Speciál - Osudy Romů za druhé světové války na území Protektorátu Čechy a Morava - PDF\nDownload "Speciál - Osudy Romů za druhé světové války na území Protektorátu Čechy a Morava"\n1 Speciál - Osudy Romů za druhé světové války na území Protektorátu Čechy a Morava [ ] Autor: Barbora Kmentová Jak vypadala skladba romské populace za první republiky, jaký byl osud romských uprchlíků po nástupu nacismu, jak a proč vznikly na území Čech a Moravy pracovní kárné tábory, později koncentrační, a jaký byl osud Romů na území protektorátu... o tom jsme hovořili s historikem Michalem Schusterem z Muzea romské kultury. Jak vypadala skladba romské populace před zřízením protektorátu? v pohraničních oblastech. "K období první republiky nám chybí přesné soupisy, protože za první republiky se romská situace řešila z hlediska sociálního. (Statistiky zahrnují dva pojmy) Takzvaný cikán, anebo ten, který po cikánsku žil - tzn. neměl stálé zaměstnání, neměl stálé obydlí, žil podobným způsobem jako cikán. My ze statistických údajů z první republiky vlastně ani nevíme, kolik procent jsou skutečně etničtí Romové. Odhady jsou, že na našem území tehdy žilo mezi tisíci etnických Romů, přičemž největší počet z nich, zhruba 80 procent, byli slovenští Romové. Ti žili většinou usazeně. Na Slovensku byla ještě malá skupina maďarských Romů. V našich zemích se potom Romové rozdělovali na české a moravské, přičemž čeští většinou kočovali. Mezi jejich typická jména patřil například Růžička, nebo Herynek a Winter. Moravští Romové žili převážně usazeně, zejména v oblasti jižní Moravy, na Slovácku, u Strážnice, Svatobořic, Kyjova... v tzv. cikánských osadách. Za první republiky již byli tito moravští Romové hodně integrovaní do společnosti, nedocházelo k žádným konfliktům, spolupracovali s místní správou, měli svá stálá zaměstnání, ať už se živili jako kováři nebo různí prodejci. Máme dokonce dochovány fotografie romských dívek ve slováckých krojích. Velice typickým jménem byl Holomek. Kromě toho u nás žila nepočetná skupina tzv. olašských Romů, kteří pocházejí z rumunského valašska. Ti kočovali, nejčastěji to byli koňští handlíři a představovali nejbohatší vrstvu Romů. Nesmíme zapomenou na německé Romy, tzv. Sinty, kteří žili především Co se týče romského života za první republiky, tak ten by se dal charakterizovat jako postupná, dobrovolná integrace do společnosti. První Romové začínají studovat na romských vysokých školách, např. první právník pocházel právě z té moravské rodiny Holomků. Tomáš Holomek ze Svatobořic, první cikánský advokát na Moravě, jak se tehdy psalo v tisku. Na Slovensku například vznikla speciální cikánská hudební škola. Takže situace se výrazně zlepšuje, i když je třeba také říci, že v otázce kočovných Romů byla řada problémů, například s tábořením, které se nelíbily občanům i samotným obcím. Kočovní Romové také znamenali konkurenci pro místní řemeslníky, protože nabízeli třeba brusičství nožů nebo zpravovali hrnce. Takže se objevují na venkově petice "řešte tu situaci nějakým způsobem a zbavte nás té cikánské metly". To bylo skutečně vyslyšeno na nejvyšších místech, zasadila se o to zejména Agrární strana, a došlo to až tak daleko, že v roce 1927 byl vydán zákon O cikánech a osobách po cikánsku žijících, na jehož základě byl proveden soupis všech tzv. cikánů. Bylo zjištěno, že jich je přibližně mezi 70 až 80 tisíci. Osobám, které kočovaly, měly být vydávány tzv. cikánské legitimace. To bylo něco jako občanský průkaz s otisky prstů a informacemi o tom, jak například ten člověk vypadal. Tyto legitimace se musely předkládat po příchodu do obce na četnické stanici, aby tyto osoby byly pod stálým policejním dohledem. Problém byl v tom, že se průkazky vydávali i 1\n2 osobám, které nebyly kočující, nežily cikánským způsobem (např. Romům z Jižní Moravy). Měli stálé zaměstnání, stálé obydlí, ale ta obec je nechtěla přijmout za občany, nechtěla s nimi mít nic společného, takže je označili za cikány, za ty problémové, dostali legitimace a jejich život byl značně ztížen. Cikánská osada Po trvalém usazení, rok 1941; zdroj: fotografie z MRK (originál uložen v NAP) Byl to celkem velký diskriminační zásah do práv jedné skupiny obyvatel, taková odvrácená strana první republiky. To, že byl člověk označen za cikána, znamenalo například zákaz vstupu do hlavních zemských měst - Prahy, Brna, do lázeňských obvodů. Některé obce si mohly vyžádat výjimku a také na jejich území byl pak zakázán vstup těmto osobám, například města v pohraničí, která měla problém s Romy z Maďarska, Slovenska či Polska, kteří kočovali a přecházeli přes hranici. Měli už svou trasu, takže města věděla, že na jaře k nim určitá skupina přijede, nechtěli je tam, takže si vymohli výjimku a znemožnili jim vstup do obce." Co pak tito kočovníci dělali? "Buď zůstávali mimo město nebo do něj vstoupili a řešilo se to nějakou pokutou, pokud se samozřejmě od nich vůbec dalo něco vybrat. Nebo byli, pokud je shledali vinnými nebo se nepřišli nahlásit a podobně, na den zavřeni do vězení. A opravdu se to stávalo. Na druhou stranu, i když to byl diskriminační zákon, tak v tehdejší Evropě nebudil vůbec žádnou pozornost, byl na tu dobu celkem standardní, dokonce vycházel z bavorské a francouzské předlohy. Ten náš zákon byl ale velice precizní a byl dáván za vzor na všech tehdejších kriminalistických konferencích. Jenže problém se jím moc nevyřešil, naopak, spíše se zvětšil. Protože pokud se kočovní Romové něčím aspoň trochu živili - a samozřejmě to musíme brát reálně a musíme si uvědomit, že velké procento z nich se živilo i drobnou kriminalitou, tzn. že se ztrácely slepice v okolí, že se pytlačilo v lese, kradlo se dřevo, protože oni tím jak kočovali, tak si museli nějak to živobytí zajistit a příroda jim to tak nějak skýtala, oni tohle zkrátka moc neřešili. Takže problémy byly, ale zákon Romům zároveň i vzal jakoukoli možnost nějakého slušnějšího legálního přivýdělku a oni proto více kradli, atd. Byli odsunuti ze společnosti na okraj, takže to bylo řešení velice krátkozraké." Po nástupu Hitlera v Německu a anšlusu Rakouska prchá před nacismem do Československa řada lidí. Většinou se hovoří o židovských uprchlících, jak to bylo s Romy? "Nástup Hitlera znamená politiku nejen protižidovskou, ale zaměřenou i proti cikánům a cikánským míšencům. Už v komentářích k cikánským zákonům je jasně napsáno: "V Evropě mají vedle Židů cizorodý původ právě cikáni." Tím byli jasně dáni dva základní nepřátelé nacismu. Do ještě svobodného Československa prchají němečtí Romové, což díky tomu našemu zákonu bylo problematické. Byli to cizí státní příslušníci, neměli legitimace, takže byli většinou posíláni přes hranice zpět. Samozřejmě v Německu je zase četník obrátil a poslal je za hranice. Často to bylo hodně kruté, když pendlovali mezi oběma státy. Navíc tady migrace německých Romů vyvolávala paniku, která byla i uměle přiživována médii. Objevovalo se: "... statisíce cikánů k nám proudí z Německa..." Prostě se to zveličovalo, jenže problém nebyl zas až tak velký. Místo aby se to vzhledem k situaci v Německu řešilo nějakou pomocí, tak se nálada ve společnosti proti Romům ještě více zhoršovala, což vedlo k tomu, že za 2\n3 druhé republiky, 2.března, byl vyhlášen zákon o kárných pracovních táborech. Ty měly už tehdy, v ještě relativně svobodném Československu, určitý rys koncentračních táborů. Tendence ve společnosti byla již před začátkem války poměrně radikální." Pohled na cikánský tábor v Hodoníně u Kunštátu; zdroj: fotografie z MRK (originál Takže nevznikaly žádné organizace, které by se snažily uprchlíkům pomoci? "V žádném případě, s tím vůbec nemůžeme počítat. Říkalo se tomu "postrk". Existují fotografie, kde četník jede na kole za romskými vozy a dohlíží na to, aby přestoupili hranici nazpátek. Jak tady byli chyceni, okamžitě byli "postrčeni" zpět. tehdejší doby. Asociál byl zkrátka každý, kdo neměl stálé zaměstnání, obydlí, atd. Ještě stále se to neřešilo na rasovém základě. Takže zpočátku v těch kárných táborech Romové tvořili pouze nějakých 10 až 15 procent ze všech internovaných. Ovšem v oficiálních evidencích již byli Romové označeni písmenem C jako cikáni. V roce 1942 vychází Zákon o potírání cikánského zlořádu a začíná druhá fáze, již přesně namířená proti romské skupině obyvatel. V srpnu téhož roku byl proveden soupis všech cikánů na území protektorátu, kdy bylo stanoveno, že skutečných Romů je Nacisté nevěřili soupisům prvorepublikovým, chtěli si je udělat sami. Skupina Romů, kteří již žili usazeně, bezproblémově, byla ponechána pod policejním dohledem, a druhá, menší skupina, byla internováno do nově vzniklých cikánských táborů, neboli Zigeunerlager, které byly vytvořeny z pracovních a sběrných táborů v Letech a v Hodoníně. To už tedy byly čistě romské koncentrační tábory. Tady se ten problém začal řešit radikálně a na rasovém základě." Zdroj: fotografie z MRK Pohled na cikánský tábor v Hodoníně u Kunštátu; zdroj: fotografie z MRK Jaký je prapůvod tzv. cikánských kárných táborů? "Na úvod se sluší říci, že všechno co se odehrálo u nás v roce 1939 v souvislosti s romskou otázkou, stalo se předtím již v německé Říši. U nás se to jenom zkopírovalo. V roce 1939 byl vydán zákon o zákazu kočování, všichni Romové se museli usadit, dělal se zase speciální soupis, kde měli být všichni podchyceni. Potom následoval zákon o preventivním potírání zločinnosti, na jehož základě byly postaveny kárné pracovní tábory, v Letech u Písku a v Hodoníně u Kunštátu, kde měli být internováni tzv. asociálové. To byl terminus technicus Jak probíhal soupis Romů z roku 1942? "Dělalo ho četnictvo, z 2. na 3. srpna 1942, všechno bylo v tajnosti, aby Romové nemohli uniknout. Samozřejmě unikali, že, nedalo se je všechny podchytit. Četníci chodili do cikánských rodin a zapisovali nejen jména, ale i kolik mají dětí atd., aby měli opravdu přesné informace. Když se určovalo, kdo je cikánský míšenec či cikán, při tom již spolupracovaly obce. Tady už starosta mohl dát návrh, tzv. seznam navržených zařazenců do kárného pracovního tábora, ještě předtím než vznikl ten cikánský. Častokrát tedy docházelo k tomu, že se obce zbavovaly nepohodlných občanů, označily je za asociály... a nikdo pak už nezjišťoval, jestli má dotyčný práci. U Romů to bylo ještě tak, že pracovali námezně, na stavbách, no a zase - byla to doba, kdy práce obecně mnoho 3\n4 nebylo, válečná doba, šetřilo se, kde se dalo. A pokud pracovali, tak třeba jenom v létě, když pomáhali při žních, stahování dřeva v lese, takže většinu roku práci neměli, ale nikoho nezajímalo, že ji nemohou najít nebo ji měli a ztratili, ale zase ji mít budou. Často je označovali jako "práce se štítící", to byl taky takový terminus technicus: "Jde převážně o cikány práce se štítící, jejichž výživa není řádně zajištěna, živí se žebrotou a drobnými krádežemi". Rodiny se tam tísnily, měly určený výsek několika paland, kde žili všichni pohromadě. Už to, že tam nebylo žádné soukromí... v tradičním romském životě si žena chrání své soukromí, neukazuje se cizím mužům. Šlo i o společnou hygienu, všechno bylo neskutečně traumatizující. Hlavně pro romské ženy, kdy pokud se tam později šířily nějaké štěnice, vši, tak jim byly samozřejmě ostříhány vlasy.. to byla další obrovská rána, protože romské ženy si potrpěly a potrpí na dlouhé vlasy. Další věcí bylo, že tam všichni nastoupili v srpnu, v létě, a tomu odpovídalo i oblečení, které si sebou vzali. Některé z dětí například neměli žádné boty, jenom to letní oblečení, což se ukázalo jako tragické v zimě, v těch dřevěných budovách. Dalším problémem bylo stravování. Byla válka, šetřilo se všude, tím spíš na vězních, takže jídlo bylo třikrát denně, ale jen v nejnutnějším množství. Navíc v Letech u Písku zaměstnanci kradli příděly... na poště byl zadržen podezřelý balík, v Milovicích u Písku, a bylo zjištěno, že jeden ze zaměstnanců krade příděly a posílá je rodině." Pohled na cikánský koncentrační tábor v Hodoníně u Kunštátu; zdroj: fotografie z MRK Tábory zřízené na území protektorátu se pomalu ale jistě začínají měnit z pracovních na koncentrační... Romské děti v Letech u Písku; zdroj: fotografie z MRK (originál uložen v NAP) Ženy v Hodoníně při čekání na jídlo; zdroj: fotografie z MRK (originál "Oba dva tábory můžeme označit za koncentrační, ne ve smyslu Buchenwald, Dachau, ale ve smyslu koncentrace jedné skupiny obyvatel. Byly zde internovány celé rodiny, veškerý majetek museli odevzdat. Počátek vzniku táborů je srpen V táborech byly dřevěné baráky, původně určené pro dělníky, výhradně pro letní sezónu. Což namená, že v zimě tam byl život strašný. Navíc kapacita byla pro 200 až 300 osob, ale už několik týdnů po zřízení byla několikanásobně překročena. Nemocné a podvyživené děti; zdroj: fotografie z MRK Jací lidé byli v táborech zaměstnáni? "Zaměstnanci byli všichni Češi, jednak správní personál a poté protektorátní četníci. Na to právě pamětníci hodně vzpomínají, protože ještě jakž tak chápali příkoří od Němců, ale nedokázali pochopit, proč jim to (příkoří) dělají vlastní lidé. Veliteli byli Blahynka a v Letech Janovský. 4\n5 Vězni a dozorci v Letech, za povšimnutí stojí pendrek v ruce druhého muže zleva; zdroj: fotografie z MRK (originál uložen v NAP) Velitel tábora v Letech u Písku Josef Janovský; zdroj: fotografie z MRK Zdroj: fotografie z MRK (originál uložen v NAP) Káranci při práci; zdroj: fotografie z MRK Účelem táborů bylo kromě vyřazení Romů ze společnosti také jejich "vychování k práci, pořádku a disciplíně". Ta převýchova spočívala v tvrdé práci, deset hodin denně, na stavbě silnic, železnic, v lomech, v létě si je mohli sedláci najímat při žních nebo na stahování dřeva v lesích. To byla také jejich jediná možnost jak uprchnout. Pracovat museli jak muži, tak i ženy a staří lidé, starší děti pomáhali třeba s taháním kamenů. Úmrtnost starých lidí a dětí byla obrovská. K těmto katastrofálním podmínkám se navíc v zimě 1942 až 1943 přidala epidemie tyfu, shodou okolností v obou táborech, a to i přes skutečnost, že ji dopředu předvídaly povinné lékařské kontroly. Ve zprávách se objevuje "pošlete nám vápno k dezinfekci, pošlete nám zimní oblečení, boty, atd..." Většinou ale příslušné úřady nereagovaly, protože tendence byly "musíme se jich zbavit". Dopadlo to tak, že letský vedoucí Janovský byl odvolán a byla vyhlášena přísná karanténa. Do vypuknutí epidemie byli mrtví pohřbíváni na místních hřbitovech, na vyděleném místě někde u zdi, v letském případě v Mirovicích a na Moravě v Černovicích. Ovšem po vypuknutí epidemie se vytvořily speciální masové hroby asi 100 až 200 metrů od táborů. To bylo také velice traumatizující, neboť je pohřbívali sami Romové, kteří si velice potrpí na loučení se zemřelým, typické je vartování tři noci u mrtvého člověka... tady samozřejmě nic takového nebylo, natož nějaké rozloučení s knězem. Ten člověk byl prostě zavázán do pytle, hozen na hromadu k dalším a zasypán vápnem. Jakmile se hrob naplnil, vykopal se vedle další. Třeba v Hodoníně jsou dochovány tři jakési vlny, ze kterých je dodnes patrné, kde asi to masové pohřebiště bylo. Dnes je na něm památník." Jak to bylo s trestáním? Zneužívali zaměstnanci svého postavení? "Nikdo nebyl zastřelen, ale tresty byly velmi kruté. Pamětníci uvádějí, že potrestán mohl být člověk často jenom ze zlovůle dozorců." 5\n6 Zdroj: fotografie z MRK (originál Zdroj: fotografie z MRK (originál Podařilo se někomu utéct přímo z tábora? Zdroj: fotografie z MRK (originál uložen v NAP) "Ano, buďto to bylo při práci někde venku, nebo se jednalo o zásobovače, kteří vyjeli s eskortou nakoupit nebo pro balíky na poštu. Nejslavnějším je Josef Serinek z letského tábora, který uprchl ještě s dalšími a působil potom na českomoravské vrchovině jako velice slavný partyzán. Založil dokonce odbojový oddíl, ve kterém shromáždil některé partyzány z Ukrajiny, z Polska, Sovětského svazu a spolu bojovali proti nacistům. Byl slavný až do té míry, že tomu jeho oddílu se říkalo Černý a jemu se říkalo Černý partyzán. Kromě Josefa Herinka se i ostatní Romové zapojovali do partyzánské činnosti. Například donášeli partyzánům různé informace, jídlo, nebo je u sebe ukrývali. Na Slovensku v Tatrách znali velice dobře terén a tak pomáhali partyzánům, později i Rudé armádě, v sabotážích. Proto také když na Slovensku vypuklo Slovenské národní povstání a Slovensko obsadila německá armáda, docházelo k masovému vyvražďování romských osad, právě pod záminkou pomoci partyzánům." Pro většinu Romů tábory v Letech u Písku a Hodoníně u Kunštátu nebyly konečným místem... "16.prosince 1942 vůdce SS H.Himmler vyhlašuje, že všichni cikáni a cikánští míšenci z Německem obsazených států musí být koncentrováni a transportováni na jedno místo, kterým byl vybrán koncentrační tábor Osvětim Březinka, kde byl vyčleněn prostor B2E, tzv. cikánský rodinný tábor. Prvně se uvažovalo, že budou transportováni jen Romové ze zmíněných dvou táborů, ovšem díky tyfu a karanténě se rozhodlo, že budou nejprve transportováni všichni ti, kteří byli doteď ponecháni na svobodě. O tom, kdo půjde do transportu, rozhodoval jednak (evidenční) soupis, jednak označení za asociála a pak také "označení" za příliš tmavého. Častokrát se stávalo, že do transportu nebyly dávány osoby, které byly "trochu světlejší". Ale většinou se ten člověk přidal k rodině, protože si nedokázal připustit, že by ji opustil, soudržnost rodin byla velká. Na transporty dohlíželo četnictvo, máme zprávy o tom, že zejména na Moravě byli tendence (k vydávání lidí do transportu) slabší. Například se posílaly zprávy na Zemský úřad v Brně ve stylu "vy to tam máte trochu pomalejší, urychlete to, zdá se nám, že moc těch cikánů necháváte na svobodě", což vyplývalo z užšího sepjetí Romů a neromů na Moravě. Takže častokrát i sami starostové jeli na gestapo a žádali o výjimku, aby ti "jejich" Romové nebyli transportováni, že jsou normální, nedělají problémy, atd. Taková záchrana se povedla například u rodiny Kubíků z Hrubé Vrbky, což byla slavná muzikantská rodina, slavná cimbálovka na Slovácku. Máme tedy zprávy o tom, že neromské obyvatelstvo se snažilo pomáhat Romům nebo že je doprovázeli k transportům, loučili se, plakali, dávali jim sebou jídlo, víno svařené s vodou na cestu, aby jim déle vydrželo. Zajímavý osud měla také rodina Danielova. Oni věděli, že půjdou do transportu, tak se snažili zachránit jednu z dcer a provdali ji za bílého. Ovšem nepomohlo to, celá rodina skončila v Osvětimi a většina z nich zahynula. "Prý ju neodvezú a snad ani nás ne". Zkrátka si mysleli, že tou svatbou zachrání celou rodinu. 6\n7 Osvětim Březinka dnes, foto: Jana Šustová Transporty byly velice kruté, lidé často nepřežili už jenom tu cestu, no a pak přišla Osvětim Březinka. Tam to nemá cenu ani zvlášť komentovat. Uvádí se většinou, že v osvětimském cikánském táboře bylo 20 až 22 tisíc Romů z celé Evropy, z našich protektorátních zhruba 5 a půl tisíce. Na svobodě jich zůstalo asi 300, buď se skrývali, nebo uprchli na Slovensko, kde ta situace byla o trochu lepší. U těch, kteří byli ponecháni, se uvažovalo o sterilizaci a postupné likvidaci. V Osvětimi byly útěky naprosto minimální. Podařilo se to například našemu moravskému Vincenci Danielovi (Daniel je typické příjmení pro moravské Romy, pozn red.). Ti, kteří byli práceschopní, byli odváženi do jiných táborů nebo do továren v Říši. V srpnu 1944 z těch asi dvaceti tisíc zbylo v cikánském táboře jen zhruba 3 tisíce osob. Protože se blížila fronta a nacisté se báli Rudé armády, tak vedení osvětimského tábora rozhodlo, že všech těchto 3 tisíce osob bude zlikvidováno. Tak se také stalo, v noci z 2. na 3. srpna 1944 byli všichni nahnáni do plynových komor a následně spáleni v pověstných krematoriích. Takže si dokážete představit ty kapacity a tu zrůdnost, když během jediné noci dokázali zlikvidovat takový počet lidí. Z těch, co prošli koncentračními tábory a pak byli posláni na práci, se po válce vrátilo asi 500 osob, což je zhruba 10 procent z předválečného počtu Romů. U našich českých a moravských se jedná o jedno z nejvyšších čísel z celé Evropy. Je to dáno hlavně tím, že jich bylo málo, díky čemuž byli velice kvalitně sepsáni, shromážděni a bylo velice jednoduché je zlikvidovat, což se například na Slovensku nepodařilo." Zkratky u fotografií: MRK - Muzeum romské kultury v Brně; NAP - Národní archiv Praha 7


Databáze lží. Kdo zaříznul tendr na Temelín – Databáze lží. Kdo zaříznul tendr na Temelín – Neovlivní – investigativní deník o vlivu a lidech\nDatabáze lží. Kdo zaříznul tendr na Temelín\nPremiér Andrej Babiš hází odpovědnost na svého předchůdce Bohuslava Sobotku. Byl to ale on osobně, kdo soutěž zarazil.\nNení to pravidlem, aby se v databázi Neovlivní.cz objevovaly případy, kdy lze politiky tak snadno usvědčit ze lži. Případ zrušeného tendru na dostavbu Temelína je ale ukázkový.\nPřitom to premiér Andrej Babiš vůbec říkat nemusel. V sobotu při návštěvě Temelína označil “za velkou chybu” vlády Bohuslava Sobotky, že nedokončila tendr na dostavbu této jaderné elektrárny.\n“Byl zorganizovaný, utratili jsme na tom miliardu. Musíme se k tomu vrátit,” řekl Babiš.\nPředseda vlády ale zapomněl dodat, že to byl on osobně, kdo v roli ministra financí v roce 2014 dotlačil polostátní elektrárenskou společnost ČEZ k tomu, aby soutěž zrušila. Odmítl totiž, aby vláda dala jakoukoli státní záruku za výkupní ceny elektrické energie z Temelína.\n“My si nemůžeme dovolit garantovat ceny elektřiny,” řekl tehdy po jednání vlády vicepremiér a ministr financí Andrej Babiš.\nA oba v tom tehdy s premiérem Bohuslavem Sobotkou byli zajedno, jak dokazuje dobový tisk. A jak o víkendu poznamenal tehdejší Sobotkův rádce Radek Pokorný: “Tendr na třetí a čtvrtý blok Temelína byl zrušen protože Babiš chtěl, aby to ČEZ “stavěl za své”. Pouze a jenom kvůli Babišovi, tendr byl zcela připraven. Proboha, musíme pořad snášet to nekonečné lhaní?”\nPro kontext celého příběhu je třeba ještě vědět, že elektrárenský gigant ČEZ byl jednou z mála bašt, kterou Andrej Babiš po vstupu do politiky nikdy neovládl. Sice se snažil zbavit šéfa ČEZu Daniela Beneše, díky podpoře Hradu se mu to ale nepodařilo. Stejně jako v éře Sobotkovy vlády narazily Babišovy nápady, aby ČEZ všechen zisk rozdělil akcionářům.\nŠtítky: Andrej Babiš, Databáze lží, Temelín


Nová naděje pro malou Madeleine • RESPEKT\n27. 10. 2013 | aktualizace 27. 10. 2013 15:12\nV případu zmizení malé britské dívenky Madeleine McCannové z portugalského letoviska došlo k nečekanému průlomu. Britští policisté přišli s novými zásadními zjištěními a jejich portugalští kolegové v reakci na to vyšetřování šest let staré tragédie znovu otevřeli. Rodiče se v podobných situacích často bojí mluvit o naději, manželé McCannovi však nad tímto strachem právě vítězí. Svou naději si ze země doslova vydupali sami – šest let nepřestali veřejnosti připomínat osud své dcerky a nakonec přesvědčili policisty, aby se na věc ještě jednou podívali.\nVelká Británie postaví navzdory trendům novou jadernou elektrárnu


Azylové domy, nezaměstnaní a jejich specifika | Humanitní vědy · Diplomky.net\nAzylové domy, nezaměstnaní a jejich specifika\nNázev práce: Azylové domy, nezaměstnaní a jejich specifika\nZískejte práci prostřednictvím internetového bankovnictví a dopřejte autorovi co nejvyšší podíl ze zisku za jeho práci. Zašlete 200 Kč na č.ú. 1041664027 / 3030, do pole variabilní symbol uveďte číslo 0337 pro odlišení zvolené práce a do textového pole (např. do pole „Popis příkazce“) napište Vaší emailovou adresu. Práce Vám bude zaslána do 24 hodin od doručení požadované částky.\nTato bakalářská práce se zaměřuje na problematiku nezaměstnanosti s následným bezdomovectvím a na popis sociální péče o bezdomovce ve dvou konkrétních azylových domech. Zvolené téma má zodpovědět otázku, jak je o sociálně znevýhodněné lidi postaráno, jakou měrou se oni sami podíleli na vzniku své tíživé životní situace a jak chtějí tuto situaci řešit.\nCílem práce je prokázat, jaké faktory se podílí na ztrátě zaměstnání a na ztrátě bydlení, uvést její příčiny a důsledky; seznámit veřejnost s tím, jaký vliv na bezdomovectví mají různá specifika nezaměstnaných a nakonec – jaké pomoci od azylových zařízení a od státu se těmto lidem dostává. K výzkumu bude použito různých metod – rozhovorů, dotazníků, pozorování; ale také bibliografických analýz a kazuistik. Obsah této bakalářské práce by měl přispět k zodpovězení aktuálních otázek na téma nezaměstnanost a bezdomovectví a přinutit soudobou společnost k zamyšlení nad zvyšujícími se nároky na sociální péči.\n„Ne každý, kdo pracuje, je zaměstnaný a na druhé straně také ne každý, kdo nepracuje, je nezaměstnaný“. Slovo práce může mít několik významů – od zaměstnání přes práce v domácnosti a činnost pro vlastní potěšení (např. hobby) až po slovo, označující místo výkonu práce nebo zaměstnání. Samotné slovo zaměstnání znamená vztah k práci, založený pracovní smlouvou, zahrnující i materiální odměnu za pracovní výkon. Nemít práci znamená nejen ztrátu zaměstnání, ale také překážku v provozování nějaké systematické činnosti, jejímž výsledkem je nuda. Nemít zaměstnání znamená nemít příjem a s tím související problémy se zajištěním základních lidských potřeb. Práce je pro člověka nejdůležitější podmínkou jeho existence, přináší mu materiální užitek, dává mu pocit seberealizace a společenské užitečnosti. Začleňuje ho do sociálních vztahů, uspokojuje potřeby ctižádosti, sebeuplatnění i sebeúcty. Násilné porušení vztahu práce a života člověka má prokazatelné negativní následky - sociální, psychologické i zdravotní.\nStarověcí Řekové se domnívali, že práce je něco sprostého a proto veškerou manuální práci přenechávali svým otrokům. Otroci a nevolníci nemuseli mnoho pracovat – volný čas byl totiž nejen odpočinkem od práce, ale i dobou k přemýšlení, vzdělávání a rozvíjení vlastní osoby. Protestantská pracovní morálka zničila tento pohled na práci; zaměstnání a volný čas si vyměnily svá místa. Práce se tak stala jediným řídícím principem života a u mnoha lidí došlo vlivem nedostatku práce k rozpadu osobnosti. Volný čas byl jen proto, aby odpočinutí zaměstnanci mohli podávat vyšší výkon. Tento moderní způsob myšlení je založen na pocitu viny, který jej činí efektivnějším. Vina zbavuje lidi pocitu uspokojení z práce – mají výčitky, i když jedou na dovolenou. Každý, kdo pracuje jen na zkrácený úvazek, není považován za řádně přispívajícího člena společnosti. Mnoho lidí by vystačilo s nižší mzdou, poskytnutou za kratší pracovní dobu, ale většina z nich radši pracuje na plný úvazek, aby se necítili vinni.\nDefinice nezaměstnanosti podle Mezinárodního úřadu práce v Ženevě považuje za nezaměstnaného jen uchazeče o zaměstnání, tedy občana, který není v žádném pracovním nebo podobném vztahu, nevykonává samostatnou výdělečnou činnost ani se nepřipravuje soustavně na budoucí povolání a který požádal osobně nebo písemně o zprostředkování vhodného zaměstnání u úřadu práce v místě svého trvalého bydliště.\nNezaměstnaní lidé se dělí do čtyř základních skupin, které se navzájem různě prolínají:\nlidé, kteří chtějí pracovat (z různých důvodů dobrovolně mění pracovní místo a svou nezaměstnanost berou jako nezbytně nutnou dobu k nástupu do jiného pracovního místa)\nlidé, kteří nechtějí pracovat (udržují si statut nezaměstnaného a žijí ze sociálních dávek)\nlidé, kteří nemusí pracovat (nemají potřebu hledat zaměstnání, protože jsou nějakým způsobem finančně zajištěni, např. dědicové, výherci v loterii, rentiéři…)\nlidé, kteří nemohou pracovat (patří do některé ze skupin, znevýhodněné na trhu práce - lidé, závislí na drogách, zdravotně postižení, psychicky nemocné osoby…)\nNegativní vliv sociálního státu na růst nezaměstnanosti se stává velkým problémem společnosti. Základní otázkou je, zda vstoupit na trh práce nebo se raději držet stranou; z toho vyplývají další otázky, jako např. jestli výše podpor a malý zájem o práci za minimální mzdu nevedou spíše ke ztrátě dalšího zájmu o placenou práci. Mnozí nezaměstnaní se ptají, proč se namáhat chodit do práce za malý plat, když při troše námahy lze od státu získat několik různých příspěvků, různě je kombinovat, navazovat na sebe a užívat si přitom volného času? Uživatelé azylových zařízení nemusí vynakládat ani tu trochu námahy – pracovníci těchto zařízení veškeré vyřizování odborně obstarají za ně.\nPodle některých studií vede ke ztrátě motivace hledání práce více než samotná výše podpory délka doby, po kterou je tato podpora poskytována. U mnoha příjemců dávek sociálního státu je těžké posoudit, zda je jejich nezaměstnanost nedobrovolnou (i když ve většině případů tomu tak skutečně je), či zda nejde jen o strategii spojenou se současnou výdělečnou aktivitou v šedé ekonomice. Velká část zaměstnání, která tito lidé mohou pravděpodobně získat, by jim totiž přinesla nejen pouze o málo vyšší příjem, než jsou jejich příspěvky v nezaměstnanosti, ale také rutinní, nudnou, namáhavou práci, s níž se nelze příliš identifikovat.\nVe druhé řadě působí nezaměstnanost problém ostatním daňovým poplatníkům – ti platí vyšší daně jednak na pokrytí neodvedených daní, které by platil nezaměstnaný, kdyby byl zaměstnán, a jednak platí daně na sociální dávky pro nezaměstnaného a jeho rodinu, na které mu z důvodu nezaměstnanosti plyne nárok. Hrubým odhadem na ušlých přímých daních včetně pojistného na zdravotní a sociální zabezpečení a na dávkách pro nezaměstnaného a jeho rodinu stojí nezaměstnanost v České republice daňové poplatníky desítky miliard korun ročně.\nAzylové domy, nezaměstnaní, sociální, nepřizpůsobiví, práce, bezdomovectví, nezaměstnanost, specifika nezaměstnaných, příčiny nezaměstnanosti, důsledky nezaměstnanosti, sociální péče, bezdomovci, ztráta bydlení, dobrovolné bezdomovectví, bezdomovec\n1.1 Specifika nezaměstnaných\n1.2 Příčiny nezaměstnanosti\n1.3 Důsledky nezaměstnanosti\n1.4 Jak léčit nezaměstnanost?\n2. AZYLOVÉ DOMY\n2.1 Historie sociální péče\n2.2 Specifika klientů\n2.3 Poskytovaná péče\n2.3.1 Příklady sociální péče\n2.3.2 Výhody dobrovolného bezdomovectví\n2.3.3 Vliv péče státu na bezdomovce\n3. KLIENTELA AZYLOVÝCH DOMŮ\n3.2 Použité metody, techniky a postupy\n3.3 Harmonogram postupu\n3.4 Analýzy výzkumů\n3.4.1 Ztráta bydlení jako důsledek nezaměstnanosti\n3.4.2 Příjmy klientů\n3.4.3 Rozdělení specifik klientů\n3.4.5 Spokojenost klientů\n3.4.6 Práce sociálních pracovníků\n3.5 Dílčí závěry\n3.6 Stanovené hypotézy:\nZískejte práci prostřednictvím internetového bankovnictví. Zašlete 200 Kč na č.ú. 1041664027 / 3030, do pole variabilní symbol uveďte číslo 0337 pro odlišení zvolené práce a do textového pole (např. do pole „Popis příkazce“) napište Vaší emailovou adresu. Práce Vám bude zaslána do 24 hodin od doručení požadované částky.


Dětská postel Aeroplane-Basic-36-1002-32-09A | Nábytek Aldo\nDětská postel Aeroplane-Basic-36-1002-32-09A\nOriginální a velmi variabilní nabídku dětského nábytku z masivu přináší na naše stránky nábytek ALDO dánský výrobce. Nový pohled na prodej nábytku do dětského pokoje, kdy si opravdu k posteli můžete pořídit vše, co nabízí ilustrační fotografie a ještě něco navíc. Konkrétně k dětské posteli z masivu také vhodně barevně laděné doplňky, kterými jsou dekorativní polštáře, ale i matrace s modrým, nebo červeným potahem. Látky jsou ručně vyšívány a polštáře i matrace mají snímatelné potahy, které lze samozřejmě vyprat.\nOriginální a zcela jiný způsob zařizování interiéru dětského pokoje, to je nabídka dánského výrobce, který se také soustředí na vysokou kvalitu. Snad právě proto zvolil pro výrobu nábytku dřevo borovice, které je ošetřeno vodou ředitelným nátěrem bílé. Struktura dřeva je lehce viditelná. Cena postele včetně roštu. Dodání v dílech s nutností montáže. Doprava zdarma.\nNabídka kolekce Aeroplane, která nabízí dekorace a doplňky s motivem letiště je velmi široká. Jak příjemně se dá interiér dětského pokoje kluka vybavit, vám pro inspiraci uvádíme na přiložených fotografiích.


Svobodné protestantské stránky - Duchovní praxe - Chození do kostela\nChození do kostela\n„Návštěva kostela, jako slavnostní vnější služba Bohu v církvi vůbec, je-li chápána jako smyslové znázornění společenství věřících, je nejen prostředek, sloužící každému jednotlivci k jeho povznesení, ale také povinnost zavazující přímo věřící jako celek, (...) za předpokladu, že tato církev neobsahuje formality, které mohou vést k modloslužbě a tak zatěžovat svědomí (...) Ale chtít [toto shromažďování] samo o sobě praktikovat jako prostředek milosti, jako by se jím složilo přímo Bohu a jako by Bůh s konáním této slavnosti (...) spojil určité milosti, je iluze.\nI. Kant, Náboženství v hranicích pouhého rozumu, str. 222-223.\nVšudemožně se klade důraz na praxi. Při studiu, v práci, ale i v křesťanských kruzích. Je však zvláštní, že o náboženské nebo o duchovní praxi se v evangelickém prostředí spíš mlčí. „Teorie“ je takřka sprosté slovo – ale „duchovní praxe“ jakbysmet! A přitom bohoslužby – to je třeba význačný případ (např. křesťanské) náboženské praxe. Tudíž sotva kdo může tušit, oč všechno se takovým odmítáním připravuje.\nNaproti tomu si ale všimněme, jak často se mluví o „chození do kostela“ nebo o „návštěvě bohoslužeb.“ Jako by na bohoslužbách bylo nejdůležitější právě ono chození. Co jsou ale bohoslužby, jaký mají význam, k čemu slouží, čím prospívají?\nKdo však si tyto otázky klade? A kdo na ně odpovídá? Není tomu tak, že účastníci bohoslužeb sami často neví, co tam pohledávají? Někteří se dokonce pohoršují anebo alespoň zrozpačiťují nad tím, že druzí „nechodí“ – a svádějí to na jejich pohodlnost, na sledování televize a kdo ví na co ještě. Je však na bohoslužbách něco, proč by tam právě ti nebo oni měli co pohledávat? Pokud ano, jak to, že se to moc neví?\nJeden z možných podnětů k odpovědi na tyto otázky (zdaleka ne tedy odpověď na ně) je možné najít v myšlence cesty do kostela jako přípravy na slavnost, v myšlence času na cestě jako času soustředění, kroky rytmizovaného vyhlížení duchovního světla. Tato myšlenka z pouhého docházení činí směřování do kostela jako zvláštní událost s vlastním významem. Koho z těch, kdo uvažují o počtech chodících do kostela, ale napadá něco podobného? Není to škoda?\nAle o chození do kostela nemluví jen křesťané sami. Stále dokola a floskulovitě se v médiích píše o úbytku návštěvníků bohoslužeb v západní Evropě (nedávný článek v Reflexu tedy neříká zdaleka nic nového). Ne že by nebylo možné hledlat důvody – a ne že by se to nedělo. Proto si třeba můžeme uvědomit, že jsou třeba dalekosáhlé civilizační a kulturní změny, s nimiž jednotlivec ani skupina lidí mnoho nenadělá. Zato záleží na tom, jak se s nimi kdo vypořádá. Přitom korespondence mezi křesťanskou praxí a způsobem života nebo kulturními podmínkami činí problémy. Jedná se tak ale o otázku velmi obecnou, to znamená, že se týká mnoha částí západní Evropy a mnoha lidí.\nNení nicméně tělesnému zdraví ku prospěchu se v neděli ráno pořádně vyspat? Není zábavnější jít na koncert než poslouchat jakési řeči, které vypadají docela od věci, i když se třeba někdy snaží vypadat zábavně?\nPanuje celkem široká svoboda pohybu – proč tedy chodit spíše do kostela než jinam? Prospěju tím své osobě? Pomohu tím někomu druhému? Panuje tam vícestrannost prospěchu?\nA i kdybychom nalezli dobré důvody - také bychom si měli položit otázku, zda chodit do kostela každý týden. Copak Ježíš chodil do chrámu každou sobotu? Netvrdím, že takové otázky nemají pozitivní odpověď, jen mám za to, že je třeba hledat pro takzvané chození do kostela důvody a motivaci. Nejde jen o chození, ale také o jakési „kam“ …\nVšiml jsem si jednou člověka, který je velmi vzdělaný v uměleckém směru, jak hltá kazatelské bláboly jednoho faráře jako posvátnou manu. Má ve své duši nějakou díru, kterou má pro něco takového otevřeno? Mohl by mne o „chození do kostela“ poučit? Neměl by být spíše o tom poučen? Anebo obojí?\nJindy jsem si všiml ochoty zavést diskusi o otázkách, které zazněly v jedné homilii. Ale na tu ochotu hned někdo reagoval nechápavostí a někdo se přímo vzpouzel... Možná se někteří lidé stydí, že nemají k tomu co říci. Ale když v kostele schází místo pro osobní otázky? (A to si nemyslím, že by se muselo diskutovat přímo o kázání, stačí jen vytvořit vhodné příležitosti a využívat je…)\nAnebo se mi jedna studentka svěřila se svou zkušeností z Bavorska. Celá ves tam prý chodila do kostela, ale když se zvídavá studentka tamních místních ptala, proč tam tedy chodí, nanejvýš se dozvěděla, že ze zvyku.\nJako by v kostele nezáleželo na lidské osobě. Na tom snad nějak vágně záleží některým z těch, kdo v některých křesťanských obcích zdomácněli, vůči sobě navzájem. Ale nakolik na tom záleží jinak?\nNezáleží tedy spíš jen na tom, kolik kusů lidí chodí, zda chodí a jak často? Spokojme se s chodiči! Spokojme se s pouhými návštěvníky! Návštěvníci nemohou být zároveň doma tam, kde jsou na návštěvě. Jsou však užiteční pro statistiky. Pro změnu můžeme porovnávat počty návštěvníků v kostelech, divadlech, kinech a na stadionech. (Kde jsou ty časy, kdy na zápasy Slavie chodilo 40 000 lidí...) Není třeba se na nové návštěvníky, pokud se objeví, dívat jako na mimozemšťany. Berme je prostě jako návštěvníky, kteří by nás neměli obtěžovat svým zjevem, svými otázkami, svýmu potřebami, a vůbec sami sebou. Každý máme svých starostí dost – a proč si je tedy tahat do kostela? Jen choďte, navštěvujte, moc nečekejte, sami od vás také moc nečekáme! Chození – toť hlavní křesťanská praxe!\nDovětek: Pro dobrý výhled do časů budoucích by bylo žádoucí formalistní chození do kostela změnit v malou pouť. Jsem v tom sice skeptikem, mimo jiné proto, že mnoho lidí do kostela spíš jezdí než chodí. Ale třeba mne někdo mile překvapí...\nAleš Wrana - můj subjektivní\n4. 5. 2015 8:48\nKdysi, když jsem uvěřil, bylo mi 19, těšil jsem se každou neděli do kostela, a chodili jsme rádi přes kus Brna pěšky, aby to těšení trvalo déle a užilo si ho celé tělo. - Pak jsem byl 18 let farářem. - A teď už zase chodím do kostela jako "návštěvník". A (prozatím) vždycky se hodně těším. Na evangelium, radostnou zvěst, která zazní z každého kázání, které není úplně zmršené, a těch nebývá hodně. Těším se na prostor svobody a společenství věřících, kdy jsme přece hluboce spojeni ve víře - a když je to mezi lidmi v neděli vztahově špatné, vždycky si řeknu: přišel jsem na bohoslužby. A protože se těším na bohoslužby, prožívám rád i cestu na ně. To nedělní ráno prostě je jiné.\nMartin Danihelka - chození za kostel\n1. 5. 2015 15:14\nPrvní, co mě napadlo - že autor motta v záhlaví Immanuel Kant byl v osobním životě zarytým odmítačem návštěv bohoslužeb. K návštěvám bohoslužeb měl takový odpor, že by se snad přímo dal diagnostikovat postupy psychiatrie (existuje něco jako "latreiofobie"?). Roztomilé podrobnosti uvádí Barth v "Dějinách protestantské teologie 19. století", k nalezení jsou i v různých kantovských monografiích.\nV článku popisovaná osoba vzdělaná v umění a poněkud primitivnější ve vnímání kazatelské kvality není žádným paradoxem. Osobnosti nebývají jednolité, naopak častěji složené z mnoha autonomních navzájem nepropojených součástí. A tak najdeme osoby monarchistických a teokratických názorů na svět poslouchající metal a matematika Fregeho píšícího svůj dětinsky antisemitský deník a stejně tak esteticky vnímavého křesťana, který svůj vkus úmyslně (?) vypojuje při konzumaci nedělního kázání.\nChodících do kostela bude dále ubývat, jako vůbec chodících kamkoliv. (Toto je v článku ostatně správně vysloveno.) Souvisí to i s krizí "Gemeinschaft" a s postupem kulturní individualizace. Organizované (sic!) náboženství to bude mít čím dál těžší, chození do kostela do značné míry vymizí.\nJ. S. - Chození – toť hlavní křesťanská praxe!\n1. 5. 2015 12:30\nTakže vlastně turistický kroužek. Proč ne...?\n© 2018 eStránky.cz | Tvorba webových stránek | RSS | Tisk | Aktualizováno: 20. 4. 2018 | Nahoru ↑


Oddělené ložnice. Výhra, nebo pohroma? - iDNES.cz\nLze spát celý život po boku milované osoby? Přepracovaní současníci boří tradiční mýty. Potřebují se dobře vyspat, proto stále častěji volí oddělené ložnice.\nOddělené ložnice mohou vztahu i prospět | foto: Profimedia.cz\nTřiačtyřicetiletá manažerka Irena je spokojena se svým manželstvím vzdor tomu, že už tři roky s mužem nespí. Tedy v jedné místnosti.\nV "panelákovém" mládí měla společná postel cosi do sebe, kvůli dětem to ani jinak nešlo. Když se ale vzmohli na domeček, Irena opatrně nastolila téma oddělených ložnic. A uspěla.\n"Manžel začal z roku na rok chrápat. Zprvu vždy žertovně utrousil, že mi dává deset minut, abych usnula, a nějak to šlo. Časem nás humor přešel. Mně se zhoršilo spaní a muž začal stonat s prostatou, takže k chrápání přidal ještě cesty na WC. Kradl se sice z postele jako duch, ale já ho stejně pokaždé slyšela. Oba máme náročné povolání a musíme být fit, takže jsme to nakonec rozetli a spíme každý jinde," popisuje Irena.\nPodle ní je docela příjemné se v noci navštěvovat, dokonce to oběma přineslo pocit určité vzácnosti.\nDospívajícím dětem to vysvětlili snadno, horší to bylo s rodiči. Ti okamžitě zavětřili pohromu. Zřejmě pod dojmem tradičních filmových obrázků, v nichž hlava rodiny odchází po bouřlivé hádce trucovitě nocovat na gauč do kuchyně.\n"Ze začátku jsme to raději kamuflovali. Tvrdila jsem, že manžel občas přespí v pracovně, aby mě nerušil, když sedí do noci u počítače. Matka mě stejně podrobila křížovému výslechu v hrůze, že máme před rozvodem," přiznává Irena.\nPsychologové doporučují takovým mýtům nepodléhat. Stejně jako bludu, že oddělené ložnice jsou hrobem manželského sexu. Cynikové rovnou zapochybují, zda to, co nazýváme romantickým sdílením vyhřátého pelíšku, není ctností jen z nouze. A kořeny onoho zvyku spatřují ve stísněných malých bytech.\nNaši předkové na zámcích a šlechtických sídlech přece žádné společné lože nesdíleli. Velké prostory jim skýtaly komfort soukromého místa ke spaní.\n* Máte menší šanci uhladit názorové rozpory či špatnou náladu podle rčení "nad denním hněvem by nemělo zapadnout slunce".\n* Může být narušen pocit sdílení života, máte zmenšený prostor pro komunikaci.\n* Vzniká určité riziko, že vzájemné návštěvy prořídnou.\n* Intimním chvilkám předchází složitější ceremoniál.\n* Může se častěji stát, že méně spokojená polovička hledá intimní potěšení jinde.\n* Dostanete se do řečí. Okolí za odděleným spaním bude hledat problémy ve vztahu.\nS přibývajícími léty a tím i zdravotními potížemi skýtají oddělené ložnice bezpochyby řadu praktických výhod. V první řadě kvalitnější spánek.\n"Nám se doma oddělené spaní osvědčilo a já - chrápal - se za ně přimlouvám. Takové řešení ale nelze doporučit tam, kde to jeden z partnerů chápe jako potupu či křivdu. Z psychologického hlediska je také dobré, když původní společná postel zůstane zachovaná, aby muž mohl alespoň někdy přilehnout i přespat," soudí psycholog Jiří Brančík.\nVe světě se trend oddělených ložnic rychle prosazuje. Rostoucím nárokům na výkon nelze dostát, aniž by se člověk dobře vyspal. Například ve Spojených státech dnes usíná sólo 23 procent lidí žijících v páru. Jak uvádí server Hospodářských novin iHNED.cz., podle průzkumu Americké asociace stavitelů budou v roce 2015 dvě hlavní ložnice běžné u 60 procent nových domků.\nNepříjemné zvuky vyhánějí ze společné ložnice i Brity. Podle české redakce BBC si na chrápání jako zdroj konfliktů postěžovala nedávno téměř polovina z tisícovky oslovených britských párů.\nA Češi začínají držet krok. Lidé, kteří si tvrdou prací vydělali na kvalitní bydlení, potřebují i kvalitně relaxovat. A nehodlají oželet byť i jedinou hodinu spánku při klopotném usínání vedle chrápala. Jen pokaždé nebývají "po americku" otevření a pro druhou ložnici používají krycí název pracovna nebo pokoj pro hosty. Aby se náhodou nedostali do řečí.\nSexuoložka Růžena Hajnová ovšem společné spaní vehementně hájí. Podle ní mnohem více vyhovuje intimnímu soužití a zmenšuje riziko odcizení.\n"První, na co se ptáme, když k nám přijdou partneři s nějakými problémy, je to, kde spí. Při oddělených místnostech totiž intimním chvílím vždy předchází složitější ceremoniál, smluvená znamení, která brzdí spontánní chování. Jeden můj pacient například vždy manželce podstrkoval pod dveře noční čepičku a pak napjatě čekal, zda ji přijme. Copak tohle může fungovat?" namítá sexuoložka, která je zastánkyní lidového rčení, že nad denním hněvem by nemělo zapadnout slunce.\n* Kvalitněji se vyspíte, což člověk ocení zejména s přibývajícím věkem nebo s náročnou profesí.\n* Každý si může větrat a svítit, kdy chce a jak dlouho chce.\n* Nemusíte poslouchat poznámky typu: Ty už jdeš spát anebo Ty ještě nejdeš spát.\n* Jste ušetřeni nejintimnějších projevů blízkého, které mohou brzdit erotickou touhu (chrápání...).\n* Máte svůj soukromý prostor, kde můžete odložit všechny masky a lépe se zbavit přetíženosti.\n* Dá vám pocit vzácnosti a může manželský sex ozvláštnit\nSovy a skřivani\nJenže pro oddělené lože mluví i další argumenty než jen kvalita spánku. Třeba odlišné biorytmy či rozdílná představa o teplotě v místnosti. Zatímco "skřivani" se vyčerpaně sklátí na lůžko už po desáté večer, "sovy" zhasnou noční lampičku nejdříve po půlnoci. Samosebou se vzájemně ruší i při ranním vstávání. A teplomilové zase propadají hysterii, když jejich otužilé polovičky trvají na optimální teplotě 19° C a pravidelném větrání.\nLidé mají také rozdílnou potřebu intimity, což je dáno výchovou i vrozenými vlastnostmi. A některým příliš "těsné" soužití prostě nevyhovuje.\n"Vyrostla jsem v rodinném domku se dvěma záchody a bydlení v paneláku pro mě byl zprvu hotový mor. Jsem háklivá na zvukové projevy tělesných funkcí, takže stačilo, aby šel někdo z rodiny na záchod, a já hned musela pustit vodu nebo rádio. Možná i z toho důvodu jsem zredukovala na jídelníčku luštěniny," se smíchem vzpomíná na mládí osmatřicetiletá bankovní úřednice Eva. Dnes si pochvaluje soukromí v oddělené ložnici.\nBrněnská lékařka Eliška Bartlová ovšem upozorňuje, že rozhodnutí spát odděleně není zase tak jednoduché, jak se na první pohled zdá.\n"V mládí bych takovou myšlenku vůbec nepřipustila. Teď, po třiceti letech manželství, si doma uvědomujeme výhody oddělených ložnic, a přesto to řešíme už dva roky. Když jsme manžel nebo já stonali a na čas si každý lehl jinam, přistihla jsem se, že synům až příliš horlivě vysvětluju, že je to kvůli riziku infekce. Ten tradiční model v nás zkrátka vězí dost hluboko," soudí Eliška Bartlová.\nBuď jak buď, zůstane volba ložnice vždy navýsost individuální věcí. Někomu se i po letech nejlíp usíná po boku partnera. Konec dne si neumí představit bez tiché rozmluvy před spaním a neodradí ho, ani když drahoušek "řeže dřevo".\nKoneckonců je to problém, který se dá řešit. Nejčastěji jednoduchým laserovým zákrokem na měkkém patře nebo zprůchodněním nosu - bratru za 13 tisíc. A ucpávky do uší jsou za babku.\nSexuoložka Růžena Hajnová dokonce ubezpečuje, že na chrápání si lze zvyknout. "Vím o případu, kdy manželovi vadily zvuky, které žena v noci vydávala. Dokonce je nahrál na magnetofon, protože mu nevěřila. Když pak manželka zemřela, muž si na náhlé ticho v místnosti najednou nemohl zvyknout. Pouštěl si pak manželčino chrápání z pásky."\nTakže už víte, co je pro vás lepší? Zlaté pravidlo vyrovnaného vztahu zní, netlačit na pilu žádným směrem. Ať si každý uspořádá spaní podle svého gusta. Podstatné je jedině to, abyste se na řešení s drahou polovičkou shodli.\nPříznivci sólového spaní\nIVA JANŽUROVÁ (66) si oddělené ložnice pochvaluje: "Jednou jsem mému muži rozbourala postel a dala jsem mu ji do jiného pokoje. Měl to být první krok k vystěhování. Jenomže se ukázalo, že je to velmi praktické. Považujeme to dodnes za ideální... chodíme k sobě na zálety," popsala v loňském rozhovoru pro ONA DNES.\nBÁRA ŠTĚPÁNOVÁ (48) se pro oddělené ložnice rozhodla v době, kdy s partnerem Mírou Barabášem (46) opravovali velký dům v Zákolanech u Prahy. V budově inspirované starou Anglií má Bára svoji romantickou růžovou ložnici s kytičkami a volánky a její přítel mužně muzikantskou.\nKATIE HOLMES (28) A TOM CRUISE (45) spí v oddělených pokojích svého prostorného sídla v Beverly Hills prý už od roku 2005, kdy spolu začali chodit. Katie obývá jižní křídlo druhého podlaží domu, Tom severní. Podle bývalé hospodyně manželů tvrdí Katie, že Tom chrápe a po jeho boku by se vůbec nevyspala.\nTémata: BBC, Bydlení , Humor, Iva Janžurová, Katie Holmesová, Krádeže uměleckých děl, Luštěniny, Poradna: Duchové, Poradna: Jídelníček, Poradna: Masky, Poradna: Nevyrovnaný vztah, Poradna: Zdravotní potíže, prostata, Psycholog, Tom Cruise\nPronájem bytu 2+1, Kralupy nad Vltavou


DokonaláŽena.cz » Krása : Těchto chyb se vyvarujte a budete se cítit královsky\npřed 5 lety, 03.09.2017 00:00 Tomáš Čáp Krása\nTěchto chyb se vyvarujte a budete se cítit královsky\nPro sebe i své zdraví se snažíte dělat maximum? Možná i tak nevědomě chybujete v těchto návycích, které vám zbytečně kradou pocit pohody a naopak vám způsobují nemalé nepříjemnosti. Tak se jich zbavte a vaše zlozvyky nahraďte dobrozvyky.\nKrajkové kalhotky a ultra přiléhavé džíny\nChápeme, když máte rande, určitě se do této sexy postupky nasoukejte, ale do kanceláře popadněte ty pohodlnější z přírodních vláken. Vy se budete cítit daleko víc svá, váš klín nebude mít poplach kvůli zvýšené vlhkosti a kvasinky se nebudou chtít zase x krát přemnožit. Navíc i vaše žíly vám poděkují, protože krevní oběh bude proudit bez utlačování.\nPřehršel kofeinu a nedostatek tekutin\nPokud si chcete poručit kávu, vždy si k ní nalijte sklenici minerální vody. Abyste bezprostředně potom doplnila ztracené tekutiny, protože káva je sice báječná, budí nás z letargie, avšak organismus dehydratuje. A v případě, že pijete málo, sem tam kouříte a házíte do sebe kofeinové nápoje, budete za pár let působit v obličeji jako přesušená treska. Tak pozor na to.\nMastné a sladké hříchy\nČokoláda, chipsy, hranolky, bageta z benzinky, sem tam nějaký ten dortík či věneček. Vyřaďte z vašeho jídelníčku tyto nezdravé bomby a nahraďte je těmi, co chutnají a přitom vám tolik neškodí. Místo hromady sladkostí si dopřejte krevety, připravte si lososa na grilu, vychutnejte si kozí sýr s hrozny či fíky a čokoládový dezert si místo másla vytvořte z avokáda. Uvidíte, že jakmile přesedláte na tuto stravu, už se nevrátíte k té původní.\nPohyb je zázračný\nSedět doma na zadku a nedělat nic je jistě příjemnější kratochvíle, avšak pak stačí pár chyb v jídelníčku a kila letí rychlostí blesku nahoru. Místo držení drastických diet se jděte rozběhnout do parku, vyjeďte na inlinech, zajděte na jógu, pilates, nebo vyvenčete vašeho chlupáče. Klidně dělejte cokoliv, ale nebuďte pasivní.


LESNICKÁ VÝROČÍ - ZÁŘÍ 2000 | Lesnická práce - nakladatelství a vydavatelství | Lesnická práce - nakladatelství a vydavatelství\nLESNICKÁ VÝROČÍ - ZÁŘÍ 2000\n- 1. 9. 1920 - byl výnosem Ministerstva školství a národní osvěty při Českém vysokém učení technickém v Praze zřízen odbor lesního inženýrství.\n- 2. 9. 1880 - se narodil ve skalské myslivně v Leštině u Humpolce Jan Auerhan, JUDr., tvůrce čs. lesnické statistiky. Nebyl sice lesníkem, ale pocházel z jednoho z nejstarších lesnických rodů, který po generace konal mysliveckou a později lesnickou službu v pražských královský oborách, jak zjistil Ing. Otakar Kokeš. Jan Auerhan se narodil jako nejstarší ze tří synů nadlesního Strakovských nadačních statků. Od mládí se věnoval statistice, demografii a geografii. Po právnických studiích vstoupil do služeb české statistické kanceláře, s níž přešel po státním převratu do nově založeného Státního statistického úřadu (SÚS), kde se stal záhy náměstkem předsedy a v roce 1928 prezidentem SÚS.\nPoután k lesnictví rodovou tradicí (jeho mladší bratr Jaroslav i otec byli lesníky), sledoval již od počátku problematiku lesnické statistiky a v r. 1920 vyciťuje, že tak významná složka našeho národního hospodářství, jakou je lesní prvovýroba, se nemůže spolehlivě vyvíjet bez přesných číselných znalostí své náplně, zorganizoval celostátní statistické šetření o lesích. Jeho výsledkem byl Příspěvek ke statistice lesů, vydaný knižně pod jeho autorstvím v r. 1924 a řada dalších publikací, které otiskoval v různých časopisech. Budiž zde připomenuto, že za zakladatele lesnické statistiky se však považuje univ. prof. dr. Karel Eduard Kořistka (1825-1906), který k ní dal podnět už v r. 1874 a je dokumentována v průkopnické knize Příspěvky ku statistice lesů v Čechách z r. 1885 (autoři dr. Kořistka a dr. Bernát).\nAvšak až Dr. Auerhan jako první přednášel zemědělskou a lesnickou statistiku na VŠZLI při ČVUT v Praze a v r. 1930 se habilitoval pro výuku statistiky i na přírodovědecké fakultě Univerzity Karlovy v Praze a před svým odchodem do penze (1939) zřídil při SÚS samostatné oddělení pro lesnickou statistiku. Dr. Auerhan byl i dlouholetým předsedou Čs. zahraničního ústavu, v nacistickém Německu se bral za práva utiskovaných Lužických Srbů, což mu nacisté nezapomněli a za heydrichiády byl popraven na střelnici v Kobylisích dne 9. 6. 1942. Jeho jméno je uvedeno na pamětní desce v hlavní budově přírodovědecké fakulty UK v Praze (viz LP 1981, s. 139-140).\n- 4. 9. 1890 - se narodil v Praze Karel Kavina, PhDr., profesor botaniky a dendrologie na VŠZLI při ČVUT v Praze, taxonom, morfolog, bryolog a mykolog. Zemřel 21. 1. 1948 v Praze (viz LP 1/1998).\n- 8. 9. 1930 - v Hradci Králové se narodil Karel Lankaš, emeritní středoškolský profesor a ředitel Lesnické mistrovské školy (LMŠ) a Střední lesnické školy ve Šluknově (1976-1990), kdy v r. 1990 odešel do důchodu, autor a spoluautor učebnic a odborných lesnických mysliveckých publikací. Po ukončení měšťanské a veřejné obchodní školy vystudoval Vyšší lesnickou školu v Trutnově (1946-1951). Později si doplnil vzdělání na LF VŠZ v Brně, kde získal i kvalifikaci pedagogické způsobilosti.\nPraxi začínal jako lesní dělník, ještě před studiem VLŠ. Po maturitě pracoval u ŘLZ Vrchlabí ve funkci taxačního měřiče a pak na LZ Česká Kamenice a Rumburk. Po šestileté praxi v lesnickém provozu v r. 1956 nastupuje povolání pedagoga na LMŠ ve Šluknově. Práce středoškolského profesora se stala jeho celoživotním osudem, smyslem i náplní života. Postupně prošel funkcemi třídního učitele, zástupce ředitele pro školní polesí, pedagogického zástupce ředitele, polesného. V letech 1976-1990 zde působil jako ředitel. Vyučoval myslivost a lesnickou ekonomiku. Zasloužil se na školním polesí o rozvoj myslivosti a zřízení pokusných pěstebních ploch. Plně se zúčastnil pedagogického i lesnického života. Podílel se jako spoluautor na vydání učebnice Myslivosti (1967), Rukověti loveckého střelectví (1982, spoluautor Ing. Faktor, též polsky, Cena literárního fondu), Poľovníctvo (spoluautor, slovensky 1976, 1984, 1988). Je též autorem skript Myslivost a ekonomika (1965).\n- 11. 9. 1800 - se narodil v Hanau (Německo) Jan Bedřich Bechtel, lesmistr, známý moravský lesnický pěstitel a taxátor. Zemřel 19. 8. 1868 v Neustif am Walde u Vídně (viz LP 8/1998).\n- 11. 9. 1920 - zemřel ve Starém sídle u Orlíka Josef Bohdanecký, lesmistr, proslulý jihočeský lesní hospodář a původce české metody lesních probírek, zvané též orlické nebo Bohdaneckého. Narodil se 1. 3. 1846 ve Vráži u Písku v rodině lesmistra. Po praxi vystudoval vyšší lesnickou školu v Bělé p. Bezdězem (1863-1865) a poté získal taxační lesnickou praxi na panství drhovelském. Trvale pracoval na orlicku, postupně jako lesní adjunkt, nadlesní (od r. 1880) a posléze lesmistr (1883-1911). Po založení české lesnické školy v Písku byl povolán po Josefu Zenkrovi, spoluzakladateli této školy, za jejího odborného ředitele a vedl lesní praxe žáků. Na panství Orlík, postiženém větrnými a hmyzími kalamitami, se zabýval zlepšováním stavu lesů poškozených špatným hospodařením (lesní monokultury) a větrnými kalamitami (hlavně v letech 1833 a 1842). Vypracoval metodu probírek lesních porostů a zavedl tzv. hospodářství rychlého přírůstu. J. Bohdanecký byl i literárně činný. Své stati publikoval zejména ve Spolkovém časopise ČLJ, v Háji a v Les a Lov. J. Bohdaneckému byl v Adamově u Brna na školním lesním statku odhalen památník.\n- 22. 9. 1895 - se narodil v Lomnici nad Popelkou Jaroslav Mallat, Ing., nestor lesodohlédací služby a státní péče o lesy v býv. Středočeském kraji. Po maturitě na Reálném gymnáziu v Litomyšli vystudoval v letech 1924-28 VŠZLI při ČVUT v Praze. Pracoval v Chomutově a od r. 1930 na Zemském úřadě v Praze ve funkci referenta pro lesnictví. Jako lesní komisař, později vrchní lesní komisař a nakonec jako vedoucí státní péče o lesy Středočeského KNV věnoval celý život plnému provoznímu uplatnění lesních hospodářských plánů a prosazení cílevědomého systematického hospodaření v lesích na podkladu děl hospodářské úpravy lesů. Pracoval i jako funkcionář lesnické sekce České vědeckotechnické společnosti.\n- 25. 9. 1895 - se v Drahanech u Prostějova narodil Václav Škvařil, lesní rada, významný moravský lesník, organizátor, vynikající včelař. Pocházel z lesnické rodiny. Po studiích na lesnické škole v Hranicích byl správcem harrachovského velkostatku ve Velkém Meziříčí (1923-1945). Uplatnil se v mnoha organizacích. Byl místopředsedou Spolku čs. lesnictva, členem ústředního výboru ve Volném sdružení lesních správ, v Československé myslivecké jednotě. Jako kapitán v záloze se činně zúčastnil odbojové práce ve skupině generála Jaroše, byl vězněn gestapem. Jako včelař uložil část svých rozsáhlých vědomostí do článků v časopise Včela moravská a Český včelař, kde napsal mimo jiné o medovici, včelařském významu lip, včelařském využití lesních porostů apod. Je též spoluautorem knihy O včelách a včelaření (1941, 2. vyd. 1947). Dal podnět k nové míře rámků a nové úlové soustavě, tzv. úl Škvařilův. V. Škvařil zemřel 2. 11. ve Velkém Meziříčí (viz LP 10/1970)\n- 27. 9. 1940 - v Domažlicích zemřel Alfred Hilitzer, doc., RNDr, český botanik. Působil na Vysoké škole lesnické a zemědělské v Praze. Napsal četné odborné práce bryologické i lesnické, např. Les, Péče o stromy, Studie o bučinách v okolí Kdyně. Narodil se ve Štýrském Hradci 3. 6. 1899.\n- Roku 1950 - byly státní školy pro lesní hajné upraveny jako jednoleté školy pro lesní mistry, v r. 1951 byly zrušeny.\n- Ve školním roce 1950-1951 - byly adaptovány další objekty pro nové domovy výcvikových středisek (DVS), v nichž byla umístěna výcviková střediska, a to v Harrachově - Nový Svět (okr. Semily), Modrava (okr. Klatovy), Kamenná Lhota (okr. Kutná Hora), Okrouhlé Hradiště (u Konstantinových Lázní, okr. Tachov), Dynotice (okr. Vsetín); dále v Kladské (okr. Cheb) zřízeno výcvikové středisko lesů.\n- Roku 1955 - byly specializované typy - pěstební a těžební - lesnických technických škol sloučeny v jednotnou čtyřletou lesnickou školu technickou.


GALERIE - 35 plochých internetových webů | Loupak.cz\nGALERIE - 35 plochých internetových webů\nZajímavý web nemusí být jen prostorový s trojrozměrně vykreslenými tlačítky a extrémně moderním vzhledem. Právě i plochý design se sytými barvami může vypadat uživatelsky přívětivě a dokonale. S plochým designem jde ruku v ruce stručné textové vyjádření. Minimalistický přístup má mnohé výhody. Uživatel se neztrácí, není přehlcený informacemi a navíc v rámci konkurence evidentně nezapadnete. Nechte se inspirovat několika velmi vyvedenými weby


Garážová stání Zliv | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka garážová stání Zliv denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si garážová stání Zliv než Vás někdo předběhne.\nKategorie garážová stání Zliv se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele garážová stání Zliv neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je garážová stání Zliv právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné garážová stání Zliv\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii garážová stání Zliv, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující garážová stání Zliv, a to garážová stání na prodej Zliv, pronájem garážového stání pronájmy garažévých stání Zliv, Garážové stání Zliv na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii garážová stání Zliv nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích různé nemovitosti Zliv, různé nemovitosti k prodeji Zliv, různé nemovitosti k pronájmu Zliv, Ostatní Zliv na dražba.\nDalší lokality v okolí garážová stání Zliv\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii garážová stání Zliv, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr garážová stání Zliv. Určitě lépe naleznete garážová stání Zliv, který hledáte.


2022/1-4, Praha 14 – Hloubětín, Poděbradská 720, 721\nBytové domy se 16 byty a společnými prostorami. Demontáž původních rozvaděčů a montáž nových patrových elektroměrových rozvaděčů NER s požární odolnosti EI-S 30 DP1 s předepsanými požárními uzávěry. Protažení a zapojení nových CYA lan pro HDV. Instalace nových 3fázových přívodů pro byty, kabely CYKY, ukončené v bytové rozvodnici. Elektroinstalace a osvětlení společných prostor, chodeb novými úspornými LED svítidly.\nNový rozvaděč režie domu RD, na něj budou napojeny nové rozvody společných prostor.\nProvedení hlavního ochranného pospojení. Instalování slaboproudých rozvodů dle specifikace CN a projektové dokumentace. Dodání technické a projektové dokumentace dle skutečného stavu provedení díla včetně výchozí elektro revize. Zajištění a vyřízení veškeré nutné administrativy spojené s dílem na PRE a.s.. Zednické práce na začištění drážek pro nové kabelové rozvody na chodbách u bytů. Úklid pracoviště a odvoz demontovaných zařízení a materiálu k ekologické likvidaci.


Státní zástupce zahájil vyšetřování proti důstojníkovy v Roeselaar » V4 nová Evropa.cz Státní zástupce zahájil vyšetřování proti důstojníkovy v Roeselaar » V4 nová Evropa.cz\nStátní zástupce zahájil vyšetřování proti důstojníkovy v Roeselaar\nV sobotu odpoledne dal důstojník v Roeselare při kontrole totožnosti chlapci facku, pak použil pepřový sprej a srazil chlapce na zem. Státní zástupce zahajuje vyšetřování, hlásí to Het Nieuwsblad.\nMěstská stráž prováděla kontrolu ve skate parku, když důstojník narazil na jednoho z mladíků který si odmítl nasadit roušku, navíc ho mladík slovně napadal a odmítl se identifikovat. Následně policista ztratil trpělivost a do chlapce strčil, mladý muž pak na policistu zakřičí „jste nacista“.\nObrázky ukazují, že chlapec je stále slovně agresivní, tak policista vezme pepřový sprej a nastříká ho chlapci do obličeje. Srazí ho na zem a klekne na něj, o něco později dorazí na místo další policista a při nasazování pout ho první policista znovu udeří do hlavy. Nějaký mladík ten incident natočil a hodil na internet, po chvíli se video stalo virálním. Policie záznam zabavila a informovala státního zástupce.\nStátní zástupce zahajuje vyšetřování proti policistovi\nStátní zastupitelství v Kortrijku mezitím zahájilo vyšetřování, mluvčí prozatím nechtěla sdělit, zda byl policista již vyslýchán.\nPolicejní ředitel Curd Neyrinck incidentu lituje: „V neděli uvidíme, jaká opatření přijmeme proti našemu důstojníkovy. Zabavili jsme snímky, které byly pořízeny z Traxu“. Policie zdůraznila, že chce pouze prosadit nejnovější koronární opatření.\n← Migranti zaplavují Lampedusu: Starosta hrozí výjimečným stavem\nJe konec blízko? – Je to sice trochu sci-fi názor, ale v mnoha bodech sedí – →


Kosatka | Safari Zoo\nKosatka dravá (Orcinus orca) má hlavu zpředu zakulacenou a neprotažený nos. Už na první pohled je nápadná její velká hřbetní ploutev, která ční na hřbetě jako trojúhelník. Samice mají hřbetní ploutev větší. Mocně se vyvinuly také prsní ploutve, bývají široké jako šestina délky těla. Ostrá hřbetní ploutev vyčnívá často plovoucí kosatce nad hladinu.\nKosatky se vyskytují ve všech světových oceánech, od Arktidy a Antarktidy až po regiony v tropických moří. Kosatky jako druhy mají rozmanité stravy, ačkoli populace se často specializují na určité typy kořisti. Některé krmivo výhradně z ryb, zatímco ostatní populace loví mořské savce, jako jsou lachtany, těsnění, mroži a dokonce i velké velryby. Kosatky jsou považovány za vrchol predátorů, protože nemají žádného přirozené nepřátele. Divoké kosatky nejsou považovány za hrozbu pro člověka.\nVelikostí se odlišují samci od samic, rozdíl v délce jejich těl je značný. Samice jsou menší, asi 380 až 460 cm, kdežto samci bývají skoro 10 m dlouzí.\nZákladní zbarvení těla je černobílé. Svrchu, na prsou a na ocase jsou košatky černé; spodní strana a skvrna nad okem jsou bílé. Kosatka má v každé čelisti 20 až 28 velmi silných a na průřezu oválných zubů. Žije ve všech oceánech, hlavně v mořích na severní polokouli. Mnohokrát ji ulovili na atlantském pobřeží Evropy, vzácně se zatoulá i proti proudu velkých řek.\nPotravu loví vždy celá hejna. Dosahují rychlosti až 37 km/hod. Kosatka je jedním z nejdravějších mořských tvorů. Všechno živé, velryby, delfíni, tuleni i lachtani, před ní zděšeně prchá. Kytovci se před ní vrhají v zoufalství na mělčiny, kde je čeká záhuba. Tuleni a lachtani hledají spásu v útěku na skalnaté břehy. Kosatky se však nelekají ani kořisti mnohem větší, než jsou samy. Kosatky jsi troufnou i na velryby a plejtváky.\nKosatky jsou velmi sociální, některé populace jsou složeny z rodinných skupin, a jsou nejvíce stabilní ze všech živočišných druhů.\nKosatka webkamera online\nWebkamera kasatek z mořského světa v San Diego. Webkam funguje v rozmezí od 12 do 18 hod. Poté je pouštěn záznam z webkamery z minulého dne.\nPřidat komentář | 19556x přečteno | Linkuj.cz | Facebook | Google


Naše béčko nezvládlo ani druhý zápas na domácím pažitu. Prohrálo s Březnicí – FC TVD Slavičín\nNaše béčko nezvládlo ani druhý zápas na domácím pažitu. Prohrálo s Březnicí\n/Slavičín/ Rezerva Slavičína nastoupila ke svému dalšímu jarnímu mistrovskému utkání proti týmu Březnice. Béčko si chtělo napravit reputaci po špatném minulém domácím zápase proti Příluku, ale v nedělním dopoledni jim nebylo přáno.\nGergela – Vladar, O. Šebák, Bureš, Ondruš – Kalík, M. Švach ml., Šmotek, Bartoš – Havlín, Goňa\nStřídali: Švadleňák, Salajka, Sochora, Šála\nDomácí tentokrát nepředvedli výkon, se kterým by mohli být spokojeni. Snad pouze několik okamžiků na začátku a konci první půle, potažmo v závěru utkání, jinak to byl ze strany Slavičína naprosto špatný výkon. Proti průměrnému týmu Březnice domácí zklamali a až na pár světlých okamžiků nepředvedli nic fotbalového, a tak diváci mohli sledovat velmi podprůměrné utkání, jelikož hostům stačilo na vstřelení 3 branek pouze bránit a čekat na chyby soupeře, které se v hojném počtu dostavily. Jediným světlým bodem utkání tak byl precizní výkon mladé a pohledné rozhodčí Karolíny Jílkové.\n,,Před utkáním jsem upozorňoval hráče na výkon z posledního našeho špatného domácího zápasu. Chtěli jsme do utkání vstoupit aktivně a nedovolit soupeři „hrát“. To se chvíli dařilo, ale hned z druhé příležitosti hosté vstřelili vedoucí branku a naše hra dostala obrovské trhliny. Mladí úplně ztratili sebevědomí a zkušení borci jim moc nepomohli, a tak jsme ostudně opět ztratili doma všechny body,“ nebral si servítky zklamaný trenér Jiří Váňa.\nSlavičín ,,B“ – Březnice – slavicin.rajce.idnes.cz


Zemědělství | Obec Němčičky\nPro celkový vývoj Němčiček, jejichž obyvatelé byli vždy závislí na zemědělství, především pak na vinařství a ovocnářství, jsou charakteristickými údaje ze 17. století. Tehdy nebyla v Němčičkách kromě zahrádek kolem domů žádná zemědělská půda. Bylo zde 434 měřic vinohradů užívaných a 550 měřic vinohradů pustých (1674). Majetkové rozdíly mezi obyvateli byly minimální. V tomto ohledu měly Němčičky v rámci celého dnešního břeclavského okresu zvláštní charakter. Všechny ostatní obce měly vždy lánovou půdu nebo alespoň domky s poli. Němčičky neměly jiných usedlostí než domky bez půdy. Co do rozlohy vinohradů byly Němčičky šestou největší vinařskou obcí na Moravě.\nDo vývoje vinařství zřejmě zasáhli také habáni, kteří měli v obci kolem roku 1560 svůj haushaben. Sláva němčičského vinařství v dalších stoletích poklesla. Těžkou ranou pro vinaře byl révokaz na počátku 20. století.\nOd 19. století se v místním katastru rozšiřuje pěstování ovocných stromů. Tím se obec výrazně lišila od vsí okolních. Uveďme jen, že v roce 1935 zde bylo napočítáno 2 887 švestkových stromů, 3 219 třešní, 1 656 jabloní, 1 903 slív, 1 101 ořešáků, 2 956 keřů rybízu a 6 723 stromů meruněk. Toto složení se postupně rychle měnilo v neprospěch modrého ovoce a třešní a ve prospěch meruněk, které po druhé světové válce významně převládají. Pro zajímavost uveďme, že v roce 1952 bylo v místní výkupně vykoupeno 150 q třešní, 20 q rybízu, 10 q broskví, 10 q hrušek, 15 q ořechů, 3 vagóny jablek, 10 vagónů meruněk, 5 vagónů stolních hroznů.\nStejně jako v celé ČR došlo i v Němčičkách na kolektivizaci zemědělství, a to od roku 1950. Neradostná situace tu trvala do konce 50. let 20. století. V šedesátých letech dochází k výrobní specializaci. Družstvo se postupně zaměřuje především na vinice, meruňkové sady a vepřový dobytek. Z této doby jsou u nás první terasy v kraji pro vinice. V roce 1984 došlo ke sloučení JZD Velké Pavlovice, Bořetice a Němčičky, což se brzy ukázalo ekonomicky nevýhodné. Po roce 1990 došlo postupně k osamostatnění jednotlivých družstev. V současné době ZD Němčičky zpracovává asi 750 tun vinných hroznů a ve vlastním sklepním hospodářství vyrábí 500 000 litrů vína.


Šaty se vzorem Fatima z Zoey od Cellbes.cz\nŠaty Zoey. Tkané průsvitné šaty se samostatnou spodničkou. Stylový výstřih, který má vzadu na šíji rozparek s knoflíčkem. Dlouhé moderně široké rukávy s pružnými lemy. V pase slušivé přestřižení a spodní lem s volánem. Prsní záševky pro obzvlášť pěkný střih. U velikosti XS (38/40) délka od ramene cca 120 cm.\nKupte si! Šaty se vzorem Fatima online u Cellbes!


Aktuality / Společnost INDEX NOSLUŠ otevírá novou pobočku v Havlíčkově Brodě\nV Praze, 11. července 2014 – INDEX NOSLUŠ, jedna z nejvýznamnějších personálních agentur v České republice, otevírá od 1. srpna novou regionální pobočku v Havlíčkově Brodě. Své zkušenosti z oblasti personalistiky nabídne jak uchazečům o zaměstnání, tak i místním firmám.\nNová regionální kancelář personální agentury INDEX NOSLUŠ se v Havlíčkově Brodě otevře 1. srpna 2014. Zájemci z řad uchazečů o zaměstnání i firmy, které potřebují kvalitní posily do svých týmů, budou mít možnost využít individuálních řešení v oblasti personálního poradenství.\nNová pobočka bude sídlit v 1.patře areálu Baukomplexu na adrese Havlíčkova 2034.\nTým specialistů z personální agentury INDEX NOSLUŠ je připraven maximálně přispět ke snížení nezaměstnanosti a k oživení pracovního trhu v daném regionu. Stovky nových míst na Havlíčkobrodsku nyní kupříkladu nabídnou zaměstnavatelé z oblasti automobilové a potravinářské výroby, přičemž zájem se bude týkat hlavně kandidátů pro výrobní a provozní segment.