečnější hráčka Petrželová V.\n3. místo BK Blansko, 1 vítězství, nejužitečnější hráčka Zachovalová L.\n4. místo Lokomotiva Krnov, 0 vítězství, nejužitečnější hráčka Mohelníková E.\nAkce byla uspořádaná za finanční podpory Jihomoravského kraje.