Aktuální nabídka ubytování Málkov (Chomutov) denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si ubytování Málkov (Chomutov) než Vás někdo předběhne.\nKategorie ubytování Málkov (Chomutov) se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele ubytování Málkov (Chomutov) neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je ubytování Málkov (Chomutov) právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné ubytování Málkov (Chomutov)\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii ubytování Málkov (Chomutov), pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující ubytování Málkov (Chomutov), a to ubytování na prodej Málkov (Chomutov), pronájem ubytování Málkov (Chomutov), dražby ubytování Málkov (Chomutov).\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii ubytování Málkov (Chomutov) nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích ubytování Málkov (Chomutov), ubytování na prodej Málkov (Chomutov), pronájem ubytování Málkov (Chomutov), dražby ubytování Málkov (Chomutov).\nNehledáte ubytování Málkov (Chomutov) ?\nPokud jste v této kategorii ubytování Málkov (Chomutov) omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí ubytování Málkov (Chomutov)\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii ubytování Málkov (Chomutov), si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr ubytování Málkov (Chomutov). Určitě lépe naleznete ubytování Málkov (Chomutov), který hledáte.


Hance a Tomášovi Prexlovým ze Zavlekova se narodil 19. ledna v 8.33 hodin předčasně syn Štěpánek. Vážil 2280 gramů a měřil 46 cm. Doma se na něj těšil bráška Tomášek (3). Rodiče by chtěli poděkovat lékařům a sestrám z dětského oddělení nedonošených dětí Autor: DENÍK\nKlatovsko - Hodně štěstí, zdraví a spokojenosti do života přeje Deník\nOBRAZEM: Strmý vrch v Petrovicích pokořil Tomáš Trojan\nPetrovice u Sušice – Hned několik borců se svými pekelnými stroji skončilo v sobotu odpoledne pod vrcholem strmého vrchu v Petrovicích u Sušice. Tentokrát ho zdolal pouze…\nFOTOGALERIE: Plamen vyhráli hasiči z Bystřice\nŽihobce – Téměř pět set dětí z celého Klatovska, které se věnují ve svém volném čase hasičství, se sjelo o víkendu do Žihobců na Sušicku, kde se konalo okresní kolo…\nGALERIE: Turisté z Klatov slavili výročí Klatovským karafiátem\nKlatovy – „Chodím pravidelně, a tak mě ani počasí neodradilo od toho, abych se na pochod vydala. Do přírody vycházím každý týden za každého počasí, a tak znám nejen…\nPODÍVEJTE SE: Májová veselice v Pačejově se vydařila\nPačejov - Již třetí Májové posezení na návsi v Pačejově se vydařilo. O zábavu se tentokrát postaraly děti a ženy z Pačejova. Galerie\n16.2.2012 08:59 88.102.193.*\nJak to, že někdo dokáže napsat příspěvek v úplně jiné kvalitě?!?!\n12.2.2012 10:39 89.102.115.*\nTen češtin, to je przněno, ja...\nV diskusi je celkem 3 příspěvky, poslední byl vložen 16. 2. 2012, 08:59 vstup do diskuse\nVýpravy zpět aneb co se kdysi psalo 174 díl\nOBRAZEM: Strmý vrch v Petrovicích pokořil Tomáš Trojan (2 příspěvků)\nFOTO: V souboji žáků Strážova a Hrádku padlo dvanáct branek (1 příspěvků)\nNičivé tornádo v Oklahomě: Kilometr široký zabiják ničil domy, zemřel jeden člověk\nZničené domy, rozmetaná auta, minimálně jeden mrtvý. Takové následky jsou po ničivém, téměř kilometr… celý článek ›\nNechá si odstranit oba prsy! Kláře Pivovarčíkové (29) z Karlových Varů hrozí 87% riziko onemocnění… celý článek ›\nPřežije Baník, nebo zanikne? O osudu klubu se rozhodne dnes!\nBaník prožívá osudové hodiny. Ostravští zastupitelé mají na svém pondělním dopoledním mimořádném… celý článek ›\nPokračuje líčení v kauze Toflova gangu. Vypovídat má i Burian\nBrno – Přes dvacet svědků plánuje tento týden vyslechnout trestní senát Krajského soudu v Brně, který… celý článek ›


ROCK SHOCK: Výslech - Kečup - The Fialky\nROCK SHOCK: Výslech – Kečup\nFrontman punkrockové formace THE FIALKY, zpěvák a kytarista KEČUP, slyšící i na přezdívku KAPITÁN KEČUP, se rozhodl podělit o pár osobních postřehů z osobního života prostřednictvím naší ankety ‚Výslech‘ a rovněž i seriózně pohovořit o aktuálním dění v kapele, kterou v roce 2000 založil společně s baskytaristou Otou. Nejprve si tedy dopřejte pár odpovědí na naše štiplavé dotazy a regulérní rozhovor čekejte v nejbližších dnech.\nProbudil mě Ota ve čtyři ráno, ať vypadnu z dodávky, že už jsem doma. (smích)\nAsi sedmdesát korun, jé, teď prasklo, že už nemám ani na těch pět plzní, co jsme si tu spolu dali, ups… No a pak klíče a mobil, nic jinýho nenosím. Nesnáším peněženky a zbytečnosti… Jo, a jsem teď šťastně zadaný, tak nemám ani kondomy. (smích)\nWhips And Furs od Vibrators, mám dobrou náladu.\nAsi best of punk ’77, ty nej hity, který miluju od kapel Ramones, Sex Pistols, Clash, Vibrators, 999, Generation X, Cock Sparrer, Buzzcocks, UK Subs, Blondie… Nemohl bych si vybrat jen jednu desku jedné kapely… A tenhle výběr mi stejně zněl celej život pořád dokola v uších a byly by to ty nejhranější nejznámější písničky od těch kapel… i když pár věcí od Rancid nebo pár československých kapel by mi tam fakt chybělo.\nTo je otázka tak deset let zpátky, ne? Všechno je zadarmo na netu, tak co kopírovat… Hudba i filmy jsou momentálně naprosto zdarma všude ke stažení… Autorský práva dneska nikdo neřeší, hudba a film je věc všech, za kterou se neplatí… Dneska stahuje každá babička, která se umí připojit na net… A je to dobře, je to prostě momentální stav věci, já osobně jsem rád, že si naši hudbu může každý stáhnout. Jediný dopad to má v tom, že před pár lety kapely, dejme tomu naší úrovně, prodejem desek pokryly nějaké náklady s nahráváním, dnes to pokryjou z koncertů nebo vlastní kapsy.\nTo je blbá otázka… Nikdy jsme to neměli s THe Fialky tak, abychom chtěli někomu předskakovat, nějaký naší oblíbený kapele… teda podle toho myslím, že to jiný skupiny hodnotí. Mne baví hrát každou akci, ať je to, co je to. Nejlepší je prostě hrát punk rock vždy a všude!\nPro sebe už jsem all-star band postavil: Ota Otokara, Tom Tommygun a Marcel Green! A all-star band, na kterej bych zašel, by byl mix Sex Pistols, Ramones a Clash, kterejm by dělal Sid bedňáka a Lars Frederiksen v rámci současné skin image ochranku. (smích)\nKmeny 0 a doplňuju si Rudiše, od kterýho jsem nečet akorát Nebe nad Berlínem, který teď louskám…\nNejlepší mám se současnou přítelkyní a nejhorší, ježiš, teď nevím… Umíš si vůbec představit, že by se něco špatnýho mohlo podařit takovýmu kocourovi, jako jsem já? (smích) Pes, kterej štěká, nekouše…\nTahle otázka. (smích)\nSkvělá nálada… pak několik dní udržovaná… pak měsíc zánět žaludku.\nNo celkem dost, pouštím si tam klipy a čtu punk stránky a fanziny. Jo, to taky. (smích)\nMěl jsem rád Ninja želvy jako dítě a pak jsem hned z lega a playstationa přešel na punk. Miloval jsem hlavně ten příběh kolem Pistolí… Vždycky jsem chtěl hrát jako Steve Jones, ale skončilo to ve stylu Johnnyho Ramonea, což rozhodně není špatná volba. Jinak z našich kytaristů jsem měl vždycky rád Leďa ze Zóny, Pixu z VZ nebo Lukáše ze Zatrest. Nevím, jestli guru, ale celkově, co se týče kapely, jsem měl a mám rád Pavla Papagáje, našeho vydavatele, a Dontíka z Punkstore.\nJestli ano, tak: Bože, chraň punk rock!!!\nFoto: archiv Kečupa\nOriginální článek nejdete tady: www.irockshock.net


Mormoni a polygamie? Co by o ní měl každý vědět | Věřím v Krista.cz\nMormoni a polygamie? Co by o ní měl vědět každý mormon\nMormoni a polygamie je velmi složité téma. Je těžké porozumět tom proč mormoni polygamii praktikovali, ale pokud upřimně hledáme odpověď, můžeme ji nalézt.\nNejdříve vás upozorním na to, že, kvůli citlivosti tématu bude tento příspěvek asi trochu delší než obvykle. Přečtěte si ho, ale prosím až do konce. Pokud si ale chcete přečíst kratší článek o tom, proč mormoni praktikovali polygamii, navštivte tuto stránku.\nS manželkou jsme se už nějakou dobu vyhýbali oddílu 132 v knize Nauky a smluv. Většina lidí s ním má, po povrchním přečtení, problém…ale to, co moje manželka zjistila poté, co tento oddíl studovala dva týdny, mě ohromilo. Modlila se k Bohu a analyzovala každý verš jednotlivě. Před tím, než jsem na toto téma cokoli napsal, jsem chtěl znát její pocity a co si o tom myslí.\nPřed několika týdny, jako reakci na komentář médií o Josephu Smithovi a polygamii, jsem napsal článek nazvaný „Je na čase přestat nesnášet Mormony kvůli polygamii“. Byla to spíše moje reakce na situaci. Tento článek, je ale výsledkem studia a přemítání, a má za úkol dodat klid těm, kteří mají s tímto tématem problém.\nZatímco manželka prováděla výzkum, já jsem přátelům a zběhlým členům Církve (mnohé z nich bych nazval učenci) pokládal jednu otázku. „Věříte, že polygamie je celestiální zákon, který bude požadován v celestiálním království?“ Odpověď zněla většinou „ano“.\nMoje okamžitá reakce a zároveň otázka zněla: „Dobře, a kdo tě to učil?“\nPo čemž následoval zmatený pohled a „no… vlastně… ani nevím. Tohle jsem prostě vždycky slyšel.“\n„A kde jsi to slyšel?“ Zeptal jsem se.\n„No… nevím. To je dobrá otázka.“\nSnažil jsem se přijít na to, kde, jak a proč mě učili, že mnohoženství je věčná Celestiální zásada. Vůbec si nemůžu vzpomenout, proč si to myslím. Je to jen mormonský folklór nebo něco, co někdo vyvodil z Nauky a smluv nebo z jiných materiálů? Hodně mormonů odpoví stejně, že někde slyšeli, že plurální manželství je věčná zásada. Ale já se ptám, kde to slyšeli? Kdo to učil? A proč tomu tolik mormonů věří?\nMožná je na čase, abychom tomu Nevěřili.\nPochopit proč mormoni praktikovali polygamii je pro spoustu členů Církve důležité. Obzvláště těžké, to celá léta bylo pro ženy, což je pochopitelné. Valerie Cassler Hudsonová jednou napsala, že „žádná žena, která se kdy trápila myšlenkou na polygamii, není spokojená, dokud její obavy, nebyly alespoň vyslyšeny. Žádná žena, která se kdy trápila myšlenkou na polygamii, se nemůže snažit dosáhnout celestiálního království, pokud necítí, že to království je místem, ve kterém by vůbec chtěla žít.“ (Women in Eternity, Women of Zion.)\nJe dostatečně bolestivé na to myslet ve smrtelnosti,… ale myslet si, že to přetrvá i na věčnost může být pro někoho zničující. Tuto skutečnost bychom si měli přiznat a mluvit o ní.\nPrvní, co si musíme ujasnit, je to, že když slyšíte v médiích nebo i od ostatních členů něco o polygamii, pamatujte na to, že oni možná ani nevědí, o čem mluví. Hele! Ani já možná nevím, o čem mluvím. Existují příběhy, vysvětlení a názory tolika lidí, že je těžké pochopit, co se vlastně dělo… a proč se to dělo.\nTomuhle věřím já: Plurální manželství NENÍ celestiální zákon a NENÍ vyžadováno v celestiálním království. Je to dočasný, světský zákon, který byl dán jako výjimka z duchovního zákona monogamie. Mám pocit, že v písmech je to potvrzené.\nPán v Knize Mormonově polygamii odsuzuje. Je v ní několik chlápků, kteří, když se snažili mít více manželek, se vymlouvali na Davida a Šalamouna.\n„neboť se snaží omluviti sám sebe v páchání smilstva tím, co bylo napsáno o Davidovi a Šalomounovi, jeho synovi.\nVizte, David a Šalomoun vpravdě měli mnoho manželek a souložnic, což bylo ohavné přede mnou, praví Pán.“ (Jákob 2:23-24)\nPán řekl, že mít mnoho manželek bylo „ohavné“ v Jeho očích… a přesto se v Bibli píše, že Davidovi byl k tomu oprávněn, když s ním Pán mluvil skrze proroka Nátana.\n„Dal jsem ti dům tvého pána. I ženy svého pána jsi dostal do klína. Dal jsem ti dům Izraele a Judy. A kdyby ti to bylo málo, přidal bych ti ještě mnohem víc!“ (2. Samuelova 12:8)\nBůh v Davidově době polygamii neodsuzoval… schvaloval ji. David si zavařil jen tím, že chtěl Uriášovu manželku a pak ho nechal zabít, aby ututlal dítě, které Batšeba nosila.\nV 1. Královské 15:5 se píše, že\n„David totiž dělal, co je v Hospodinových očích správné, a po celý svůj život se neodchýlil od žádného přikázání – kromě onoho případu s Uriášem Chetejským.“ [Bible 21. století – pozn. Překladatele]\nPolygamie byla „v Hospodinových očích [správná]“ (1. 1. Královská 15:5) a zároveň ohavná. Jákob 2:30\nNa první pohled to vypadá jako jasné protiřečení mezi Biblí a Knihou Mormonovou,… ale musíme se sami sebe zeptat, jestli neexistují další případy toho, kdy Bůh přikazuje nebo dovoluje lidem, aby udělali něco, co je „ohavné“, ale zároveň v tu chvíli přijatelné nebo nezbytné.\nPo pozorném studiu Nauky a smluv 132, pro mě polygamie, začala být už ne tolik o sexu, ale o oběti. Tato zásada ve skutečnosti vyžaduje tu největší psychickou oběť. Pro ty, kteří měli podle této zásady žít… byla tato oběť horší než smrt. Tato psychická oběť předčí cokoli, co mohli fyzicky vytrpět.\nDobří muži to nesnášeli. (Ano… je to tak)\nŽeny to nesnášely. (Samozřejmě, že ne)\nJoseph Smith to nesnášel a snažil se od toho utéct (sám to několikrát řekl). Pak ostatním řekl, že to bude ta nejtěžší věc, které budou Svatí kdy čelit.\nV celých písmech je to přirovnáno jen k jednomu druhu oběti. K Abrahamově oběti. Proč?\nVětšina z nás o Abrahamově oběti už slyšela, ale jen málo z nás rozumí tomu, co to vlastně znamená. Netušil jsem, jak důležité je rozumět této nauce, aby šlo pochopit plurální manželství.\nAbrahamova oběť má několik specifických vlastností, které ji odlišují od všech ostatních obětí.\nZ nějakého důvodu, Bůh občas požaduje, aby lidé byli neposlušní anebo jednali proti základnímu přikázání, které bylo dáno. Například, základním přikázáním, které celá léta pomáhalo lidem a národům, je přikázání „nezabiješ“. „Nezabiješ“ je přikázání, jehož dodržování má v tomto životě přinést štěstí. Ale občas se stalo, že Bůh požadoval, aby lidé tento zákon porušili a řídili se dočasným zákonem, který byl výjimkou z původního zákona.\nVzpomeňte si, jak Bůh přikázal Izraeli, aby pronásledoval Amalekity a „vyhlaďte jako proklaté. Nešetři je; pobij muže i ženy, děti i nemluvňata, skot i brav, velbloudy i osly!“ Dokážete si představit, jak se asi Izraelité cítili, když je celý život učili, že nemají zabíjet?\nNedokážu si představit, jak se asi musel cítit Nefi, když mu bylo přikázáno, aby zabil Labana. Nefi řekl: „ Nikdy v životě jsem neprolil krev člověka. A zdráhal jsem se a přál jsem si, abych ho nemusel zabíti.“ Celý jeho spravedlivý život byl vyhozen z rovnováhy, když se měl rozhodnout, že poruší přikázání, o kterém věděl, že je správné a dobré. Zdráhal se.\nA pak je tu Abraham.\nJen se zamyslete nad tím, co měl Abraham udělat svému synu Izákovi. Bylo mu přikázáno, aby svého a Sářina jediného syna odvedl a chladnokrevně ho obětoval. Jen si představte, jak se mu muselo sevřít srdce, když obdržel toto přikázání. Celá léta na něj čekali a teď musí podstoupit tuto, zdánlivě zbytečnou, cestu na horu Moria. Abraham věděl, že jedním z nejvážnějších přikázání je, „nezabiješ“… ale i tak vzal nůž na radost svého života.\nBůh po těchto lidech chtěl, aby se řídili výjimečným zákonem, který platil jen krátkodobě, aby tak dosáhl záměrů, o kterých oni v tu chvíli ještě nevěděli. To je ta nejhorší duchovní zkouška, jakou lze zažít. Základní přikázání přináší štěstí a dočasné přikázání přináší dočasné utrpení.\nVěřím, že polygamie je jedním z těch výjimečných přikázání daná mužům a ženám v různých dobách a za různými účely. Pán Jákobovi řekl, že zavede plurální manželství z jednoho důvodu.\n„Neboť, budu-li chtíti, praví Pán zástupů, vzbuditi sobě símě, přikáži lidu svému; jinak bude poslouchati tyto věci.“ Jákob 2:30\nZ předchozích veršů a z tohoto posledního je jasné,… že základním zákonem je monogamie. Monogamie není nikde v písmech omezována… ale polygamie, pokud Bůh nechce „vzbuditi“ spravedlivé símě, aby naplnil své záměry, omezována je.\nA pak narazíme na oddíl 132, kde Pán zajímavě porovnává Abrahamovu ochotu obětovat Izáka s jeho ochotou vstoupit do plurálního manželství. Ve verši 34 čteme, že Bůh Abrahamovi přikázal, aby uzavřel plurální manželství. Vypadá to, že Abrahamovi bylo toto přikázáno, aby vzbudil símě. Sára dala Hagar Abrahamovi… Sára se podřídila zákonu, který byl dán Abrahamovi. V tom případě,… Sára sama přetrpěla Abrahamovu oběť. Ve verši 36 Pán přímo srovnává to, jak po Abrahamovi požadoval, aby obětoval Izáka s tím, jak po něm chtěl, aby žil v plurálním manželství. A v obou případech Pán říká, že mu „bylo… počítáno k spravedlivosti“ to, že byl ochoten se odvrátit od všeobecného zákona, aby mohl dodržet výjimečný zákon tak, jako mu to Pán přikázal.\nAbraham, Sára a Hagar neměli z tohoto výjimečného zákona, vytvořit plurální rodinu, radost. To je z Bible jasné. To byla první velká zkouška, ve které měl Abraham dokázat, že je ochoten udělat cokoli, co mu Pán přikáže. Abraham se nechtěl oženit s Hagar a nechtěl s ní mít dítě, kdyby jo, tak by to udělal už dávno. Chtěl být ženatý se Sárou a s ní chtěl mít dítě, ale Pán to odkládal, aby vyzkoušel jejich víru a naučil je o oběti. Za svou poslušnost byli odměněni zázrakem v podobě Izáka.\nNaneštěstí jejich zkouškám nebyl ještě konec. Abraham měl znovu porušit všeobecný zákon, aby mohl dodržet ten výjimečný. Pán mu řekl, aby vzal svého syna Izáka k hoře Moria, svázal ho a obětoval. To je vtip, že jo?!\nAbraham zašel až tak daleko, že pozvedl nůž… a v tu chvíli Pán umožnil záchranu. Místo Izáka je obětován beránek a Abraham je zase šťastný.\nVraťme se zpět do oddílu 132, ve verši 50… Pán řekl Josephu Smithovi, že viděl „oběti [jeho] v poslušnosti toho, co [mu] řekl” ohledně plurálního manželství. „Tudíž“ praví Pán, „a já učiním cestu pro únik tvůj, jako jsem přijal Abrahamovo obětování syna jeho Izáka.“\nProč pán použil slovo „únik“? To znamená, že oběť požadovaná po Josephu Smithovi brzy skončí.\nA teď přijde ta část, kvůli které si lidé mohou myslet, že jsem blázen, když něčemu takovému věřím. Většinu lidí by ani nenapadlo si myslet, že by chlap považoval za oběť to, že si má vzít víc manželek,… ale dobrý muž, který miluje svou manželku… pro něj by to opravdu oběť byla.\nPokud Pán nazývá plurální manželství „Abrahamovou obětí“, pak přinese útěchu někomu, kdo tak musí žít, vědomí, že konečná vlastnost Abrahamovi oběti je osvobození… nebo, jak řekl Pán, „únik“.\nPokud je plurální manželství bolestivou obětí pro všechny zúčastněné, proč by Pán chtěl, aby to pokračovalo v Celestiálním království? Proč by tak silně zatracoval praktikování plurálního manželství, nazýval to ohavností, pokud by bylo celestiálním zákonem? Protože podle těchto písem, té „oběti“ je učiněn konec a do Abrahamova života se může vrátit štěstí.\nNikde v písmech nevidím, že by se Pán odkazoval na požadavek polygamie v příštím životě. Vidím, že až na případy, kdy potřeboval vzbudit pokolení pro své vlastní účely skrze oběť a odvrácení se od všeobecného zákona monogamie, Pán polygamii v tomto životě odsuzuje.\nPříliš mnoho lidí věří tomu, že oddíl 132 je o polygamii a chybně spojují první část o nové věčné smlouvě s plurálním manželstvím, když se ve skutečnosti o plurálním manželství až do druhé poloviny zjevení nemluví. Věřím, že věčné manželství (monogamie) je to, co je vyžadováno v celestiálním království, ne plurální manželství.\nAle, asi teď myslíte na všechny ty lidi, kteří se nechávají zpečetit, že?\nVšechny důvody pro polygamii v nebi, které někdo může přednést, jsou pouhé dohady. Neexistuje nauka, která by tvrdila, že v nebi bude více žen, nebo že není dostatek času na to, aby se rodily děti. Žádná nauka. Ve skutečnosti nemá většina důvodů logiku.\nBůh Josephu Smithovi slíbil „únik“ od tohoto výjimečného zákona, takže proč, by měl být vyžadován v nebi?\nProč si to členové Církve stále myslí, je pro mě záhadou. Já jsem vlastně vděčný za veškerý zájem médií, protože nás to se ženou donutilo k tomu, abychom tuto zásadu pozorně a s modlitbou prostudovali.\nMyslím, že si lidé snaží najít všechny možné důvody, proč by v nebi museli žít v polygamii, aniž by si uvědomili, že to ani nemusí být po nás požadováno. Že to byla pouhá výjimka z Celestiálního zákona monogamie, ve které se muž a žena těší na to, že budou spolu a pouze spolu na věčnosti.\nAle, co když byl muž připečetěn k více než jedné manželce? Proč byli Joseph Smith a několik dalších mužů zpečetěni s tak velkým množstvím žen, včetně 14ti letých dívek?\nNěkterá z oněch prvních pečetění a manželství byla vykonána proto, aby se rodinné vztahy uchovaly na věčnost, a nefiguroval v nich sex, další manželství pak měla za cíl „vzbuditi spravedlivé pokolení“. Já věřím, že právě probouzení té spravedlivé generace, bylo pro muže a ženy onou Abrahamovou zkouškou. Muselo to pro muže a hlavně ženy být neskutečně těžké. Chápu, proč ti, kteří byli touto zásadou ovlivněni, na ni reagovali tak tvrdě.\nSám Joseph Smith prostě řekl, „Neodsuzuji nikoho, kdo mé historii nevěří. Kdybych nezažil, to co jsem zažil… sám bych tomu nemohl uvěřit.\nV oněch brzkých dnech… se Církev stále ještě snažila pochopit pečetění. Znovuzřízení zabralo nějaký čas a bylo těžké ho pochopit. Mnohá pečetění byla vykonána v zastoupení. Lidé se nechávali připečetit ke generálním autoritám, aby si zajistili oslavení. Občas se stalo, že se vdovy, jejichž manželé zemřeli před tím, než přijali evangelium, nechali připečetit ke generální autoritě a zemřelého manžela pak nechali ke stejné autoritě připečetit jako dítě, aby měly jistotu, že zůstane v rodině.“ (The Law of Adoption, Gordon Irving, BYU Studies 14 no. 3)\nVallerie Cassler Hudsonová řekla:\nMnohé ženy se staly plurálními manželkami kvůli milnému domnění, že nemohou být zpečetěny se svými zesnulými manžely a nemohou dosáhnout oslavení, pokud nebudou k někomu připečetěny v manželství. Například ženy, které Josepha Smitha ani nepotkaly, když žil, k němu byly po jeho smrti připečetěny; jedna žena dokonce nechala svou matku, která umírala, zpečetit se svým vlastním (dceřiným) manželem, aby matka mohla obdržet oslavení. Wilford Woodruf k sobě jako manželky nechal připečetit více než 400 svých ženských předků.\nTyto praktiky naznačují, že zúčastněné strany spíše chápaly to, že daný muž působí spíše jen jako prostředek k tomu, aby žena mohla projít obřadem, a tak získat oslavení, než, že k němu byly plnohodnotně připečetěny na věčnost. Jaký může mít například význam to, že jste zpečetěn se ženou, která je mrtvá a kterou jste ani v životě neviděli, která se k tomu nemůže nijak vyjádřit a která je navíc jednou z vašich pra-pra-prababiček? Nebo to, že k sobě máte jako manželku připečetěnou vlastní tchýni? Nebo v případě ženy, že se necháte připečetit k mrtvému muži, kterého jste nikdy nepotkala a jehož názor nemůžete znát? Tato manželství dávají největší smysl jako zástupná manželství. Ve skutečnosti, když president Wilford Woodruff v roce 1894 oznámil, že ženy mohou být zpečetěny se svými zesnulými manželi (a děti se zesnulými rodiči), i když nebyli před smrtí pokřtěni, tisíce pečetění bylo přeneseno, aby se urovnaly rodinné linie.\nHudson také poukazuje na to, že podle církevní příručky to vypadá, že existuje nauka „přenosnosti“.\nKdyž muž a žena uzavřou sňatek v chámu na čas a celou věčnost a pak se rozejdou, děti připadnou k tomu rodiči, který dodržel smlouvy a je omluven. Pokud ani jeden z nich nedodržel smlouvy, děti mohou být odebrány a přidány k někomu jinému, a to na základě toho, že se narodili ve smlouvě. Dítě, které se narodilo ve smlouvě, již není znovu pečetěno, ale na základě nezadatelného práva může být přeneseno. (Questions Frequently Asked About the Temple and the Endowment (Salt Lake City: The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints, 1981), 10\nTo se nejspíše stalo se všemi těmito pečetěními. Cílem Nebeského Otce je, aby každý muž a žena od Adama… až po posledního muže nebo ženu, byl zpečetěn s Bohem. To nejdůležitější pečetění je pečetění k Bohu. Když už je žena jednou připečetěna k Bohu skrze novou a věčnou smlouvu, pak ten obřad může být převeden na muže, kterého si vybere a který je hoden kněžství. Dává to smysl. Pokud nechce být v polygamním vztahu… pak tam bude někdo, kdo s ní vstoupí do monogamního vztahu a ona bude šťastná. Jak jinak by to mohlo být?\nNěkdo může říct, že v nebi bude všechno jinak a polygamie nebude takový problém. To je možná pravda, ale jestliže „totéž společenství, které existuje mezi námi zde, bude existovati mezi námi tam“ (NaS 130:2), pak mnoho Svatých v tomto výjimečném zákoně žít chtít nebude.\nNetvrdím, že polygamie nemůže v Celestiálním království existovat. Jen říkám, že nevěřím tomu, že je v celestiálním království požadována. Nevěřím, že je to standard Celestiálního království, nebo že to oslaveným bytostem bude přikázáno. Ve všem, co jsem četl v písmech a z učení proroků a generálních autorit chápu, že pokud jeden muž a jedna žena vstoupí do nové a věčné smlouvy manželství, pak mají možnost získat oslavení. Nikde se nepíše, že si musím vzít další ženu, abych mohl získat oslavení. Věřím, že manžel a manželka mohou v poklidu, pokud to tak preferují, žít v přijatelném a dovoleném věčném zákonu monogamie.\nTo mi dodává pocit klidu. Dává to pokoj mé manželce. A já doufám, že to dodá pokoj i vám.\nTo, co jsem napsal, je můj názor. Není to oficiální nauka… a nemluvím za Církev. Mám Církev rád a jsem za ni vděčný. Tímto článkem jsem chtěl jen pomoci těm, kteří mají s tímto tématem problém, aby mohli prozkoumat i jiné úhly pohledu, než se nad tím začnou rozčilovat.\nJsem si jistý, že někdo někde najde nějaký citát, aby dokázal, že nemám pravdu. A to je v pořádku! Jak jsem řekl, můžu se mýlit. Jsem na tom stejně jako vy. Hledám poznání. Chci růst. Rád zkoumám různé úhly pohledu a dělá mi radost, když můžu popřemýšlet nad dalším poznatkem, i když může protiřečit tomu, v co věřím. Neznám všechny možné citáty, které na toto téma jsou. Ale vím, že díky svému nedávnému studiu jsem našel pokoj, a zdá se, že mé poznatky souhlasí s písmy.\nOficiální prohlášení Církve na toto téma naleznete na https://www.lds.org/topics/plural-marriage-and-families-in-early-utah?lang=eng and https://www.lds.org/topics/plural-marriage-in-kirtland-and-nauvoo?lang=eng and https://www.lds.org/topics/plural-marriage-in-the-church-of-jesus-christ-of-latter-day-saints?lang=eng. [Texty jsou v angličtině – poznámka překladatele]Také si přečtěte Women in Eternity, Women of Zion od Almy Don Sorensenové a Valerie Hudson Casslerové.V této knize je jedno z nejlepších vysvětlení, které jsem kdy na toto téma viděl, a díky němu jsme si spojili polygamii s Abrahamovou obětí. To pro nás bylo skrytým pokladem.\nCelým srdcem věřím tomu, že polygamie byla pouze dočasnou výjimkou ve věčném zákonu monogamie. Že to tak bylo ve Starém zákoně a stejně tak i v brzkých dobách Církve. Že to byla oběť pro všechny zúčastněné, a že stejně jako při Abrahamově oběti, i oni budou mít možnost úniku, pokud si to budou přát.\nDalší myšlenky, které můžeme vzít v úvahu, ale které do toho nemusí úplně zapadat:\nNěco podobného se stalo Adamovi a Evě. Bylo jim přikázáno, aby nejedli ovoce ze stromu poznání dobrého a zlého, a zároveň jim bylo přikázáno, aby se množili a zaplnili zemi. Bolest, kterou cítili, když se rozhodli pojíst ovoce ze stromu, je téměř citelná. Nechtěli být neposlušní. Bylo to promyšlené rozhodnutí. Nebyla to chyba. Vědomě porušili jedno přikázání a způsobili si velkou bolest, aby mohli dodržet jiné přikázání. Porušili to přikázání, abychom my všichni mohli přijít na svět. Byla to pro ně oběť… a na konci byl „únik“. Únikem bylo to, že na zem přišel Spasitel a odvrátil následky pádu.\nMůžete argumentovat tím, že Kristus měl moc nad vlastním životem a mohl povolat „zástupy andělů“, aby ho zachránili, že překročil jedno přikázání, aby mohl dodržet Otcovo výjimečné přikázání obětovat svůj život. Je proti zákonu „obětovat“ sama sebe, ale protože Otec přikázal svému nevinnému synovi, aby dal svůj život,… Byl omluven a nedopustil se hříchu, když poslechl toto přikázání. Jeho „únik“ nastal třetího dne, kdy vstal z hrobu.\nVždycky mě hrozně nudil rodokmen, který je v prvních kapitolách Matouše v Bibli. Ale pak mě někdo upozornil na to, že když se podíváme na Kristův rodokmen, zjistíme, že On je potomkem „domu Davidova“. Uvědomujete si, že dům Davidův byl jedním z nejvíce polygamistických „domů“ v historii. Je zajímavé, že Kristus pochází z polygamní linie.\nNevím, jaký měl Joseph Smith motiv. Jak by to mohl kdokoli vědět? Jen říkám, že lidé odsuzují Josepha Smitha za stejnou věc, za kterou by měli odsuzovat i biblické proroky. Nikdo nemůže tušit, co dávní proroci zamýšleli, a přesto to vypadá, jako že je necháme dělat, co chtějí kvůli rozdílné kultuře. Co je špatné, je špatné… a co je správné, je správné, kdykoli a bez ohledu na kulturu.\nPokud věříte v Bibli, pak nemůžete vyloučit Izaiášovo proroctví, ve kterém řekl: „Jednoho muže se v ten den chopí sedm žen: „Budeme jíst svůj vlastní chléb a oblékat se vlastním oděvem, jen ať se jmenujeme po tobě – pomoz nám ujít potupě!“ (Izaiáš 4:1) Co tento verš znamená pro křesťanský svět?\nJoseph Smith řekl: „Vždy jsem tvrdil, že žádný muž nebude mít více než jednu manželku, pokud Pán nepřikáže jinak.“ A Bruce R. McConkie řekl: „Podle Pánova zákona manželství je správné, aby muž měl jen jednu manželku, pokud Pán nedá skrze zjevení přikázání o mnohoženství v rámci nové a věčné smlouvy.“\nTyto citáty posilují tvrzení, že plurální manželství je jen výjimka ze zákona, která slouží ke vzbuzení Božího pokolení v tomto životě. V příštím životě nebude důvod rychle „vzbuditi símě“, protože nebudeme omezeni časem.\nNikde není záznam o tom, že by Nebeský Otec měl v nebi více manželek.\nPokud si myslíte, že polygamie je divná… vzpomeňte si na incest, který se musel dít v době, kdy Adam a Eva vychovávali svou rodinu. A zase… jestliže věříte Bibli,… pak také věříte tomu, že se to stalo.\nJames E. Talmage byl jedním z největších teologů Církve. Ve své knize „The Story and Philosophy of ‘Mormonism‘“ na straně 88 píše: „Svatí posledních dnů byli dlouhá léta považováni za polygamní lid. Že plurální manželství bylo praktikováno jen malou částí lidí a od doby, kdy byl tento systém zaveden, nebyl nikdy popřen. Pro Církev je charakteristické to, čemu Svatí říkají Celestiální manželství, a je to velmi rozšířená praktika, ale mnohoženství bylo jen krátkodobé, nikdy podstatné.\nPolygamie je velmi těžké téma. Je těžké pro kohokoli, kdo se mu snaží porozumět. Možná tomu nikdy plně neporozumíme, ale já doufám, že alespoň něco v tomto článku může někomu pomoci se na polygamii podívat z jiného úhlu pohledu.\nTento článek původně napsal Greg Trimble a byl publikován na gregtrimble.com pod názvem „What Every Mormon Really Needs To Know About Polygamy“\nPřeložila Zuzana Jedličková


BlackAngels.cz Herně vydařený turnaj 2008ček - BlackAngels.cz\nHerně vydařený turnaj 2008ček\nPo pádu do nižšího koše nás čekali noví soupeři a my doufali, že herně prokážeme zkušenosti z vyššího koše. V prvním utkání jsme se střetli s Benešovem a po půli vedli 2:0. V druhé polovině jsme ještě přidali tři góly a odcházeli a brali vítězství 5:0. Herně byl zápas povedený a tak jsme se těšili, co kluci předvedou v derby pro 09tkám.\nDruhý zápas proti našim mladším hráčům započal společným pokřikem na půli hřiště. Po první polovině jsme vedli pouze 1:0, i když tomu obraz hry neodpovídal. Až na pár výjimek se hrálo na polovině soupeře, jen nám vázla koncovka. Ve druhé půli jsme přidali ještě tři branky a odcházeli s vítězstvím 4:0. Ale nutno podotknout, že o rok mladší protihráči nehráli vůbec špatně.\nVe finále nás čekal tým Rakovníku. Od začátku zápasu se hrálo na polovině soupeře, ovšem naším slabým zakončením proti velkému a dobře chytajícímu brankáři, jsme se za první půli zmohli pouze na jeden gól. Zatímco do naší sítě se míček zakutálel hned dvakrát. Ve druhé půli nám soupeř odskočil na dvoubrankové vedení. Pár minut před koncem jsme zvolili týmovou poradu a krátce po ní jsme dali kontaktní gól. Bohužel víc jsme již nestihli a tak jsme ve finále padli 2:3. Pro nás celkem smolný zápas, kdy nám soupeř párkrát utekl, jinak se hrálo na jeho polovině. Co je ale pro nás důležité, že kluci celý turnaj předváděli koukatelný kombinační florbal a všichni, opravdu VŠICHNI odmakali všechny zápasy, což bylo asi prvně v sezóně.\nCelý turnaj nám ukázal, na čem je potřeba dále pracovat. Nicméně jsme rádi, že kluci po delší době předvedli, co v nich je\nJirka a Kuba\nElévové 2008 hráli v Letňanech\nV sobotu 14.4. hráli elévové svůj předposlední turnaj a odehráli ho ve své domácí hale v Letňanech. Cíl tohoto turnaje byl\nElévové 2008 obsadili 2. místo!\nV sobotu 10. března 2008ičky pořádali svůj turnaj, a to v hale TJ spoje. Turnaj přinesl starosti s pořádáním, který díky rodičům byl minimalizovaný a\nStále neporažení – elévové 2007!\nV neděli 14.1. jsme odjeli na další košový turnaj který hostil Králův Dvůr.Na turnaj jsme nastoupili v sestavě: Pěnička,Kreibich, Budínský,Štoček,Vorel,Kebrle,Tandler, Budín,Novák,Zápotocký,Egrt,Pecka O,Štygler,Robek,Tichý,Pecka M,Bohatý.


Toyota Yaris byla zvolena evropským Autem roku - Auto4Drive.cz\nYaris si loni v Česku pořídilo 2 398 zákazníků a stal se tak třetím nejprodávanějším modelem ve třídě malých vozů. Letos v lednu Toyota prodala v Česku již 120 kusů. V rámci Evropy se stal Yaris v lednu vůbec nejprodávanějším modelem na trhu s 18 tisíci prodanými kusy.\nToyota Yaris využívá jako první v segmentu novou podvozkovou platformu TNGA (Toyota New Global Architecture). V nabídce motorizací je nový tříválcový benzínový agregát 1,5 Dynamic Force o výkonu 121 koní a jeho hybridní provedení 1.5 Hybrid Dynamic Force s výkonem 116 koní.\nKonečné pořadí finalistů v anketě s celkovým počtem obdržených bodů uvádíme zde:\nToyota Yaris: 266 bodů\nFiat New 500: 240 bodů\nCupra Formentor: 239 bodů\nVolkswagen ID.3.: 224 bodů\nŠkoda Octavia: 199 bodů\nLand Rover Defender: 164 bodů\nCitroën C4: 143 bodů


Brněnská technika představila novou kampaň jako generační výpověď mladých | Marketingové noviny.cz\nNová náborová kampaň brněnské techniky s názvem Generace VUT upozorňuje na časté nálepkování mladých. Slova jako generace X, Y, Z nebo Linksters ale prostě neobsáhnou vše, co znamená být mladý v roce 2018.\nVUT se poprvé rozhodlo netvořit náborovou kampaň jenom pro středoškoláky, ale spíš jako přímou generační výpověď o nich. Oprýskaná školní jídelna, medicinbaly a hromadné on-line sdílené ponížení included.\n„Je to něco jako generační výpověď a zároveň přiznání marnosti třicátníků dělat obsah pro mladé. Nemůžeme přesně vědět, jací dnešní mladí jsou, stejně jako nevíme, jak bude vypadat pracovní trh budoucnosti. Můžeme jim ale nabídnout možnost přihlásit se tam, kde je na budoucnost připraví,“ myslí si kreativec Jiří Fiala, který se podílel na tvorbě námětu i postprodukci. Cílem VUT totiž je, aby připravilo budoucí absolventy i na profese, které v tomto okamžiku ještě neexistují. Klíčové je nabídnout takový základ, aby se s ním budoucí inženýři neztratili, ať už budou pracovat na jakékoliv pozici v jakékoliv zemi.\nNa VUT to nebude #opruz. Cílem kampaně Generace VUT je jednoduše ukázat, že VUT nabízí ty nejlepší výchozí podmínky a dává svým studentům svobodu, aby mohli maximálně využít svůj potenciál a o své budoucnosti rozhodnout sami. „Nepřehnali jsme to letos už trochu? Naopak, zkušební projekce u cílovky nás utvrdily, že autenticita je důležitá,“ stojí si za svým producent Lukáš Gargulák z kreativní agentury Cinebonbon, která se na kampani podílela. Další osobností, která s Generací VUT spojila své jméno je i režisér Jan Bártek, který točil českou satirickou komedií Kosmo: „Kampaně VUT mě baví už dlouho a po loňské skvělé Sem patřím jsem si říkal, že by bylo fajn být součástí toho všeho. A jak se říká: Pozor na to, co si přejete, mohlo by se vám to splnit, tak na podzim přišla nabídka, jestli se nechci na kampani podílet.”\n“Napsat další dobrý scénář k VUT je těžší, než vypravit Space-X na Mars. Hodně mi pomohli samotní studenti středních škol. Zrežírovat je, a mít po boku Jendu Bártka, už bylo vyloženě za odměnu,” říká režisérka a scénáristka Karolina Zalabáková.\nLetos se brněnská technika v rámci kampaně poprvé výrazněji prezentuje na Instagramu. Svůj účet si zde založila teprve loni v srpnu, letos už pracuje s fotkami, videi a hlavně Instastories. Instagram ale není jediná síť, na které univerzita uchazeče oslovuje. “Už v minulosti se nám vyplatilo používat více komunikačních kanálů současně. Nesázíme jenom na jedno video, vždy kombinujeme YouTube, Facebook, PPC reklamy a nově Instagram. Letos poprvé má také hlavní hero video i vertikální variantu, která odkazuje k oblíbenému mobilnímu video formátu,” doplnila Ondrušková. Na sociálních sítích se mohou uchazeči, stávající studenti i absolventi jednoduše identifikovat díky novému hashtagu #generacevut.\nNa webu www.generacevut.cz najdou uchazeči nejen hlavní video, ale i další doplňující videa, tzv. extras: například rektora VUT natáčejícího vlastní vlog, rozhovor s tělocvikářem nebo fiktivní YouTuberkou Vanity Vandou, která se objevila už ve dvou předchozích kampaních. VUT se stejně jako v minulých letech snaží i letos odlehčenou formou komunikovat celospolečenská témata: ať už to byl kult nerdů, nedostatek žen v technice nebo nyní oblíbené škatulkování generací.\nJan Révai se stal novou tváří prodejce automobilů TUkas Group Letošní prázdniny se v Centru Černý Most ponesou na filmové vlně Youtubeři absolvují pro Milku adrenalinové výzvy PALLADIUM oslaví 10 let videomappingem\n1 komentář u Brněnská technika představila novou kampaň jako generační výpověď mladých\n7.2.2018 v 11.21\nSkvěle napsáno se spoustou zajímavých informací.


ANTOLOGIE TEXTŮ K HOSPODÁŘSKÝM DĚJINÁM - PDF\nDownload "ANTOLOGIE TEXTŮ K HOSPODÁŘSKÝM DĚJINÁM"\n1 ANTOLOGIE TEXTŮ K HOSPODÁŘSKÝM DĚJINÁM Sestavili: Klára Fabianková, Petr Chalupecký a Zdenka Jeřábková\n2 VYSOKÁ ŠKOLA EKONOMICKÁ V PRAZE Národohospodářská fakulta Antologie textů k hospodářským dějinám Sestavili: Klára Fabianková, Petr Chalupecký, Zdenka Jeřábková 2009 Soubor textů vznikl v rámci projektu Fondu rozvoje vysokých škol č. 1492/2009: Inovace výuky předmětu Hospodářské dějiny (cvičení). Text je určen výhradně pro studijní účely! Na obálce: Sklářská dílna z Cestopisu Johna Mandevilla, Čechy, kolem r Dukát Karla V. ( )\n3 Úvodem Hospodářské dějiny jako odvětví historické vědy prošlo v období po druhé světové válce a v současnosti stále prochází bouřlivým vývojem, přičemž integruje poznatky z mnoha vědních oborů. Vedle historie stojí za to vyjmenovat alespoň ty klíčové, jako ekonomie, sociologie, kulturní antropologie a také především statistika a ekonometrie. Využívání matematicko-statistických metod se v zemích s nejdelší tradicí hospodářských dějin (USA, Velká Británie a Francie) již stalo nedílnou součástí práce hospodářského historika. Nicméně, i přes interdisciplinární přístup ke zkoumání hospodářských procesů a jevů v dávné i nedávné minulosti je nezastupitelná role primárních pramenů. Bez jejich zkoumání a interpretace by poznání minulosti bylo pouze hrou těchto sofistikovaných metod a vytváření imaginárního světa poplatného současným představám a projekcím bez jakékoli vazby k historické skutečnosti. Minulé děje by tak ztratily svůj jedinečný a neopakovatelný charakter a hospodářské dějiny by jako vědecká disciplína ztratily nárok na svoji samostatnost a svébytnost nejen v rámci historické vědy, ale i obecně v rámci společenských věd. Proto jsme sestavili antologii pramenů vážících se k různým obdobím novověkých hospodářských dějin. Jelikož je tato čítanka určena primárně pro základní kurz hospodářských dějin na NF VŠE, pokrývá většinu témat tohoto kurzu, tzn. od zámořských objevů až po evropskou integraci. Domníváme se však, že je vhodná nejen pro studenty základního kurzu, ale lze ji využít i pro některé kurzy specifičtějšího charakteru, například zaměřené na dějiny Československa, jimž je v této čítance vymezen poměrně výrazný prostor. Doufáme, že tento text, jehož cílem je zprostředkovat minulost takříkajíc z první ruky, čtenáři pomůže nejen prohloubit historické povědomí a znalosti, ale také důsledněji pochopit specifičnost historické vědy. Zároveň věříme, že výsledkem bude zkvalitnění výuky hospodářských dějin na NF VŠE. Neopomenutelným smyslem tohoto textu je zprostředkování zpětné vazby, a to v několika rovinách. První rovinou je vztah cvičící - student, kdy pochopení a rozbor historických pramenů bude předmětem diskuze mezi studentem a cvičícím. Druhou rovinou jsou připomínky k antologii samotné. Tento text chápeme jako text otevřený, čili jsme přístupni kritice a námětům na jeho zlepšení a zároveň do budoucna počítáme s jeho rozšířením o další zajímavé a důležité prameny. Četnost zdrojů, z nichž jsme tyto prameny čerpali, stejně jako časová diferencovanost těchto pramenů, neumožňuje dodržet jednotný styl jazyka či pravopisných pravidel. Přestože jsme se snažili do původních textů zasahovat co nejméně, přeci jen jsme byli nuceni některé drobné zásahy učinit. Týká se to zejména interpunkce, kde jsme doplnili chybějící čárky, nebo naopak odstranili přebytečné. Dále jsme ujednotili psaní číslic a procent podle současných pravidel. V některých mimořádných případech jsme sáhli k nahrazení slova, tak aby splňovalo smysl věty a záměr autora daného textu. Texty, u nichž jsme pořizovali vlastní překlad, jsou psané podle současných jazykových norem. Ztrácejí tím do jisté míry historickou autentičnost, na druhou stranu bylo nutno respektovat omezené možnosti překladatelů. 1\n4 OBSAH ÚVODEM... 1 KOLUMBOVY ZÁPISKY O OBJEVENÍ AMERIKY... 5 A. List Santangelovi a Sánchezovi... 5 B. Z Kolumbova lodního deníku... 9 CORTÉS: Z DRUHÉHO DOPISU O DOBYTÍ TENOCHTITLÁNU AMSTERODAMSKÁ BANKA VZNIK KAPITALISMU PODLE K. MARXE Tak zvaná původní akumulace MAX WEBER: PROTESTANTSKÁ ETIKA A DUCH KAPITALISMU RUŠENÍ CECHŮ VE FRANCII, PATENT JOSEFA II. O ZRUŠENÍ NEVOLNICTVÍ ZÁKON O ZRUŠENÍ PODDANSTVÍ RUSKÝ HLADOMOR Z ROKU FRANCOUZSKÉ OBAVY Z NĚMECKÉHO PRŮMYSLOVÉHO POKROKU VZESTUP NOVÉHO, NA VĚDĚ ZALOŽENÉHO PRŮMYSLU V NĚMECKU CREUSOTOVY ZÁVODY V ROCE BISMARCK O SOCIÁLNÍ REFORMĚ, BISMARCK OZNAMUJE OCHRANÁŘSKÁ OPATŘENÍ BISMARCK O DŮLEŽITOSTI KOLONIÍ THE ANGLO-FRENCH COMMERCIAL TREATY OF BOOM, SPEKULACE A KRIZE KRIZE ROKU\n5 PRACOVNÍ PODMÍNKY TEXTILNÍCH DĚLNIC V NĚMECKU NĚMECKÉ BANKY A KARTELIZACE PRŮMYSLU STÁTNÍ PODPORA PRO KRUPPOVY ZBROJAŘSKÉ ZÁVODY K POČÁTKŮM NEPU VERSAILLESKÁ SMLOUVA REPARAČNÍ USTANOVENÍ ALOIS RAŠÍN K MĚNOVÉ ODLUCE A. Měnová odluka B. Dávka z majetku KAREL ENGLIŠ JAKO MINISTR FINANCÍ ŘÍZENÍ PODNIKU BAŤA A. Baťa o podnikových samosprávách B. Moje hospodářská filozofie POUČENÍ Z ČESKOSLOVENSKÉHO OBILNÍHO MONOPOLU ROOSEVELTŮV PŘEDVOLEBNÍ PROJEV V DETROITU Z 2. ŘÍJNA HERBERT HOOVER SVOBODA V OHROŽENÍ NACISTICKÁ HOSPODÁŘSKÁ FILOZOFIE CÍLE ČTYŘLETÉHO PLÁNU PRACOVNÍ LEGISLATIVA VE FAŠISTICKÉ ITÁLII DEKRETY PREZIDENTA REPUBLIKY A. DEKRET PRESIDENTA REPUBLIKY č. 5/1945 Sb. ze dne 19. května 1945 o neplatnosti některých majetkově-právních jednání z doby nesvobody a o národní správě majetkových hodnot Němců, Maďarů, zrádců a kolaborantů a některých organizací a ústavů B. DEKRET PREZIDENTA REPUBLIKY o znárodnění dolů a některých průmyslových podniků ze dne 24. října GENERÁLNÍ LINIE VÝSTAVBY SOCIALISMU A. Klement Gottwald: Kupředu k vybudování socialismu v naší vlasti\n6 B. Rudolf Slánský: Jak zajistit budování socialismu v naší vlasti C. Antonín Zápotocký: Náš základní úkol první Gottwaldova pětiletka D. Viliam Široký: Industrializácia Slovenska pevný základ věčného bratrstva českého a slovenského národa NÁSTIN KONCEPCE DALŠÍHO ROZVÍJENÍ EKONOMICKÉ SOUSTAVY ŘÍZENÍ SCÉNÁŘ EKONOMICKÉ REFORMY N. S. CHRUŠČOV O EKONOMICE ZÁPADU A VÝCHODU ERNESTO CHE GUEVARA O INDUSTRIALIZACI KUBY TENG SIAO-PCHING A REFORMY ČÍNSKÉ EKONOMIKY A. Celá strana musí vzít v úvahu všeobecný zájem a posunout ekonomiku vpřed B. Měli bychom využívat zahraničních fondů a nechat bývalé průmyslové kapitalisty a obchodníky hrát jejich roli v rozvoji ekonomiky C. Veďte k úspěchu speciální ekonomické zóny a otevřete více měst vnějšímu světu JEDNOTNÝ EVROPSKÝ AKT\n7 Kolumbovy zápisky o objevení Ameriky Převzato z: MAGIDOVIČ, I. P., Cesty Kryštofa Kolumba: deníky, listy dokumenty, Orbis, Praha 1958 A. str B. str A. List Santangelovi a Sánchezovi Urozený pane, Věda, že budete míti potěšení z velikého vítězství, kterého mi při cestě ráčil dopřáti Všemohoucí, píši Vám tento list, z něhož zvíte, jak jsem s loďstvem, jež mi dali nejjasnější vladařové naši, král a královna, za třicet tři dny doplul z Kanárských ostrovů do zemí Indických. Tam jsem nalezl převeliké množství ostrovů, osídlených nespočetným lidem; a všechny jsem vzal v držení pro Jejich Výsosti, dal to veřejně vyhlásit a vztyčil na ostrovech rozvinutou královskou vlajku, aniž se mi přitom kdo zprotivil. Prvnímu ostrovu, který jsem objevil, jsem na paměť Nejvyššího, jenž nám to vše svou zázračnou mocí daroval, dal jméno San Salvador (Svatý Spasitel); Indiáni jej nazývají Guanahaní. Druhý ostrov jsem pojmenoval Santa María de Concepción, třetí Fernandina, čtvrtý Isabella, pátý Juana a podobně jsem i všem ostatním ostrovům dal nová jména. Když jsme dospěl k Juaně, zamířil jsem podél jejího pobřeží na západ; a shledal jsem ji tak velikou, že jsem uvažoval, zda není pevnou zemí, provincií Kataje. A poněvadž jsem na pobřeží nenalezl měst ani vsí, jen nevelké osady, s jejichž obyvateli se mi nepodařilo pohovořit, neboť vždycky všichni bez meškání prchali, postupoval jsem stále vpřed tou cestou, doufaje, že dále zajisté přijdu na veliká města a městečka. Urazil jsem mnoho leguí, ale má naděje stále nedocházela splnění. Kromě toho mne pobřeží vedlo k půlnoci, a to se příčilo mému záměru, poněvadž již nastala zima a já jsem měl v úmyslu obrátit se k poledni. A také vítr mi bránil v dalším postupu. Z těch příčin jsem se rozhodl, že nebudu čekat na změnu počasí, a vrátil jsem se zpět do jednoho pěkného zálivu. Odtud jsem vyslal na pobřeží dva muže, aby zvěděli, je li v těch místech nějaký král nebo veliká města. Šli tři dny a nalezli ohromné množství nevelkých osad a lidu bezpočtu, avšak jinak nezjistili nic pozoruhodného, proto se vrátili. Indiáni, které jsem dříve jal, mne ujišťovali, že země ta je ostrovem. Plul jsem tedy podél jejího pobřeží sto sedm leguí směrem východním, až jsem se dostal k jejímu konci. Ve vzdálenosti osmnácti leguí východně odtud byl další ostrov, který jsem ihned nazval Española. Zamířil jsem k němu a podobně jako u Juany jsem se dal přímo na východ podél jeho půlnočního pobřeží; urazil jsem tímto směrem dobrých sto sedmdesát osm leguí. Ostrov Juana i ostatní jsou nad míru úrodné. Española však je ze všech nejúrodnější. Na jejím pobřeží jsou četné přístavy, s nimiž se nemůže měřit žádný z přístavů v zemích křesťanských, jež znám. Je na ní také tolik dobrých a velkých řek, že to až údiv budí. Země se zde zvedají vysoko a je na nich mnoho pohoří a převysokých hor, s nimiž se nemohou rovnat ani hory ostrova Tenerife. A všechny ty hory jsou překrásné, nejrozmanitějších tvarů, a ve skrze schůdné a roste na nich tisícero druhů vysokých stromů; vysoké pak jsou tak, že se zdá, jako by se nebe dotýkaly. Pokud jsem mohl rozumět tomu, co mi říkali Indiáni, neztrácejí tam stromy nikdy listí; a byly vskutku, tak zelené jako jsou ve Španělsku stromy v máji. Některé byly v květu, jiné již měly plody, jiné pak podle své přirozenosti byly ve stavu odlišném. A ač jsem tudy plul v měsíci listopadu, tloukl tam slavík a pělo tisíce jiných ptáků. 5\n8 Roste tam patero nebo šestero druhů palem; pohled na jejich rozmanité a krásné tvary je věru rozkošný, ale jsou tam i jiné krásné stromy, plody a traviny. Kromě toho jsou na tom ostrově nádherné jedlové háje a přerozlehlé roviny; a je tam med a mnoho druhů ptáků a ovoce nejrozličnějších druhů. V těch zemích jsou také četná ložiska kovů a lidu tam žije bezpočtu. Española je po všech stránkách hotový div: jsou na ní horská pásma a srázy, úrodné nivy a roviny a vůbec krajiny překrásné, velice vhodné k sázení i setí, k chovu všelikého dobytka i k stavbě měst a vsí. A mořské přístavy jsou zde takové, že by tomu nevěřil, kdo je na vlastní oči nespatřil. Je tu také hojnost velikých řek s dobrou vodou; a většinou jsou zlatonosné. Stromy, plody a traviny se velmi liší od těch, jež rostou na ostrově Juaně; na tomto ostrově i na všech ostatních, které jsem objevil nebo se o nich doslechl, chodí úplně nazí muži i ženy -, tak jak je jejich matky porodily; jen některé ženy si přikrývají jedno jediné místo listem nebo kouskem bavlněné tkaniny, kterou si k tomu cíli zhotovují. Nemají železa ani oceli; zbraně na ty nejsou; ne snad, že by to nebyli lidé obratní a krásně urostlí (de fermosa estatura), ale jsou tak bázliví, že je to až k nevíře. Jediné zbraně, jež mají, si zhotovují z vyzrálého rákosu a to tak, že nakonec rákosového stvolu připevňují zahrocený kolík. Ale ani těchto zbraní se neodvažují užívat. Vždyť se mi nejednou stalo, že jsem vyslal na souš dva nebo tři muže, aby zašli do nějaké osady a pohovořili s jejími obyvateli, a těch jim vyšlo v ústrety bezpočtu, ale když viděli přicházet mé lidi, prchali tak bezhlavě, že otec ani na vlastního syna nečekal. A to ne snad proto, že by někomu z nich bylo ublíženo: naopak, všude, kam jsem přišel a kde se mi podařilo s nimi promluvit, jsem jim vždy dával ode všeho, co jsem měl, třeba sukno a jiné věci, aniž jsem za to dostal výměnou. Jsou však tak bázliví, že jim není pomoci. Je ovšem pravda, že když se upokojí a zbaví strachu, jsou pak tak důvěřiví a tak štědře dávají z toho, co mají, že by tomu nevěřil, kdo to sám neviděl. Žádá-li se na nich něco, co mají, neřeknou nikdy ne, ba spíše to sami nabízejí, a to s takovou láskou, jako by zároveň s tím i své srdce dávali. A ať přinesou věc cennou nebo bezvýznamnou, jsou spokojeni s jakoukoliv maličkostí, kterou za to dostanou. Zakázal jsem dávat jim věci tak neužitečné jako střepy rozbitých nádob a skla nebo kovové konce agujet; ač po pravdě řečeno, když se k něčemu takovému dostali, považovali to za nejkrásnější šperk na světě. Tak třeba jednomu námořníkovi se podařilo směnit za jedinou agujetu kus zlata o váze dva a půl castellano a jiní dostali ještě více za věci značně menší hodnoty. Za lesklé nové měďáky dávali vše, co měli, třeba i kus zlata o váze dvou až tří castellanos nebo jednu až dvě arroby bavlněné příze. Brali dokonce i kousky polámaných obručí ze sudů a dávali za ně vše, co měli, jako divoši (como bestias). Nepovažoval jsem to za správné, proto jsem takovou směnu zakázal. Ba dával jsem jim zadarmo tisíce pěkných věcí, jež jsem vezl s sebou, abych si získal jejich příchylnost; doufal jsem, že takto ochotněji přijmou křesťanství, a také jsem v nich chtěl vzbudit lásku k Jejich Výsostem a touhu sloužit Jim i celému národu kastilskému; a vedle toho jsem je takto chtěl přivést k tomu, aby se snažili nám pomáhat a dávali nám to, čeho sami mají nadbytek a co mi potřebujeme. A nevyznávají žádnou sektu, ani se modlám neklanějí, nýbrž věří, že všechna moc a všechno dobro přebývá na nebesích. A jsou pevně přesvědčeni, že já i se svými loďmi a lidmi přicházím z nebe, proto mne všude přijímají s takovou úctou, jakmile jen překonají strach. A toto přesvědčení nepochází z nedostatku bystrosti; jsou to lidé velice důmyslní: plaví se křížem krážem po všech tamějších mořích a je až ku podivu, jak správně dovedou popsat, co viděli. Vše vězí v tom, že dosud nespatřili lidí oděných ani takových lodí. 6\n9 Jakmile jsem dospěl k zemím Indickým, na prvním ostrově, který jsem nalezl, vzal jsem silou několik Indiánů, aby se naučili našemu jazyku a zpravili mne pak o tom, co v těch končinách jest. A tak se i stalo: zakrátko začali rozumět oni nám a my jim dohovořovali jsme se navzájem tu slovu, tu posuňky a velice nám byli prospěšní. Nyní je vozím s sebou, a ač jim často vysvětluji, jak se věci mají, jsou stále přesvědčeni, že jsem přišel z nebe. A to také oni první hlásili všude, kamkoliv jsem přišel, a tamější lidé pak běhali dům od domu, ba i do sousedních osad, a hlasitě volali: Pojďte zhlédnout lidi s nebe přišlé. Jakmile tedy v srdcích svých pojali k nám důvěru, sbíhali se k nám všichni muži i ženy, až do posledního starce a děcka, a nosili nám všechno, co měli k jídlu a pití, a to vše nám dávali s takovou láskou, že to až úžas budilo. Na všech ostrovech mají množství kanoí, podobných fustám. Některé jsou větší, jiné menší, ba mnohé jsou větší než fusta o osmnácti lavicích; jenom nejsou tak široké, protože jsou zhotoveny z jediného kmene. Ale nedohoní je žádná fusta na světě, neboť plují tak rychle, že je to až k nevíře. A na těch člunech se plaví po všech ostrovech, jichž je bezpočtu, a vozí v nich své zboží. V některých kanoích jsem viděl až šedesát, ba i osmdesát lidí, a každý měl své veslo. Na všech těch ostrovech jsem nepozoroval valného rozdílu ani v podobě lidí, ani v jejich obyčejích a jazyce; naopak všichni si rozumějí. A to je velice důležité, jestliže jak doufám, se Jejich Výsosti rozhodnou obrátit je na naši svatou víru; Indiáni sami ji jistě přijmou velmi ochotně. Již jsem pověděl, jak jsem plul sto sedm leguí přímo od západu na východ podél pobřeží ostrova Juany. Podle té cesty mohu říci, že ostrov tento je větší než Anglie a Skotsko dohromady. Vždyť po těch sto sedmi leguách jsou na západě ještě dvě provincie, kde jsem nebyl. Jednu z nich nazývají Auan a tam se rodí lidé s ohonem. Ty provincie měří po délce nejméně padesát nebo šedesát leguí, pokud jsem mohl vyrozumět ze slov Indiánů, které vezu s sebou; a ti znají všechny zdejší ostrovy. Druhý ostrov Española, měří po obvodu více než celé Španělsko podél mořského pobřeží od Colibre až po Fuentarrabía v Biskajsku. Vždyť podél jedné toliko strany ostrova jsem urazil dobrých sto třicet osm leguí přímou čarou od západu k východu. Je to ostrov zaslíbený, a kdo ho jednou spatřil, nejraději by jej nikdy neopustil. Tento ostrov, stejně jako všechny ostatní, jsem uvedl pod vládu Jejich Výsostí. A na všech je daleko větší bohatství, než je mi známo a než mohu povědět; a všechny je držím pro Jejich Výsosti, které jimi mohou vládnout tak plně a dokonale jako zeměmi kastilskými. Na ostrově Españole, a to v krajině nejbohatší na zlaté žíly a v místě nejvýhodnějším pro obchod jak s pevnou zemí naší na jedné straně, tak i se zeměmi Velikého Chána na straně druhé s nimiž bude možno provozovat rozsáhlé obchodování a dosíci velkých zisků -, vzal jsem v držení velikou osadu, jíž jsem dal jméno Navidad (Narození Páně). A tam jsem založil tvrz a pevnost, která v této chvíli je už jistě zcela hotova, a v ní jsem zanechal potřebný počet lidí se zbraněmi, těžkými kusy a zásobami potravy více než na rok; zanechal jsem tam rovněž fustu a lodního mistra, znalého všech řemesel, jichž bude zapotřebí. Král té země chová ke mně takové přátelství, že si považoval za čest zvát mě svým bratrem a míti mě za bratra. Ale i kdyby se jeho přátelství změnilo v nevraživost k lidem v tvrzi zanechaným, vždyť ani on, ani jeho lidé nevědí, co jsou to zbraně, chodí nazí jak jsem již řekl - a jsou tak bázliví, že bojácnějších nad ně na světě není; a tak i ta trocha lidí, kteří zůstali v pevnosti, postačí, aby vyhladila třeba celou tu zemi. Ale budou-li se umět spravovat, pak nikomu na ostrově nenapadne je ohrožovat. Zdá se mi, že na všech těch ostrovech se mužové veskrze spokojují s jedinou ženou, svému náčelníkovi nebo králi pak jich dávají až dvacet. Mám také dojem, že ženy pracují více 7\n10 než muži. Nepodařilo se mi zjistit, zda mají vlastní majetek (bienes propios), ale pokud jsem mohl posoudit, dělili se všichni o to, co měl jeden, zejména v potravě. Do dnešního dne jsem na těchto ostrovech nenašel lidí-nestvůr, jak mnozí očekávali. Naopak všichni zdejší lidé jsou velice pěkného vzhledu. Nejsou černí jako obyvatelé Guineje, vlasy mají hladké a nežijí tam, kde sluneční paprsky příliš žhnou. Pravda, slunce tam má velikou sílu, přestože k čáře rovnodennosti je odtud šestadvacet stupňů. Na těch ostrovech, kde jsou vysoká pohoří, bylo této zimy velice chladno. Indiáni je však velice dobře snášejí, poněvadž jsou na ně zvyklí; a kromě toho jim pomáhá i potrava, do níž dávají hojnost koření, a to nadobyčej pálivého. Nestvůr jsem tedy nenašel, ab ani zvěstí o nich, až na ostrov Caribes, při vstupu do zemí Indických v pořadí druhý. Ten je osídlen lidmi, jež na všech ostrovech považují za velice surové; ti prý jedí lidské maso. A mají množství kanoí, na nichž obeplouvají všechny indické ostrovy a loupí a berou, co mohou. Nejsou nejstvůrnější než druzí, jen mají zvyk nosit dlouhé vlasy jako ženy a užívat luků a šípů vyrobených z rákosů stejně jako zbraně jiných Indiánů; jejich šípy jsou zakončeny kolíkem, poněvadž železa nemají. U srovnání s jinými Indiány, kteří jsou nanejvýš zbabělí, je to lid vskutku velice sveřepý. Já však v nich nevidím nic více než v ostatních. Ženy si berou na ostrově Matinino prvním to ostrově při plavbě ze Španělska do zemí Indických -, na němž není jediného muže. Ženy z tohoto ostrova se nezabývají ženskými pracemi, nýbrž stejně jako obyvatelé ostrova Caribes mají luky a šípy a chrání se měděnými plátky; mědi je totiž u nich velká hojnost. Na jiném ostrově, podle tvrzení Indiánů větším než je Española, žijí zase lidé, kteří nemají vlasů. Je na něm nesmírné množství zlata. Vezu s sebou několik Indiánů z tohoto ostrova i z jiných, aby to dosvědčili. Než abych mluvil jen o tom, co bylo vykonáno: již z této tak zběžné cesty mohou Jejich Výsosti vidět, že jim dám tolik zlata, kolik budou potřebovat, poskytnou-li mi jen zcela nepatrnou pomoc. Koření a bavlny kolik Jejich Výsosti přikáží, a mastixu kolik ho jen poručí naložit. Mastix se do dnešního dne nacházel toliko v Řecku, na ostrově Chiu, a tamější vládcové jej prodávají, jak se jim zlíbí. A Jejich Výsosti budou míti také aloe, kolik přikáží naložit, a stejně tak otroků, a to z lidu pohanského. Myslím, že jsem dále nalezl rebarboru a skořici, a najdu ještě tisíc dalších cenných věcí, které bezpochyby objeví lidé, jež jsem tam zanechal. Neboť já jsem se nikde nezdržoval, dovoloval-li mi vítr plout dále, jen v osadě Navidad, a to proto, abych ji dobře zabezpečil a řádně vybudoval. Po pravdě řečeno byl bych vykonal daleko více, kdyby mi byly lodi sloužily tak, jak bylo třeba. To je jisté...(na tomto místě je text přerušen)... a věčný Bůh a Pán náš, jenž všem, kdož jdou cestou jeho, dává vítězství i ve věcech zdánlivě nemožných. A takové bylo i mé vítězství: neboť i když o těchto zemích již jiní hovořili, byly to všechno pouhé dohady bez očitých svědectví. A říkali takové věci, že posluchači to většinou považovali spíše za bajku než za pravdu. Když tehdy Vykupitel náš seslal toto vítězství našemu nejjasnějšímu králi a královně i jejich královstvím k větší ještě slávě jejich, pak veškeré křesťanstvo se z toho má radovat, vystrojit veliké slavnosti a hojnými modlitbami vzdát radostné díky Svaté Trojici za to veliké povznesení, jehož všechno křesťanstvo dojde tím, že k naší svaté víře se připojí tolikeré národy; a rovněž i za statky pozemské, neboť nejen Španělsko, nýbrž křesťanstvo veškeré odtud bude míti prospěch a zisk, a to velmi záhy. Dáno na karavele u ostrovů Kanárských patnáctého února roku Admirál Poté, co byl napsán tento list a já jsem plul již ve vodách kastilských, zvedl se tak silný jižní a jihovýchodní vítr, že jsem musel ulehčit lodím od nákladu. Dnes jsem se dostal do 8\n11 přístavu lisabonského, což je zajisté největší div na světě. Zde jsem se rozhodl, že napíši Jejich Výsostem. Ve všech zemích Indických bylo stále počasí jako v měsíci máji. Plul jsem tam třiadevadesát dní a vrátil jsem se za sedmdesát osm, nepočítaje v to třináct dní, po které mne bouře zdržela na moři. Zdejší námořníci říkají, že nikdy ještě nebylo tak zlé zimy a nikdy prý neztroskotalo tolik lodí. Dáno čtvrtého března. B. Z Kolumbova lodního deníku Podle původního (po r ztraceného) lodního deníku upravil a vydal Bartolomeo de las Casas, 1530 Čtvrtek 11. října. Plul na jihozápad. Moře bylo tak vzedmuto, jako ještě nikdy za celou dobu plavby. Spatřili párdelas a zelený rákos u samé lodi. Lodníci z karavely Pinty uviděli kus třtiny a kůl; pak vylovili hůlku, opracovanou podle všeho železem, další kus třtiny a jinou trávu, jež roste na zemi, a prkénko. Námořníci z karavely Niñi zase spatřili jiná znamení, svědčící o blízkosti země, mezi nimi šípkovou větévku plnou plodů. Při těchto znameních si všichni oddychli a rozveselili se. Toho dne urazili do západu slunce sedmadvacet leguí. Po západu slunce plul dále svým původním směrem na západ rychlostí dvanácti mil za hodinu; do dvou hodin s půlnoci postoupili o devadesát mil, to jest dvaadvacet a půl leguy. A poněvadž karavela Pinta byla rychlejší a předběhla loď admirálovu, objevila právě ona zemi. První, kdo spatřil tu zemi, byl námořník jménem Rodrigo de Triana. Admirál sice také o desáté hodině večerní spatřil z můstku na zádi své lodi (castillo de popa) zář ohně; ale byla velice nejasná, proto se neodvažoval tvrdit, že je to země. Zavolal však Pera Gutiérreze, královského komořího (repostero d estrados del rey), řekl mu, že se mu zdá, jako by viděl světlo, a vyzval ho, aby se také podíval. Ten uposlechl a rovněž spatřil světlo. Admirál o tom řekl také Rodrigu Sánchezi de Segovia, kterého král s královnou poslali s loďstvem jako kontrolora (veedor); ten však neviděl nic, poněvadž byl na takovém místě, odkud světlo vidět nemohl. Potom se světlo objevilo ještě jednou nebo dvakrát a vypadalo jako plápolající vosková svíčka. Málokdo to byl považoval za znamení blízkosti země, ale admirál si byl jist, že země je nedaleko. Proto když odříkali Salve, modlitbu to, kterou po svém způsobu říkají a zpívají všichni námořníci a k níž se všichni shromažďují, admirál je poprosil a napomenul, aby pečlivě hlídkovali na předním můstku (castillo de ropa) a usilovně pátrali, zda nespatří zemi. Prohlásil, že ten, kdo první uvidí zemi a podá o tom zprávu, dostane od něho ihned hedvábný kabátec, kromě odměny, určené králem a královnou; a podle slibu královského měl ten, kdo první zahlédne zemi, dostat deset tisíc maravedí ročního důchodu. Ve dvě hodiny z půlnoci se ve vzdálenosti asi dvou leguí objevila země. Svinuli všechny plachty a ponechali jen treo, tj. velkou plachtu bez bonet a pak lavírovali na moři až do rána. Pátek 12. Října. V pátek dospěli k jednomu ostrůvku v souostroví Lucayském (Bahamském), který Indiáni ve svém jazyce nazývali Guanahaní. Brzy spatřili nahé lidi a admirál spolu s Martínem Alonsem Pinzónem a jeho bratrem Vincentem Yaňezem, kapitánem Niñi, se v doprovodu ozbrojenců vydali na člunu k pobřeží. Admirál vzal s sebou královskou vlajku a oba kapitáni každý praporec se zeleným křížem, které měl admirál jako znak na všech svých lodí; na praporcích byla písmena F a Y, každé po jedné straně kříže, a nad nimi admirálova korunka. Když vstoupili na břeh, spatřili svěže zelené stromy, mnoho vodních toků a ovoce rozličného druhu. Admirál zavolal oba kapitány i všechny ostatní, kteří zároveň s ním vystoupili na břeh, mezi nimi Rodriga de Escovero, escribana celého loďstva, a Rodriga 9\n12 Sánchéze de Segovia, a vyzval je, aby mu přísežně dosvědčili a dotvrdili, že on první, jak tomu skutečně bylo, se ve jménu krále a královny, svých vládců, ujímá držení toho ostrova, učiniv při tom zadost všem požadovaným formalitám, jak je podrobněji vypověděno v ověřených dokumentech, které na tomto místě byly sepsány. Brzy se tam shromáždilo mnoho lidí na tom ostrově přebývajících. To co následuje, jsou vlastní slova admirálova z jeho knihy o první cestě o objevení Indií. Poněvadž se k nám chovali velice přátelsky (praví) a poněvadž jsem poznal, že tyto lidi je možno obrátit na naši svatou víru spíše láskou než silou, rozdal jsem mezi ně několik červených čepiček a několik šňůrek skleněných perel, které si hned věšeli na šíji, a četné další věci nevelké ceny. Měli z toho velikou radost a tak jsme si je tím získali, že to bylo až kupodivu. Plavali pak k našim člunům a přinášeli nám papoušky, přadénka bavlněné příze, oštěpy a mnohé jiné věci a vyměňovali je s námi za jiné, které jsme jim dávali zase my, jako skleněné korálky a rolničky. Zkrátka brali vše a ochotně za to dávali, co měli. Zdálo se mi však, že jsou to lidé ve všem velice chudí. Chodí úplně nazí, tak jak vyšli z lůna matčina, a to i ženy; ovšem viděl jsem jednu a ta byla spíše ještě děvčetem. Všichni, které jsem viděl, byli mladí; nespatřil jsem jediného, který by byl starší třicíti let. Byli velmi pěkně urostlí, měli krásná těla a přívětivé obličeje. Vlasy měli hrubé skoro jako koňské žíně, a krátké. Nosí je sčesány do čela, jen malou část jich sčesávají dozadu, a ty ponechávají dlouhé, vůbec je nestříhají. Někteří jsou pomalováni černou hlinkou (pleť mají jako na Kanárských ostrovech, ani černou, ani bílou), druzí bílou, jiní zase červenou; a někteří jsou pomalováni tím, co jim padne pod ruku. A jedni si malují jen tváře, druzí celé tělo jiní zase jen oči a někteří posléze jenom nos. Nenosí zbraní (železných) a ani je neznají; když jsem jim totiž ukázal meče, brali je za čepele a z nevědomosti se pořezali. Není u nich vůbec železa; jejich oštěpy jsou pouhé tyče bez železného hrotu; některé z nich mají na konci rybí zub, druhé jiné věci. Všichni bez výjimky jsou pěkného vzrůstu a příjemných tváří, dobře stavěni; na tělech několika z nich jsem viděl jizvy po ranách, a když jsem se jich posunky otázal, jak k nim přišli, naznačili mi, že se brání. Pomyslil jsem si a dosud si myslím, že tam přicházejí s pevné země lovit zajatce. Jsou nepochybně dobrými a chápavými služebníky (servidores), neboť vidím, že si velice pamatují a opakují vše, co jim říkám. A myslím, že by bylo snadné učinit z nich křesťany, poněvadž podle všeho se nedrží žádné sekty (que ninguna secta tenían). Dá-li bůh, pak až se budu vracet, vezmu jich odtud šest s sebou pro Vaše Výsosti, aby se naučili mluvit naší řečí. Zvířat jsem na tomto ostrově kromě papoušků žádných nespatřil. To vše jsou slova admirálova. Cortés: z druhého dopisu o dobytí Tenochtitlánu Převzato z: Cortés, Hernán, Dopisy: druhý a třetí dopis o dobytí Tenochtitlánu. Praha, Argo 2000., s. 31, 38, 59, 63-65, 67-69, zvláště líčí tuze rozlehlou a bohatou provincii zvanou Culúa, kde se nalézají města velmi veliká se skvělými stavbami, oplývající obchodem a bohatstvím, z nichž nejnádhernější a nejbohatší jménem Timixtán je zručností neslýchanou zbudováno na velké Laguně; králem tohoto města a provincie je převeliký vládce jménem Muctezuma. Chtělť jsem, aby Vaše Výsost poznala všechny věci této země, jichž je tolik a takové jsou, že jak je píši v předešlé zprávě, můžete sebe podruhé nazývat císařem, a to zdejším, přičemž titul ten je neméně cenný než císaře německého, který již Vaší Nejsvětější Milosti z vůle Boží náleží\n13 Poté, co jsem mu vypověděl o Vašem Veličenstvu i o příčině svého příchodu do oněch krajů, zeptal jsem se, zda je poddaným Muteczumovým, nebo členem jiného společenství. Tu on, udiven mou otázkou, mi odpověděl, kdo že není poddaným Muteczumovým. Chtěl tím říci, že on je tam pánem celého světa. Jal jsem se mu odporovat a vysvětlovat velkou moc a rozlehlost panství Vašeho Veličenstva, a že mnozí i daleko větší pánové jsou poddanými Vaší Výsosti a těší se nemalé přízni, a tak by tomu mělo být i s Muteczumou a všemi domorodci z oněch krajů, pročež žádám, aby on sám se poddal, neboť to pro něho bude ctí a poctou. A naopak, nepodrobí-li se, bude potrestán. A abych jej mohl doporučiti do Vašich královských služeb, že jej žádám, aby mi dal nějaké zlato, které bych Vašemu Veličenstvu mohl poslat.... Na jejich naléhání jsem se tedy přestěhoval do města (Tlaxcala), které leží šest mil od mého tábora. Město je to tak velké a podivuhodné, že i kdybych se o mnohém zapomněl zmínit, to málo, co povím, je téměř neuvěřitelné. Je totiž daleko větší a mnohem silnější než Granada. Má stejně pěkné stavby, ale o mnoho větší počet obyvatel, než měla Granada v době svého dobytí. Je lépe zásobeno zbožím suchozemským, jako je chléb a drůbež, i lovnou zvěří a rybami z řek, stejně tak zeleninou a jinými velmi dobrými plody, které jedí. Ve městě je tržiště, kde každodenně po celý den prodává a kupuje na třicet tisíc duší, v to nepočítaje mnohá jiná malá tržiště v různých částech města. Na onom tržišti uvidíš všelijaké věci, jak k živobytí, tak k odívání a obutí, s nimiž tam obchodují a jež mohou získat. Jsou tam i šperky ze zlata, stříbra a drahého kamení a ozdoby z peří, vše tak dobře uspořádané, jak by to mohlo být na kterémkoliv náměstí či tržišti ve světě. Je zde mnoho různých druhů velmi dobrého nádobí, jež se může rovnat španělskému. Prodává se hodně dříví a uhlí a bylin léčivých i kuchyňských. Mají domy, kde se myjí hlavy jako u lazebníka a také se tam holí, jsou tam i lázně. Konečně mezi nimi vládne pořádek náramný a mají policii, jsouť to lidé zachovávající veškerý řád a pokoj, jakým se nejlepší v Africe nemohou rovnat.... A protože mi Španělé, co tam byli, vyprávěli, že je tam hojnost prostředků ke zřízení statků a k těžbě zlata, požádal jsem dotyčného Muctezumu, aby v provincii Malinaltebeque, jež je k tomu nejpříhodnější, založil statek pro Vaše Veličenstvo, což on učinil s takovou pílí, že dva měsíce poté, co jsme jej byl požádal, bylo již oseto sedmdesát měřic kukuřice a deset fazolí a dva tisíce stop cacapu, tj. ovoce podobného mandlím, jež prodávají umleté a tak si jej cení, že ho mají po celé zemi za platidlo a kupují za ně v různých místech a na trzích vše potřebné.španělé, kteří statek viděli, jej bez dalšího zařízení mnohdy cenili na dvacet tisíc zlatých pesos.... Potom, když poněkud utišili svůj pláč, odpověděli, že jej měli za svého vládce a přislíbili učinit vše, co přikáže, a proto a pro důvody, jež jim vysvětluje, rádi vše vykonají a od té chvíle se navždy stávají poddanými Vaší Výsosti, a všichni společně a každý sám za sebe slíbili a slibují, že učiní a splní cokoli jim královským jménem Vašeho Veličenstva bude přikázáno, jak se sluší dobrým a věrným poddaným, a že budou dávat daně a služby, které poskytovali a odevzdávali předtím určenému Muctezumovi, a cokoli jiného jim bude přikázáno jménem Vaší Výsosti... S nimi poslal své lidi a rozkázal, aby šli za pány těch provincií a měst a vyřídili, že přikazuji, aby každý z nich odevzdal určitou část zlata, které jim svěřil. Tak se stalo a všichni ti pánové, k nimž jsme poslal, odevzdali velmi poslušně, co na nich bylo žádáno, buď ve špercích, nebo zlatých a stříbrných cihlách nebo plátcích a jiných předmětech, jež měli, takže bylo roztaveno vše, co bylo k tavení určeno, činila pětina pro vaše Veličenstvo přes třicet dva tisíce a čtyři sta zlatých pesos, nepočítaje v to všechny zlaté a stříbrné šperky a péřové ozdoby a drahé kameny a mnohé jiné cennosti, jež jsem pro Vaše Veličenstvo odložil a ponechal stranou a jež mají cenu sto tisíc dukátů i víc. Nehledě na cenu jsou takové povahy a tak skvostné, že pro svou neotřelost a neobvyklost mají nevyčíslitelnou hodnotu a je nemyslitelné, že by kterýkoli ze všech panovníků, co jich je ve světě známo, podobné a tak krásné mohl mít. Nechť Vaše Výsost nemá moje slova za smyšlenku, ale vskutku cokoli zde 11\n14 žije na souši či v moři a Muctezuma o tom může mít povědomí, má zpodobené jako živé stejně tak ve zlatě a stříbře, jako v drahém kamení a peří s takovou dokonalostí, že to vypadá skoro jako ve skutečnosti. A ode všeho mi pro Vaši Výsost dal bohatý podíl, nepočítaje další cennosti, jež jsem mu popsal a on je dal zhotovit ze zlata a dál obrazy, krucifixy, medaile, šperky a náhrdelníky a mnohé jiné z našich věcí, jež jsem mu dal vylíčit. Z pětiny shromážděného stříbra, jež Vaší Výsosti náleží a činí přes sto půlliber, jsem dal od domorodců zhotovit velké i malé talíře a misky a šálky a lžíce a oni vše vypracovali tak dokonale, jak jen jsme byli schopni jim vysvětlit. Kromě toho mi řečený Muctezuma věnoval množství svých oděvů, jež ač bavlněné a bez hedvábu, byly takové, že by je v celém světě nedokázali utkat a zhotovit jim podobné, ani s tolika a tak přirozenými barvami a ozdobami. Mezi nimi byla skvostná mužská i ženská roucha, pokrývky na lůžka, jakým se ani hedvábné nemohou vyrovnat, i další sukno jako na čalounění, jež by mohlo být vhodné pro sály a kostely. Byly zde přikrývky a přehozy na postel, jak péřové, tak bavlněné, pestré a taktéž velmi krásné a mnoho dalších věcí v takovém množství a rozmanitosti, že je Vašemu Veličenstvu neumím vypsat.... A daroval mi několik zlatých toren na kule. Pokud však bude v mých silách, budu Vám vyprávět o některých z věcí, jež jsem zřel, a i když se budou zdát neuvěřitelné, neboť ani my, kdo je zde vidíme na vlastní oči, nejsme s to je svým rozumem pochopit... O Temixtiánu (nadpis vložen redakcí) Město je tak veliké jako Sevilla a Córdoba dohromady... Město má mnohá náměstí, kde nepřetržitě probíhají trhy a stále se zde prodává a nakupuje. Je tu jedno náměstí, dvakrát tak velké jako město Salamanca, kol dokola obklopené podloubím, kam denně přichází za koupí a prodejem na sedmdesát tisíc duší a najdeš tu ode všeho zboží ze všech koutů země, ať k živobytí či k jídlu, šperky ze zlata, stříbra, olova, mosazi, mědi, cínu, kamenů, kostí, mušlí, škeblí i peří. Prodává se zde kámen opracovaný i surový, vepřovice, cihly, dřevo neopracované i opracované na nejrůznější způsoby Nabízejí zde také králíky, zajíce, zvěřinu a malé vykastrované psy, jež chovají na jídlo. Jsou tu jakási holičství, kde myjí a holí hlavy, i krámy, kde za úplatu dají člověku najíst i napít. K přenášení břemen slouží muži, jimž v Kastilii říkáme nosiči... Vše se prodává na počet a na míru, ale zatím jsme neviděli prodávat nic na váhu. Na tom velkém náměstí stojí jeden tuze pěkný dům soudní síň, kde zasedá deset či dvanáct mužů, soudců, kteří řeší všechny sporné případy a záležitosti, jež se na trhu přihodí, a dávají potrestat provinilce. Určené osoby pak neustále procházejí davem na náměstí a sledují, co se prodává, a míry, jimiž se zboží měří, a stává se, že měrku rozlámou, protože nebyla poctivá... Po jedné z příjezdových cest do velkého města vedou dva kanály z malty, každý široký na dva kroky a hluboký skoro na výšku muže. Jedním teče směrem do města proud velmi dobré sladké vody. Odtud všichni berou vodu a pijí. Druhý, prázdný, slouží tehdy, když chtějí první strouhu čistit. Tudy vodu pouštějí, než tamtu vyčistí. A protože vodu musí převést po mostech přes přerušená místa, kde protéká voda slaná, vedou sladkou vodu žlaby na šířku vola, dlouhými jako ty mosty. Tak zásobují vodou celé město... U všech vchodů do města a všude, kde se vykládají kanoe a kudy přichází do města nejvíce zásob, jsou postavené budky pro strážné, které vybírají certum Quit z každé přivezené věci. Nevím ovšem, zda se odvádí pánovi, nebo zda patří městu, neboť to jsem zatím nepochopil. Myslím však, že je pánovo, neboť na tržištích v jiných provinciích bylo vidět, že toto právo přísluší jejich pánovi. Na všech tržištích a veřejných místech města bývá denně množství dělného lidu a mistrů všech řemesel, čekajících, kdo si je najme na denní dílo.....služba a chování zdejších lidí se skoro podobá životu ve Španělsku. Je zde takový soulad a řád jako tam, a uvážíme-li, že tito lidé jsou barbary tak vzdálenými Božího poznání a 12\n15 dorozumění s jinými rozumnými národy, je obdivuhodné vidět, jak mají všechno dobře zařízeno... Na všech panstvích těch pánů má [Muctezuma] vojsko se svými lidmi, své guvernéry a výběrčí daní a odvodů, jež mu každá provincie odevzdává. A co má každý dát, to je řádně vedeno a uspořádáno, neboť na papír, který vyrábějí, si zapisují své znaky a symboly, jimiž se dorozumívají. Každá z provincií odvádí jiné naturálie podle toho, jaký charakter její země a plodin, takže [Muctezuma] dostává z provincií nejrozmanitější z věcí, jimiž oplývají. Amsterodamská banka Převzato z: SMITH, A., Pojednání o podstatě a původu bohatství národů. Nové, přepracované vydání. Liberální institut. Praha, s Velké množství ořezaných a opotřebovaných cizích kovových peněz, které rozsáhlý obchod Amsterodamu přiváděl ze všech končin Evropy, snížilo před r hodnotu měny tohoto města proti hodnotě dobrých peněz vyšlých právě z mincovny asi o devět procent. Jak již tomu vždy v takových případech bývá, takové peníze, sotva se objevily, ihned se roztavovaly nebo odvážely. Kupci, i když měli peněz dost, nemohli vždy sehnat na zaplacení svých směnek dost dobrých peněz, a hodnota těchto směnek se přes různá opatření, která tomu měla odpomoci, stávala do značné míry nejistou. Aby se odpomohlo těmto potížím, byla se zárukou města roku 1609 zřízena banka. Tato banka přijímala mince jak cizí, tak lehké a opotřebované mince domácí za jejich skutečnou vnitřní hodnotu určovanou v dobrých penězích země s předepsaným zrnem a stříží a odpočítávala si jenom tolik, kolik bylo nutné na zaplacení ražebného a jiných nezbytných správních výdajů. Na hodnotu, která zbyla po provedení této malé srážky, zřídila banka ve svých bankách úvěr. Tomuto úvěru se říkalo bankovní peníze; byly to peníze vždy téže skutečné hodnoty a větší vnitřní ceny než peníze běžné, poněvadž odpovídaly přesně mincovnímu řádu. Současně bylo zákonem nařízeno, že se všechny směnky v hodnotě od šesti set zlatých výše vydané na Amsterodam nebo převáděné v Amsterodamu musí platit v bankovních penězích; tím byla všechna nejistota týkající se hodnoty těchto směnek naráz odstraněna. Každý kupec, aby mohl platit své zahraniční směnky, musel mít v důsledku tohoto nařízení u té banky účet, a to mylně vyvolalo po bankovních penězích jistou poptávku. Mimo svou vnitřní vyšší hodnotu vůči běžným penězům a mimo onu hodnotu navíc, kterou jim nutně propůjčuje tato poptávka, mají bankovní peníze ještě některé další přednosti. Jsou zabezpečeny proti ohni, loupeži a jiným nehodám; město Amsterodam za ně ručí; dají se vyplácet prostým převedením, takže tu není práce s přepočítáním, ani nebezpečí, jakému jsou vystaveny při dopravování z jednoho místa na druhé. Pro tyto různé přednosti mívaly patrně již od počátku ážio a je všeobecný názor, že všechny uložené původně do banky byly tam již ponechány, protože nikoho ani nenapadlo žádat od banky zaplacení pohledávky, kterou mohl prodat ještě s ážiem. Kdyby majitel bankovního úvěru žádal na bance zaplacení, byl by o to ážio přišel. Tak jako se za šilink, který právě vyšel z mincovny, nekoupí na trhu více zboží než na jeden z našich běžných opotřebovaných šilinků, tak by i dobré a zákonné peníze, převedeny z pokladny banky do pokladny soukromé osoby a tam pomíchány s běžnou měnou země, neměly větší hodnotu než právě tato měna, od které by se již nedaly lehce odlišit. Dokud zůstávaly v pokladně banky, byla jejich vyšší hodnota známa a byla přesně určena. Když již přešly pokladny soukromé osoby, stálo zjištění jejich vyšší hodnoty možná více práce, než za kolik onen rozdíl v hodnotě vůbec stál. Tím, že se vybraly z pokladny banky, ztratily mimo to i ostatní přednosti bankovních peněz: jejich zabezpečenost, jejich snadnou 13\n16 a spolehlivou převoditelnost a jejich použitelnost při placení zahraničních směnek. Především však, jak se hned ukáže, nemohly se z této pokladny vybrat, aniž se dříve zaplatilo za jejich opatrování. Tyto uložené mince neboli tato depozita, která je banka povinna vyplácet zpět zase v mincích, to byl původní kapitál banky neboli celá hodnota toho, co představovaly tzv. bankovní peníze. Dnes prý představuje jen velmi malou část jejího kapitálu. Aby si usnadnila obchod s drahým kovem v prutech, poskytuje tato banka již po léta docela běžně ve svých knihách úvěr na uložené zlato a stříbro v prutech. Tento úvěr je zpravidla asi o pět procent menší, než je mincovní cena takového drahého kovu v prutech. Zároveň vydává banka tzv. recepis či stvrzenku, opravňující onoho vkladatele nebo doručitele stvrzenky, aby si kdykoli do šesti měsíců onen neražený drahý kov zase vybral, převedeli ovšem na banku stejné množství bankovních peněz, na jaké mu byl při odevzdání depozita poskytnut v knihách úvěr, a zaplatí-li čtvrt procenta za úschovu, bylo-li depozitum odevzdáno ve stříbře, nebo půl procenta, bylo-li odevzdáno ve zlatě; ale v t é stvrzence se také praví, že nedostane-li banka takto zaplaceno, tu po vypršení zmíněné lhůty propadne depozitum bance za cenu, za jakou je přijala nebo na jakou poskytla v knihách pro převádění úvěr. Tento poplatek za uschování depozita lze považovat za jakési nájemné za použití skladiště. Proč má být toto nájemné ze skladu za zlato o tolik vyšší než za stříbro, odůvodňovalo se různě. Tvrdívalo se, že ryzost zlata se zjišťuje mnohem obtížněji než ryzost stříbra. Že se tu snadněji podvádí a že tak u tohoto vzácnějšího kovu vznikají větší škody. Kromě toho chce prý vláda více podporovat ukládání stříbra než ukládání zlata, neboť stříbro je kov, ze kterého se razí mince. Drahý kov v prutech se ukládá ponejvíce tehdy, když je jeho cena trochu nižší, než jaká bývá obyčejně; a při stoupnutí jeho ceny se zase vybírá. V Holandsku je tržní cena drahého kovu v prutech zpravidla vyšší než cena mincí, a to ze stejného důvodu, proč byla vyšší před posledním napravením zlaté mince v Anglii. U tzv. marky, tj. u osmi uncí stříbra obsahujícího jedenáct dílů ryzího kovu a jeden díl příměsi, činí prý rozdíl obyčejně asi od šesti do šestnácti stuiverů. Bankovní cena neboli úvěr poskytovaný bankou na depozita takového stříbra (jsou-li to vklady v cizích mincích, jejichž ryzost je dobře známa nebo zjištěna, např. v mexických tolarech) je dvaadvacet zlatých za tzv. marku; cena mincovní je asi třiadvacet zlatých a cena tržní je od třiadvaceti zlatých šesti stuiverů do třiadvaceti zlatých šestnácti stuiverů neboli je o dvě až tři procenta vyšší než cena mincovní. 1 U zlata v prutech je poměr mezi cenou bankovní, 1 Ceny, za které amsterodamská banka přijímá nyní (v září 1775) drahý kov a různé mince: STŘÍBRO Mexické tolary Francouzské koruny 22 zlatých v bankovních penězích za marku Anglické stříbrné mince Mexické tolary nové měny 21 zlatých 10 stuiverů Dukatony 3 zlaté Říšské tolary 2 zlaté 8 stuiverů Za stříbro v prutech s obsahem 11/12 ryzího kovu se dává 21 zlatých za marku; sazba pak úměrně klesá až na 5 zlatých, které se dávají za pruty s obsahem ¼ ryzího kovu. Ryzí stříbro v prutech, 23 zlatých za marku. ZLATO Portugalské mince Guineje Nové louisdory Staré louisdory Nové dukáty zlatých v bankovních penězích za marku 300 zlatých 4 zlaté 19 stuiverů 8 feniků za dukát\n17 mincovní a tržní téměř stejný. Stvrzenku lze zpravidla prodat za rozdíl mezi cenou mincovní a cenou tržní. Stvrzenka na drahý kov v prutech má téměř vždy nějakou hodnotu, a stává se proto jen zřídka, že ji někdo nechá propadnout neboli že nechá své pruty bance za cenu, za kterou je přijala, ať již to učiní tím, že si je do šesti měsíců z banky nevybere, nebo tím, že opomine zaplatit čtvrt nebo půl procenta, aby dostal novou stvrzenku na dalších šest měsíců. Avšak někdy se to prý přece jen stává, i když to bývá zřídka, a častěji k tomu dochází u zlata než u stříbra, protože se za uschování tohoto drahocennějšího kovu platí vyšší poplatek. Člověk, který tím, že uloží drahý kov v prutech, získá bankovní úvěr a stvrzenku, platí své směnky, když dosáhnou splatnosti, svým bankovním úvěrem a stvrzenku buď prodá, nebo si ji ponechá, podle toho, zda soudí, že cena drahého kovu v prutech bude pravděpodobně buď stoupat, nebo klesat, Stvrzenka a bankovní úvěr zůstávají jen zřídka dlouho v jedněch rukou, a není to ani nutné. Člověk, který má stvrzenku a potřebuje si z banky vybrat drahý kov, najde vždycky dost bankovních úvěrů neboli bankovních peněz, které lze koupit za běžnou cenu; a člověk, který má bankovní peníze a potřebuje si vybrat drahý kov, najde zase vždycky dost stvrzenek. Majitelé bankovních úvěrů a držitelé stvrzenek představují vůči bance dvojí druh věřitelů. Držitel stvrzenky si nemůže vybrat drahý kov v prutech, na který stvrzenku dostal, aniž zase poukáže bance sumu bankovních peněz rovnající se ceně, za niž banka onen kov převzala. Nemá-li své vlastní bankovní peníze, musí si je koupit od těch, kteří je mají. Majitel bankovních peněz si může vybrat drahý kov jedině tehdy, předloží-li bance stvrzenky na požadované množství. Nemá-li takové stvrzenky sám, musí si je koupit od těch, kteří je mají. Koupí-li si majitel stvrzenky bankovní peníze, získává tím zároveň oprávnění vybrat si z banky určité množství drahého kovu v prutech, jehož mincovní cena je o pět procent vyšší než cena bankovní. Ono pětiprocentní ážio, které za to zpravidla platívá, neplatí proto za hodnotu domnělou, nýbrž skutečnou. Koupí-li si majitel bankovních peněz stvrzenku, získává tím oprávnění vybrat si určité množství drahého kovu v prutech, jehož tržní cena je obyčejně o dvě až tři procenta vyšší než cena mincovní. Proto cenu, kterou za ni platí, platí rovněž za hodnotu skutečnou. Cena stvrzenky a cena bankovních peněz dávají dohromady plnou hodnotu neboli cenu drahého kovu v prutech. Banka vydává stvrzenky a poskytuje bankovní úvěry i na depozita v mincích, které jsou v zemi v oběhu; ale takové stvrzenky nemají často žádnou hodnotu a na trhu se za ně nic nedostane. Např. na dukatony, které se v měně platí třemi zlatými a třemi stuivery za kus, poskytne banka úvěr pouze ve výši tří zlatých neboli pět procent pod jejich běžnou hodnotu. Vydá na ně i stvrzenku opravňující držitele vybrat si kdykoli během šesti měsíců uložený počet dukatonů, zaplatí-li čtvrt procenta za uschování. Ale za tuto stvrzenku se na trhu mnohdy nic nedostane. Tři zlaté bankovních peněz se prodají na trhu zpravidla za tři zlaté a tři stuivery, což je plná hodnota dukatonů; jsou-li vybrány z banky. A než se mohou vybrat, musí se zaplatit čtvrt procenta za uschování, takže pro držitele stvrzenky je to ztráta. Ale kdyby snad bankovní ážio někdy pokleslo na tři procenta, bylo by možno na trhu za takové stvrzenky něco obdržet a mohly by se prodávat za jedno a tři čtvrti procenta. Protože však bankovní ážio činí zpravidla kolem pěti procent, nechávají se takové stvrzenky často projít neboli, jak se říká, nechávají se propadnout bance. Ještě častěji Zlato v prutech nebo slitcích se přijímá podle toho, kolik je v něm ryzího kovu ve srovnání s výše uvedenými zlatými mincemi cizími. Za pruty ryzího zlata dává banka 340 zlatých za marku. Vcelku se však za mince známého zrna platí o něco více než zlato a stříbro v prutech, jejichž zrno se dá zjistit pouze tavením a průbami. 15\n18 propadnou stvrzenky vydané na uložené zlaté dukáty, protože aby se mohly z banky vydat, poplatek, který se musí zaplatit za jejich uschování, je vyšší, totiž půl procenta. Oněch pět procent, které banka získá, propadnou-li jí uložené mince nebo drahý kov v prutech, je možno považovat za nájemné za uskladnění a za trvalé uschování takových depozit. Částka bankovních peněz, na niž již stvrzenky propadly je asi velmi značná. Musí to být celý původní kapitál banky, který, jak se všeobecně soudí, od toho dne, kdy byl v bance uložen, již tam prostě zůstal; nikdo totiž neměl zájem ani na obnovení své stvrzenky, ani na vybrání svého depozita, neboť z uvedených již důvodů nemohl ani jedno, ani druhé provést beze ztráty. Ale ať již je výše této částky jakákoli, ve srovnání s úhrnem bankovních peněz považuje se za velmi nepatrnou. Amsterodamská banka je pro Evropu již po mnoho let velkým skladištěm drahých kovů v prutech a stvrzenky na ni vydané se jen velmi zřídka nechávají projít neboli, jak se říká, propadnout bance. Valná většina bankovních peněz neboli úvěrů v knihách té banky vytvořila se za těchto posledních let pravděpodobně z depozit, která bance neustále svěřují a zase z ní vybírají obchodníci s drahými kovy. Vybírat si z banky tyto peníze lze jedině na základě recepisu neboli stvrzenky. Menší část bankovních peněz, na niž stvrzenky již prošly, smísí se s mnohem větší částí, na niž jsou stvrzenky ještě v platnosti, takže i když tu snad je značná částka bankovních peněz, na kterou stvrzenky již prošly, není tu nikdy nějaká ta neb ona částka, nebo nějaký zlomek takové částky, kterou by nebylo možno kdykoli si z banky vybrat. Banka nemůže dlužit touž věc dvěma lidem a majitel bankovních peněz, který nemá stvrzenku, nemůže žádat na bance výplatu, dokud si nekoupí stvrzenku. V nornálních a klidných dobách opatří si lehce takovou stvrzenku za tržní cenu odpovídající zpravidla ceně, za kterou může prodat ony mince nebo onen drahý kov v prutech, k jejichž vybrání ho stvrzenka opravňuje. Jinak by to asi vypadalo v době nějaké pohromy pro stát, např. při vpádu nepřátel, jako tomu bylo při vpádu Francouzů roku Tu by si všichni majitelé bankovních peněz (chtěli tyto peníze z banky honem vybrat, aby si je mohli opatrovat sami, a poptávka po stvrzenkách mohla by proto vyhnat cenu stvrzenek do ohromné výše. Držitelé stvrzenek by mohli mít přemrštěné nároky a místo dvou nebo tří procent požadovat polovinu oněch bankovních peněz, na které byl na základě depozit poskytnut úvěr a vystaveny stvrzenky. Nepřítel obeznámený se zřízením banky mohl by dokonce stvrzenky skoupit, aby tak zabránil odvezení pokladu. V takovém nu mimořádném případě porušila by asi banka svou obvyklou zásadu vyplácet jen držitelům stvrzenek. Držitelé stvrzenek, kteří nemají bankovní peníze, museli totiž dostat až na dvě tři procenta plnou hodnotu depozit, na kterou byly vystaveny jejich stvrzenky. Proto by se prý v takovém případě banka nerozpakovala vyplácet ať již v penězích nebo v drahém kovu majitelům bankovních peněz, kteří by si nemohli opatřit stvrzenky, plnou hodnotu toho, co jim ve svých knihách připsala k dobru, a takovým držitelům stvrzenek, kteří nemají bankovní peníze, by zase vyplácela dvě až tři procenta, neboť větší hodnota jim za takových okolností také asi právem sotva náleží. I v normálních a klidných dobách mají držitelé stvrzenek zájem na snižování ážia, buď aby o to levněji mohli kupovat bankovní peníze (a tedy i drahý kov v prutech, jejž by si pak mohli na své stvrzenky z banky vybírat), nebo aby o to dráže mohli své stvrzenky prodávat těm, kdož mají bankovní peníze a chtějí si vybrat drahý kov v prutech, neboť cena stvrzenky se zpravidla rovná rozdílu mezi tržní cenou bankovních peněz a tržní cenou mincí nebo drahého kovu, na nějž byla stvrzenka vydána. Majitelé bankovních peněz mají naproti tomu zájem na zvyšování ážia, buď aby o to dráže mohli prodávat své bankovní peníze, nebo aby si mohli o to levněji kupovat 2 Míněn vpád do Holandska. 16\n19 stvrzenky. Aby zabránila praktikám spekulantů, k jakým by někdy mohly vést tyto protichůdné zájmy, banka se v posledních letech rozhodla, že bude bankovní peníze prodávat za běžnou měnu vždycky, a to s pětiprocentním ážiem, a s čtyřprocentním ážiem že je bude skupovat. V důsledku tohoto rozhodnutí nemůže ážio nikdy ani stoupnout nad pět procent, ani klesnout pod čtyři procenta, a poměr tržní ceny peněz bankovních a tržní ceny peněz běžných se vždy velmi blíží poměru jejich vnitřních hodnot. Než bylo učiněno toto rozhodnutí, mívala někdy tržní cena bankovních peněz až devět procent ážia a jindy klesala až na al pari, podle toho, které z oněch protichůdných zájmů měly právě vliv na trh. Amsterodamská banka tvrdí, že z depozit u ní uložených vůbec nic nepůjčuje a že za každý zlatý, na který poskytne ve svých knihách úvěr, chová ve svých sklepeních hodnotu buď v penězích, nebo v drahém kovu v prutech. Že má ve svých sklepeních všechny ty peníze a ten drahý kov v prutech, na které jsou dosud platné stvrzenky, jež mohou být kdykoli předloženy k výplatě, a které vlastně z banky neustále odcházejí a zase se do ní vracejí, o tom věru nelze pochybovat. Ale méně jisté se již zdá, zda je tomu tak i s tou částí jejího kapitálu, na kterou stvrzenky již dávno prošly, jejíhož vyplacení se v normálních a klidných dobách nemůže nikdo dožadovat a která u ní velmi pravděpodobně zůstane již navždy nebo tak dlouho, dokud budou trvat Státy spojených provincií. Avšak žádnému článku víry se v Amsterodamu nevěří tak pevně jako tomu, že na každý zlatý, který obíhá jako bankovní peníze, leží v pokladu banky příslušný zlatý ve zlatě nebo ve stříbře. Za to ručí přece město. Banku řídí všichni čtyři současně úřadující starostové, kteří se každým rokem střídají. Každá nová čtveřice starostů prohlédne poklad, porovná jej s knihami, pod přísahou jej převezme a odevzdá jej pak se stejnou posvátnou obřadností čtveřici, která přijde po ní; a v této rozšafné a nábožné zemi přísaha dosud něco znamená. Již samo takové střídání se zdá dostatečnou zárukou, že se tu nebude provádět nic, co by se nedalo ospravedlnit. Při všech těch převratech, co jich již vyvolaly ve správě Amsterodamu stranické pletichy, nestalo se ani jednou, aby zvítězivší strana obvinila své předchůdce z nepoctivosti ve správě banky. Žádné obvinění by také nebylo mohlo postihnout pověst i osud poražené strany hlouběji, a kdyby se takové obvinění bývalo dalo dokázat, jistě by bylo bývalo vzneseno. Roku 1672, když francouzský král byl v Utrechtu, vyplácela amsterodamská banka tak pohotově, že nemohlo být nejmenší pochybnosti o tom, jak poctivě dodržuje své závazky. Některé z mincí, které byly tehdy vyneseny z jejích sklepení, vypadaly, jako by byly bývaly ožehnuty při požáru, který vypukl v radničním domě brzy po založení banky. Musely tam tedy tyto mince ležet již od té doby. Zvědavce zajímá již dlouho otázka, jak je poklad té banky asi velký. O tom lze vyslovovat pouhé dohady. Všeobecně se odhaduje, že u banky má účet kolem dvou tisíc lidí; počítáme-li, že každý z nich má na svém účtě průměrně tisíc pět set liber šterlinků (což je velmi vysoký odhad), bude celkové množství bankovních peněz, a tedy i celkový poklad v bance činit tři miliony liber šterlinků neboli, při jedenácti zlatých za jednu libru šterlinků, třiatřicet milionů zlatých. Je to částka velká, která již stačí udržovat velmi rozsáhlý oběh, ale má to velmi a velmi daleko do oněch fantastických představ, které si o tomto pokladu utvořili někteří lidé. Banka přináší městu Amsterodamu značné příjmy. Kromě výše zmíněného jakéhosi nájemného za uskladnění platí osoba hned při otevření bankovního účtu poplatek ve výši deseti zlatých a za každý nový účet tři zlaté stuivery, za každý převod platí dva stuivery, což je opatření proti uzavírání velkého množství malých obchodů. Osoba, která dvakrát do roka opomine vyrovnat účet, platí pokutu pětadvacet zlatých. Kdo dá příkaz k převodu větší částky, než má na svém účtu, musí z částky, o kterou překročil úvěr, zaplatit tři procenta, a k tomu ještě zůstane jeho příkaz neproveden. Banka prý také hodně vydělává na prodeji cizozemských mincí nebo drahého kovu v prutech, které jí někdy připadnou propadnutím stvrzenek a které si pak vždy ponechává až do doby, kdy je může výhodně prodat. 17\n20 Vydělává tím, že prodává bankovní peníze s pětiprocentním ážiem a skupuje je s čtyřprocentním. Tyto různé příjmy činí mnohem více, než kolik potřebuje, aby mohla vyplácet úředníkům platy a hradit výdaje na správu. Jen to, co banka dostane za uschování drahého kovu v prutech na stvrzenky, činí prý ročně až holandských zlatých čistého příjmu. Avšak původním cílem tohoto zařízení bylo prospívat společnosti, nikoli přinášet příjmy. Jeho cílem bylo zbavit obchodníky nepříjemností plynoucích z nepříznivého kurzu směnek. Příjem, který z toho vzešel, nebyl předvídán a lze jej považovat za něco náhodného. Vznik kapitalismu podle K. Marxe Převzato z: MARX, K, Kapitál. Kritika politické ekonomie. Díl I., Praha 1953, str a Tak zvaná původní akumulace 1. Tajemství původní akumulace Viděli jsme, jak se peníze mění v kapitál, jak kapitál vyrábí nadhodnotu a jak s pomocí nadhodnoty roste kapitál. Avšak akumulace kapitálu předpokládá nadhodnotu, nadhodnota předpokládá kapitalistickou výrobu a tato zase existenci značných mas kapitálu a pracovní síly v rukou výrobců zboží. Tak se tedy celý tento pohyb zřejmě točí v bludném kruhu, z něhož se nedostaneme jinak, než předpokládáme-li, že kapitalistickou akumulaci předcházela akumulace původní" ( previous accumulation u Adama Smitha), akumulace, která není výsledkem kapitalistického výrobního způsobu, nýbrž jeho východiskem. Tato původní akumulace hraje v politické ekonomii přibližně stejnou úlohu jako první hřích v theologii: Adam si ukousl z jablka a tím lidstvo propadlo hříchu. Jeho původ se vysvětluje tak, že se o něm vypravuje jako o historické anekdotě, která se přihodila v minulosti. V dávných dobách žila na jedné straně pilná, inteligentní a především spořivá elita a na druhé straně masa líných darebáků, kteří prohýřili všechno, co měli, ba více. Theologická legenda o prvním hříchu nám ovsem vypravuje, jak byli lidé odsouzeni k tomu, aby v potu tváře jedli svůj chléb; ale historie o ekonomickém prvním hříchu nám odhaluje, jak se mohli vyskytnout lidé, kteří toho naprosto nemají zapotřebí. Buď, jak buď. Tak se stalo, že jedni nahromadili bohatství a druzí nakonec neměli na prodej nic než svou vlastní kůži. A od tohoto prvního hříchu se datuje chudoba široké masy, která stále ještě, přes všechnu práci, nemá na prodej nic než sebe samu, a bohatství hrstky lidí, které ustavičně roste, ačkoli bohatí už dávno přestali pracovat. Takové otřepané báchorky vypravuje na obranu propriété [vlastnictví] např. pan Thiers kdysi tak duchaplným Francouzům, a to ještě se slavnostně vážnou tváří státníka. Avšak jakmile jde o otázku vlastnictví, svatá povinnost velí setrvat na slabikářovém stanovisku jako jedině správném pro všechny stupně věku a vývoje. Ve skutečných dějinách hraje velikou úlohu, jak známo, dobytí, podmanění, loupežná vražda zkrátka násilí. V krotké politické ekonomii vládla odjakživa idyla. Právo a práce" byly vždy jedinými prostředky obohacení, výjimkou byl ovšem po každé tento rok. Ve skutečnosti jsou metody původní akumulace všechno možné, jen ne idylické. Peníze a zboží, stejně jako výrobní a životní prostředky, nejsou kapitálem samy sebou. Je nutno je v kapitál přeměnit. Ale k této přeměně může dojít jen za určitých okolností, které jsou v podstatě takovéto; dva velmi rozdílné, protikladné druhy majitelů zboží se musí vzájemně setkat a dostat do styku na jedné straně majitel peněz, výrobních a životních prostředků, jemuž jde o to, aby hodnotu, kterou vlastní, zhodnotil nákupem cizí pracovní síly; na druhé straně svobodní dělníci, prodavači vlastní pracovní síly, a tudíž prodavači práce. Dělníci svobodní v dvojím smyslu: že nepatří bezprostředně k výrobním prostředkům, jako 18