May | 2016 | kristipere\nMida mina kardan\nMul on HÄSTI palju kummalisi kiikse. Ma arvan, et nendest võiks teine kord kirjutada lausa. Olen kunagi ammu seda teinud ja mäletan siis, et leidsin päris mitmes asjas ”omasuguseid” ja see tunne oli täitsa vahva. Kuna ma aga täna pidin silmitsi seisma ühe oravapoisiga, siis tuli mul meelde, et ma tegelikult kardan ikka vahel täitsa kummalisi asju..\nMuidugi kardan ma ka selliseid suuri ja pärisasju nagu on: auto alla jäämine, kuskilt alla kukkumine.. seda, et keegi röövib mu ära ja paneb keldrisse ja hoiab mind seal aastaid. Ma arvan, et mingil hetkel kardavad kõik selliseid asju, kuid vähemalt suurem osa meist ei ela selles hirmus ja toimib üsna hästi igapäevaselt. Neile kellel on selliste asjadega suuremad hirmud, on see muidugi väga raske ja ma loodan, et nad otsivad vajalikku tuge endale.\nKuid ”naljakamad” asjad, mida ma kardan ongi näiteks oravad. Ma arvan, et sellel on mitu põhjust. Esiteks ta on näriline ja kõiki närilisi kardan ma veel rohkem. Teiseks on tal väga-väga-väga kahtlaselt pikad küüned ja nagu näha – TA RONIB MÖÖDA KIVISEINA! Sellist ei saa ju usaldada.. Samal põhjusel kardan ma ka närilisi. Hiirtega on lood natukene paremad, neid kunagi kass Emma tõi meile Viliverre ka ukse ette, kuid rotid, uuhh, prr, ööaaakkk. Mul läks aastaid enne, kui ma suutsin seda sõna ”rott” välja öelda. Siiani ei tunne ma end seda tehes mugavalt, varvastes hakkab imelik tunne ja ma pean jalad tõstma kõrgemale põrandalt – et juhuks, kui mõni näriline mööda põrandat peaks jooksma. Ma tean küll, et ei jookse. Meil on kaks kassi (mis te arvate miks), kuid siiski.. Nende rottidega on veel see lugu, et nad tunduvad mulle NII KOLERÄMERÕVE mustad, vastikud ja ööaaaakk, ma ei suuuuuuuuuuuuuudddaaaaa, kui fuiiiiiid nad on.. Mul paratamatult tuleb neist kirjutades nende pilt silme ette ja mul on täitsa paha olla kohe. Ja kui te küsite miks te neid kardate, siis ega ma täpselt ei tea. Kunagi mäletan ühe nägemist kuskil vanas laos ja ehk on siis sellest nii kohutav mälestus? Ei ole kindel, kuid muud seost praegi luua ei oska.\nEks mul on nende rõvedate loomakestega saanud ikka päris palju ”nalja” ka. Näiteks jõuludel tulin ma poest ja naabritädi seisis ukse ees, surnud rott käes.. TÄIESTI EBAREAALNE, mis tunne see oli, no ÖÖAAAKKK.. tuli välja, et see raibe oli keldrisse läinud aga õnneks oli ta lõksu kinni jäänud. Ja kuigi ma muidu ei ole eriti loomapiinaja oma arust – st munad ikka vabakasvatatud kanadelt ja võimalusel liha ja kana väikekasvatajalt, kala ikka isalt ning karusnahka ma ei kanna, kuid no tõesti need rotid.. FUHH! Mõnedel on nad KODUS! Ma tean küll, et neile nad tunduvad armsad. Ja tegelikult tore on ka, sest ma tean seda ka, et iga loom on meie maailmas vajalik ja keegi peab neid kõiki armastama, kuid no minu jaoks on see ikka kohutavalt hirmus mõte, et mul oleks selline asi läheduses. Ja jaa jaaaa, ma tean, neid on igal pool ja küll ma neist mõnda näen, kuid tegelikult, kui nali välja jätta, siis võib öelda küll ausalt, et mul on täiesti kohutav foobia. Piisab mõne sellise pildi nägemisest, et ma hakkaksin nutma ja värisema ja kohutavalt kartma. Sõber Lauri siin tegi mõned korrad seda pildinalja aga ükskord ma nii ehmatasin, et ei suutnud pool päeva rääkida ka normaalselt. Seepärast üritan ma ise ka mitte inimeste hirmude üle nalja teha – eks vahel ikka juhtub ja ma ise ka nende rottide üle siin teen poole kohaga nalja aga tegelikult on see hirm väga vastik ja ma kunagi peaksin ilmselt sellega natukene tegelema.\nKuid nagu ma enne mainisin, siis üks selline elanik oli meile kolinud keldrisse ja siit tuleb välja järgmine asi, mida ma kardan – keldrid! Ma olen meie maja keldris ühe korra käinud ja see oli täielik eneseületamine. Siis seal hiiri-rotte ei olnud vist, sest Antsul oli ümber maja 10 kassi ja need killisid kõik ära. Nüüd pole Antsu kasse enam üldse ja ma tõsiselt kardan seda keldrit. Muide, tegelikult ma lugesin ka kuskilt,et ei tohi kinni püüda neid kõiki vabalt jalutavaid kasse, sest siis ongi varsti ”Naksitrallid majas” ja keegi ei püüa närilisi kinni. Nii et kui mõni kodukass käib uitamas meie maja juures, siis mina teda ära ei aja – tule, tule, levita oma lõhna ja püüa mõni väike lõunasöök endale, palun väga..\nKa kardan ma linde. Mitte küll kõiki aga neid julgemaid. Eriti tuvisid, kes minu meelest ongi nagu lendavad rotid – ühed räpakotid mõlemad. Või vähemalt tunduvad sellised räpased olevused.. Kunagi Veneetsias üks olevus jäi mulle juustesse kinni ja sealt see jama alguse sai. Esimene kord Veneetsias käies ma lubasin neil lausa enda peal istuda, kuid praegu ma jooksen mööda vanalinna tavaliselt karjudes ringi.. Sõbrannad muidugi naeravad aga mul endal tuleb nats tavaliselt piss püksi ja see pole mu arust üldse naljakas.. VÕi siis teistele ikka on.. 🙂 Mulle ei meeldi muidugi kajakad, varesed jms linnud ka. Nad on nii ettearvamatud ja kunagi ei tea millal ta plaanib oma nokaga mul hakata silmi peast välja nokkima..\nJa kõrgust kardan ma ka. Kuid mitte näiteks, nii et ma ei julge liftiga sõita või lennukiga lennata. Mulle ei meeldi lihtsalt lõbustuspargid jms kohad, kus mul jalad on kuidagi vabad ja seda pinda otseselt all ei ole. Kuskil katustel mulle enam konnata ei meeldi (vanasti meeldis, olgu tervitatud gag-i katus..). Sama moodi ei roni ma puu otsa, redelite peale, ei kõõlu kuskil rõdu äärel ega lähe ilmselt tegema langevarju vms hüpet. Ei, aitäh, ma parem vaatan pealt ja plaksutan teistele kaasa!\nHirm on muidugi täielik ajaraisk. Ma tean seda. Kuid vahel me ei saa kohe oma hirme kontrollida. Pika peale ilmselt küll, kuid see nõuab tööd. Mina ei ole veel suutnud leida aega ja energiat, et oma närilistehirmuga tegeleda, kuid mul on hea meel, et ma ei karda vähemalt ämblikke ja usse, sest neid mina olen rohkem kohanud. Vanemate juures on ämblikke muide hästi palju. Ei tea miks, ema ütleb, et ju on õnnelik maja. Kuigi mulle nad otseselt nüüd ei meeldi ka, siis vajadusel võin ta ikkagi kätte võtta ja ära tõsta, kisa ta minus ei tekita. Prussakad, putukad-mutukad samuti mitte. Ussid mulle tegelikult lausa meeldivad ja ma tahaks endale kunagi küll sellist väiksemat kollast värvi väikest madu koju.\nHirmul ei tohi lihtsalt lasta elu segama hakata. Kui ikka pidevalt on näiteks hirm, et endaga juhtub midagi võ lähedastega ja see tõesti juba kontrollib sinu elu, siis ma soovitaks ikkagi mingisugust nõustamist proovida. See hirm kurnab muidu kogu keha ja vallutab elu täitsa ära ning nii on väga keeruline. Mul endal on vahel selline täiesti idiootne hirm, et ma ei julge pimedas autost tuppa tuppa – konkreetselt kardan, et keegi hüppab põõsast välja ja võtab mu kaasa. Vahel ma olen Raido alla vastu kutsunud ka. Ma usun, et see on kõik seotud sellega, et esiteks juhtub maailmas kuidagi palju koledaid asju ja teiseks, mul on nüüd nii palju, mida kaotada. Varem ma ju hääletasin ja trippisin igal pool ringi ilma mingi hirmuta, kuid praegu ma enam niimoodi ei julgeks. Ma usun ikka, et meie inimkond on hea ja kui oled ise hea, siis juhtuvad sinuga head asjad aga.. ilmselt on siin ikkagi väike aga, sest tegelikult juhtuvad halvad asjad ju ka heade inimestega.. Nii, et see teadmine, et keegi pole kaitstud.. ongi hirmus.\nJa muidugi on mul kõige tavalisem ja tüüpilisem hirm, mis on igal inimesel – et jumala eest enda pere ja lähedastega midagi ei juhtuks. Vahel ma kardan küll, kui Raido sõidab talvel näiteks tuisuga pimedas trennist koju ja ma tean, et ta on väsinud ka. Või ma kardan laste pärast. Igal põhjusel. Ma ei taha üldse mõeldagi, et mu tibud peavad hakkama ise koolis käima ja bussiga sõitma ja trennnis käima ja.. jah, otsustatud, me palkame autojuhi. 🙂 Tegelikult ma usun, et see hirm on lausa natukene vajalik – et sa oleksid vahepeal natukene rohkem valvel ja ei unustaks ära, et tegelikult on elu habras ja pole mõtet palju ”yolotada”, sest kuigi sa elad ainult korra, siis sama lugu on ka surmaga. Ja enda õnnega pole mõtet alati mängida. Minu jaoks on alati olnud, nii et ikka kõike mõistusepiires. Ei saa ise elada mulli sees ega lapsi sinna toppida, kuid oma 4,5-aastast üksi poodi ka ei hakka saatma, et ”ju saab hakkama”.\nKuidagi kurvaks kiskus see teema kahjuks, kuid tegelikult oli mõte ikka lihtne: ära liialt karda, hinda seda elu mis sulle on antud ja vahel võta ikka mõni risk ka. Me kõik kardame midagi, kes rohkem, kes vähem, kui elu sellepärast elamata ei saa jätta. Elu olgu ikka lõbus, huvitav ja täis nalja ning naeru. Isegi kui sa pead oma elu jagama oravatega..\nEDIT: meelde tuli, mis ma veel ju kardan. Hallitust! Mul on alati tunne ,et see ronib kuidagi minu peale elama..\nProtected: 10 kuud\n24 May 2016 Enter your password to view comments.\nÜks väga huvitav raamat\nLoen Robinile mingit muinasjuturaamatut, mis kuskilt meile eksinud on. See on juba ammu riiulis olnud aga me pole seda varem lihtsalt lugenud. Igal juhul on selle kunstnikud ja tekstiautorid ilmselgelt väga vabameelsed inimesed. Minule arusaamatul põhjusel on seal igas teises jutus keegi poolpaljast, peaaegu paljas või palju tagumiku ja nabasärgiga 🙂\nKuid vähemalt erinevad perekonnad on raamatus esindatud – näiteks mees ja kaks naist.\nPool raamatut on veel, eks näis, mis nalja veel saab 🙂 Samas ehk on need poolpaljad pruntis suudega preilid ainult mulle naljakad? 🙂\nMiks sa ei aita maaslamajat?\nMa olen viimasel ajal täielik saripostitaja. Sorri, ma ei tea miks mul nii palju kogu aeg öelda on. Ja kuna ma enam kuskil avalikus kommentaariumis ei julge käia kommenteerimas, siis ma pean end siin välja elama. Minu blogi, ma võin küll!\nSõitsin eile kella 19 paiku kodust Nõmme keskuse poole süüa ostma. Ilus ilm oli, päike paistis. Keerasin Hiiu ristist keskuse poole ja seal Hiiu Pubi juures bussipeatuses oli vaatepilt päris nukker: üks onu jalutab, samm tuigub jaa… kukub pikali. Õnneks üsna tasakesi, nii et haiget vist väga ei saanud. Mina olin autoga siis natukene eemal ja kuna minu ees oli veel autosid, siis möödusid mõned minutid kui mina selle onu kõrvale enda autoga jõudsin. Selle ajaga ei olnud reageerinud MITTE KEEGI. Ükski hingeline. Kõrval bussipeatuses oli 2 inimest, üle tee bussipeatuses 3 inimest ja läheduses veel mitu. Mõni vaatas, mõni ei pannud tähelegi. Ja inimene oli pikali maas..\n”Ah, ju ta mingi joodik on”\nNo jah, inimene võib ju olla joodik või narkomaan aga ta on siiski pikali maas ja sa isegi ei vaata ta poole.. Nii kurb. Ja kuna mul oli tõesti kurb, siis ma jätsin auto sinna seisma ja läksin välja. Näha oli, et inimese riided olid puhtad ja korralikud. Tegelikult oli tal seljas lausa dress mille peale oli kirjutatud uhkelt ”EESTI” ja mul tuli meelde, et mingitel talvespordivõistlustel olid tähtsamatel inimestel ka sellised riided seljas. Igal juhul – aru oli saada, et inimene ei ole näiteks kodutu, kui keegi seda peaks millegipärast pelgama. Küsisin onu käest, et kas tal on halb või kuskilt valus. Ei olnud ükski neist asjadest, kuid ta ütles ise ka, et ta on päris purjus ja meel on igal juhul kurb. Küsisin, et kas ma kutsun talle äkki ikka kiirabi, lamas ju teine nägupidi asfaltil. Ta muidugi ütles, et pole vaja midagi ja ta puhkab kuni buss tuleb ning sõidab koju. Kujutasin juba ette, et no kuidas ta nii sõidab ja pakkusin, et viin inimese ikka koju ära. Ta oli hästi tänulik ja kuidagi saime me ta autosse ka.\nJah, ma ei tahtnud ka teda väga toetada. Ta oli purjus, lõhnas alkoholi järgi ja oli hästi tolmune ka kukkumisest (kukkumistest?). Ta ise arvas küll, et ta võib vabalt ka autosse roomata, kuid ma siis ikkagi natukene aitasin teda. No kurb ja vastik on ju vaadata teist inimest hädas.. ma saan oma riided puhtaks pesta ja.. kah asi. Oli aru saada ka, et tal endal oli häbi ja piinlik ning samas oli tal ikkagi hea meel, et keegi teda aitas ja ta ei peagi konkreetselt koju roomama.\nKuna ta elas siin üsna minu lähedal, siis me saime autosõidu ajal natukene rääkida. Tal olevat mitu last, lapselapsi veel ei ole. Ta olevat spordimassöör tegelikult üldsegi aga vahel on tal raskemad päevad, meel mõru ja siis ta joob. Ütles ka ise, et on alkohoolik ja ei teagi kuhu pöörduda, et abi saaks. Mõtlesin, et ei kujuta üldse ette, kui palju temavanusteni info kuskilt jõuab ja kas üldse. Kuna ma ise teda eriti aidata ei osanud, siis ütlesin vaid seda, et tema lapselapsed kindlasti tahaksid teda tundma õppida ja ilmselt oleks viimane aeg end ikka kokku võtta, sest kõige kurvem oleks olnud, kui ta enda lapsed oleksid ta niimoodi leidnud. Ja need lapsed oleks veel olnud näiteks koos sõpradega.. Kuid ega ma looda, et minu paar lauset midagi muutsid, kuid mul polnud raske inimest ära kuulata.\nTema maja ette jõudes nägin, et ka maja on täitsa korralik ja viisakas. Onu ise arvas küll, et ta saab tuppa ilma minu abita aga autost välja kukkus ta lihtsalt sellise pauguga vastu maad, et ma ehmatasin. Läksin ikka talle appi ja kahekesi saime ta maja trepile. Lasin kella ja vastu tulid kaks naisterahvast, kes olid vist päris üllatunud, et inimene sellises olekus koju ilmus. Tänasid mind lõpuks väga viisakalt ja vabandasid.\nMõtlesin õhtul selle asja peale pikalt. Nii palju on olnud juhtumeid, kus inimesed näevad kellegi teise kukkumist-minestamist jne, kuid appi ei lähe. Ei julge, ei taha, ei viitsi, ei huvita. Ma saan aru, et sel korral oligi tegemist tõesti inimesega, kes ISE oli ennast purju joonud ja see ongi tema enda probleem, kuid.. no aita ikka inimest? See oleks võinud olla sama hästi ka keegi kes kukkus, sest tal ütles süda üles. Kaugelt ju ei olnud näha, et inimene on purjus. Ma tahaksin siia kirjutada, et okei, kui ei taha, ära siis aita seda purjus inimest aga.. ma tegelikult ikkagi arvan, et peaks aitama. Kui ise temaga tegeleda ei taha, siis kutsu kasvõi politsei. Ei saa ju jätta inimest maha vedelema lihtsalt..\nMul on veel mitu lugu, kus ma olen võõrale inimesele kiirabi kutsunud. Üks oli meie enda väikeses Kohilas. Kiirabi töötajad vastasid mulle muide ka, et ”mis sest joodikust” aga kui nad aru said, et onu ei olegi joodik, vaid tõsiselt haige, siis hakkas kiire-kiire. Äärmiselt kurvaks teeb selline hoolimatus. Muidugi ei saa aidata kõiki inimesi ja näiteks mina osasid silmnähtavalt narkojoobes inimesi ka kardan, kuid see eilne oli ikkagi teine lugu. Üleeile Ülemiste keskuse ees tuli aga ka VÄGA pilves noormees minult raha küsima ja ma ilmselgelt talle seda ei andnud. Ausalt öeldes ma natukene kartsin lausa teda, sest mind on Männikul paar narkomaani kividega visanud küll..\nMis ma öelda tahan? Aitama peab. Aga nii, et ise ikka ohtu ei satuks. Kui nüüd keegi tahab öelda, et NÄEEE, võõra lapsega ei viitsi rääkida aga JOODIKUT aitab, siis minu arust need olukorrad on väga erinevad. Kes seda vahet ei mõista.. noh, see ei mõista. Eks ma selgitan, kui keegi küsib. 🙂\nMiks üldse lapsi saada?!\nKas te olete kunagi üldse mõelnud sellele, et miks lapsi saada? Või on teie jaoks olnud see nii loomulik osa elust? Või vastupidi: see tundub ebaloomulik?\nUsun, et inimesi on igasuguseid. Meid on siin maa peal ju niii palju, nii et on väga mõistetav, et osa meist tahab lapsi, osa ei taha, osa on teadnud, et tahab lapsi terve elu, samal ajal, kui teine osa otsustas seda alles 30-aastaselt. Neid variante on veel sadu ja sinna vahele mahub kümneid erinevaid versioone sellest, mida keegi laste saamisest arvab. Mina ise kuulun sinna kategooriasse, kes rääkis ikka, et ma saan lapsed ”hiljem” ja ”ühest piisab”. Enne seda, kui ma Raidoga tuttavaks sain, tundus mulle laste saamine üleüldse mingi VÄGA kauge tulevikumuusika ja ikka kohutavalt hirmus asi. Kuid siin ma nüüd olen. 27-aastane, 2 lapse ema ja täiesti kindel, et vähemalt ühte last tahaks veel. Kes teab millal aga kindlasti tahaks!\nKuid on ju palju inimesi, kes konkreetselt ei taha lapsi. Ja ei saagi ning ei kahetse ka seda. Mulle, kui lapsevanemale, tundub see alati ikka väga omapärane. Samas, kui ma selle EMA endast välja korraks proovin lülitada ja natukene veel mõtlen, siis ma saan aru küll. Ilma lasteta võib elu olla väga palju.. kergem? Mugavam? Vabam? Sa ei pea kogu aeg kellegi teisega nii väga arvestama. Su elu ei keerle ainult kellegi teise ümber. Su keha on SINU oma, sa ei imeta, ei kanna last, ei sünnita. Sul on vabadus minna ja teha, mida sa tahad. Sa saad suurema tõenäosusega keskenduda palju paremini näiteks oma karjäärile. Su kodu on puhas. Su riided on puhtad. Sa ei pea kellegi peput pesema, nina nuuskama ja okset koristama. Lapsed on suur vastutus, nad võtavad sinult väga palju ja vahel on tunne, et tegu on energiavampiiridega. Lapsed kisavad, karjuvad, kaklevad, ei kuula sõna ja sa pead pidevalt nende pärast muretsema. Ja isegi, kui sinu enda laps on ideaalne: magab hästi, sööb puhtalt, on super suhtleja, tark laps, siis kogu see kuradi maailm on ju nii kole koht kohati. Meil on vargused, peksmised, vägistamised (vastik on seda sõna isegi kirjutada postituses, kus ma räägin lastest), röövimised, kadumised, haigused, ootamatud surmad. Kliima soojeneb, loodus hävineb, inimesed ei suuda otsustada, kas loomi peaks või ei peaks sööma ja pidevalt käib üks suur vaidlus. Kuskil on alati sõda. Relvasid, narkootikume ja LAPSI smuugeldatakse üle piiri. Müüakse maha, vahetatakse millegi vastu! Ausalt, endal tuleb ka hirm südamesse. Ja samas läheb süda pahaks. Ning suu kuivaks. Ja silmad seevastu märjaks. Öak. Aga miks inimesed siis IKKAGI lapsi saavad? Miks meie Raidoga lapsed oleme saanud?\nArmastus. Seda armastust on nii palju, et mul on tõesti vahel tunne, et ma lähen katki. See võib tunduda nagu üks põhjust miks lapsi MITTE saada, kuid see ei ole nii. See armastus on nii ilus ja hea. See on nii suur ja võimas ja suurepärane. Kui ma enne ütlesin ka, et lapsed võivad tekitada tunde, et nad võtavad sinult nii palju, siis vastu annavad nad ikkagi nii palju rohkem. Neis on täiesti uskumatu usk sinusse. Nad ei kahtle sinus. Nad loodavad sinu peale. Nad vaatavad sulle alati alt üles. Nad kinnitavad sulle, et sa oled ilus. Nad kallistavad sind täiesti ootamatult. Nad põimivad oma käed sulle ümber kaela ja naeravad. Nad kõdistavad sind ja paitavad su juukseid. Nende armastus paistab igas mõttes välja ja see on parim tunne maailmas. Ausalt. PARIM tunne MAAILMAS. See on ju päris hea asi, või mis?\nMinu lapsed on minu ellu tulnud kindlasti mingil põhjusel just sellisena nagu nad on. Ma olen ikka väga mitmeid kordi nutnud, et MIKS Robin teeb üht või teist asja ja siis tuleb mul meelde: ju see on meile millekski vajalik. Ju mina ja tema ja meie kõik koos peame sellest midagi õppima, sellega koos arenema, seda kuidagi positiivselt nägema. Ja Henri sama moodi tuli siia põhjusega. Et näidata mulle, et ma olen palju tugevam, kui ma arvan. Et öelda mulle, et ma SAAN hakkama, ma ei ole saamatu ja nõrk, ma olen tugev ja tark. Võib ju mõelda küll, et kõiki neid asju oleksin ma avastanud ka niisama, ilma lasteta, kuid ma olen 100% kindel, et minu puhul nii ei oleks. Just täpselt koos oma lastega olen ma õppinud tundma ennast. Ma olen kasvanud koos nendega ja kasvan edasi. Meil on veel pikk tee minna, kuid iga päevaga aina enam tunnen ma, et me oleme õigel teel.\nMuidugi ma vahel kurvastan, et mul pole korralikku haridust ega karjääri. Minu visiitkaardil võikski olla kirjas: EMA. Vahel mulle tundub, et ma ainult seda olengi ja ma arvan, et seda kardavad paljud naised. Et sinu roll ühiskonnas jääbki ainult emaks. Et sina ise kaod selle EMA sisse täiesti ära ega märkagi seda enam. Ja nii võib tõesti minna ka, kui enda jaoks aega ei võta. Sest enda jaoks PEAB aega võtma. Peab ennast hindama ja väärtustama, ennast vahel esiplaanile seadma ja tunnistama, kui on vaja abi või nõu või lihtsalt õlgal mille najal elu üle järele mõelda. Kui ma sellise mõtteretke ette võtan, siis ma alguses mõtlen küll, et kuidas ma küll ei ole oma eluga ”midagi teinud”, kuid ma jõuan alati välja selleni, et ma olen oma elus teinud täpselt seda mida ma tegema pidin. Mul on võimalus olla emaks, eeskujuks ja toetavaks inimeseks kahele suurepärasele poisile, kes mind juba praegu iga päev uhkeks teevad. Ja siis tunnen ma natukene ka enda üle uhkust. Et kuigi ma ülikoolist välja kukkusin, siis ma olen teinud midagi muud väga tähtsat. Ülikool mu eest ilmselt ära ei jookse, kuid mu laste lapsepõlv kestab ainult praegu. Nad on ainult täna veel nii väikesed, homme on juba uus päev.\nOlen ka korduvalt seda öelnud, et minu meelest algas minu elu peale Robini sündi. Alles siis ma hakkasin maailma VAATAMA ja NÄGEMA. Enne ma küll silmitesin seda eemalt, kuid ma ei mõistnud sellest suurt midagi. 16-aastasena arvasin ma teadvat üsna täpselt, mis on elu mõte ja kuidas peab elu elama. Mis on õige ja vale. Milline on õnnelik elu. Mul polnud siis veel aimugi, kui palju katsumusi mul saab ees olema ja kuidas iga ühe ületamine teeb mu killukene õnnelikumaks. Kui ma mõtlen sellele, milline olin ma 4-aastat tagasi ja milline olen ma praegu, siis.. jah, mul pole piinlik öelda aga ma olen rahul. Natukene lausa uhke. Et ma julgesin ühel hetkel tunnistada, et mul on mõnes asjas abi vaja, kuid et ma samas olen suutnud säilitada selle, et ma saan vajadusel hakkama ka üksinda. Et ma ei häbene tunnistada ka enda vigasid ja tajun iga päevaga aina rohkem seda, et MINU arvamus ei olegi teiste arvamus. Et kogu maailm ei keerlegi minu ümber.. ja nii uskumatuna, kui see ka ei kõla, siis teiste jaoks ei keerle see ka minu laste ümber.\nKasvatada lapsi on suur vastutus. Sa ju aitad kujuneda ühel inimesel, kes mängib siin maailmas suurt rolli. Jah, ma arvan, et üks inimene mängib rolli, kui naiivne minust.. Ma usun, et kui mina aitan enda lastel kasvada armastavaks, soojaks ja heaks inimeseks, siis see muudab midagi. Nemad muudavad midagi tulevikus, kui kasvatavad ka oma lapsi sama moodi ja kui see ring kunagi täis saab, siis peaks maailmas olema rohkelt häid inimesi. Inimesi, kes ei taha haiget ega halba teha ja kelle jaoks on teada, mis on õige ja mis on vale. Just selliste inimestega muutubki maailm paremaks paigaks. Jah, just kirjutasingi praegu sellise lause, mis oleks nagu Vapratest ja Ilusatest, kuid mis tegelikult on minu tõde. Selle jaoks, et maailmas ei oleks neid koledaid asju, mis ülalpool mainitud said, siis ma proovin anda iga päev enda parima, et enda lapsed ja ümbritsev täita headuse ja armastusega. Kõik tuleb ringiga tagasi.\nVahel ma mõtlen ka ise, et kuidas tahaks lihtsalt minna ja olla ja teha. Ilma planeerimata, kaalumata, viite kotti kaasa pakkimata. Ja siis ärkab Henri lõunaunest või tuleb Robin lasteaiast ja see mõte tundub mulle.. ebaloomulik. Isegi mitte vale, vaid lihtsalt.. imelik? Minu jaoks on Henri ja Robin täiesti kindlasti minu elu suurimad õnneallikad, saavutused ja põhjused uhkuseks. Nad ajavad mind iga päev naerma. Vahel ajavad nutma ka, kuid mida kauem sa oled lapsevanem, seda rohkem sa õpid: pisarad ununevad, vaid naerukilked jäävad meelde. Seepärast ongi, nii et kui peale Robinit ma tükk aega arvasin, et ma lapsi ei taha, siis nüüd Henriga ma tean kindlasti, et tahan veel. Ma olen aru saanud, et halb öö ongi ainult SEL HALVAL ÖÖSEL. Ma ei võta seda endaga kaasa tulevikku, see ei ole minu mälestuseraamatus esimene pilt, mida ma näen. Suure tõenäosusega ma isegi ei mäleta seda halba ööd aasta hiljem. Küll aga on mul meeles Henri nägu, kui ta esimest korda maasikat proovis või Robini rõõm sellest, kui ta õppis ilma abiratasteta sõitma. HINDAMATUD hetked, mida suudavadki mõista ainult lapsevanemad.\nMa ei hakka üldse ütlemagi, et saage ikka kõik lapsi, täiega lahe värk. Ei ole ”täiega lahe värk”. See ongi tegelikult suur asi. Sa pead seda päriselt ka tahtma. Sellest hetkest alates kuni su laps sulle sülle pannakse, siis sa peaksid oskama teda esiplaanile tõsta ilma selleta, et sa tunneksid, et sinult on midagi meeletult ära võetud. Lapsi ei peaks saama, sest ”ühiskond käsib” või ”sõpradel ju on ka” või ”muidu vaadatakse imelikult”. Lapsi peaks saama, sest sa TAHAD neid armastada ja kasvatada, nende eest hoolitseda ja nende jaoks olemas olla. Minu arust on kõige kurvem, kui laps sünnib sinna, kus teda ei taheta.. Kuid õnneks on ka väga palju olukordi, kus vanemad pole kindlad kas nad tahavad ja kuidas nad hakkama saavad, kuid kui oma last esimest korda näed, siis tead.. me saame hakkama. Me tahame hakkama saada. Nüüd, praegu, sellest hetkest alates on elul hoopis teistmoodi mõte.\nNii, et tõesti. Kui sa tunned, et sa ei taha lapsi, siis ära tunne end süüdi. On võimalik, et see tunne muutub, kuid on ka võimalik, et ei muutu. Tee nii nagu SINU süda sulle ütleb, kuula seda, mida sinu hing sulle öelda tahab. Mina ei mõista hukka mitte kedagi, kes on valinud elada oma elu ilma lasteta. Mul on hea meel, kui inimesed julgevad olla ausad ja võtta vastu läbimõeldud otsuse. Kuid ei saa salata, et mul on alati hea meel, kui ma kuulen, et keegi mu sõpradest-tuttavatest saab lapse. Mulle tuleb kohe meelde see hetk, kui mu mõlemad pojad mulle sülle pandi. Kui palju emotsioone võib mahtuda ühte minutisse.. Ja kui ootamatult võid sa avastada, et sinu südames lendab koos miljon liblikat ja mööda jalgu ronib tuhat sipelgat – elevus selle uue ja puhta inimelu üle. Lapsed on imelised. Fantastilised. Suurepärased. Mul on nii hea meel, et ma tean seda tunnet. Et ma tunnen emaarmastust, mis on nii võimas, et külmavärinad tulevad vahel peale. Äge 🙂\nVarsti teeme uued pildid 🙂\nNagu ühes postituses juttu oli, siis meil on sel kuul hästi põnev aeg ehk me proovime toituda raamatu ”Maitsev kõhutäis” nippide ja retseptide järgi. Kuigi sellest suurema kokkuvõtte teeme alles peale seda kuud, siis panen natukene enda mõtteid praegu kirja.\nEsiteks – raamat on SUPER lahe. Kõik raamatu juures meeldib mulle väga ja ma olen ju päris suur raamatusõber. Mulle meeldib raamatu lapsemeelne kujundus ja imeilusad toidupildid. Eelkõige aga meeldib mulle, et retseptid on üsna lihtsad. Ei ole kahe tunnist ahjuukse eest seismist või kokkamist. Kõik toidud on muidugi ka pigem üsna tervislikud ja eriti mõnus on, et ära on märgitud ka, kuidas teha mingit toitu näiteks laktoosi- ja gluteenivabalt. Ühesõnaga, kui keegi kahtles, et kas peaks raamatu ostma, siis ILMSELGELT peaks. Ma tean, et nii mõnigi mu tuttav on ka seda teinud, nii et usun, et nemadki kiidavad.\nTeiseks – nädalamenüü planeerimine on ikka raske. Väga raske. Meil esimene nädal tuli vist viis päeva välja. Nädalavahetus läks ”käest ära” ja siis uue nädala alguses me olime ka Saaremaal. Kusjuures, muidu ma panin tähele, et mulle meeldis see planeerimine – et võtad raamatu ette, paned kirja õhtusöögid ja siis vaatad, mida saaks neist kasutada järgmise päeva lõunasöögiks ning kuidas asju omavahel kokku niimoodi panna, et tuleks majanduslikult ka kasulik. Kuid meie elu on ikkagi üsna liikuv. Robini trennid, Raido trennid, Raido töö, minu enda käimised ja tegemised, sõpradega kohtumised, ilusad ilmad ja ootamatud mõtted. Kuid samas näiteks smuutid oleme me kõik läbi proovinud ja praeguseks ei möödu päevagi mil me mõnda raamatusmuutit ei teeks. Hommikuti üldiselt me ühiselt ei söö, sest Robin sööb lasteaias aga kodus smuutit juua on ka mõnus. 🙂\nKolmandaks – ma olen väga mitut uut asja proovinud. No ikka VÄGA mitut. Ja need ei olegi kõik olnud halvad. Pigem vastupidi.. need on kõik olnud HEAD. Näiteks raamatus tehtud ahjukana ja selle ülejääkidest tehtud kanasupp.. No mina ei ole kunagi oma elus niii head kanasuppi saanud. Ma tean küll, et me peaksime pigem need kõik retseptid läbi tegema aga homme me igal juhul sööme kana õhtuks ja ülehomme kanasuppi jälle.. Kuid tegelikult on meil veel aega neid teisi asju ka katsetada, sest ma olen ikkagi üsna positiivselt üllatunud, et häid asju ei olegi nii raske teha. Ja kiitma peab tegelikult ka Robinit. Kui esimene kord tegime lõhepastat, siis ta ikka suhteliselt korralikult kripsutas nägu. Muidu suur kalasõber küll aga see lõhe niimoodi ja täistera pasta ka veel.. kahtlane värk. Teine kord tegin ka talle seda, sest mul oli õhtust kala üle ja kiire ka. Sõi küll. Korra nagu tahtis hakata jaurama ja kala nats nokkis välja aga pasta kohta ei kommenteerinudki, et need pruunid makaronid on imelikud. Nii, et väike võit juba küll. Ka avokaadot olen talle sisse söötnud smuutide ja võikude sees ning ta pole arugi saanud. Muidu meie peres avokaado eriti au sees pole kahjuks. Kõige suuremaks üllatajaks oli aga pitsa. Eks me teeme ikka kodus pitsat aga ma tegin üks kord sellist.. miksi, ütleme siis nii. Ma tegin pool retsepti raamatu järgi ja teise natukene oma loogika järgi. Igal juhul tuli sellest välja juustupõhjaga pitsa ja Robin sõi seda vist 5 tükki ära. Tavaliselt hea kui ühe on nõus ära sööma. Proovime seda uuel nädalal kindlasti teha ka kodujuustuga, mitte ainult mozzarella ja tavalise juustuga.\nNeljandaks – täiega äge on tegelikult seda raamatut kasutada ja lapata ja sealt kokata. Mul on see juba üsna selline kulunud välimusega ja ma mõtlesin just täna, et ma pole kunagi ühtegi kokaraamatut nii palju lapanud. Mul on hästi hea meel, et Piret lubas meil selles projektis osaleda ja ma ise tunnen küll, et me oleme juba päris palju õppinud ja arenenud. Noh, mina ja Robin siis. Raido on selline, et tema sööb lihtsalt kõike, kus pole seeni ja oliive. Liha tahaks ta muidugi alati rohkem aga seni pole veel väga hullult kisa teinudki. Ju ta käib lõuna ajal kuskil liha nosimas 🙂\nKuid ma panen mõned pildid ka. Eriti ma neid toidupilte ikka teha ei oska, peab tunnistama. Samas näiteks no pitsat ja kana ja suppi.. ongi ju raske pildistada mu arust. Pealegi, mul pole kogu aeg aega ka. Mul kõht tühi ju ometigi!\nIsetehtud ketsup. Niimoodi paljalt proovides tundus naljakas aga samas pitsa peal – ülihea.\nEsimesel nädala kraam. Olen muide tähele pannud, et tegelikult läheb toidu peale ikka nii palju vähem raha, kui natukene rohkem viitsid planeerida. Ma muidugi teadsin seda juba varem aga noh.. teooria on üks ja praktika teine.\nMango lassi. Meie peres ilmselt see popiks ei saa, mango ei ole meist kellegi lemmik aga anname talle järgmine nädal veel ühe võimaluse igal juhul. Nagu ka raamatus kirjas – peab mitu korda proovima ja maitsma!\nBataadifriikad. Robin kripsutas nägu. Ma ise ka olin skeptiline. Tegelt olid täitsa head aga krõbedaks ei läinud mul kahjuks. Proovin kindlasti veel. See dipikaste oli muidugi väga-väga hea.. Ma küll panin oma loomingust sinna küüslauku juurde aga üleüldse.. nii lihtne asi.\nÕuna-spinati smuuti. Üks minu uusi lemmikuid! Ikka väga hea asi! Ma spinati fänn enne ei olnud üldse aga nüüd panen võikule ja smuutisse ja salatisse 🙂\nMõmmi pesto. Robin ikka kripsutas nägu aga samas ta ütles, et maitses. Eks see olegi sellise tugeva ja omapärase maitsega, et vajab harjumist. Teen sellest ilmselt pastat, proovin kuidas siis perele meeldib. Mulle endale VÄGA meeldis.\nKohupiimapannukad ja arbuusijook. Mõlemad meie pere suured lemmikud. Kohupiimapannukaid olime ennegi teinud aga arbuusijooki niimoodi ei olnud. Tahaks kohe praegu teha seda..\nHummus. Sellega oli naljakas lugu. Ma kunagi varem ka proovisin seda ja.. ei meeldinud, imelik, öak, ei taha. Pireti juures käisin ja NIII HEA oli. Tegin siis ise ja no.. ei ole nii hea, kui Piretil. Kogu aeg võtan hoogu, et uus laar teha ja veel proovida, et saada just sellist nagu Piretil aga enne peaks külmkapist midagi eest ära sööma.\nAvokaado smuuti. Oli väga kõhtutäitev. Mulle tundub, et see on tõesti selline asi, et kui klaasi hommikul ära jood, siis tegelikult mulle hommikusöök ei mahukski.\nTäna tegin Raidole ja Robinile rukkinburgerit. Ma ise sõin ka aga ilma veiseliha pihvita. Olen küll paljusid uusi asju proovinud aga see veiseliha.. ehk teine kord 🙂 Raido igal juhul kiitis ja sõi kiirelt ära. Muna seal retseptis tegelikult ei olnud aga mulle tundus, et võiks sobida.\nVõikud. Mu lemmik asjad. Ma ise ikka muna leiva peal ei söö eriti aga ma proovisin vähemalt! Proovin ilmselt varsti veel. Raidole samas meeldis. Isegi spinati sõi ära ja üldse ei öelnud, et miks muru taldrikus on. Ega ta tegelikult seda pahasti ei mõtleks ka, kui ütleks. Vahel ta ikka teeb lihtsalt selliseid nalju, et salat pole ju toit. 🙂\nRohkem mul pilte näidata ei ole. Okei, valetan, on küll aga ma kõiki ei taha näidata. Minu arust see minu supipilt ei anna üldse lihtsalt edasi KUI hea see supp ikka tegelt oli. Nagu te aru saate, siis mul täielik kinnisidee selle kanasupiga juba.. Hakka või täna kana küpsetama. Muide, kui ma eelmine kord ise seda sidrunikana tegin, siis see oli ESIMENE kord mul teha päris tervet kana niimoodi. Marunaljakas oli neid sidruneid talle kõhtu toppida.. Robin ei saanud õnneks naljast aru.. 🙂\nKuid enne uut nädalat olen ma igal juhul väga motiveeritud veel katsetama ja proovima. Lubasin Raidole teha sealiha wokki ja ise tahaks paellat proovida. Ma ju mereande tegelt ei söö.. aga paella muidu maitseb küll. Pole loogiline? Ei, ega ma polegi seda, ausalt.. Uute maitseteni sõbrad!


Hobuste salvi palsam ja geel liigeste abistamiseks - populaarne ravimite hinnang, Geel liigeste vigastustel\nKasutatakse traumade profülaktikaks enne füüsilist koormust. Tema lõhn oli väga terav, kuid mitte ebameeldiv. Soojendav geel liigeste-, lihaste- ja seljavaludele ml Kroonilise liigesevalu intensiivne abi: artriit, artroos Tugev mõju radikuliidile ja lihasspasmidele Kerge soojendav efekt Näidustused: kroonilised valud seljas ja liigestes, artriit s. Selle mõju all aktiveeritakse tundlikud terminalid, suureneb lokaalne verevool. Pärast seda peate geeli kasutamise lõpetama ja minema üle selle kaubamärgi soojendavale salvile.\nKas pidev valu seljas suureneb järsult liigutades? Peate oma liikumist piirama? Kuidas sellest kurnavast valust kõige ohutumal viisil lahti saada?\nKasutades ainult Bišofiit geeli.\nNii et lugege edasi ja õppige kõike teadmise Sustasil ja selle eriliste eeliste kohta teadliku valiku tegemiseks. Paljud neist kannatavad vaikides, lükates ravi kuudeks või isegi aastateks edasi. Nendel patsientidel on raske oma seisundiga toime tulla ja julm fakt on see, et nad ei saa ka hästi elada. See arenenud ja uuenduslik valem töötati Argentinas välja pärast paljude aastate uurimist ja uurimist.\nKuna sellel on rikkalik mineraalne koostis magneesiumkloriid, kaltsium, naatrium, kaalium, broom …mis siseneb naha kaudu vereringesse, viies põletikulised protsessid normi. Magneesium aitab kaltsiumil imenduda.\nKaltsium ei kogune enam liigestes ja ei jäigasta neid. Looduslik mineraalide kompleks tugevdab luude struktuuri.\nLeevendab valu ja põletikku. Tungib kergelt kudedesse ja käivitab isetaastumise, seetõttu on tal pikaajaline toime. Stimuleerib vereringet ja sellega leevendab kudede põletikku.\nBishofit geel vabastab lihased pingest, liigesed valust ja sidemed ebamugavustundest. Ei varja ja ei maskeeri geel liigeste vigastustel, vaid lahendab selle loomulikult ja tõhusalt.\nGeel liigeste vigastustel geeli kasutusjuhend: Hõõruge massaaži-liigutustega väike kogus geeli valulikule alale.\nEfekti suurendamiseks on soovitatav mähkida koht soojalt riide sisse võite jätta ööseks. Kasutage korda päevas. Kasutada: päeva.\nVajadusel — korrata kuu pärast.\nFüsioteraapias: kandke mõjutatavale piirkonnale vajalik kogus geeli. Viige läbi elektro- ultrafoon- magnetoforees, fototeraapia või termilised protseduurid nt osokeriit, parafiin.


Viirus lõi sassi otsustavateks mängudeks valmistuva Eesti koondise plaanid | Sport\nViirus lõi sassi otsustavateks mängudeks valmistuva Eesti koondise plaanid\nToimetas Kadi Parts, 30. aprill 2021 17:01\nEesti naiskond.Foto: Mari Luud\nEesti naiste võrkpalli rahvuskoondis pidi 1. ja 2. mail võõrsil Slovakkia naiskonnaga pidama kaks kontrollkohtumist, ent vastaste ridades on tuvastatud kõhuviirus ja ametlikke mänge seetõttu ei toimu.\nKui Slovakkia mängijate tervislik seisukord võimaldab, siis peetakse siiski üks või kaks kinnist treeningmängu, tõenäoliselt toimuksid need pühapäeval. Et ametlikke mänge ei peeta, ei näe võimalikest kohtumistest ka otsepilti.\nKõik Eesti mängijad on terved, meie naiskond viidi riskide vältimiseks ka teise hotelli.\nLaak asub õppima saksa keelt, Miilen on uue tööandja otsingutel\nVollekoondise missioon: leida lühikese ajaga eelmise suve hea klapp


"Ma ei tea, mida teeksin, kui ei saaks kirjutada!"\n91aastasena surnud Paddingtoni looja Michael Bond tegi kirjatööd viimsete elupäevadeni\n"Ma ei tea, mida teeksin, kui ei saaks kirjutada!" (3)\nKais Allkivi, 22. juuli 2017 04:00\nKUULSAIMA TEGELASKUJUGA: "Ta on alati minuga," ütles Michael Bond Paddingtoni kohta. "Tean täpselt, mida ta mõtleb. Minu jaoks on ta vägagi päris." Ta kirjutas 60 aastat raamatuis seigelnud karu oma isa sarnaseks – too polevat kodunt kunagi kaabuta lahkunud, et ta saaks seda daamide ees kergitada.Foto: VIDA PRESS\n"Olen pea 50 aastat oma elust kirjutanud iga päev, seitse päeva nädalas. Isegi jõulupühal. Aga ma naudin seda endiselt," kinnitas armastatud lasteautor Michael Bond möödunud aasta jõulude ajal. Juuni lõpus pärast lühiajalist haigust lahkunud kirjanik ei ilmutanud väsimuse märke, vaid asus igal hommikul arvuti või trükimasina taga tippima.\nKui ohtralt pärjatud romaanikirjanik, "Ameerika pastoraali" autor Philip Roth (84), teatas 79aastaselt, et paneb kirjutamisele punkti, sest ei leia selleks sellist õhinat nagu varem, või kui menuautor J. D. Salinger pani kirjanikuameti maha juba 45 aastat enne seda, kui ta 2010. aastal 91 aasta vanuses suri, siis leidub ka neid, keda kirjutamiskirg ülikõrges easki maha ei jäta.\nÕL ARHIIV | Erik Tohvri: „Kõik! Silmad on kirjutamisest väsinud.“ (2)\nEnimlaenutatud Eesti autor Erik Tohvri kaotas nägemise ja enam raamatuid ei kirjuta (22)\nMenukirjanik Erik Tohvri muigega oma 85. sünnipäeval: „See on eelmäng matustele!“ (4)\nÜks neist oli 1926. aastal sündinud Briti lastekirjanik Michael Bond, tuntud kui Peruust pärit moosimaia karupoja Paddingtoni looja. Viimase Paddingtoni-raamatu "Paddington’s Finest Hour" ("Paddingtoni tähetund") avaldas ta aprillis. "Kirjutamine oli tema elu. Oli imeline, et ta sai seda jätkata kuni lõpuni välja," ütles Bondi tütar Karen pärast isa surma ajalehele Guardian. "Paddington ja teised tegelased olid tema jaoks nii ehtsad, et muutusid elusaks kõigile teistelegi."\nVisadust õppis vanaisalt\nKirjanikuhärra ise rääkis mullu Telegraphile antud intervjuus, et parim nõuanne, mille ta noorena eluks kaasa sai, pärines tema vanaisalt. "Ta arvas minust väga kõrgelt ja ütles mulle: "Sa võid elus teha, mida iganes su hing ihkab, aga sa pead sellele truuks jääma." Nii jätkas üks Suurbritannia vanemaid tegevkirjanikke oma lemmiktegevust ka siis, kui valminud oli ligi 100 raamatut. "Iga päev tulen hommikul trepist alla ja hakkan kirjutama. Vajutan lihtsalt nuppu, sõnad ilmuvad ekraanile ja hakkangi pihta. Kui mul oleks kontor kusagil eemal, siis võtaksin ka puhkeaega. Aga minu töölaud on kodus ja ma ei kurda üldse. Ma ei teagi, mida teeksin, kui ma ei saaks kirjutada," tunnistas Bond.\nTa hakkas kirjutama 19aastasena, kui ta saadeti II maailmasõja lõpuaastal Briti armee koosseisus Egiptusesse Kairosse. Tema lühijutt ilmus ajakirjas London Opinion, tasuks oli seitse gini ja ta leidis, et tal poleks midagi kirjanikuameti vastu.\nEsimese raamatu Paddingtoni seiklustest avaldas Bond 1958. aastal ("Karupoeg Paddington"). Inspiratsiooni andis talle kaks aastat varem jõuluõhtul kaubamajast ostetud mängukaru, mis oli üksi poeletile konutama jäänud. "Mul oli karust kahju, ostsin selle ja kinkisin [oma esimesele abikaasale] Brendale. Karu leidis endale kodu meie kaminasimsil," ütles Bond Telegraphile. Ta kujutles karulelule selga enda villamantli ja pähe enda mütsi. Legend oli sündinud.\nKokku kirjutas ta 27 Paddingtoni-romaani, mis on tõlgitud enam kui 40 keelde. Samuti valmis tema sulest paarkümmend raamatut nii merisiga Olga da Polgast (Bond jõudis elu jooksul pidada kuut Olga-nimelist merisiga) kui ka Prantsuse detektiivist härra Pamplemousse’ist.\nIdeid kogus jalutades\nViimased 30 aastat elas ja tegi Bond kirjatööd Lääne-Londoni majakeses. "Minu töökabinet on hubane raamaturiiulitega ääristatud tuba, kus on tumedast puidust kirjutuslaud ja aknast avaneb vaade aiale. Mu lauda valvab väike Paddingtoni mängukaru," kirjeldas ta eelmise aasta lõpus Guardianis. "Olen siin õnnelik, kuigi mõni päev on kodutänaval ja lähedaloleva jõe peal tihe liiklus ja siis on palju lärmi."\nKirjanik pajatas, et talle meeldib kirjutades aknast välja vaadata ja uudistada, kuidas teised tegutsevad. "Olen hingelt linnainimene ja saan inspiratsiooni inimeste jälgimisest. Kui jalutamas käin, tulen koju, ideedest tulvil. Mulle tundub, et mu mõistus on kirjanikutööga kohastunud – kuulan kogu aeg vestluskatkeid. Olen raamatute jaoks mõtteid korjanud nii puhkusel olles, poes käies kui ka oma lapselast jälgides," avaldas Bond, kes pühendas ühele oma neljast lapselapsest raamatu, mille peategelane on samanimeline poiss Harry.\n"Istun alati laua taha kell üheksa hommikul. Kasutan sülearvutit, mis on tavaliselt paberite alla mattunud, kuid mul on ka trükimasin," märkis Bond. Viimasega sujus tema sõnul kirjutamine erilise hooga – harjumuse jõud on tugev. Kuni kirjanik paar aastat enne surma nimmelüli murdis, läks ta iga kuu nädalaks Pariisi, et üksi rahus ja vaikuses kirjutada.\n"Olen kiire kirjutaja," kinnitas ta, "aga ma ei asu kunagi järgmise lehekülje kallale, kuni pole käesolevaga rahule jäänud. Jumal teab, kui mitu korda ma üht lehekülge kohendan."\nBond arvas, et ehkki ta pole hakanud aastatega kiiremini kirjutama, on tal juurde tulnud vilumust. "Paddingtoni-lugude kirjapanek käib mul väga lihtsasti. Ega ma plaaninudki järjekordset raamatut kirjutada, tähendasin vaid mõtteharjutuse korras mõningad ideed üles, kuni mu agent ütles: "Sul on ju raamat valmis." Olen sellega väga rahul."\nLembekirjanik Ida Pollock töötas 106. eluaastani\nMaailma vanimaks armastusromaanide autoriks tituleeritud brititar Ida Pollock suri 2013. aasta detsembris 105aastasena vaid mõni nädal enne seda, kui ilmuma pidi tema 125. raamat. Et oma isikule mitte liigset tähelepanu tõmmata, kasutas Pollock kümmet pseudonüümi, teiste seas Susan Barrie, Pamela Kent, Rose Burghley ja Mary Whistler. Tema teoseid noortest süütutest kangelannadest ja enamasti küpsemas eas rüütellikest meestest müüdi miljoneid eksemplare. 1930ndatel kirjanikuks hakanud naine avaldas viljakaimal perioodil viie aastaga 40 romaani.\nIda Pollock Foto: Vida Press\n„Ma ei ole sellest iial tüdinenud, sest see on miski, mida ma üdini armastan,“ lausus ta surma-aastal Daily Mailile antud usutluses lembekirjaniku töö kohta. „Mu raamatutes kohtab pigem lootust ja romantikat kui seksi. Need raamatud on üks viis põgenemaks asjade eest, mis meile maailmas ei meeldi.“ Selleks ajaks Pollock enam ise trükimasina taga ei tippinud. Viimased romaanid dikteeris ta tütrele Rosemaryle, kes arvas, et kirjutamiskirg ongi tema emale nii kauaks elujõudu andnud.\nKes veel kõrges eas kirjatööd murravad?\nUSA kirjamees, Pulitzeri võitja Herman Wouk (102), avaldas viimase romaani „The Lawgiver“ ("Seadusandja") 97 aasta vanuses, kuid 2015. aastal ilmusid tema 100. sünnipäeva puhul tema mõtisklused ja memuaarid.\nHerman Wouk Foto: Vida Press\nTšehhi-Prantsuse kirjanik Milan Kundera (88), kelle tuntuim teos on 1984. aastal ilmunud romaan „Olemise talumatu kergus", avaldas seni viimase raamatu „La fête de l'insignifiance“ ("Tühisuse pidu") 2014. aastal, veel aastal 2015 avaldas ta lühijutu ajakirjas The New Yorker.\nKanada lühijutuautor Alice Munro (85) avaldas viimase jutukogumiku „Dear Life“ ("Armas elu") 81aastasena. Siis teatas ta, et plaanib pensionile jääda: „Kui oled minu eas, ei taha sa nii palju üksi olla, kui kirjanikuks olemine nõuab.“ Ent kui teda 2013. aasta sügisel Nobeli preemiaga pärjati, tunnistas ta: „Olen iga päev eri arvamusel selle suhtes, kas ma peaksin kirjutamise jätma. Aeg-ajalt tekib ikka mõni idee.“\nBriti spioonikirjaniku John Le Carré (85) läbimurderomaan oli 1963. aastal ilmunud „Spioon, kes pääses külma käest", tema kirjutatud on ka romaan „Öine administraator“ (1993), mille põhjal vändati hiljutine menusari. Eesti keeles on avaldatud 14 tema teost. Le Carré uusim romaan „A Legacy of Spies“ ("Spioonide pärand“ tuleb välja septembrikuus.\nJohn Le Carré Foto: Wikipedia\nMichael Bondile pakuvad Eesti lastekirjanikest konkurentsi Aino Pervik (85) ja Ira Lember (91). Pervikul ilmus mullu raamat „Hädaoru kuningas", aasta varem tuli välja suisa kaks ja 2014. aastal kolm teost. Lember avaldas eelmisel aastal põnevusromaani „Hea kasvatusega mees", enne seda on tema sulest katkematult pea igal aastal mõni raamat ilmunud, vahel koguni kaks – viimasel ajal pigem täiskasvanuile. Kirjanikuprouad on arvutiga sõbraks saanud. Pervik rääkis 2015. aastal Õhtulehele, et põlise hommikuinimesena alustab ta kirjutamist kell seitse ja püüab iga päev vähemalt mõned read ekraanile saada. Lember ütles tänavu märtsis Postimehele, et kui romaan pooleli, kirjutab ta iga päev. „Ma ei kirjuta korraga palju, paar tundi ehk kõige rohkem, kuni väsin, silmad väsivad,“ märkis ta. „Vahel mõte jookseb ja tahaks kohe veel, aga ma ei tohi endale liiga teha.“\nPikaealistest meeskirjanikest tegutseb aktiivseimalt menuautor Erik Tohvri (84), kel tuli mullu välja kaks raamatut – „Äri ja armastus“ ning „Irdabielu". Pensionipõlves on ta avaldanud üle 30 romaani. Kahe aasta eest avaldas ta Õhtulehele, et jaksab praegu trükkida poolteist lehekülge päevas, mida on tema kohta vähem.\nÕL ARHIIV | Erik Tohvri: „Kõik! Silmad on kirjutamisest väsinud.“\nEnimlaenutatud Eesti autor Erik Tohvri kaotas nägemise ja enam raamatuid ei kirjuta\nMenukirjanik Erik Tohvri muigega oma 85. sünnipäeval: „See on eelmäng matustele!“


Kas olete huvitatud oma väikeettevõttele $ 25,000 toetusest? Vaata seda! | Müük ja turundus - 2019\nAvaldatud: Müük ja turundus • Vaatamisi: 11591\nKujutage ette, et teile antakse $ 25,000, et aidata teil oma väikeettevõtet kasvatada. Noh, siin on, kuidas sa seda teha võiksid.\nMida te teeksite, et kasvatada oma äri, kui sul oleks ekstra $ 25 000? Gotcha mõtlesin, et ma pole?\nNoh, võid võita 25 000 dollarit, et lühidalt oma lugu rääkida väikeettevõtete ühisrahastamise konkursi kaudu.\nToetuskonkursi sponsoreerib WIPP, naised, kes mõjutavad avalikku poliitikat, ja Intuit. Lisaks rahale pakub programm väikeste ettevõtete omanikele tasuta ressursse ja tarkvara.\nVõistlusele sisenemiseks minge aadressile smallbusinessunited.com ja jaga oma lugu 24. aprilliks 2009. Sisenemiseks saate Intuiti väikeettevõtete suusõnalise turunduse tööriistakomplekti, mis aitab teil oma äri reklaamida.\nFinalistid valitakse Intuiti kogukonna reitingute, kvaliteedi ja loovuse alusel. Reitingud moodustavad 40 protsenti kogu skoorist, siis kohtunikud valivad 50 finalisti, et saada $ 5000 stipendium ja Pure Digital Flip Video ™ videokaamera. (Flip kaamera on tõesti lahe.)\n50 finalisti saavad võistelda top stipendiumide eest, täiendades oma lugu videoga, mis avaldatakse saidile avalikuks vaatamiseks ja hindamiseks. Grupp väheneb neljale esimesele auhinna võitjale, kellele igaüks saab lisaks oma finalistipreemiatele ja auhindadele ka $ 10000 pluss 2500 dollarit Intuit tooteid. Auhinna võitja saab Intuiti tooteid ja teenuseid täiendavalt $ 25,000 ja $ 2500. Esimese auhinna võitjad ja peaauhinna võitja kuulutatakse välja juunis.\nMuide, saate oma ettevõtte video igal ajal SBTV.com-i üles laadida, ühendades meie kogukonnaga. Soovime rohkem teada oma ettevõtte kohta ja jagada oma lugu.


Kultuur – Vikitsitaadid\n4 Kultuur luules\nKultuur iseenesest on õieti juba luksus. On enesepete arvata, et kultuuri arenemine taotleb otstarbekohaste, kasulikkude nähtuste loomist. "Kultuur" tähendab harimist. Kultuuri ajalugu on looduse harimise, parandamise, ümbermuutmise ajalugu, aga mitte looduse määratud sihis, vaid tihti ainult inimese tujukuse, "asjata" ilu tagaajamise mõttes. Elu alalhoidmise seisukohalt oli tähtsusetu, kas alginimene tappis oma vaenlase loomuliku või kunstlikult sümmeetriliseks voolitud kiviga. Ja elu alalhoidmise seisukohalt on täiesti meeletus, et kõrvakuulmine - see varitseva hädaohu eest hoiataja võitluses olemasolu pärast - loob kultuuriilmas hingesulatavaid sümfooniaid ja seraafilisi oratooriume. Alginimeste karvastest, klambritaolistest käppadest, mis omanikku toitsid ja kaitsesid, on nüüd saanud moodsa daami piimvalged, haprad, peened sõrmed, mis jõuetult siidirüü rüpes puhkavad ja võimetud on igasuguseks kasulikuks, jõuduküsivaks tööks. — Ja siiski on just tema teatud mõttes kultuurisümboli kehastus, monument inimese valitseja-seisukoha auks, tunnistus sellest võimsast, omavolilisest tahtmisest, mis loodust sunnib tema enese kiuste kasvatama ilma kivita ploome ja suuri, hiilgavaid õiekarikaid, mis kunagi seemet ei kanna.\nHelmi Neggo, "Daam ja armastus", arvustus Marie Underi "Sonettidele". Naiste Töö ja Elu nr 27, 1919, tsiteeritud rmt: Helmi Reiman-Neggo, "Kolm suurt õnne". Koostanud Hando Runnel, Ilmamaa 2013, lk 205\nTorgret’ perekond elas samas linnas, kus ka kuningapere.\nKuningapere tõttu kannatasid kõik ümberkaudsed siin kultuuri pärast.\nVanalinna igas majas elas kas aktiivne ooperisolist või ballettmeister.\nEhkki teisest küljest peab tunnistama, et Torgret’l vedas: kultuur kui inimtegevuse anomaalia on just see koht, kus võib hõlpsasti varju leida mis tahes inimlik anomaalia.\nUndinė Radzevičiūtė, "Kell" kogus "Ei mingit Baden-Badenit". Tõlkinud Tiiu Sandrak. LR 2/3 2014, lk 8\nHenna kamandas Silverit tooma veel klaasi viina. Silver tõi kinnise pudeli.\nNähes uut pudelit, tahtis Moonika seda kohe enda kätte saada, kuid Henna jõudis ette.\n"Nüüd jood kultuurselt, teeklaasist. Sinu kultuur ongi selline."\nTa valas klaasi täis, poetas tableti sisse. "Anna teine veel."\n"Ehk läheb paljuks," kohkus Rahel.\n"Elevandile on palju, aga temale mitte," vastas Henna ja teinegi unerohutablett sulpsas viina sisse. (lk 146)\nPärit leheküljelt "https://et.wikiquote.org/w/index.php?title=Kultuur&oldid=83447"\nLehekülje viimane muutmine: 8. aprill 2022, 20:20


«Apteeker Melchiori» avafilmi esilinastus lükkus jälle edasi - Eesti filmid - Spekter.ee\n«Apteeker Melchiori» avafilmi esilinastus lükkus jälle edasi\n13. jaanuar 2022, 10:34\nElmo Nüganeni mängufilmi «Apteeker Melchior» esilinastumise kuupäev lükati edasi 15. aprillile.\nProdutsent Esko Ripsi sõnul on mängufilmi tootjad esilinastust kaks korda edasi lükanud, kuna filmi pole praegu kehtivate koroonapiirangute tõttu võimalik kõikidele sihtrühmadele näidata. ««Apteeker Melchior» on viimaste aastate suurim Eestis toodetud filmiprojekt. See on suure kinoekraani jaoks tehtud film, mis on toodetud kõikide Eesti inimeste jaoks. Kuna praegu kehtivate viiruse leviku tõkestamiseks mõeldud piirangute tõttu pole kõigil inimestel võimalik kinos käia, siis oleme sunnitud filmi edasi lükkama ja loodame, et aprillis saavad kinno minna kõik, kes seda soovivad,» sõnas Rips.\nFilmilevitaja Timo Diener lisas, et Eesti filmide praegused vaatajanumbrid jäävad koroonapandeemia-eelsele ajale tunduvalt alla: «2021. aastal esilinastus küll mitmeid huvitavaid ja laiemale publikule meeleolukaks vaatamiseks mõeldud kodumaiseid filme, aga nende vaatajanumbreid ei saa paraku varasemate aastatega võrrelda. Kui koroonaeelsetel aastatel vaatas populaarsemaid Eesti filme kinos 100–150 tuhat inimest, siis 2021. aastal kõige rohkem kinokülastajaid kogunud kodumaine film, Rene Vilbre komöödia «Eesti matus» suutis kinodesse meelitada vaid 43 tuhat vaatajat.»\nTa lisas, et kodumaistest filmidest oli populaarsuselt teine aasta lõpus esilinastunud Ergo Kulla komöödia «Jahihooaeg», mis on kogunud üle 35 tuhande vaataja ja jookseb endiselt kinokavades. Vaatajanumbrite järgi kolmandaks jäi Peeter Simmi lavastatud «Vee peal» 31 tuhande vaatajaga.\nDieneri sõnul on filmitootjatel keeruliste otsuste aeg. «Eesti kultuuri hoidmiseks on kodumaine film kui kõige tänapäevasem ja noortele omaseim formaat väga oluline. Meie filmitööstus on teinud viimastel aastatel väga head tööd nii uute kodumaiste filmide tootmisel kui ka rahvusvahelistele filmitootjatele allhanketeenuse pakkumisel. Samas on suurprojektide, nagu «Apteeker Melchior» tootmine kulukas ja väikeriigis jätkusuutlik vaid siis, kui kõik Eesti inimesed saavad soovi korral neid filme ka kinno vaatama minna,» tõdes filmilevitaja.\nAlgselt pidi Apteeker Melchiori mängufilm esilinastuma mullu oktoobris, seejärel tänavu veebruaris ning uueks esilinastusajaks on määratud 15. aprill.\nSamal nädalal, 14. veebruaril esilinastub ka Oskar Lutsu samanimelisel jutustusel põhinev mängufilm «Soo» (režissöör Ergo Kuld). «Nihutasime kinokavades «Apteeker Melchiorile» planeeritud nädalale teise olulise Eesti filmi, et kinosõpradel oleks, mida aasta esimestel kuudel oodata,» selgitas Diener.\n«Apteeker Melchiori» filmiseeria teise ja kolmanda mängufilmi esilinastused on planeeritud 2022. aasta teise poolaastasse.\nPeagi selgub, et tapetud rüütel tuli Tallinnasse eriülesandega. Kõik jäljed viivad dominiiklaste kloostrisse. Sealt algab mõrvade rida, kus on ohvriks kõik, kes puutunud kokku salapärase «Tallinna vangiga».\nFilmi režissöör on Elmo Nüganen («Nimed marmortahvlil», «1944»), tootjad Taska Film («O2», «Fred Jüssi. Olemise ilu», «Talve», «Klassikokkutuleku» triloogia, «Nimed marmortahvlil», «1944»), Nafta Films («O2», «Supilinna salaselts»), Apollo Film Productions («Talve», «Vanamehe film») ning HansaFilm («Tõde ja õigus»).\n«Apteeker Melchiori» filmide triloogia valmib Eesti-Saksa-Läti-Leedu koostöös, kaastootjateks on Maze Productions Saksamaalt, Film Angels Productions Lätist ja InScript Leedust. Operaator on Mihkel Soe, kunstnik Matis Mäesalu, monteerija Marion Koppel, helilooja Liina Sumera, helirežissöör Horret Kuus, järeltootmise juht Jan Viljus, grimmikunstnik Gristina Pahmann, kostüümikunstnik Kristine Jurjāne.\nProjekti tootmiseelarveks on 6 miljonit eurot. Esimese mängufilmi tootmist toetavad Eesti filmi instituut ja Eesti Kultuurkapital.\nTriloogia tootmisele aitavad kaasa ka kultuuriministeerium, Viru Filmifond, Saarte Fond, Tartu Filmifond, National Film Centre of Latvia, Riga Film Fund, Elisa ja Kanal 2.\nVaata ka inglis- ja venekeelsete subtiitritega treilerit:


Venemaal spekuleeritakse, et väidetavad sõjaväeluure agendid ja Skripalide mürgitajad on homod - eestinen\nVenemaal spekuleeritakse, et väidetavad sõjaväeluure agendid ja Skripalide mürgitajad on homod\nVenemaal ilmusid välja väidetavad Vene sõjaväeluure GRU agendid, Inglismaal Skripalide mürgitamises süüdistatavad Aleksandr Petrov ja Ruslan Boširov.\nMehed võtsid ühendust Vene veebisaiti Sputnik ja telekanali RT peatoimetaja Margarita Simonjaniga, et rääkida ära kogu tõde juhtunud kohta.\nMehed rääkisid, et käisid kaks päeva järjest Londonist 200 km kaugusel asuvas Salisburys, et tutvuda sealse kiriku ja kellatorniga.\nMehed jätsid vastamata küsimusele, miks nad olid Inglismaal kogu aeg ninapidi koos.\nKuigi mehed võtsid ajakirjandusega ise ühendust jääb intervjuust mulje, et neil on midagi varjata.\nNagu aga kirjutab Briti väljaanne Daily Mail, spekuleeritakse Venemaal, et tegemist on homopaariga, kes käis Inglismaal oma „homo asju” ajamas.\nInglismaal aga ei usuta, et mehed on tavalised ettevõtjad, nagu nad väidavad, kes tegelevad spordijookidega tootmisega. Eriti äratab kahtlust asjaolu, et nende Ida-Londoni hotellitoast leiti närvimürgi Novitšoki jälgi. Samuti äratab kahtlust see, et meestel oli broneeritud kaks tagasilendu Londonist Moskvasse: nii pühapäeval kui esmaspäeval.\nMehed kinnitasid intervjuus, et neil on pilte, kuidas nad kirikus olid, aga neid pilte ei näidatud. Valvekaamerate vaatevälja on aga mehed jäänud kirikust tükk maad eemal, suunal, kus asub Skripalide kodu.\nMehed rääkisid, et ei saanud külastada lähedalasuvat Stonehenge’i kuna bussid ei käinud, aga see ei vasta Briti allikate väitel tõele. 4. märtsil sõitsid Stonehenge’i bussid korrapäraselt.\nMehi süüdistatakse selles, et nad üritasid Nina Ricci lõhnaõlipudelisse peidetud närvimürgiga Novitšok tappa endist GRU agenti Sergei Skripali ja tema tütart Juliat ning tapsid Salisbury elaniku Dawn Sturgessi, kelle elukaaslane Charlie Rowley oli lõhnaõli pudeli leidnud ja selle naisele kinkinud. 44-aastane Sturgess suri pärast seda, kui oli pudelist omale randmetele vedelikku pihustanud.\n20. jaanuar 2022, 17:03


Pihid.net - mõtted\nPihid.net » märksõna "mõtted"\nmul tuleb alati see mõttekadu ette kui ma haaran paberi ja pastaka või läpaka klaviatuuri, et kirjutada kiiremas korras oma mõtted ülesse, et need ära ei ununeks. Ja siis vahin seda valget, korraga on kõik mõtted läinud peast, täiesti haihtunud. Nüüd ma tegin nii, et lükkasin läpaka ekraani alla, käed jäid klaviatuuri ja ekraani vahele ja hakkasin kirjutama. Teate, pool mõtet suutsin kirjutada tervest mõttest, mida ma peas seedisin. Vahel ma mõtlen, et võiks mingisugune mälukaart olla peas kin... loe edasi\nMärksõnad: mälu, mõtted\nOh jumal, miks peab minu elu ja mu mõttemaailm nii keeruline olema? See on lihtsalt nii jube, ma ei teagi mitmes kord see on aga ma lihtsalt ei saa. Ma tahaks mõelda natuke targematest asjadest kah kui ainult oma fantaasia keerdkäikudest -.- Siis oleks see talutav kui ma nagu nimelt mõtlen ja tean ja tahan sellele mõelda, aga ei, see tuleb lihtsalt suvalisel hetkel, ma ei saa ise ka aru et mul on selline ideefantaasia jälle. Oleks seda siis paar korda päevas/ nädalas, aga see on fucking igas min... loe edasi


Ineose mehed otsustasid etapivõitja, liidrina jätkab Roglic – EJL\nSeptember 17, 20202min196\nPrantsusmaa velotuuri 18. etapi (Meribel – La Roche-sur-Foron; 175 km) võitis poolakas Michal Kwiatkowski (Ineos Grenadiers), kes edestas sama aja saanud Ecuadori sõitjat Richard Carapazi.\nPealtnäha ei olnud näha, et ei Kwiatkowski ega Carapaz võidelnud tõsiseks võidu nimel, vaid Ineose ratturid olid mitme raske tõusuga etapil niigi õnnelikud, et lõpuni ees püsisid. Kwiatkowski jaoks oli see esimene täistabamus Tour de France’il.\nÜhtlasi on tänavusel velotuuril võidutsenud 12 erineva riigi ratturid, millega korrati Tour de France’i rekordit. Varem on võitjate seltskond olnud nii rahvusvaheline 2007. aastal (kui välja arvata meeskondlikud temposõidud).\nLigemale kahe minutiga kaotas esimesele kahele üldarvestuse favoriitide grupp, kuhu kuulus ka esikolmik Primož Roglic (Jumbo-Visma), Tadej Pogacar (UAE – Team Emirates) ja Miguel Angel Lopez (Astana).\nKokkuvõttes on Roglici edu Pogacari ees 57 sekundit. Lopez kaotab liidrile minuti ja 27 sekundiga. Järgnevad Richie Porte (Trek – Segafredo; +3.06), Mikel Landa (Bahrain – McLaren; +3.28) ja Enric Mas (Movistar; +4.19).\nVelotuuri eel suurfavoriidi rollis olnud tiitlikaitsja Egan Bernal (Ineos Grenadiers) jäi Roglicist juba enam kui 19 minuti kaugusele ja loobus edasisest enne eilset etappi.\nTänavusel velotuuril jääb sõita veel kaks tõsisemat etappi, neist üks individuaalne temposõit, ja pigem tseremoniaalne tiirutamine Pariisis.\npreviousTartu Rattamaratonil on oodata intrigeerivat Eesti-Läti duelli, sõitma tuleb taas ka president Kersti Kaljulaid\nnextMIHKEL RÄIM SLOVAKKIA VELOTUURI TEISEL ETAPIL NELJAS


maksud - TööstusEST\nTihti kuuleb väidet, et ettevõtjad ei soovi makse maksta ja otsivad meetodeid, kuidas seda mitte teha. On loomulik, et ettevõtja ...\nRAUL ARON, Eesti Tööandjate Keskliidu nõunik-analüütik\nEesti Tööandjate Keskliit on oma maksupoliitika seisukohad kirja pannud Tööandjate Manifesti. Tõsi on, et seisukohad sektorite ja inimeste lõikes varieeruvad, ...\nRene Tammist usub, et tootearendusse suunatavate investeeringute mahtu ja iseloomu peab senisest täpsemini analüüsima. Seejärel teame paremini, kuidas edasi. Ettevõtlus- ...\nAastas registreeritakse üle 5000 tööõnnetuse, sealhulgas on ligi 1200 tööõnnetust, mille tagajärg on töötaja raske kehavigastus. Et kulusid riigilt hajutada, ...\nTööstusvaldkondade erialaliitude maksumuudatuste ettepanekud näitavad, et kõige valusamini pigistab ettevõtteid üle võlli keeratud aktsiisi- ja kaevandustasude poliitika. Maksupoliitika kujundajad riigikogus ...\nÜhest küljest muutub autoettevõtete elu lihtsamaks, paberdokumentide asemel on juba praegu kasutusel elektroonilised veoselehed, kuigi neid ei saa veel kasutada ...\nNeli kuud tagasi maksu- ja tolliametit juhtima asunud Valdur Laid lubab jätkata oma eelkäija toetava lähenemise suunda – tahame rohkem ...


"Ühel õigel Harley-mehel on habe, vuntsid ja pikad juuksed." | Elu\nJust niimoodi näevad välja ehedad ja klassikalised motomehed. Foto: Teet Malsroos\nMilline on üks õige Harley-mees? "Täpselt nagu tema – habeme, vuntside ja pikkade juustega," osutab Hollandi mees Jarold oma sõbrale.\nViimastel päevadel on Tallinn mattunud kõrvulukustavasse mootorrattamürinasse, kuna Eestimaale on leidnud tee 10 000 Harley-Davidsoni sõpra kogu maailmast, et pidada maha Harley-meeste ja naiste kokkutulek "Super Rally 2014".\nEnamasti võib juba kaugelt näha ja ära arvata, milline mees just selle uhke masinaga ringi kihutab, kuna õige motomehe tunneb ära arvukate vestile õmmeldud märkide ja habeme järgi.\nJaroldi sõber näeb tõesti välja nagu tõeline motomees, kuid keelebarjääri tõttu laseb Jaroldil rääkida, kuidas need asjad siis tegelikult on.\nJarold näeb välja hoopis vastupidine – ta kannab teksaseid, kapuutsiga dressipluusi ja T-särki, tal puudub pikk habe ning juuksedki ei ulatu patsi. Aga Harley-Davidsoniga sõidab ikka.\nTsiklimehed on kohal: Tallinn täitub mootoripõrinaga (1)\nSeega ei saa päris öelda, et absoluutselt kõik seda marki ratastega sõitvad mehed ühe puuga löödud oleks.\nTäna lahkuvad viimased Harley-mehed Tallinnast ja selleks, et neid edaspidi eksimata ära tunda, paneme kirja ühe keskmise Harley-mehe tundemärgid.\nMETALLKETID PÜKSTE KÜLJES: Kuigi tavainimese jaoks võib tunduda, et ketid, mis motomehed omale pükste külge riputanud on, on mõeldud vaid edvistamiseks, siis tegelikult on neil hoopiski praktiline otstarve – pükste küljes olevate kettide teise otsa on kinnitatud võtmed või rahakott, et need sõidu ajal püksitaskust ära ei kaoks.\nTÄTOVEERINGUD: Enamasti on motomehed ühtlasi täis tätoveeritud – kes rohkem, kes vähem. Tätoveering ei ole aga jällegi kohustuslik element. Lauluväljakul näeb palju selliseid mehi, kes vastavad muidu igati tavalise Harley-mehe tunnustele, kuid neil puuduvad tätoveeringud. Mine tea, ehk on karmide meeste sees peidus ka hirmukübe valu ees.\nHABE JA/VÕI VUNTSID: Suuremal osal Tallinna lauluväljakul laagris olevatest ratturitest on habe või vuntsid. Päris kohustuslik see siiski pole ja habeme pikkuse reegleid pole samuti paika pandud. Küll aga pidavat habe üldse tänapäeval väga moes olema – rokkarite ning vanade autode fännide seas on habe Jaroldi sõnul väga popiks muutunud, eriti Hollandis.\nKURI NÄGU:tuntud fakt, et kuigi motomehed näevad enamasti oma habemessekasvanud näoga kurjad välja, on nad tegelikult väga südamlikud ja head inimesed. Hollandlane pakub, et kurja näoga tahetakse inimestele endast lihtsalt mingit muljet jätta.\n«Tegelikult armastavad nad lihtsalt elu ratastel,» ütleb Jarold, mis on kõige olulisem. «Autoga sõidad lihtsalt mööda teed ja ei saa looduselt midagi. Mootorrattaga sõites tunnen ma muru lõhnu ja kuulen looduse hääli. Mootorrattaga on palju lõbusam sõita. Muidugi juhul, kui vihma ei saja.»\nMÄRGID JA SILDID VESTIL: Mida rohkem, seda uhkem! Embleemid ja märgid motomehe vestil on ühest küljest informatiivsed, teisalt justkui uhkeldamiseks. Seljale on tavaliselt pandud motoklubi embleem, kui rattur mõnesse neist kuulub. Jaroldi sõnul saab nende järgi ka tegelikult aru, kui kõrgel klubi hierarhias mootorrattur seisab. Peale selle näeb embleemide järgi ära, millistes linnades, riikides ja rallidel mootorrattur on käinud.\nNAHKVEST JA -PÜKSID: Nahkvest käib enamasti motomeestega kaasas sama kindlalt kui kiiver. Peale kaitsva funktsiooni on nahkvestil teinegi eesmärk – sinna saab õmmelda ja kleepida hunniku igasuguseid embleeme ja märke, mis võivad näidata nii motomehe klubikuuluvust kui ka seda, millistes riikides ta käinud on.\nMOOTORRATAS: Muidugi ei saa olla üks õige Harley-mees, kui sa ei sõida Harley-Davidsoniga. Jarold ütleb, et kaht ühesugust Harleyd maailmas olemas pole – seda vaid juhul, kui tegemist on kahe uue ja samal aastal välja antud masinaga.\n«Aga järgmisel aastal neid nähes on nad juba erinevad.» See, milliseks keegi oma sõiduriista tuunib, on igaühe enda asi – mõni näeb välja väga tagasihoidlik, teine aga justkui juudi jõulupuu.


31. jaan 2008 13:43\nSai tehtud kahenädalane seljakotireis ümber Jamaica saare, kui keegi plaanib sinnapoole minna ja on küsimusi, siis jagan meelsasti nõuandeid :)\n31. jaan 2008 14:11\nEndal homme minek taolisele reisile.Mis transpodi viise seal kasutasite ja palju raha transpordile umbes läks...kas hotellid olid ette ära broneeritud või läksite lihtsalt kuhugi kuurorti ja hakkasite kohti valima. Viisa tehakse seal piiril 20 USD eest aga kas maalt lahkumistasu ka pidite maksma?\nterv. Muidugi võid siia kirjutada mõned head näpunäited ,mis seal kasuks tuleksid jne.\n31. jaan 2008 14:53\nplaan oleks tegelt järgmine päev peale ööd Kingstonis kohe vara hommikul Negrilli poole liikuda...5-6 h sõitu, üks firma pidi minema sinna läbi Montego Bay kuhu on 3.5 h sõit, kui tundub,et 6 h sõitu vastu ei pea,siis peaks montego baysse mõneks ööks jääma.) Negrillis olek siis plaan mingi aeg ringi vaadata ja tagasi tuleks läbi Montego Bay,kus võiks mõned ööd olla.Põhiline oleks aga Negrilli saada kohe algul,kus saaks kliima ja kohaliku eluga nö tuttavaks saada :)\nPalju umbes route taxil kohe hinda alla tasuks küsida näiteks 5 km sõidu puhul...mis see norm km tax oleks maksta?\n31. jaan 2008 15:08\nSeda ka veel,et palju sularaha umbes inimese peale kaasa võtsite? Kas ATM-id, hotellid,restoranid aktsepteerivad meie deebet ja krediitkaarte (Visa)? Palju muidu teenuste eest seal tippi jätsite..hotellis,taksos,restoranis jne?\n31. jaan 2008 16:01\nNegrillis majutust ei ole kuna paljud on soovitanud sama,et jaluta mööda randa ja vali endale sobiv hotell.\n31. jaan 2008 16:21\nSelge..igatahes suured tänud vastuste eest!:)\n8. apr 2008 22:52\n2x Jamaicas käinud ja näiteks Montego Bayd ei soovita üldse. Üle 1 päeva päeva pole seal midagi teha. Küll aga on vahva Port Antonio ümbrus ja Blue Mountains on loomulikult "must see". Blue Mountainsi kõrgeimat tippu soovitan vallutama minna juba keset ööd, et päikesetõusuks tippu jõuda. Super!\n8. apr 2008 23:09\nAhjaa, kui keegi soovib endale mõneks päevaks või kogu reisiks Jamaical enda käsutusse saada ilmselgelt saare parimat giidi, siis SOOVITAN soojalt Carolyn Barrett´t. Nimelt on tema see, kes saarel Lonely Planeti esinajaid ringi veab, et neile ette näidata, millest reisijuhis kirjutada. Kogu tema infopagas kahjuks raamatu kaante vahele ei mahu. Super naisterahvas- Kariibidel elanud juba 40 aastat, neist 15 Jamaical, abielus kohalikuga. Veab teid oma minibussiga ringi ja on valmis näitama super kohti, mida raamatutest ei leia. Ainuüksi Blue Mountain´i tipus käinud üle saja korra (ja meie tegime tema klientidest teisena parima aja tippu ronimisel :)) Vaata lisa: http://www.barrettadventures.com/


Passiivmaja | Ehitus - Ehituskonstruktsioonid\nKutsekool - Ehitus - Ehituskonstruktsioonid\nMis 100 km läbimiseks kulutab 20-30 liitrit kütust ?\nMis on energiatõhusa ehk madalaenergia maja eelised ?\nJuhendaja õpetaja: Andres Aruväli\nTeema sai valitus sellepärast, et tahtsin rohkem teada saada passiivmajadest. Tänapäeval tehakse järjest rohkem selliseid maju ja inimesed on hakanud rohkem mõtlema ökonoomsuse peale.\nMaterjali leidmiseks kasutasin erinevaid interneti lehekülgi, kuna raamatutest ei leidnud sobivat materjali.\nMinu töö jaguneb viieks peatükiks. Esimese peatükis tuleb juttu passiivmaja mõistest. Teises peatükis räägin passiivmaja põhielemenditest. Kolmandas peatükis tuleb juttu maja projekteerimisest ja energiatõhusa ehk madalaenergia maja eeliseid . Neljandas peatükis käsitlen hooldusest ja reguleerimisest. Viiendas peatükis räägin, et majade ehitamistega on võimlik aeglustada kliima muutusi. Referaat koosneb veel tiitellehest, sisukorrast, sissejuhatusest, kokkuvõttest ja kasutatud kirjandusest.\nPassiivmaja tähendab seda, et väliste energiaallikate hulk püütakse viia miinimumini. Päike, inimeste endi ja muude kodumasinate tekitatud soojuse hulk on hästi isoleeritud ja korraliku ventilatsioonitehnikaga majas enamjaolt piisav, et seda soojana hoida. Mõõdukalt on lisaenergiat vaja vaid külmadel talvedel . Passiivmaja idee on tänaseks 30 aastat vana ja tegelikkuses peaksid sellised olema kõik majad.\nTäna kulutatakse meie eramajades ja kortermajades sooja saamiseks aasta jooksul kütuseid hulgas, mis vastab 20-30 liitrile diiselkütusele iga ruutmeetri kohta. Kas te ostaksite igapäevasõitudes auto, mis 100 km läbimiseks kulutab 20-30 liitrit kütust? Passiivmaja puhul on arvestuslik kulu kütmiseks 3-4 liitri kütust iga ruutmeetri kohta aastas. Selleks tuleb kasutada parema soojapidavusega seinamaterjale, aknaid ja uksi .\nSelleks, et õhupidav maja elamiseks ka mugav oleks, tuleb tagada\nkersti17 Õppematerjali autor\nJuures on ka mõned pildid, kasutatud allikaid on 4\nkeskmine küttekulu, pesumasinad, passiivmaja puhul, restid, igale el, majade küttekulud\nMIS ON MAAILMAS UUT? PASSIIVMAJAD Referaat kirjanduses SISUKORD Sissejuhatus........................................................................................................... 3 1. Ajalugu.......................................................................\nMadalenergia-, passiv ja nullenergiamaja\nVõrumaa Kutsehariduskeskus Referaat Madalenergia-, passiv ja nullenergiamaja Autor: Aleksander Tarv ...


Infot 2009 aasta saematerjali turgudelt\nInfot 2009 aasta saematerjali turgudelt\tOkaspuu saematerjali hinnad kasvasid 4 kv 2009 nii Põhja Ameerikas kui Euroopas, aga selle põhjustasid peamiselt madalad laoseisud ja vähendatud tootmine, mitte ei suurenenud nõudlus. Tõusvaks turuks oli Hiina, kes suurendas oma importi 75% möödudes sellega Jaapanist senisest suuremast importöörist Aasias. Konstruktsioonpuidu hinnaindeks, mis sisaldab endas 12 erineva puuliigi ja sordi hindu, kasvas eelmisel aastal pea 25%. Detsembris oli indeks viimase 15 kuu kõrgeimal tasemel.\nKanada saeveskid jätkasid 4 kv 2009 väga madalate tootmismahtudega, töötades detsembris 45%-se võimsusega. See oli veelgi allpool kui 52%-ne novembri tase kuid siiski kõrgem kui samal kuul 2008. Eksport Hiinasse näitas mahutõusu. Kanada eksport Aasiasse moodustas 23% kogu ekspordist 4 kv 2009, mis 2008 samalajal oli 13%ning kõigest 7% viis aastat tagasi.\nSaematerjali hinnad Põhjamaades jätkasid samuti tõusu olles 2009 a teisel poolaastal kõrgemad kui 2008 a lõpus. Rootsi saetööstused võitsid turuosa soomlastelt mitmetel sihtturgudel, peamiselt tänu madalamatele kuludele (suuresti tänu madalamatele palgihindadele). Samal ajal kui Rootsi saematerjali eksport 2009 tõusis pisut võrreldes2008 a-ga, langes see Soomes 16%. Jaapani turgude nõudlus on endiselt palju madalam kui aasta tagasi. Sisemaine tootmine vähenes 2009 a-l 15% ning import vähenes 14%.


Karjääri lõpetav Saksamaa keskkaitsja avaldas profipalluri elu pahupoole. "Mängupäeva hommikul on mul alati kõht lahti. Hoian mängu alguses okset tagasi..." - Sport\nKarjääri lõpetav Saksamaa keskkaitsja avaldas profipalluri elu pahupoole. "Mängupäeva hommikul on mul alati kõht lahti. Hoian mängu alguses okset tagasi..."\nPer MertesackerFoto: CARL RECINE, Action Images via Reuters/Scanpix\nSaksamaa koondise ja Londoni Arsenali keskkaitsja Per Mertesacker andis kodumaa väljaandele Der Spiegel avameelse intervjuu, kus rääkis oma karjääri pahupoolest - sellest, kuidas tema suur keha ei oska pingeolukordadega toime tulla.\n33-aastane ja pea kahemeetrine Mertesacker lõpetab selle hooaja lõpus oma eduka karjääri, ent tahab tulevastele põlvedele ka midagi jätta - seetõttu otsustas ta rääkida sellest, milliseid raskusi on ta pidanud oma jalgpallurikarjääri jooksul taluma.\n"Ma ei taha, et see kõlaks vingumisena - ma tean, et olla jalgpallur on suur privileeg," alustab Mertesacker.\nTegelikult pidi ta jalgpalli nimel väga palju kannatama - ta arvab, et on karjääri jooksul umbes 500 korda pidanud hommikuti kõhulahtisust taluma. "Mängupäevadel ei püsi mul mitte midagi sees. Kõik, mis sisse läheb, tuleb otse välja."\nAinus, mida ta keha suutis töödelda, olid nuudlid ja pisut oliiviõli. Ta ei saanud vähem kui neli tundi enne mängu mitte midagi süüa, sest see lihtsalt ei püsinud sees. "Kõik, mida sõin või tegin, ajas mind oksele."\nOkserefleks tõusis maksimumini matšide alguses, kui kõik avavileks valmis on. "Kõhus hakkab keerama, tunnen, kuidas kohe oksendan," rääkis Mertesacker. "Pean seda nii kõvasti tagasi hoidma, et mul tulevad pisarad silma."\nSelleks, et telekaamerad seda ei näeks, pöörab ta alati pea allapoole ning varjab oma nägu. Ta ei olnud sellest varem isegi oma naisele ja perele rääkinud, ent nüüd tuleb ta sellega avalikkuse ette.\nVIDEO JA FOTOD | Arsenali keskkaitsja sai kohtumises Chelseaga võika peahaava 07.08.2017\nArsenali kaitsja on 32-aastaselt karjääri lõpetamas 04.06.2017\nSakslane räägib veel, et 2006. aasta MM-finaalturniiril oli tal hiigelpinge tõttu lausa kergenduseks, kui Saksamaa poolfinaalis Itaaliale kaotas. "Mu keha ei oleks rohkem vastu pidanud. Kõik, millele mõtlesin, oli: see on läbi, see on lõppenud."\nLoe kogu intervjuud Der Spiegelist!\nVIDEO | Ramsey lõi Euroopa liigas kannaga tõelise iluvärava! Arsenal nüpeldas CSKA-d


ELA KAASA ⟩ ROG CS:GO Liiga viimane kvalifikatsioon - CS:GO - Turniirid - Registreeru ja mängi teiste Eesti kasutajate vastu! - E-Sport - videomängud, e-sport, mängukonsoolid - Postimees Sport: Värsked spordiuudised Eestist ja välismaalt\nROG CS:GO Liiga viimane kvalifikatsioon\n10. juuni 2021, 14:09\nEla kaasa ⟩ ROG CS:GO Liiga viimane kvalifikatsioon\nTäna algusega kell 18:00 toimub ROG CS:GO Liiga kolmas ehk viimane kvalifikatsioon. Kes on need võistkonnad, kes pääsevad Meistriliigasse? Kes peavad esimesel hooajal rahulduma Teises liigas mängimisega? Ülekannet kommenteerivad Karl-Alari Varma ja Mikael Meema.\nMöödunud kvalifikatsioonimängudes näitas oma ülemvõimu võistkond Levadia e-Lions, kes võttis kahest esimesest maksimumpunktid. Nii tagasid nad esimese võistkonnana oma Meistriliiga koha ning tänasel kvalifikatsioonil ei osale. See aga annab võimaluse omakorda uutel võistkondadel mängida esimese koha nimel.


Kas laps kasutab silikoonlusikat? - Ningbo Dearevery elektroonilise tehnoloogia Co., Ltd.\nSöögi ajal näeme tavaliselt nähtust, et vanemad hoiavad kausi jahtivad last toitma, mis muudab lapse sõltuvuseks, mis ei soodusta lapse iseseisvust. Sobivas vanuses peaks laps olema koolitatud süüa oma söögiriistadega. Siiski on lapsele mõeldud lauanõude materjali valik küsimus, mis väärib vanemlikku tähelepanu. Niisiis, kas laps kasutab silikoonlusikat?\nLapse esimene lusikas on eelistatavalt toidupõhine silikoonpehme peaga lusikas. Silikoon on tuttide tavaline tooraine. See on pehme tekstuuriga ja ei kahjusta teie lapse õrnaid igemeid. Seda ei ole lihtne deformeerida, see on vastupidav beebihammustustele ja materjal on ohutu. Seda võib keeta ja desinfitseerida ilma kahjulike aineteta. Tuleb märkida, et silikoonpehme pea lusikas tähendab tavaliselt seda, et lusikapea on valmistatud silikoonmaterjalist ja lusikahoidik ei ole valmistatud silikoonmaterjalist ja on tavaliselt valmistatud PP materjalist. Olge ettevaatlik, et valida lapse lusikas, mida on võimalik autoklaavida, lusika serv on sile ja sälk ei ole terav.\n6–10 kuud lapsi on hakanud täiendavat toitu lisama ja käe liikumised on üha paindlikumad, umbes 8 kuu vanused, laps hakkas õppima välja nägema täiskasvanu lusikaga, et kala toitu kala püüda. ja kastke Pange lusikatäis suhu. Silikoonist pehme pea lusikatäis, mida ma varem ostsin, saab veel kasutada. Kuna silikoon lusikas on liiga pehme ja toitu ei ole kerge kraapida, on soovitatav, et ema ja isa valmistaksid lapsele kõva lusika ja valiksid turvalise materjaliga plastkannu. PP lusikas. Lapse haarde hõlbustamiseks on kõige parem valida lusikaga käepide, millel on haardeplaat (näiteks kumer ja ümmargune käepide).


Heh, keegi hakkab hobiautonduses ratsionaalset iva ja otsima ja rahast rääkima. Vale foorum, vale hobi... Teemalagataja on läbi aastate mitmeid üliägedaid autosid ehitanud ilmselt just tänu sellele, et emotsioon on oluline, mitte raha ega aeg mis nende autode peale on kulunud.\nMis massi ja võimsust puutub, siis nad on teineteist välistavad. Raha ja mitmesugused kasutusomaduste kompromissid muidugi aitavad seda vastuolu siluda aga üldreeglina tuleb valida kas hj.\n12.01.2016 at 00:13 2 edits. Last edited 12.01.2016 at 00:16 by peep\npeep: üldreeglina tuleb valida kas hj.\nMa arvan, et 1kg/1hj on väga hea suhe, ainult numbrid ei tohiks suured olla. 1500kg/1500hj ei ole hea, aga näiteks 600kg/600hj oleks päris vahva.\n12.01.2016 at 10:51\nKui jutt on tänaval sõitvatest autodest, siis see vastab kirjeldusele. 520 kg/550 hj, selle saavutamiseks on vaja läinud mõlemat minu poolt mainitud tasandajat, suur hunnik raha ja kõige üleliigse ärajätmine.\nAjakirjanik on sõidumees, tavakodanikud on pomisenud midagi täiesti juhitamatust autost. Võidusõiduautod on nats teine teema, sile rada, spets rehv, aerodünaamika jne.\n12.01.2016 at 11:32 1 edit. Last edited 12.01.2016 at 11:35 by peep\nNo ne mjaaassa ne rõõõba on ikka enamus selle foorumikasutajate autodest ja tänaval sobib skylinega ideaalselt liigelda.\nAntud sõiduk ei ole kindlasti vaid ringrajale mõeldud muidu oleks ikka hoopis muust otsast ehitamist alustanud..ja pigem sinna alla 1000kg sõduki suunas piilunud. Mulle isiklikus plaanis meeldivad sellised keskmisest keerulisemad autod/lahendused ja eluilmas ei hakkaks vist ühtegi projekti nii tegema et võimalikult odavalt ja kasutada ainult lahendusi mida kõik kasutavad. Tõtt öelda käis mul päris mitu korda peast läbi mõte et krt lööme selle auto seest puhtaks ja täispuur sisse aga tegin kiired matemaatilised tehted tehtud ja see tundus veel kõige viletsam lahendus kuna\n1. Peaksin ostma ka treila ja minema uuesti autokooli et seda vanakest pärnusse või mõnda muusse kohta vedada..\n2. Ta on mul täiesti ametlikult arvel parempoolse rooliga ja see vaev mis ma nägin et ta arvele saada oleks täiesti korstnasse kirjutatud.\n3. Peale puuri ja muude asjade lisamist ja tohutut inseneritööd ja vaeva ei sõidaks ta ikka kuidagi alla 1.20 pärnus mitte iialgi, ehk siis mul oleks võimalik kulutada aero/puuri/igasuguste kergeks tegevatesse lahendustesse veel 10-15k euri ja lihtsalt elada selle teadmisega..pointless\nEhk ma tegelikult murdsin ikka päris pikalt pead et mida temaga teha ja olles ikka päris rajaautosid ja ka kiireid autosid üsna lähedalt näinud sai mulle selgeks et antud autot selleks kohandada ei ole mõtet. Pean ikkagi ehitajast rohkem sinna sõitja rolli saama ja need muudatused mis ma hetkel läbi viin ongi samm selle suunas. Tõsi see on ikkagi kompromiss kuna ma pean endale inimesena ka jätma ruumi arenguks ja tunnistama et kindlasti on alati kiiremaid kergemaid võimsamaid autosid ja ka juhte kellel on rohkem sõidukogemust, raha, parem auto, rohkem vaba aega jne jne. Ma ei ehita ju mingit rajarekordi autot vaid ikkagi on jutt väiksest hobiprojektist mida vaikselt kõhukõrvalt enda lõbuks arendan. Ei ole siin ühtegi statementi teinud et vot...siit tuleb eesti kiireim tänavaauto.\nVahepeal mõtlesin ülde et krt sitta temaga ja müün maha....õnneks läks see solvumine üle ja jõudsin järeldusele et jätan alles kuna temaga on kuradima kift sõita ja teen temast midagi GT3RS-i sarnast oma olemuselt:\n1. Tänavalegaalne (numbrid küljes, sõidetav ka väljaspool ringrada)\n2. Kergem kui tavaline GTR (kui kõik hästi läheb siis võiks sinna 1350-1370kg) tuuri saada tema kaalu.\n3. Veidi võimsam kui tavaline GTR\n4. Väiksed muudatused aeros (väiksed, maitsekad)\n5. Mõned rajasõiduks kohandatud turva elemendid (4 punkti vööd, istmed, polditav puur ja äkki ka lihtsam kustutussüsteem)\n6. Rajasõiduks kohandatud tehnilised elemendid olid tal juba ostuhetkel olemas (plokksild ees ja taga, suured pidurid, käigukasti ja diffri jahutus, ümber tehtud jahutussüsteem kiire rool, üsna hea ja kallis vedrustus, muudetud geomeetriaga sillad, eemaldatud 4wd roolimine, rajale mõeldud dash koos käiguvahetustule ja muude näidukitege jne.\nKui ma tahaks ikka päriselt kiiret rajaautot siis esiteks peab ennem olemasoleva tehnikaga sõitma õppima ja seejärel alles kõlab loogiliselt midagi uutama hakata.....senikauaks aga keskendun antud sõidki arendusele oma võimaluste piires ja ei vahi kael õieli ringi ja ei küsi endalt iga sekund kas sama raha eest ei oleks juba mõtekas midagi muud osta ja kõike seda jama uuesti otsast alustada...Mul on oma autoentusiasti elu jooksul piisavalt sõidukeid olnud et teada mida see tähendab..\n12.01.2016 at 15:06 1 edit. Last edited 12.01.2016 at 16:42 by audiophile\nMina ei ütle ühtegi halba sõna Sinu GTR aadressil. Pigem sügav kummardus minu poolt, sest Sa teed, mõtled, küsid nõu, mõtled veel ja tegused edasi. Minu soovitus Sulle oleks see auto saada sellisesse "kestvasse" konfiguratsiooni, et saad rahulikult ja hirmuta (et keps tahab välisilmaga tutvust teha) sõita. Sõidukiga ühtekasvamine võtab ikka mõne aasta.\nOlen nõus eks ta veidi overkill auto ole käeharjutamiseks, aga kuna suund ei ole puhtalt ringrada siis käib küll ja piisavalt haruldane siin regioonis.\n13.01.2016 at 12:16\nEi ole midagi overkill. Kui omanikule meeldib, siis muu ei omagi tähtsust. Igaüks ju otsustab ikkagi ise, mis ta oma hobiautoga teeb ja ega need autod pole ju nagunii ratsionaalne ja rahakotisõbralik otsus . Tähtis on saadav emotsioon nii, et pane aga edasi. Üliäge auto\n13.01.2016 at 14:23\nHobiauto ja võistlusauto on kaks erinevat asja, millel ka suhteliselt erinevad eesmärgid. Võistlusauto puhul võib iga kulutatud tunni ja euro puhul otsida mingit selget väljundit. Hobiauto puhul on eesmärk ikkagi omaniku rahuldus. Aga igal kümnel juhul kehtib lõpuks ikkagi see ütlus koerte haukumise ja endiselt edasi liikuva karavani kohta.\nMiks seda tagarataste roolimist Skyline puhul elimineeritakse? Ei pea vastu või ei sobi ringrajale?\n3. Selle toimimiseks peab vist autol olema ka originaalaju mis minu omal puudub.\nÜldiselt vist on nii et igasugu abimehed sellistel hardcore masinatel on liiast ja vist tõesti ainuke auto millel see lahendus väga hästi on toimima saadud on 991 GT3..\n14.01.2016 at 16:55\nNii vahva on ühe kasutaja arvamust lugeda, et auto omanik ajab suht mõttetut rida ja oleks tegelikult Estonia vormeli pidanud ostma GTR-i asemel! Kõik autodest huvituvad inimesed võiksid mõista, et see masin on hoole ja armastusega ehitatud, ning valmib täpselt omaniku visiooni järgi. Mida keegi teine enda rahaga teha tahaks ei ole vist siin teemas väga oluline\nMinu meelest võiks garaažis olla nii GTR kui Estonia vormel Eks kõik taandub ajale ja finantsile ja sellele, mis kellegi silmis nende parim tasakaal on. Vähe on neid, kes ei pea seda tasakaalu otsima ja kõik taandub vaid sellele, millise autoga mis päeval sõita...\nMarkusele edu, ta on mitu autot juba valmis teinud seni, paljud ei suuda ühtki teha elu jooksul.\n15.01.2016 at 12:45 1 edit. Last edited 15.01.2016 at 12:45 by Raceboy\nÄrge palun saage minust valesti aru, töö mis on sellega tehtud on tasemel ja masin ise on ka üsna eriline meie maal, niiet sellega on tip-top. Lihtsalt siis pole mõtet neid sekundeid lugeda, mis ringi läbimiseks kuluvad kui tähtis on enda sõidurõõm. Hobiauto, noh selge pilt.\nKõik ei peagi ju nende GT Porsche´dega alati ühes tempos liikuma, sest selleks oleks võinud tõesti mõne tonniga Estonia osta ja ehitamist ning putitamist jätkub kauemaks. Aga vajalikud numbrid kellale saab, see on kindel.\nMuidu anna minna!, ja edu.\nKuule mees sa plarised ja targutad igalpool üle neti näita nüüd meile ka kus sa seda estoniat paar tonniga saad. Vaata ise enda postitusi erinevates foorumites ja kus iganes, siis saad ise ka äkki aru et sul on ikka mingi tõsine viga kallal. Auto mida siin ehitatakse on igari äge ja et ta ikka kevadeks valmis saaks.\nPierre: Ärge palun saage minust valesti aru, töö mis on sellega tehtud on tasemel ja masin ise on ka üsna eriline meie maal, niiet sellega on tip-top. Lihtsalt siis pole mõtet neid sekundeid lugeda, mis ringi läbimiseks kuluvad kui tähtis on enda sõidurõõm. Hobiauto, noh selge pilt.\nVahepeal teemasse ka.\nTurbo valiku osas on otsus langetatud ja läksin väiksema turbo teed ehk siis jäi kuullaagritel Owen Developmentsi M-Spec (motorsport spec turbo) mis on siis billet HTA kompressoriga. M-spec tähendab seda sisuliselt et kannatab ta rohkem väljalaskegaaside temperatuuri, võib kasutada anti-lag-i ilma murevabalt, suudab taluda suuremat rõhku kui Garretti GT35R näiteks (millel antud turbo baseerub).\nKuna billet ratas on tugevam, kaalub vähem on efektiivsem ja kogu kompott on balansseeritud ilmselt kõige nimekama tegija juures spoolib see turbo ka oluliselt kiiremini kui tavaline Garretti GT35R. Kui antud turbo ostsin siis olu mul puudu sobilik kuumapool. võttes arvesse uue mootori kubatuuri siis väiksema kui 1.06AR-i ilmselt ei oleks olnud mõistlik panna, lisaks sai valitud siis T4 flants ja Twin entry tüüpi kuumapool et split pulse kollektorist ka reaalselt kasu oleks.\nMu vana setup oli selline kus kolle oli split pulse aga turbo ise oli single entry. Iseenesest toimis ka täitsa normaalselt. Kui ma räägin väiksemast hobujõust siis maksimaalselt ilmselt on jutt 700hp-st aga see ei ole täna eesmärk omaette. Hoopis olulisemaks pean seda et asi oleks võimalikult responsive ja vastupidav. Isegi 600hp-ga oli audrus suht hirmus sõita ja keerasin seal boosti nii maha kui sain.\nLeidsin muide ühe väga hea kommentaari ühelt foorumikasutajalt turbo valiku osas\nThis is the turbo you want when you grow up\nTäiega ajas muigama see väljend, miks? Ilmselt sellepärast et ka mina olen unistanud tuhandehobujõulisest autost ja millest iganes veel. Need aga kes on alaga piisavalt kaua tegelenud ja n.ö täis kasvanud teavad et numbrist olulisem on see kuidas kogu pakett tervikuna töötab. Oma autoentusiasti elu jooksul on see areng igal juhul ka minuga toimunud ja pigem vaatan täna sõidukeid tervikutena.\nLisaks jõudis kohale ka suurema litraaziga sisselaske kollektor. Originaalkollektoril on üks pisike häda küljes, nimelt 6 silinder kipub lahjaks jääma suuremate rõhkude juures. Lisaks on hobujõu suurenedes see lisavolüüm vajalik, minu auto ei ole kaugeltki enam ainult tänavamasin ja kui üldse tuleb veidi responsis tagasi minna siis ilmselt seda on raske võrrelda kuna samal ajal on mootori litraaz kasvanud kolmele liitrile.\nTäiendavalt jõudis kohale ka 4wd aju, mis reageerib kiiremini võrreldes originaaliga (skyline on tagaveoline auto mis on vaid vahest 4wd) ja lisaks on võimalik seda aju seadistada\nMa eespoolt ei lugenud välja või pannud tähele, kas ABS on ka endiselt peal? Kui nii veojõu jaotumine, selle kogus kui ABS on kõik programmeeritavad, siis peaks küll runga kurvide jaoks hirmuäratavalt hästi ära seadistada saama.\nABS on endiselt peal jah ja seda ei plaani eemaldada kuna keskdiffer vajab signaali toimetamiseks. Endal on ka teatud lootused sellele seadmele. Mul on auto esi ja ka tagasillas ketaslukk seega füüsilise gripiga probleeme ei tohiks olla.\nVana setupiga oli nii et kui nõelasilmast tagasi keerasid ja gaasi vajutasid tõmbas kõigepealt külje ette, siis auto aju mõtles hetkeks ja siis lülitus alles esisild järgi (see on see mehaanilise g-sensori häda). Uus süsteem toimetab ikka kordades kiiremini ja keksmiselt võimsamal autol tuleb kasuks kui saad kurvis ikka jala sirgeks lükata hirmu kartmata et asi drifti läheb. Ma oli tõsiselt hädas, et koguaeg pidin korrigeerima. Ei aidanud ka see et kõigis neljas nurgas on 285 lai rehv..\n18.03.2016 at 14:52 1 edit. Last edited 19.09.2016 at 16:05 by audiophile\nJah teoorias see peaks kuidagi nii käima, et kurvist välja kiirendades käivad tagarattad mingi fikseeritud väikese protsendi võrra kiiremini ringi kui esimesed - praktikas ma muidugi ei tea, pole selliste imeasjadega kokkupuudet olnud\nVahepeal siis juppide kogumisega tegelenud. Korraks käis ka 3.2L strokeri mõte peast läbi aga leidsin, et see on täiesti ebavajalik praeguses etapis. Uhke oleks küll kui custom billet vänt mootoris ilutseks aga maksimumhobujõule see kaasa ei anna, ilmselt saavutaks mootor max jõu veidi varem väiksema boostiga ja ka väänet oleks madalal pöördel veelgi rohkem aga praeguses seisus ei ole see sellist raha väärt. Nissani originaalvänt on tehasest nitreeritud, mootor mis õnnestus hankida on küll mitusada tuhat sõitnud, aga mootorist tulid välja originaalsaaled ja vänt on täiesti std mõõdus. Plokk läheb nüüd vaikselt ettevalmistusse et kõik vajalik RB26 kaanega ühtimiseks ära vormistada.\nKokku sai kompunnitud järgmine komplekt:\nPOOL Drag Pro I Beam Con Rods with ARP2000 7/16 Bolts\nCP Forged Pistons (Rings, Pins and Locks Included) CP Pistons 8.5:1 compression ratio designed specifically for the RB30 block using RB26 cylinder head\nACL Rod Bearings ACL Race Series Big End Bearings\n(9310 thicker wall thickness pins\nLisavõimalusena tellisn ka veidi "toekama" kepsusõrme\nKuna RB30 plokk ei taha kuidagi kokku istuga skyline õlivanni/esidiffri korpusega, siis selle tarvis läheb käiku spets 4wd adapter koos moditud õlivõtturiga:\nVahetusse lähevad ka "oil restrictorid" plokis, et pärssida karteri tühjaks pumpamist suurtel pööretel:\nKuna nissani originaallahendus õlipumbale on teada tuntud "läbikukkuja" siis tuleb originaalpump ringi teha ja muuta ka väntvõlli. Selle jaoks sai valitud "spline drive" õlipumba kit mis on valmistatud samast materjalist millest enamus billet väntvõlle ehk CRoMo4340.\nPaigaldamiseks on vaja originaalvänt viia spetsialisti juurde, kes vända otsa veidi maha treib ja jätab sinna piisava istu "collari" e. ümbrise paigaldamiseks.\nOriginaalpumbaga võib tihtipeale nii juhtuda, eriti kui auto piirajas istub või antilag-i kasutab. Kuna pada on laiali ja eelmine pump nii ehk naa saba andis siis tundus igati mõistlik mõte.\nKõige muu hulgas sai tellitud ka kogu uus tihendisari, o-ringid jne jne. Plokile siis tuleb minimaalne oversize 86mm pealt 86.5mm peale. Lisaks on veel rida väiksemaid modifikatsioone mis on vaja läbi viia!\nSoovitage ploki viimistluseks head värvikomplekti:\n05.04.2016 at 19:47\naudiophile: Soovitage ploki viimistluseks head värvikomplekti:\nJätan märgi maha, et kui mingit sellist komplekti tellima hakkad, siis ma löön ka kampa - saab ehk transpordikuludelt säästa natuke. Eks räägime PS edasi, kui sul asi sealmaal.\n06.04.2016 at 09:42 1 edit. Last edited 06.04.2016 at 09:42 by anryo\nVahepeal on asjad niipalju edasi arenenud, et kõik jupid mootori kokku panemiseks on olemas. Plokk ja vänt on saadetud soome kus vänt tasakaalustatakse ja paigutatakse vända otsa uus "krae" õlipumbale. Ühtlasi puuritakse plokk stress-plate-i all vastavasse mõõtu kolbidega. Kindluse mõttes saab ka vändaliin üle käidud ja vajadusel vänt sirgestatud. Nädala lõpus peaks olema jupid tagasi ja siis saab hakata vaikselt komplekteerima. Enne soome saatmist käis plokk klaaskuulpritsis, et võimalikud korrosiooni jäägid sealt eemaldada. Üle puuritud saab asi minimaalselt, ehk silindri läbimõõt jääb 86mm asemel 86.5mm. RB30 on huvitav mootor, vändakäik on peaagu sama mis on silindri läbimõõt 85mmx86mm\nTahaks rohkem asjaga tegeleda aga kogu aur läheb viimasel ajal tootearenduse peale mis siinseid lugejaid võiks ka huvitada.\nKellel aega, vaadake\n23.05.2016 at 11:48\nSlowly but surely hakkavad jupid auto külge tagasi jõudma. Mootori koostamine käib hetkel http://nipponauto.ee/. Koostamisele eelev töö tehti soomes, R-Koneistuse nimelises firmas kus\nDünaamiliselt balanseeriti väntvõll ja poleeriti üle vända kaelad\nPaigaldati vändale splinedrive õlipumba "krae".\nValmistati ette plokk vastavalt ette antud kolvi spetsifikatsioonidele\nKäidi üle vändaliin.\nHoonimiti torqu plate-i abil nii nagu ette nähtud.\nNipponis paigaldatud kõik muud vajalikud elemendid mis on olemas RB26-l aga puuduvad RB30. Külge läks ka adapterplate et GTR-i õlivann/differ külge istuksid.\nNeed plaadid mida siin põhjas näete, originaalis need sellel mootoril puuduvad..\nÕlipump on ka koostatud nii, et seal on nüüd billet sisu mis on kordades tugevam kui nissani originaal, pulbermetallist sisuga pumbal, lisaks kannatab see pump rohkem pöördeid, antilagi, piirajasse sattumist jne jne..\nTegin kaanest ka paar pilti. Nagu näha on see juba varasemalt üsna korraliku portimise töö saanud\nvs minu kaas\n19.09.2016 at 10:45 1 edit. Last edited 19.09.2016 at 10:55 by audiophile\nPanen mõned tööd kirja mille Margus (Nipponauto.ee) koos soomes asuva R-koneistusega on läbi viinud:\nSilindrite puurimine ja oil restrikori paigaldus\nPloki vända liini sirgeks ajamine 200\nPloki pinna lihvimine\nVäntvõlli poleerimine (kokku 13 kaela)\nVäntvõlli õlikanalite faaside tegemine (kokku 26 faasi)\nVäntvõlli dünaamiline tasakaalustus\nVäntvõllile krae paigaldus õlipumba jaoks\nPaigaldatud tugavad raampakkude poldid (14tk)\nPloki lihvimine karteri vaheplaadile sobivaks\nRihma pinguti augu tegemine\nPlokis kõikide keermete puhastus\nPloki veepunnid + õlipunnid + õlivarda toru + jahutustoru tsinkimine ja jahutustoru korda tegemine.\nTurbo õli äravoolu ploki poolne toru uus tehtud\nõlipumba korpuse pinna poleerimine (see osa kus õlipumba rattad käivad) ja õlipumba kokku panek-\nKepsud ja kolvid tasakaalu aetud.\nKlappide puhastus, lihvimine ja pesade lõikamine\nKlapisääre tihendite vahetus\nKlapivahede paika ajamine HKS nukkade järgi (in 0,20-0,30 ja out 0,25-0,35) originaalis on in 0,45 ja out 0,38\nUuel sisselaske kollektori pauna poolel üks pind lihvitud\nSisselaske kollektroi alumisel poolel lihvitud pauna pool ja throttle bodyde pool\nSisselaske kollektor porditud ühte throttle bodyga\nKaane pinna lihvimine\nLisaks tuli kohale ka kaua oodatud pakk diffri, käigukasti tihenditega ja tugevdatud mootori ja käigukasti patjadega:\nLäinud nädalavahetusel juhtus midagi toredat ja 2a talveunes olnud skelett sai treila peale aetud ja viidud töökotta kus teda ootab uus mootor ja kogu muu pudi padi mis sealt paar aastat tagasi eemaldatud sai.\nVeljemure ka lahenenud , tõsi mõned on nüüd üle. Kes tahab..kirjutage. Üle on 18x10 ET30 veljed (OZ toodang)\nJa et miili võistlusel hing kinni ei jääks saab üks holseti turbo värskendatud (Janis Piiritalo varasalvest .\nPraegune spec on hübriid holseti turbotest..\nKülmapool HX52 66in/99ex\nKuumapool HX55PRO 77in/86ex:\nHousing: T4 twin scroll 16cm2 ja T4 Twin croll 22cm2\nKuna see vanake vajab remonti siis vahetame töö käigus kompressori poole billet ratta vastu.\nUus spec peaks jääma 72in/109ex ehk siis kompressori poole peal kasvame ca 6mm induceri osas ja 10mm exduceri osas. Lõplik spec ei ole veel selgunud ja toetun siin Fin-Turbo ekspertiisile aga sinna 900+hp võiks olla selle turbo võimekus tavabensuga.\n06.02.2017 at 11:06 1 edit. Last edited 06.02.2017 at 11:18 by audiophile\nVahepeal muud huvitavat juhtunud pole kui et turbo tuli remondist tagasi (Fin-turbo). Spec veidikene ikka muutus ja ratas mis sisse läks oli 73in/105ex. Pildilt on näha kuidas see suurem ratas seal korpuses mõjub.\nVasakul 66mm tiivik, keskmine pilt 73mm tiivik samas korpuses\nKorpuse töötlus tagant poolt\nBillet tiiviku pilt:


Karla kalendrisaba: Savised saared - Estonian World Review\nKarla kalendrisaba: Savised saared (3)\nMeelejahutus 22 Dec 2006 Kargu KarlaEWR\nTulid jõulud, olid jõulud, läksid jõulud ja nüüd läheb see aastakene kah tagant otsa. Lund ei old ollagi, mannermaa oli must ja saared savised, mis jõulude või aastavahetuse meeleolu sa sealt otsid, kui kõik su lapsepõlve saanisõidud ja muud rõõmud on muusejummi viidud.\nMandri musta mulla kannatab välja isegi keset talve, see kannab ükskord vilja ja sellest viljast tuleb ea värske leib. Aga savisest saarest ei tule tuhkagi. Pole kunagi tuld peale äbariku poliidika.\nMärtsikuus akkab eesti rahvas jälle uut parlamenti valima ja vana lamenti lööma. Kallid rahupühad möödas, elame jälle normaalselt ja sõimame üksteist, mis eestlased me muidu oleme.\nKõik pole jõudki pühade minekut ja uut aastat ära oodata, akkasid juba aegsasti ammast teritama ja segadust tekitama. Üks poliidigategelane, kes selle kõige savisema saare peal pidada elama, oli oma sõpradele ja vist ka vaenlastele nisukesed jõulukaardid saat, kus need suuskadega lümpjavõitjad ka temaga koos kõigile äid pühi soovivad. No mina ei mõist kudagi välja rehkendada, milleks nisuksed kuldaväärt kodanikud endid pühadeks põlvini savi sisse vajutada lasid. Kõlistasin Ärmanile, et ehk noorem mees oskab mulle asja ära seletada.\nÄrman kui tark inime muidugi vilusohveeris ja proovis seletada, et seda küsimust tuleb käsitada allekooriliselt. See jutt mind esiotsa põrmu targemaks ei teind, aga lõpuks sain ikka aru küll. Ärman ütles, et need kaks talisportlast on omal alal tippu jõud ja tipust kõrgemale ju ei saa. Mõlemad olid murdmaasuusatajad ahk lameda maa peal liuglejad, aga nüüd otsustasid proovida uut ala, nimelt mäesuusatamist, et ehk saavad sel alal kah medali. Lisas juurde, et vähemalt rahva silmis akkab neil nüüd väge kiire allamäge minek. Nojah, eks tipust saabki ainult allapoole tulla, selle taipamiseks pole suurt kooliaridust tarvis, aga minu poolest oleksid nad võind seal tipus ikka natuke aega lihtsalt ilutseda — omal ea olla ja teistel kah kena kaeda.\nJa ühele kenale vene ärimehele antakse varsti Eesti kodakontsus, eriteente eest ja ikka selle savise saare kaudu. Keski oli Venemaal vilmi teind, kus näidatakse, kudas meie Kustaga kahekesi saksmannide valitsuse aegu ilmasüita inimesi tapame, ja see ea onu oli selle tegemiseks ulka raha and. No see oli väärt tegu muidugi, nüüd ma saan ise kah teada, kui irmus inime ma olen old. Varem arvasin, et mind sõimab ainult oma Kata ja seegi rohkem ajaviiteks. Aga kui seda vilmi Eestis näitama akatakse, siis sõimab mind igaüks ja saan kuulsamaks kui Must Kapten ja Karipaldi kahepeale kokku.