Sandras jutustab: 2011\nAasta hakkab lõppema..\nImeline hommik. Esimese hooga arvasin, et tegemist on selle aasta viimase päevaga ja et no nii ilus...siis meenus, et täna on ikka eelviimane päev. Kuupäevad ja nädalapäevad ei taha siin meeles seista ja aegajalt saad ikka üllatusi. Tänasest saime kolmeks päevaks endale rendiauto, nii et nüüd läheb kiireks - kogu raha eest on vaja ju ringi sõita ja kõik need asjad ära teha, mida ilma autota teha ei saa.\nNii nagu kõik hommikud on siin erinevad - kord avaneb ookeanile üle mägede ilus vaade, ookean on sinine ja taevas kah (nagu täna), kord on mäed kõik valgetes pilvetortides, on ka kõik päikeseloojangud täiesti erinevad. PÄikeseloojang on nagu igaõhtune telenoveela vaatamine - selleks ajaks oleme tavaliselt kodus tagasi, siis istud sofal, kaamera käes ja vaatad mis täna tuleb. Vahel on pilved ja tundub, et ei tulegi ilusat päikeseloojangut aga siis pistab tulekera end ikka kuskilt pilvede vahelt välja. Päris sellist loojangut nagu Eestis suvel, ei olegi näinud, et ei ühtegi pilve ainult tulekera veereb merre. Aga ootame vaatame, aega meil on:)\nSoovin kõigile imelist aasta lõpetamist ja leidke selles saginas aega ikka oma aasta kohta ka kokkuvõte teha. Muah!\nPostitas Sandras kell 4:12:00 PM\nTäna on jõululaupäev. Hommikul oli ümberringi valge udu, nii et mõtlesime, et tulevad valged jõulud. Õnneks oli keskpäevaks ikka päike väljas ja ei pidanud villasokke jalga otsima.\nMina kihutasin häälega Ojochali, et Oscariga üks jõululõuna teha. Sain süüa õiget Costa Rica jõulutoitu tamali. See on plataani lehe sisse keeratud plönn. Iga pere pidi neid omamoodi tegema ning oma retsepti omama. Valmistatakse neid terve hunnik ning siis külla minnes kingitakse üksteisele tamalist, enam vähem nagu Eestis käib värvitud munade kinkimine munadepüha ajal. Plönn valmib läbi hakklihamasina pressitud maisi, keedukartuli, porgandite jms. lisatakse sealiha, kana või ka kala, siis seotakse kogu see pätsike lehe sisse ja nööriga kinni ja keedetakse veel umbes 3 tundi. Maitseb see nagu kartulipudru lisandidega aga mitte nii hea nagu kartulipudru praetud sibula ja võiga.\nKindlasti ei tohiks seda tamalist kohalike kuuldes plönniks nimetada, see on ikka väga tähtis toit, mina ei oska seda aga antud hetkel paremate sõnadega kirjeldada.\nPärast jõululõunat hääletasin meie mägimajja tagasi ja hakkasime valmistama oma eesti stiilis jõulusööki. Ameerikas valmistatud hapukapsad olid nii hapud, et valasime peaaegu pool pudelit mett sisse, et saada nad sellisesse konditsiooni, et süüa õnnestuks. Tegime ka ahjukartulit, mis ei ole küll nii hea nagu Eestis kasvanud kartul aga ajas asja ära. Igatsesime verivorsti järgi ja igatsuseks see jäigi. Magustoiduks tegin traditsioonilist mango kooki ebatraditsioonilisel viisil, st. et mangopüree valmis värskest mangost, vahukoor ei läinud päris vahtu, sest on veidi teine materjal kui Eestis ja pealegi polnud meil miksrit, zelatiini lehtede asemel oli zelatiinipulber ja koogivormi asemel on üks pisike pann. Varsti peaks valmis olema, ootused maitsvale kõhutäiele on suured.\nAh jaa ostsime mingit kohalikku eriti odavat marjaveini, et nagu põltsamaa kuldne vm. aga jube magus ja kirbe oli, nii et joome hoopis ingveri teed ja kuulame youtubest mõned jõululaulud kõrvale. Päris mõnus jõul on kui varbad ei külmeta:)\nPostitas Sandras kell 4:09:00 AM\nJõulupaanika on ka palmi all\nEile käisime lähimas linnas neljapäevasel turul. Olin sellest turust juba ammu kuulnud aga polnud aega varem seda reisi ette võtta. Turg oli äge, rohkelt igasugust köögivilja ja puuvilju ning mingis nurgas ka gringode letid igasuguste õlide, segude ja esoteerilise kraamiga. Lisaks saime ühelt gringo proualt kingiks päris piparkoogi! Plaanisin selle piparkoogipoisi 24ndal uhkelt lauale panna aga kahjuks purunes ta kotis tükkideks, egas midagi, panen siis piparkoogipuru lauale:)\nLinnas oli jõulusaginat ikka kõvasti - ummikud, poodides tingel tangel jne. Tee peal õnnestus näha ka purjus jõuluvana õllepurk käes tuterdamas:) Kõige suurem õnnestumine oli, et saime toidupoest hapukapsast! Eks homme on näha kui palju see meie kapsast meenutab aga lootused on suured.\nTurule ja turult tagasi õnnestus puhtjuhuslikult saada Ojochalis elavate prantslastest restoranipidajatega. Tahtsime võtta 24.-25ndaks ning aastavahetuseks auto aga kui enne pakuti meile selleks ajaks ainult jube kalleid autosid, mis me tol hetkel ära põlgasime, siis nüüd pole isegi mitte kalleid autosid enam kuskilt võtta:( Nii et tundub, et 24ndal istume kodus ja 25ndal pean hääletama Oscari juurde, et saada ühele jõulupeole. Aastavahetusel on aga on mägedes mingis indiaanikülas lahe festival ja tahaks ikka aastavahetuse peole ka saada, autorendist auto saamine tundub praegu täiesti lootusetu ettevõtmine..\nPostitas Sandras kell 6:25:00 PM\nOsalt tulles trippisime läbi mägede ja ananassikasvanduste San Isidrosse ning oma uude koju mägedes. Ameeriklane John jättis oma maja ja koera meie hoolde ning sõitis Jõuluks koju. Nüüd chillime juba teist päeva uues kodus. Ostsime kokku hunniku puu-ja köögivilju ja plaan on aeg täitsa maha võtta. Täna väga ei õnnestunud, sest oli minu sünnipäev. Hommikul äratas Kadi mind laulu ja shampusega, siis kulus aeg lihtsalt internetis suhtlemisele ning seejörel tuli meile külla poolakast sõber Paul. Õhtu kulus päikeseloojangust pilte klõpsides ja veini limpsides.\nJohn on vist väga tervislik inimene – igast kapist leiad mingit orgaanilist kraami, vitamiine ja erinevaid õlisid. Ma jällegi arvasin, et tean ka neist asjust midagi aga tema valikud on ikka hulga laiemad. Kas te näiteks olete kuulnud midagi emu õlist? Ma ei tea millisest emu kehaosast see välja on pigistatud aga peaks aitama saja häda vastu. Panin natuke sõrmeotsaga ühe kortsu peale ja ootan nüüd mis juhtub – kas hakkavad suled kasvama või kaob korts ära;) Igastahes on see vist esimest korda kui ma meesterahva vannitoa riiulilt leian nii palju huvitavaid tooteid..\nJohnil on joogamatt ka, nii et nüüd on suur plaan järgnevatel päevadel pisut joogaga tegeleda. Mõned inimesed küsisid mult täna, et mida ma siin teen, et kas igav ei ole – kogu aeg teen midagi aga aega jääb ikka väheks. Kiire on, ärkan hommikuti vara aga kõike ikka tehtud ei saa..Täna näiteks hispaania keelt õppida ei jõudnud, ehteid pole ammu nikerdanud ja lugeda saan ainult veidi enne magama minekut, aeg voolab siin kuidagi eriti kärestikulisel mägijõel..\nPostitas Sandras kell 12:07:00 AM\nTrip Osa poolsaarele\nVahepeal on muutunud nii palju, et otsustasin oma baaridaami karjääri Adelantes lõpetada ning hakata vabakutseliseks ränduriks:) Kohe karjääri esimesel päeval oli plaan trippida Osa poolsaarele. Plaan oli, et Kadi võtab hommikul Dominicalist rendiauto, sõidab sellega Ojochali, võtab mind ja Irinat (üks Adelantes pisut pikemalt peatuv eestlane) peale ning siis kihutame Puerto Jimenezesse. Tegelikult selgus hommikul, et Kadi autojuhiload on kehtivuse kaotanud ning talle autot ei anta. Seega hääletasin kiiresti 30km kaugusel olevasse Dominicali ning võtsin rendiauto juhtimise üle. Lisaks selgus, et samal hommikul laseb Oscar Tortuga reserva esimesed, haruldased musta merekilpkonna beebid vabaks, nii et otsustasime hoopis selle ajaloolise sündmuse tunnistajateks olla. Lõpuks kuskil peale 11 saime ikka Osa poole teele asuda. Puerto Jimenez ei asu eriti kaugel, kuskil 80 km aga sõit sinna võttis paar tundi kuna tee oli kohati minema uhutud ja suuri teravaid auke täis, nii et neist andis mööda ukerdada. Võtsime endale soodsaima neljarattaveolise Jimney ja selle vedrustus ei ole mingi luks auto oma. Umbes poole maa peal sai Irina suurest tagapingil rappumisest migreenihoo ning veidi enne pimedat olimegi kohal. Siis kappasime läbi paar hotelli ja leidsime endale pesa mingis suvalises urkas, mis iseenesest oli enam vähem kui välja arvata seda, et meie toas ei olnud sooja vett ja dushi all käisime üle koridori olevas toas. See eest oli meil telekas:) Kuna oli reedeõhtu, siis tahtsime Kadiga linna peale melu minna vaatama aga selgus, et koht ei olegi eriti melukas, kell 10 valitses juba kõikjal vaikus,vaid üksikud ticod koperdasid porilompide vahel ning paadi kail püüdsid kalamehed kala. Käisime ka kalu vaatamas ja meile püüti isegi üks lendkala kinni.Hommikul ärkasime kukekiremise peale, tegime linna peal väikse jalutuskäigu ning hommikusöögi ning asusime 18km kaugusel oleva Matapalo ranna poole teele. 18Km ei tundu eriti palju aga see on tervelt tund loksumist, vahepeal tuli läbi sõita neljast jõest ja esimese hooga sõitsime ka rannast mööda. Igastahes vajusid vihmapilved laiali ja saime tervelt mitu tundi rannas vedeleda, ahve pildistada, üksteist pildistada ja meres vastu kive põlvi lõhkuda. Oli ilus päev:)\nHommikul linnas jalutades üritati meile mingit giidi maha parseldada hinnaga 30 taala nägu, et tee olevat ikka väga paha ja läbi jõgede sõitmiseks ning ranna leidmiseks on giidi vaja. Kangete ida-Euroopa naistena ei neelanud me konksu alla ja pärast seda tee läbimist võin vabalt ise giidi või autojuhi teenust pakkuda, midagi hullu seal küll ei ole. Aga loodus on imekena ja mitu korda tuli tunne nagu sõidaks kuskil suvisel Saaremaal – nii palju lehmi ja heinamaid. Osas olevat selle poolkera kõige mitmekesisem loodus aga vihmametsa me oma tiheda graafiku tõttu kahjuks ei jõudnud. Järgmisel päeval kihutasime Köbö kakaofarmi ning selle farmi külastusega kogutud tarkused panin juba eelmises postituses kirja. Siis järgnes tagasitee, ei tea, kas harjusime aukudega ära või oli tagasisõidetav teepool tõesti parem aga enam ei olnud sugugi paha tee ning keegi seekord migreenihoogu ei saanud. Osa poolsaarel tahaks teine kord ikka ka paar päeva vihmametsas matkata, puumat ja jaaguari oelvat seal reaalne võimalus näha.\nPostitas Sandras kell 12:01:00 AM\nAnanassidest, banaanikõverusest ja muust värskest kraamist\nKes mind lähemalt tunnevad, teavad juba, et poes kaupa valides ajan toiduetikettidel näpuga järge suurema tähelepanuga kui keskmine poeklient ja võimalusel eelistan alati igasugust orgaanilist kraami. Tihti tarbitakse endale suisa mürgiseid tooteid teadmatuse tõttu ning et seda teadmatust pisutki vähendada, panen oma uued teadmised ja kogemused krabinal kirja, äkki paneb mõtlema kui poes asju korvi tõstate.\nAlgul Costa Ricasse tulles ostsin alati poest paar ananassi, ananass on siin oluliselt soodsam kui Eestis, äärmiselt maitsev ja arvasin, et ka väga tervislik, et teen endale suure teene kui iga päev üks toidukord ainult anananassist koosneb. Tervislikkuse kohalt olen aga nüüd korraliku koolituse saanud ja ananassi isu on juba suht nullilähedane, kui kuskilt saaks kätte orgaanilist kraami, siis sööks küll.\nAlustama peaks ehk sellest, et Costa Rica on ananasside ekspordilt maailmas teisel kohal. Costa Rica peamised sissetuleku allikad on 1. ökoturism 2. inteli allhanked 3. ananassid 4. banaanind 5. kohv.\nTäna sõitsime läbi mägede, kus mäekülgedelt on metsad maha võetud, maa on paksult täis ananassipõlde ning muld nendel põldudel on väetamise tõttu värvi muutnud. Üks orgaaniliselt kasvatatud ananass saab söögiküpseks 1,5 aastaga, väetiseid täistopitud taimed annavad vilju 6-7 kuu tagant ehk siis poole kiiremini. Taimi pritsitakse nii tugevalt, et hiljem seal maal enam metsa ei kasva. Mulle toodi ka näiteid, et kuskil istanduse ääres elavatel koduloomadel tekkisid iseeneslikud abordid ning et uurimisel selgus, et ananasside väetamised on rikkunud joogivee.Tervisekahjustusi esineb inimestel, kes istandustes töötavad aga need faktid vaikitakse kiiresti maha.\nPäris õige ananass on tegelikult üsna valget värvi ja selle süda ei ole nii kibe, et su suu katki läheks kui terve vilja ära sööd. Et ananass paistaks aga kaubanduslikult atraktiivsem, on teda aretatud kollasemaks kui see algselt olema peaks. Nii et kallid inimesed kui te järgmine kord käe ananassi järele sirutate, siis mõelge, kas see on ikka aus tegu nii keskkonna kui teie enda keha vastu.\nCosta Ricas on pestitsiidide kasutamine reguleerimata ning väidetavalt impordib CR sama palju pestitsiide kui Brasiilia, suuruselt ei saa neid riike ju võrreldagi.\nKunagi visati nalja Euroopa Liidu banaanikõveruse normide üle, liiga väikseid ja kõveraid banaane ei tohtivat EU-sse importida. Ma ei ole seda reeglit küll ise lugenud aga kui see tõesti eksisteerib, siis on pahad omavahel toreda äri püsti pannud, sest õige banaan on väike ja kõverik. Kõik nö. pikad sirged banaanid on töödeldud ja sugugi mitte kasulikest ainetest tulvil.\nTundub, et toiduainete turundus on inimeste tervisele ja keskkonnale ikka korraliku käki kokku keeranud. Suur osa inimesi ju tahabki näha poes läikiva koorega plekkideta õunu, kuldkollaseid sirgeid banaane, kollaseid ananasse ja kollaseid mandariine. Mida kollasem, seda parem. Proovisin üleeile ühes ökofarmis õiget mandariini - need on suured, kuskil pool kilo kaaluvad ja rohelised ning väga maitsvad ja mahlased. Kaubandusse jõuavad aga kollased mandariinid, mis ei ole nende loomulik värvus.\nLisaks puuviljadele ja köögiviljadele on igasuguste ahnete ärimeeste karvane käsi ka shokolaaditööstuse kallal. Kui Euroopas olevat olemas regulatsioon, et shokolaadis peab olema mingi kindel protsent shokolaadi (oli vist vähemalt 25%), siis näiteks kesk-ameerikas seda pole ning vist mitte ka usa-s. Juba varem on siit blogist läbi jooksnud tõsiasi, et shokolaad ei kõlba CR-s süüa, sel on mingi imelik rasvamaitse juures ja sisaldab igasugust sodi. Nüüd Köbö kakaofarmis orgaanilise kasvatusmeetoditega tutvudes, sain teada ka põhjuse. Kuna seadus seda ala siin ei reguleeri, siis asendavad tootjad kakaovõi odava aafrika palmiõliga. Isegi suurtel tootjatel nagu näiteks Krafts, on retseptid piirkondade lõikes erinevad ning samanimeline toode Euroopas ei vasta tootele Kesk-Ameerikas, siin on puhta shokolaadi sisaldus väiksem ja lisatud on hoopis palmiõli.\nKakao kasvatusest veel niipalju, et Lõuna-ja Kesk-Ameerika kakao vilju on tabanud viimasel 10-l aastal mingi seenhaigus, mistõttu suur osa saagist on kõlbmatu. Kui Brasiilia tootis enne ligi 50% maailma kakaoubade vajadusest, siis nüüd on see kõigest 5%. Peamiselt tuleb kakaouba nüüd Aafrikast, Elevandiluu rannikult. See, kuidas orgaaniliselt kasvatatud kakaooast valmib väikses farmis toorshokolaad, oli aga tõeliselt põnev protsess ning kuigi mingi osa sellest protsessist pidavat olema kohutava haisuga, oli see nii huvitav, et tahaks end selleks ajaks farmi tööle möllida:) Tuuri lõpuks saime süüa sellist kooki ja sellist fondüüd, et seda on raske sõnadega kirjeldada. Shokohoolikud, tulge Costa Ricasse ja tehke see ise läbi:-)\nPostitas Sandras kell 2:26:00 AM\nMida ma teen vabadel päevadel..\nVahepeal olid jälle vabad päevad ning pühapäeval otsustasin, et lähen teen lõpuks esimese surfi Dominichalis ära. Kadi kolis vahepeal Dominichali, nii läksingi sain temaga kokku, et minna koos surfama aga võta näpust, suvi ei ole veel Costa Ricasse pärale jõudnud. Juba 10 ajal hommikul tulid esimesed vihmapiisad ning oli lauspilvisus, nii et otsustasime hoopis oma Osa tripi organiseerimisega tegeleda. Nii kui autorendi poole hakkasime jalutama, peatus meie kõrval auto, milles istusid Juan ja Yamil, Adelantes käivad kliendid ning tegid ettepaneku hoopis hilisele hommikusöögile minna. Pura vida, mõtlesime, et autorendiga jõuab hiljem tegeleda ning läksimega sööma. Süües küpsesid aga juba uued plaanid käia ära San Isidros mingit ilusat kohta vaatamas. No poole sõidu ajalt kallas juba nagu oavarrest ja oli selge, et vaatamisväärsustega ei ole eriti mugav tutvuda, nii et pidime minema hoopis mingisse ilusas kohas asuvasse baari. Teel sattusime aga kuhugi külarodeole, kus olid kappavad hobused, üleslöödud kauboid turjal, karussellid ja suhkruvatt..Tegime kohalikus pubis ühed õlled ja kuna mina olin oma pea täie laksuga vastu autokatust ära löönud, siis istusin seal jääkott peas ja ootasin, et tähed silmade eest ära kaoksid. Lahe oli jälgida, kuidas rahvas oli end külapeo jaoks üles löönud. Keset päeva olid ticadel jalas kõrge sääre ja kõrge tikk-kontsaga saapad jalas, ülilühikesed püksid jalas ja täismeik näos. Poistel olid tukad geeliga püsti lükatud ning kauboid olid end üleparfümeerinud:)\nSiis kihutasime tagasi, sest mul oli juba kella 5ks kokku lepitud deit Oscariga. Üle kahe kuu esimest korda sain minna oma külas olevasse itaalia restorani õhtustama, sest tavaliselt olin ju õhtuti tööl olnud. Ojochal on paras gringolandia, siin on rohkelt sisserännanute tehtud restorane, mis peaks olema väga head aga ka üsna kallid. No itaalia oma oli täitsa hea ja mõnusa atmosfääriga koht.\nTeisipäevaks olin kokku leppinud meil baaris käinud ameeriklasest isa ja pojaga, et nad võtavad mind kaasa oma maa-aladega tutvumisele. Nimelt on nad ühe äripartneriga kahasse ostnud vihmametsa ning rajavad sinna mangostani istandust. Mangostanid kasvavad peamiselt Indoneesias ning Balil reisides jätsid nad mulle sügava mulje oma kesta pärast, nimelt on tegu justkui lillekujulise nikerdusega nende koorel, lisaks ilusale koorele on aga sisu väga vitamiinirikas ja tervislik. Istanduse rajamise juures on positiivne, et metsa ei võeta maha vaid taimed istutatakse teiste puude vahele. Nad kirjeldasid oma eelmist retke oma maadele kui tõelist ekspeditsiooni, kus mets tuli matchetega läbi raiuda ning rippuda enam vähem puu juurikate küljes, et edasi liikuda. Olin valmis korralikuks rüseluseks metsas aga tegelikult jooksis mäeküljel väike savine rajake ja minu jaoks polnud seal midagi hullu. Kõige lahedam oli laskuda paduvihmas mööda järsakut alla joa juurde ja pärast mööda juurikaid uuesti üles ronida. Tundsin, kuidas irve on näol ja suu kõrvuni, ei libisenud mu ex-valged tennised ega häirinud vihm, nii äge oli! Kummalisel kombel libastusid teised mudas ja kukkusid ja mina nagu lendasin sealt läbi, täielik dzungliloom võiks must saada:) Nägin lõpuks ka ära paljukardetud kõige mürgisema mao tercapelo. Pidasime just joogipausi kui silmasin äkki 1,5 meetri pikkust madu mäeküljel vaikselt minema libisemas. Imelikul kombel ei tundunudki väga hirmus, suht külmaks jättis, ei tea kas asi oli selles, et polnud üksi vaid 3 meesterahvaga, kes olid varustatud machetedega. Lisaks nägime veel rohelise musta kirjut konna ning ahvi ning kuulsime, kuidas möiraahvid mürgeldasid. Tripi lõpetuseks käisime mägibasseinides ujumas ja peale 5 tunnist matkamist olin ikka suht mudane ja kutu. Tegin poole tunnise uinaku ja läksin meie Tortugera randa kilpkonna patrulli. Hooajal patrullitakse iga öö, et tabada randa tulnud suured merikilpkonnad ja võtta kaitse alla nende munad. Patrullisin koos Oscariga kella poole kahest öösel kuni neljani aga kilkonni kahjuks ei näinud. Nii kompensatsiooniks aga nautisin täiskuu valgel rannal jalutamist ja nägin 5 korda tähte langemas. See-eest hommikul sain jälle pisikesi kilkonnabeebisid merre lasta:)\nPostitas Sandras kell 12:10:00 AM\n6 comments: Lingid postitusele\nPanama City olevat Kesk-Ameerika kõige glamuursem ja metropoliitsem linn. Vanalinn, Casco Viejo, kus oli meie esimene hostel, oli ülimalt äge koloniaalstiilis väikesel poolsaarel asuv linnaosa. Paljudel majadel oli püsti ainult fassaad aga see eest ilus fassaad. Kuna oli pühapäev, siis oli rahvas kodus ning avatud akendest ja hoovidest kõlasid salsa ja bachata rütmid. Papid ja mammad istusid tänavaserval ja puhusid juttu. Atmosfäär oli mega lahe ja üle hulga aja tundsin, kuidas käsi pidevalt kaamera järele haarab. Casco Viejost paistis ilusti kätte ka city ameerikalike kõrghoonetega ning ameerika sild.\nEsimese hooga hostelit otsides hakkasin jalutama valele poole, vaatasin küll, et tänavad on imelikult tühjad ja kuidagi kõhe tunne tekib ning lõpuks ütles mulle üks tänaval olev paarike, et kuule sa lähed täitsa valele poolele ja nii suure kotiga ei tohiks sinna üldse minna. Muutsin siis suunda, leidsin hosteli ilusti üles ja seal seinal oli linnaosa pilt ning tänavale, kus mina olin jalutanud, oli suurelt kirjutatud DANGEROUS. Tegelikult Oscari sõbrad, kes citys elavad, ütlesid, et kogu vanalinn on ikka öösel väga ohtlik ja seal jalutada ei tohiks:) Nii me siis käisime lähedal asuvas lahedas itaalia restoranis ning järgmisel hommikul kolisime citysse, kus oli oluliste mugavustega väga armas hotellike. Tegelikult oli kolimise põhjuseks see, et hotell oli ikka päris kräpp ja lisaks ei olnud meie toas akent. Õigemini oli küll mingi luuk aga sellest välja ei näinud ja see asus kuskil lae all. See fakt iseenesest ei häirinudki esialgu aga üsna otsustavaks sai see moment kui lebad voodil ja järsku avaneb üleval luuk ja inimesed passivad sisse:)\nPanama City "must" asi tundus Panama kanali külastus. Nägime selle nimel vaeva ja maksime kogu lõbu eest kenakese summa aga kellegil teisel ma seda küll vaatama ei soovita minna. See pole tõesti midagi erilist ning rahvast oli nii murdu, et peaaegu võimatu oli midagi normaalselt näha. LIsaks võttis taksosõit sinna ja tagasi üle tunni ning 30 taala, mis on kohalikus mõistes ikka päris suur raha.\nKuna shoppamine on seal teine oluline atraktsioon kuna Panamas on asjad väga soodsad, siis läks suur osa ajast shopping mallis kappamisele. Kuna ma olin kannatlik kaaslane, siis veetsin suure osa ajast Oscarit huvitanud poodides ehk meeste riiete poodides, nii et õnneks mind ostuhullus ei tabanud. Viimasel päeval ostsin endale ilusa punase olympuse veekindla kaamera, mille üle mul on hullult hea meel.\nEhk siis kokkuvõtvalt Panama Cityst - tore oli aga linn kui selline mingit sügavat muljet ei avaldanud ning uuesti sinna ei kipu. Küll aga tahaks vaadata üle Panama kariibi mere poolse ranniku ja mõned saared.\nPostitas Sandras kell 3:12:00 AM\nReedel oli meil suur Adelante sünnipäeva pidu. Töötasime Nikkiga baaris ja janust rahvast oli murdu, nii et baaris oli hüper kiire, segasime kokteile mitmel käel ja õllekapp joodi peaaegu tilgatumaks. Kell 4 öösel varisesin voodisse ja 3 tundi hiljem pakkisin seljakoti, et minna tee peale hääletama, et sõita Panama piirile ja võtta sealt buss Panama Citysse. Kuna bussiliiklus on siin suht harv ja hommikul läks ainult kell 5 buss, siis otsustasin ikkagi hääletamise kasuks. Olin just koti selga tirinud kui oma toast astus välja Eric, kes on meie klient ja jäi ööseks hotelli. Tal olevat piiri ääres farm ja kuna ta pidi nagunii samas suunas sõitma, siis viskas ta mind ilusti kiirest piirilinna Paso canoasse. Kõik sisserännanud, kes siin ilma elamisloata elavad, käivad vähemalt 3 kuu tagant korra Panamas kuna Costa Rica migratsioonireeglite järgi võid olla riigis järjest kuni 90 päeva, siis peab olema vähemalt 72 tundi väljas, et uuesti siseneda. Nii Panamasse kui Costa Ricasse sisenemiseks peab olema ette näidata riigist väljuv lennupilet. Loomulikult ei osta keegi iga 3 kuu tagant endale piletit, see on siis igaühe fantaasia, kuidas endale selline paber organiseerida. Viimasel ajal olevat sagenenud juhud, kus pileti olemasolu telefoni teel lennufirmas kontrollitakse. Õnneks on see ikkagi päris harv juhus. No arvestades kõiki neid asjaolusid, ma natuke pabistasin. Kõigepealt seisin ühes putkas pikas sabas, et saada CR-st väljumise tempel, see tuli lihtsalt seismise vaevaga. Seejärel jalutasin läbi tax free ostutänava Panama migratsiooniputkasse, kus lookles juba pikk saba. Kui minu kord oli juba peaaegu käes, tuli kõrvale putkasse uus vunts ja kutsus mind. Kuna vuntsidega ametnikud on tavaliselt karmimad, siis mõtlesin, et nüüd pean hakkama jaurama aga sain oma Panama templi imekiiresti kätte lubades juba 20 detsembril sealt lahkuda. Piiripunkti juures ootas juba väikebuss, mis paari taala eest Davidi sõidutas. Bussis oli asjapulk, kes siis inimesi peale kutsus, neile koha ette näitas ja raha korjas. Midagi nende tegelaste sarnast, kelle keskerakond Tallinna ühistransporti paigutas, ainult Panama versioon oli oluliselt aktiivsem ja organiseerimisvõimelisem. LIsaks meenutas tüüp oma maneeridelt ja kõnelt Marko Levo Ladina-Ameerika versiooni. Kahjuks oli kaamera koos seljakotiga pakiruumis, nii et tõestusmaterjal puudub aga no ausalt nii sarnane, et lausa naerma ajas:) Davidist võtsin siis bussi, mis mind 7 tunniga Panama Citysse viis.\nPanama Citys pidin ühe öö üksi olema ja järgmisel päeval kohtuma oma sõbra Oscariga, kes läks sinna konverentsile. Olin endale bookinud viimasel hetkel mingi suvalise hosteli naiste dormi, hostel oli suht vaikne ja tuba inimestest tühi. Just kui olin end magana sättimas ja särki seljast võtmas, astus tuppa mees mis mees ja läks tähtsa näoga voodi juurde, kus juba tema asjad vist ees vedelesid. Esimese hooga mõtlesin, et ajasin bookides midagi sassi aga toa ukse peal oli suurelt silt "Girls". Anyway, ei hakanud rohkem uurima, et äkki tal soovahetus pooleli vm. kobisin kiirelt magama. Hosteli köögiseinale oli suurelt kirjutatud PANCAKES at 7am-9am, mis lubas mul loota maitsvat hommikusööki aga võta näpust. Kell 8 kööki minnes polnud seal isegi mitte ärasöödud pannkookide lõhna. Uurisin siis mingilt asjapuilgalt, et kus on paljulubatud pannkoogid, peale võikest arupidamist mingi pahura prouaga vastati lihtsalt, et pannkooke ei ole, täna on hommikusöögiks kohvi:) Kuna maaelu on mind suhteliselt rahulikuks muutnud, siis ma isegi ei ärritunud, võtsin oma koti ja läksin hommikusööki otsima ning kolisin sellesse hostelisse, mille olime endale Panama City vanalinnas võtnud.\nPostitas Sandras kell 1:29:00 AM\nSel teisipäeval (nö. viimane vaba teisipäev, edaspidi töötame hooaja graafiku järgi, ehk siis 2 päeva nädalas aga siis juba 12st alates kuni ööni) otsustasime Kadiga minna matkama ühe kose juurde, mida soovitasid mulle ühed ameerika turistid.\nEelmine nädal saime juurde ühe toreda ameeriklasest sõbra, kes CR-s elab, nimetagem teda siinkohal lihtsalt Zorroks (Ei ole otseselt seotud sellenimelise kangelase välimuse või käitumisega kuigi ta on meid paar korda suurest vihmast päästnud ja hobuse asemel küll autoga koju toimetanud.) Kutsusime ka Zorrot kaasa ning selgus, et ta elab sellele kosele suhteliselt lähedal. Leppisime siis kohtumise kokku ja hommikul sõitsime sutsti häälega stardipunkti ning asusime teele. Koseni oli 6km, teine samapalju tagasi, valdav osa inimesi pidavat seda hobustega tegema. Tee oli super - järsust mäest alla, imelised vaated, hobuste poolt mülkaks tallutud tee, liinulaul ja rohkelt veesulinat. Veidi pärast seda kui olin soovi avaldanud ka mingeid loomi näha, tahtis meid mingi hullunud koer nahka pista aga lasime oma häälepaelad täiesti instinktiivselt nii kõvasti ja kiledalt valla, et koer hüppar ehmunult eemale ja lõksutas ainult eemal hambaid. Sääred jäid endiselt siredaks ja koera kõht tühjaks, siis nägime veel lehmi ja paari sisalikku. 6 kiltsa oli meie jaoks käkitegu, kohale jõudsime samal ajal kui mingi grupp hobustega. Kose all sai ujuda ja köitega mööda kaljut üles ronida ning sealt alla hüpata. Kadi sooritas ka aplausi väärt hüppe, mina otsustasin pigem pildistamisega tegeleda, sest vettehüpped ei ole minu lemmikala. Väike piknik kose kõrval ning asusime tagasiteele. Poole tee peal tegime veel mägijões väikse näkki ujumise ning siis algas tõus..Sealt kust oled alla roninud, tuleb ju tagasipääsemiseks ka üles ronida. Jutt jäi vaikselt soiku, kostis ainult hingeldamist, ähkimist ja puhkimist ning tundsid, kuidas kogu muskulatuur koormuse käes kiunus. Sellegipoolest mõnus oli, nii et tatsasime edasi Zorro juurde, kelle avatud köögist paistis üle mägede Vaikne ookean. Selgus, et soovi korral saaksime seda maja varsti valvata, nii et eks näis, mida ma teile varsti raporteerin:)\nTäna ehk kolmapäeval selgus, et mul on jälle vaba päev, nii et maandusin jälle Dominichalis ja uurisime Zorroga surfi võimalusi, ühel päeval ma ikka võtan selle laua ja vaatan, kas mäletan midagi aasta tagusest õpetusest.\nVot selline on siis kiire ülevaade viimastest päevadest, laupäeva hommikul aga kiirustan piirile, et sõita Panama Citysse!\nPostitas Sandras kell 7:06:00 AM\nMinult on küsitud, et miks nii vähe kirjutan aga tegelikult ei ole lihtsalt millestki iga nädal kirjutada. Elu veereb siin vaikselt, käin ujumas, vedelen võrkkiiges, toimetan netis ja vahel kohtun toredate inimestega. Pura Vida argipäev:)\nEile oli jälle vaba päev ja läksime koos uue tüdruku Kadi-Riiniga trippima. Võtsime rendika ja sõitsime läbi lähedal asuva Dominichali linnakese San Isidro poole. San Isidro on linn mägedes, kus aeg ajalt rahvas ostkemas käib ning San Isidro külje all on ka Costa Rica kõrgeim tipp Chirripo. Tee sinna on lahedalt käänuline ja mägine ning iga väikse maa tagant stoppasime, et pilte klõpsida. Käisime ka mingis mini zoos, kus olid puuri pandud näidiseksemplarid kõigist siinkandis elutsevatest madudest, sisalikest, krokudest, kilpkonnadest jms. Ausalt öeldes oli madusid puuris päris raske üles leida, mõni neist kükitas kuskil puutüvede vahel nii et vahtisime tükk aega, enne kui tegelast märkasime.\nSan Isidros midagi erilist polnud aga mulle see linn meeldis, miski vibe seal oli äge. Võib-olla on asi selles, et ma pole ammu linnas käinud:) Tahtsime algul Chirripo loodusparki ka lähemalt kaeda aga päev sai enne otsa, nii et kimasime tagasi Dominichali ja võtsime õhtuks ühe piraka lobsteri. Baaris käis parasjagu salsa ja bachata õppimine ning pärast sain ühe kohaliku tantsulõviga oma salsa ja bachata oskuselt tolmu maha pühkida. Ja mitte ainult, kuna Kadi ja tantsulõvi ameeriklasest sõber neid samme ei osanud, siis saime kätt proovida ka õpetamisega:) Igastahes õhtu lõppes rannas tähistaeva all veini tinistades ja lainemüha kuulates. Hommikuks oli aga plaan, et enne kui auto ära anname, näitan Kadile Ballena beachi, mis on minu üks lemmikuid siin. Mõeldud tehtud, nautisime veidi hommikuseid rannamõnusid ja hüppasime autosse, et see õigeks ajaks tagasi viia..Ups, i did it again:) Mõtlesin, et tagurdan pisut ja ei näinud, et paremal pool oli sügav kraav..auto rippus nii 1 cm kaugusel kraavist savisel ja mudasel pinnal, põhi vastu maad..esimesed 30 sekundit ma ainult ropendasin, siis hakkasime lähedal asuvaid puupalke kraavi veeretama, et rattale mingitki tuge saada..sellest eriti abi ei olnud, sest palgid olid suured ja rasked ja vajusid vette tagasi..Lõpuks jooksin abi otsima kõrval olevast kämpast. Õnneks oli kohal inglise keelt kõnelev omanik, pealegi meesterahvas. Mees tuli ja ütles, et oh see pole hullu, lükkas pisut kapotist ja tagurdasingi ilma kraavi sõitmata välja! Huuh see oli alles kergendus:) Hüppasin nagu mudatont autosse ja Uvita poole minema:) Siin on veel see huvitav asi, et maanteele väljasõidud ei ole tehtud mingi lisarajaga ning kui kõrvaltee tuleb mäest üles, siis tihtipeale ei ole võimalik järsu tee ja libeduse tõttu seisma jääda, st. seisma saab jääda küll aga siis ei suuda auto end enam üles vinnata vaid tuleb alla tagasi tagurdada ja uuesti hooga tulla. Just selline teeots oli ka seal, nii et lisaks kraavis müttamisele kiunus auto käes mis kole kui lõpuks asfalti peale välja jõudis.. Lõpp hea kõik hea, avastasin, et mu sõrmenukid on verised ja marraskil ning põlved ka aga auto jäi õnneks terveks nii et on lootust, et rendivad mulle teinekordki:)\nAh jaa tegime endale San Isidros kohalikud mobiilinumbrid, Movistari prepaid kaardi. Selleks, et kaart aktiveerida, tuli helistada kõnekeskusesse ja öelda oma nimi ja passinumbri ning siis lubati pärastlõunaks aktiveerida. Olime üliõnnelikud, et nüüd saame oma numbreid anda ja kõik uued sõbrad võivad meile helistada:) Ei tea, kas asi on Movistaris või ei sobinud neile minu passinumber aga siiani see kaart aktiivne ei ole ja nüüd avastasin, et meie elukohas pole sel ka levi..Nii et ei saa enam ka kõnekeskusesse helistada, pean tegema väljasõidu levipiirkonda:) Pura vida!\nPostitas Sandras kell 5:17:00 AM\nHotellis ja restoranis töötamise pluss on see, et aeg ajalt satub siia väga põnevaid inimesi, keda niisama ilmselt ei kohtaks. Eile kui sadas nagu oavarrest ilmus läbi vihma meie restorani läbimärg iirlane (Tony Mangan), kes on otsustanud ümber maailma joosta. Väga põnev ja julge projekt. Üks meie klient sai sellest niimoodi inspiratsiooni, et otsustas täna hommikul veidi aega temaga koos joosta. Mina jooksma ei kippunud, kokkasin talle korraliku hommikusöögi ning saatsime heade soovidega teele. Kel huvi selle kohta rohkem lugeda saab seda teha siit: http://www.theworldjog.com/\nPostitas Sandras kell 4:06:00 AM\nOlen siin kurtnud, et hirmus vähe olen saanud ringi vaadata, sest praegu olen peaaegu kõik õhtud baaris tööl, ainult teisipäev vaba. Nii ongi, et hakkan juba väga rahutuks muutuma.. Hädaldasin siin ühele tüübile, kes töötab konkureerivad hotellis ja käib meil aeg ajalt rummikoolat joomas, et tahaks hirmsasti Corcovadot minna kaema (Corcovado on siin lähedal asuv suur loodsukaitseala, mis on Costa Ricas üks metsikumaid ja seal võib väga hea õnne korral ka jaaguari ja puumat näha). Kutt lubas siis uurida ja helistaski järgmine päev, et asi orgunnitud. Viskas mind varahommikul ise autoga Sierpesse ja sealt läks ühepäevane tuur. Kõigepealt sõitsime paadiga mööda Sierpe jõge. Sierpe tähendab madu ja mao kombel see roheliste metsade vahel jonkleski. Ausalt öeldes tunne oli nagu Amazoonase lisajõgedel sõites - mangroovi salud, lisaks veel kaunid mäed taustaks. Lõpuks jõudis jõgi ookeanini välja ja sai ka tunnike korralikus laines kõikuda. Vahepeal vilgutasid delfiinid ja vaalad oma selgasid ja siis pääsesime San Pedro stationis maha ning matkasime umbes 3 tunnikest. Möiraahvid olid meid kohe tee otsas ootamas. Muideks möiraahvid elavad kogukonnas, kus üks alfaisane on kunn 4 aastat nagu inimestel tavaliselt presidendidki. Siis tuleb uus alfa ja toimub võitlus. Kui uus isane võitluse võidab, tapab ta eelmise isase pojad 2 nädala jooksul ja võtab ahvi haaremi üle ning teeb uued pojad.\nRannas nägime ka krokodilli, kes ehmatas ja merre jooksis. No ja nipet näpet tegelasi veel, keda saab näha facebookis piltidelt.\nAga täna lähen esimest korda peole, ladys night on ka siin kolmapäeviti:)\nPostitas Sandras kell 3:44:00 AM\nSel reedel saab kuu aega täis Eestist lahkumisest. Kas ja kui siis mille või kelle järele vahepeal igatsenud olen?\nUskumatu aga koduigatsust olen tundnud küll juba esimeste nädalate jooksul - igatsesin sellise kuldse ja karge päiksepaistelise sügise järele ja oma kodu soojude järele. Panin selle väsimuse arvele nagu Roosa päevikus soovitas:) Siis olen igatsenud selliste mõnusate olemiste järele, mis sõpradega vahel aset leiavad ning muidugi ka oma pere järele. Ja siis...ei ole järgmiseks must leib või hapukoor, mkm. Ma igatsen mõruda 70% kakaod sisaldava korraliku puhta Laima või Kalevi shokolaadi järele. Olen proovinud igasuguseid variante aga tavapoes mingit korralikku soksi ei müüda, igasugust soga topitakse sisse ja kõik on piimakad, mis mulle ei maitse. Õnneks on kuskil olemas kohvi ja kakaoistandused, kust on lootust millalgi oma varusid tekitada:)\nPostitas Sandras kell 6:17:00 AM\n8 comments: Lingid postitusele\nTeisipäev Manuel Antonios\nEile rentisime nelja peale auto ja kihutasime siit umbes 70 km kaugusel olevasse Manuel Antoniosse, mis on selline suuremat sorti turistilõks. Hirmsasti kiidetakse seda randa ja loodusparki, kus lubatakse 3 sorti ahve ja muid loomi ka. Teised olid juba loodusparis käinud, nii võtsin selle üksi ette. Värava taga oli giidide parv, kes küsisid sellise pick up line nagu, kas te olete siin enne käinud. Lihtne vastus "ja", hoidis kõik agendid eemal ja sain ilma kauplemata end parki sahmerdada. Algul tabas mind kohe pettumus.. Metsa alla oli tehtud lai tee, kus siis käisid nii umbes 5-6 kaupa inimesed, kes lobisesid valju häälselt ja veel kõige valjemini rääkisid giidid. Umbes iga 2 meetri järel üks grupike. Praegu on low season ja veel teisipäev, ei taha ette kujutada, mis toimub kõrghooajal - ilmselt näeb see välja nagu Tallinna loomaaed lastekaitsepäeval. Üks meie küla gringo mainis meile enne, et sinna parki imporditakse loomi sisse, et sellele turistide parvele ei pea paljud vastu. Algul arvasin, et tegemist on mingi skeptikuga, aga koha peal tekkis mul ka kahtlus, et mingit sorti dressuuriga siin tegemist on, sest loomad passivad ilusti julgelt tee ääres ja seda muret pole, et keegi inimesi pelgaks väga ja möla peale minema jookseks.\nMinu suhteliselt negatiivset esmamuljet parandas üks 1,4 kilomeetrine matkarada, mis läks täiesti metsa sees mäest üles ja alla ja kus sain olla mõnusas vaikuses, mida katkestasid ainult möiraahvide häälitsused ja eemalt kostev ookeani müra, teekonnal nägin 2 inimest ja 3 looma:) Ja loomulikult olid pargis superilusad rannad. Kes aga tahab nö. wildlife spottingut teha, see peaks valima mõne teise koha.\nMuidu on MA selline väike küla paljude restoranide ja hotellidega ning suveniiri ja hilbulettidega. Ma ei ostnud jälle mitte midagi, aga täna juba natuke kahetsesin seda.\nPostitas Sandras kell 6:04:00 AM\nTeisipäeval käisime Nikki, Jana ja Mardiga Panama piirilinnas shoppamas. Saabuva Halloweeni peo jaoks oli stuffi vaja ja mina tahtsin lihtsalt oma silmaga selle koha üle vaadata. Sõit sinna võttis peaaegu kaks tundi, sees maanteele olid tekkinud tohutu suured augud, isegi hullemad kui Telliskivi tänaval kevadeti. Aukudest mööda nikerdamiseks tuli peaaegu seisma jääda, lisaks kooberdasid tee peal rekkad ja vingerdasid aukudest mööda ilma suunda näitamata ja teisi liiklejaid tähele panemata. Sõitsime mööda küladest, mis alles eelmine nädal olid vee all, nüüd olid neil hoovides mudaväljad. Hoolimata üleujutustest ei ehita ticod miskipärast maju vaiade otsa vaid täiesti maa peale, nii et kui ujutab, siis ujub neil maja seest ka.\nPaso Canoas oli nagu suur kadakaturg. Terve tänavajagu igasugust träna. Kuna ma olin omal kaela ka kangeks maganud ja sain pead pöörata ainult ühele poole, siis ma eriti midagi põnevat ei leidnud ja nii oli end üsna lihtne vaos hoida. Ei ühtegi kleiti ega muud hilpu! Ostsin ainult uued ipanema plätud, mis maksid siin 2 korda vähem kui Brasiilias ning siis sellised mõnusad kummitallaga riidesussid, millega saab surfata ilma ogalike otsa end naelutamata. Laural oleks muidugi raskeks läinud, selliseid lõpetamiseks ostetud papusid, ainult et kärtspunaseid jm ägedaid oli siin 17 dollari eest! Eestis maksid need vist 50 eurot.. Ühesõnaga, kellele palka makstakse ja kohver ratastega, sellel oleks seal tegemist küll:)\nPostitas Sandras kell 2:14:00 AM\nSelleks, et pääseda lähimasse randa, pean jalutama umbes kilomeetri. Pool maad maantee äärt pidi, mis muidu oleks ok aga mööda seda teed sõidavad hiiglaslikud rekkad. Tihtipeale nad vilgutavad tuledega ja sõidavad suure kaarega mööda aga mitte alati. Ning siis kui nad sõidavad täie hooga mööda on eriti jube tunne, väikseid kive lendab mööda su jalasääri, õhupahvak on selline nagu tahaks sind teelt minema pühkida ja Chill (hotelli koer), kes minuga tihti kaasa jalutab poeb ka, kas kraavi või minu säärte varju peitu. No mina kraavi ei saa pugeda, seal võib veel hullemaid elukaid olla kui need metallist mürakad.\nTeine pool teekonda läheb mööda savist metsavahe teed. See oleks kuival ajal väga ok, vahest näen tee ääres iguaane jms. aga viimane lõik teest on sellise savise läbipaistmatu veel all. Läbi pole sealt mõtet minna, sest vajud mudasse ja no pole eriti mõnus kuskil piimakohvis põlvist saadik sees solgerdada. Jalutajatel on võimalus minna ringiga mööda heinamaad. Iseenesest pole sellel rajakesel viga midagi aga kuna mul on tohutu hirm madude ees, siis seisan alati veidi aega tee otsas ja üritan tee silmadega "üle skännida". Tunnen iga kord kuidas pulss tõuseb ja süda peksab kui ma sealt läbi lähen, siiani pole seal ühtegi madu õnneks olnud aga neid olevat nähtud. Üks hullemaid siinkandis elutsevaid tegelasi on Buchmaster, kellega kokkupuude ei pruugi õnnelikult lõppeda. Kuna isu rannas jalutada ja ookeanis ujuda on ka väga suur, siis tegelen siin hirmude ületamisega iga päev:)\nTargemad juba lohutasid, et maod praegu sellise külmaga tõenäoliselt kuskil tee peal ei vedele, pigem tulevad nad majade juurde sooja.. Lihtsad reeglid igapäeva eluks on a) alati vaadata, kuhu sa astud või kuhu sa paned oma käe b)enne riiete selga panemist need läbi raputada ja veenduda, et keegi pole sinna pugenud c)madalas vees käies jalgu lohistada mööda põhja (nt. et mitte astelrai otsa astuda) d)kui liigud pimedas, siis kasuta alati taskulampi.\nLooduse liigirikkus on küll tore asi, hommikuti imetelen, kuidas koolibrid lillede peal lendavad, paraku on aga maailmas asjad tasakaalus, nii et pead nägema ka seda, mida ei tahaks näha.\nPostitas Sandras kell 2:54:00 AM\nEile sain lõpuks baarileti taga ka veidi tempot teha, sest toimus Gregi (pool aastast siin elav kanadalane) lahkumispidu. Greg plaanis olla algul detsembrini aga siis tüdines vihmast ning otsustas ikkagi varem koju minna. Greg istus meil baaris kui saabus ootamatult terve punt janust rahvast teda "ära saatma". Tequila ja rumm voolas ojadena, paljaste ülakehadega prantsuse mehed tantsisid postitantsu ja nii mõnelgi on täna ilmselt üsna raske hommik.\nKui pidutsemise tavadest lähemalt rääkida, siis alkoholi juuakse palju ja tihti, st iga päev. Suitsetavad praktilised kõik ja palju s.t. koguaeg, ma olen siin baaris peale enda näinud ühte ticot ja ühte turisti, kes ei suitseta. Lisaks tavalisele sigaretile on üsna tavaline tõmmata kanepit ja kuuldavasti ka kokat. Kraami pidavat kätte saama kergelt ja on üsna tavaline,e t peale paari shotti rullib mõni klient laua taga endale ka jointi. Narkootikumid ei ole siin legaalsed ja ka politsei pidavat aeg ajalt autosid läbi otsima aga ilmselt siis on isu suurem kui vanglasse sattumise hirm. Ühesõnaga, minu paar klaasi veini paar korda kuus on täiskarsklus Costa Rica mõistes.\nTäna toimub meie plaanipärane pidu, nii et saan terve öö kokse segada.\nPostitas Sandras kell 9:49:00 PM\n3 comments: Lingid postitusele\nÜks minu reisi to-do listis olevatest asjadest oli kilpkonnade munemise ja beebide merre rändamise nägemine. Praegu ongi munemise periood Vaikse ookeani rannikul ja kuna selgus, et Rita tunneb kohalikku, kes kilpkonnade kaitsmisega tegeleb, siis olin otsustanud talle helistada. Ei jõudnudki veel helistada kui Oscar, siis troopikale spetsialiseerunud bioloog, meie baari astus. Mõttejõud on ikka imeline!:) Leppisin Oscariga hommikuks kohtumise kokku, sest ta oli lahkesti nõus meile näitama, kuidas kilpkonnasid merre lastakse. Hommikul kell 7 olime platsis, vihma kallas mis kole aga kilpkonnadele pidavatki vihm meeldima. Läksime randa ja seal olid eraldi aias eraldatud nii öelda pesakonnad. Asi käib nii, et nad patrullivad ööd läbi rannas ja kui leiavad kilpkonna pesakonna, siis tuuakse munad reservuaari, kus kaevatakse samasugune auk nagu kilpkonn seda teeb, umbes pool meetrit sügav, ning pannakse munad sinna. Loomulikult käib selle kohta täpne arvepidamine. Üks pesakond haudub keskmiselt 15 päeva, soojaga kiiremini, praeguste jahedatre ilmadega läheb paar päeva kauem. Üldjuhul (ja looduses) kaevavad pisikesed kilpkonna beebid peale koorumist end ise liiva peale ning siis jagub neil jõudu 48 tunniks, et jõuda merre ja uut toitu saada. Seekord oli aga aeg juba mitu päeva üle ning Oscar kaevas nad ise liivast välja. Kokku oli seal umbes 50 kilpkonna pojakest, nad mõõdeti ja kaaluti üle (üks poeg kaalus umbes 20 grammi) ja pandi siis ämbrisse. Siis oodatakse kuniks nad on jõudu kogunud ja rahmeldavad ning ronivad aktiivselt ringi. Siis võetakse ämbrid ja pannakse mere kaldal pikali, et kilpkonnad saaks välja ronida ja järgida looduse kutset. Kõik ei leidnud kohe õiget suunda üles, neid saime ise õigele poole aidata ning valvasime kuniks kõik olid merele ujunud. Umbes tuhandest 1 kilpkonn jääb elama ning kasvab suureks..\nSee oli nii äge kogemus, et võttis kohe huilgama! Fantastiline! Kurb on see, et inimesed on kilkonnadele ühed suurimad vaenlased. Nende munad on nii hinnas, et kohalikud käivad neid mune korjamas ja söövad neid, Costa-Ricas võivad nad selle eest 3 aastaks vangi minna aga sellest hoolimata on neid munade vargaid omajagu. San Joses on kesklinnas tegutsev baar, kust pidi isegi neid mune osta saama, seda väitis mulle too usa pensionär... Suured kilkonnad kiibistatakse ja neid jälgitakse ning uuritakse, beebidele kiipe ei panda.\nPostitas Sandras kell 10:07:00 PM\nVihmaperiood ja muud mured\nViies päev Costa Ricas. Ma ei ole ajavahega ikka veel kohanenud. Ei uskunud, et sellega nii kaua läheb. Ok, kell 7 õhtul pole enam magama läinud aga kell 9 vajun juba raudselt voodisse, reede õhtul punnitasin peo pärast 11-ni ja siis jäin sekundiga magama, hoolimata sellest, et minu tuba oli dj puldi peal ja pidu oli täies hoos. Hommikuti tõusen seetõttu jätkuvalt kell 6 ja päevad lähevad nii, et ajataju puudub täielikult.\nVihma sajab peaaegu koguaeg ja palju, esimestel päevadel nägin ikka päikest ka ja sain ringi liikuda aga eile lahistas päev otsa lakkamatult sadada, alles õhtul kui magama läksin jäi vihmasabin järgi aga täna hommikul on taevas jälle tinahall ja loomulikult sajab. Seetõttu on kõik väga niiske, alustades riietest ja lõpetades raamatutega. Hästi ei mõjuvat see ka elektroonikale, õnneks kingiti mulle lahkumise puhul telefonile niiskuskindel kott, nii et vähemalt telefon peaks jääma töökorda.\nIgasuguseid putukaid ja mutukaid on kõvasti. Kui muidu pole sääskedega eriti kokku puutunud, siis täna öösel kuulsin tuttavat tüütut pininat ja oh imet, hommikul ei saanud ühte luuki hästi lahti teha. LIsaks olen üle kere sääsepunne täis. Kui päike loojub, saabuvad tavaliselt sellised pisikesed sipelgate moodi tegelased, kes ka naksavad aga neist pole siiani suuremaid märke maha jäänud, korraks sügeleb ja ongi kõik. Siis oli mul üleeile toas skorpion. Kõbistas mööda põrandat ringi, esimese hooga ründasin teda barbari moel plätuga aga see rünnak ebaõnnestus, siis andsin verbaalse käskluse minu toast udu tõmmata ja seda ta ka tegi. Tegelikult ei pidavat need skorpionid eriti mürgised olema, umbes nagu suuremat sorti herilased Eestis.\nÕhtuti uinun igasuguste mutukate, gekode jms loodushäälte peale ja näiteks täna hommikul häälitses akna taga suure oranzi nokaga toukan.\nPostitas Sandras kell 4:40:00 PM\n7 kuuks pistik välja - esimene päev\nJõudsin peale 36 tunnist lennujaamades ja lennukites passimist lõpuks kohale. Hoopis imelikum oli tulla kui tavaliselt puhkuse reisile st. vaatasin juba lennukiaknast sellise pilguga, et ah see siis ongi see minu vahepealne kodumaa. Erilist ärevust ei olnud ja mõnus tunne on, et ei pea kiirustama. Lühikeste puhkuste ajal on alati nagu ora tagumikus, et ei või niisama passida ja oodata, tuleb teha ja näha võimalikult palju.\nLäksin San Jose peale jalutama, et vaadata ära paar vaatamisväärsust ning osta homseks bussipilet Ojocholi. Lisaks vaatamisväärsustele kohtusin 2 ameeriklasega (nad ei olnud koos, vaid tulid minuga ise juttu ajama nii poole tunniste vahedega. Esimene oli David, pensionär, ütles, et ma ei usuks kui vana ta on aga minu meelest nägi ta ikka päris vana välja, ma ei tea mis ta siis tegelikult oli, päris 100 täis või. Aga jutukas oli, umbes 20 minuti pärast teadsin ma millistes hammastes tal augud on ja kuidas ta neid Costa Ricas parandamas käib ning kui odav lõbu see ameeriklastele on. Lisaks sain teada, kus ta elab, kus ta on reisinud, kuhu plaanib reisida ning millised naised talle meeldivad. Tema ei saanud minu kohta peale nime midagi teada:)\nJalutasin paar blokki edasi ja kõpsti tuli kaardi uurimisele abi pakkuma järgmine vanem härra, Robert. Ka tema oli Costa Ricas hamba parandamise reisil. Tema rääkis ilusti hispaania keelt ja oli rõõmsasti nõus minuga kõmpima bussijaama kuhu ma ausalt öeldes üksi poleks julgenudki minna.Terve tee kuulsin muidugi lugusid hammastest ning sekka ka nüansse ameerika ja costa rica ajaloost.\nVot niisugune päev siis ameeriklaste ja nende hammastega:) Vähemalt saan aru, et hambaravi kvaliteedi pärast ei pea siin väga muretsema, ameeriklased on rahul, peaks meie ka olema.\nPostitas Sandras kell 2:51:00 AM\nReisi teine pool..\nPeale Buziost suundusin Saquaremasse, mis on Brasiilia parim surfikoht. Kahjuks tervitas mind surfikoht vihmaga ning lained olid nii teravad, et esimene päev ei surfanud keegi, teisel päeval ikka mõned surfarid olid aga mina oma algaja oskustega ei julgenud vette minna. Pealegi ei olnud seal käepärast surfilaenutust, nii et rentisin minu toakaaslase sakslasest Tomiga hoopis jalgrattad ja sõitsime ratastega niisama küla vahel ringi. Saquaremast plaanisin ka raftingule minna aga ka see ei õnnestunud. Hosteli omanik Jose ütles, et selleks tuleks 3 tundi autoga sõita ning selleks ei olnud mul tahtmist. Kahju, sest rafting oleks andnud pisut vürtsi juurde, tahtsin seekord lebo asemel rohkem actionit. Saquaremasse jäin kaheks päevaks, siis sõitsin Riosse ning sealt lendasin kohe edasi Sao Paulosse. Rio bussijaamas oli juba korralik karnevali meeleolu, vastas olid karnevalitsikid, kes kinkisid karnevali pakikese kondoomide ja maskiga:) Liiklusummikud olid igal pool ja isegi lennujaam oli hullult ülerahvastatud. Samasugune mäsu oli SP lennujaamas, läks tund enne kui sain oma koti lõpuks kätte. Hoolimata sellest, et linnas on 17miljonit elanikku ei olnud tänavad imelikul kombel ülerahvastatud nii et sai 2 päeva ringi jalutada peaaegu inimtühjadel tänavatel. Kahjuks oli ilm erakordselt külm, kõigest 18 kraadi, nii et pidin oma talvekostüümid välja otsima.. Pealegi sadas terve laupäevase päeva, nii et peale shoppamise ei viitsinud midagi teha. Shopingu puhul aga muutus tüütavaks see, et igakord poodi sisenedes hakkasid müüjad lobisema ning igakord siis pidin ütlema, et ma ei räägi portugali keelt, see muidugi ei takistanud neil edasi vadistada..Keel tuleks ikka minimaalsel tasemel siin selgeks õppida, muidu on üsna keeruline. SP-s meeldis mulle Liberdade, jaapanlaste linnaosa, kus elab ligi 3miljonit jaapanlast ning see onn suurim jaapanlaste kogukond väljaspool jaapanit. Tänavalt sai osta superhäid tempurasid ja toidupoes oli üüratu valik norisid, sojakastmeid ning igasuguseid tundmatuid juurikaid. Sushibaarides tegin ka väikse degustatsiooni.\nViimasel päeval käisin ühe paulistaga hommikusel missal gregoriuse laule kuulamas ning lasin endale teha väikse linnatuuri nö. kohaliku silmade läbi. Näiteks ei teadnud ma enne, et kiirteed, mis SP-d läbivad, on ehitatud jõe sängidesse. Suurte vihmadega pidavat kanalisatsiooni kaaned pealt lendama ja tekivad nö. geisrid.\nÜldmulje inimestest ei olnud nii hea kui Rios, näod olid metroos mornid nagu eestlastel ja atmosfäär ei olnud selline vaba ja rõõmus nagu Rios. Samas seda, et SP-d üldse külastada ei tasu, ma öelda ei saaks. Tegelikult on see lahe multikultuurne metropol, kus paar päeva võib vabalt ringi vaadata.\nViimasel õhtul läksime hostelistväikse seltskonnaga välja ka, nii panin reisile väärika caipirinhase punkti.\nPostitas Sandras kell 4:50:00 PM\nMärksõnad: Sao Paulo, Saquarema\nIsuäratavad palad Brasiilias..\nParimad palad, mida peaks proovima Rios:\n1. Mine tõelisesse sucorejasse (väiksed baarid tänavanurkadel, kus müüakse ainult mahla, kus müüakse ka võikusid, seal segatakse tihtipeale mahl veega). Sucorejast võib sõltuvusse jääda - värsked mahlad ja erinevate viljade segud panevad lihtsalt mõmisema..\n2. Kui on võimalik ise kokata, siis osta supermarketist õhukeseks tambitud beefi viil ja prae pannil minut või kaks - mingeid erilisi\nmaitseaineid vaja ei ole, liha on hõrk\n3. Churros - pealtnäha rasvane pirukas on imehea ning seest tühi - sinna lastakse vastavalt sinu soovile ka dolce de leite, shokolaadi või banaanikreemi. Soovitav mitte proovida esimesel päeval, oht jääda sõltuvaks!\nFrom Rio, Sampa, Buzios\n4. caipirinha - cashasast, suhkrust, laimist ja jääst rahvuslik jook.Kõige paremad segud tulevad tänava kioskites.\n5. Acai - amatsoonases kasvav vili, mis ei säili ning millest valmistatakse kohe külmutatud segu - seda müüakse nagu jäätist topsis. Maitsev pisut hapukas, erinevalt jäätisest ei pane kõhtu valutama ja jahutab mõnusalt.\n6. Vardas küpsetatud krevetid, mida müüakse otse rannal.\n7. Küpsetatud juust, samuti\npakutakse rannal - tasub proovida!\nSao Paulos, Liberdades (jaapani linnaosas):\nLaupäeva hommikuti on Liberdade metroo ümbruses tänavaturg, kus valmistatakse värskeid jaapanipäraseid hõrgutisi, näiteks krevettidega tempura (tempura do camarao) viis peaaegu keele alla! Samuti võib leida SP superhead sushit.\nPostitas Sandras kell 7:19:00 PM\nMärksõnad: brasiilia, brasiilia toidud\nAnanassidest, banaanikõverusest ja muust värskest ...


Kuidas kiiresti liikme suurendada - Posts navigation\nRasva riie patsiendi enamasti välja reie piirkonnas subkutaanselt süstida peenis. Korda 3—4 korda. University lecturers were also aktiivse liikme, füüsik Jaak Lippmaa ja geneetik Richard Villemsi eest- vedamisele. Garantii suurendada pikkus liikme cm juba 1. Järgmisena keritakse peenise ümber elastne side, mis hoiab ära köie peenise naha hõõrumise.\nJa pidage meeles ohutusnõudeid. Laske minutit soojeneda. Venitamine Veresoonkonna harjutuste tsüklil on venitamine ettevalmistav.\nVenitage peenis, et sinna mahuks rohkem verd. See suurendab veresoonte harjutuste tõhusust.\nTe ei pea täpsemate harjutuste tegemist, lihtsat vedamist eri suundades. Laske 10 minutit venitada. Soovi korral saate teha mitu köite lähenemist.\nKirjutasin sellest harjutusest ka ühes eelmises artiklis. Pidage meeles, et esimesi minuteid ei tohiks tugevalt tõmmata, suurendades järk-järgult pingutusjõudu. Ja ärge unustage kasutada spordimagneesiumi veojõu parandamiseks ja venitusvõime parandamiseks. Jelk Veresoonte treeningtsüklil on jelk väga oluline.\nSee on üks peamisi harjutusi.\nJelq ajal peaksite tundma, kuidas veri peenise seest lõhkeb, koormus peaks olema märkimisväärne! Julia See on uus harjutus. See on üsna võimas ja seda tasub programmi lisada alles pärast kahe-kolme nädala möödumist veresoonte Kuidas kiiresti liikme suurendada algusest. Võtke OK altpoolt.\nHaarake tugevamalt kui märgiga. Proovige juhtida peenise võlli võimalikult palju verd. Selleks kopetage, st vähendage lihase suurust. Kui pagasiruum on verd täis, ilma et peaksite käepidet lahti laskma, liigutage verevarustust pagasiruumi üles. Liikmete surve suureneb. Selles asendis hoidke s. Liigutage käepidet veel natuke edasi.\nNüüd on teie haare kukk keset. Hoidke nuppu OK OK Kuidas kiiresti liikme suurendada sekundit. Pärast haarde vabastamist tehke vereringe normaliseerimiseks paar kergeid silmi.\nSeega kulub ühel lähenemisel Juliale üks minut. Harjutus viiakse läbi ilma õlitamiseta, püüdmine toimub kuiva tarretusena. Tehke komplekti Juliat. Aja jooksul saate kuu aja pärast lähenemise aega pikendada, viies selle minutini, ja teostama rohkem lähenemisi. Kuid ärge sellega veel üle pingutage.\nJulia lähenemiste vahel tehke kindlasti kerge märgistus. Kleping Inglise keelest tõlgitud harjutus tähendab "lukustamist". Sellel on selline nimi, kuna harjutuse põhiolemuseks on vere ajutine lukustamine peenise pagasiruumi. Põhimõte sarnaneb Juliaga, kuid on olulisi erinevusi. Hiirepadja materjal pehmed vaibad on suurepärane. Teil on vaja riideriba pikkusega cm, kui kangas on õhuke, siis võtke kaks korda rohkem aega.\nMähi alus kanga ümber, haara sellest kirjatarbed, nii et kangas ei kergu. Nüüd võtke metallist klamber.\nSaate seda osta riistvara kauplusest. Valige tallega kaelarihm, st kaelarihm, millel on valmis element keeramiseks, nii et te ei pea kruvikeerajaga kannatama. Ostke mitu erineva suurusega klambrit, on soovitav, et klambrid oleksid laiad 1, cm.\nArvan, et said juba aru, mida edasi teha. Pange klamber alusele kanga kohal ja hakake kinni keerama.\nKui liikme suurus vaheneb


Segav faktor – õmmeldav naene | Segasummasuvila\nPosted by: Tiina | 5. märts 2017\nSegav faktor – õmmeldav naene\nMa ei tea kuidas teiste meestega on, aga mulle tundub, et minu Teine Pool on täitsa rahul, et naine vahel nokitseb. Vahet ei ole, kas valmib miskit talle või mulle või lastele või hoopis kuskile mujale ja kellelegi teisele. Segavaks võib saada see siis, kui tema peab ka kaasa mängima, kas siis proovi või pildistamise näol. Nii ei olnud ta tänagi just oma parimas vormis – tegemisel on remont ja korraga pead sa olema pildi jaoks pestud-kustud-kammitud. No päris nii hulluks ma asja ei ajanud, seega jäi juba olemasolev karvkate lõuale ja soengut ma ka ei nõudnud ning leppisin kiire ja kerge riietevahetusega. Ega jah, jõulud pole ka enam kaugel kui karvkattele mõelda …\nAga selline ta siis sai. Särk oli pea et valmis juba mõnda aega, vaid mõne piste ootel. Kuna ma olen siin hetkel pooleliolevate asjade lõpetamise lainel, siis jäi ka see särk mulle ette. Ja väga, hea et jäi. Vähemalt sai üle nende paari koerasaba karva ka. No üks põhjus oli muidugi segi, et poisile on tema särgid õlgadest kitsad ja vaja uusi. Et uut asja alustada, peab aga pisut olemasolevaid asju eest “ära lahendama”.\nTehtud nagu koolis õpetati – ikka seest nii puhtaks kui veel saab ja seda ilma overlokita. Kohati on küll nagu läbi ussi m-i õmblemine (varrukas ja külg järjest), aga pole hullu. Esimene kord oli hull. Ma kohe pidin seekord ühe punase nööbi ja nööpaugu ka lisama. Tundus õige ja vajalik. Ma olen hetkel veel kahevahel – kas teha kraenurkadesse ka nööpaugud või ei. Nööbid selleks on olemas ja iseenesest mulle meeldiks. Rinnatasku kohta öeldi, et pole vaja. No ma siis ei teinud hetkel.\nMulle meeldis nokitseda neid varrukalõhikuid, ajada pealpool triipu. Läks korda.\nKanga suhtes olen ma skeptiline. Kuuma veega pestes ei juhtunud nagu miskit, küll aga lööb aur kohati valgele siniseid laike. Ju siis ikka annab mõneti värvi. Ega pole ka ime, päritolu on Abakhan. Ja kui miskit juhtubki, siis jääb koduseks töösärgiks. Mulle meeldis teha. Meespool naeriski siin, et jajah, kiki ka ette ja nali missugune – töösärk triiksärk remondiks.\nNüüd tuleb tuppa veel veidi ruumi juurde kududa ja õmmelda ja siis saab juba mõne uue asja välja lõigata. Ideid ju on.\nPosted in Õmblemine, Hilbud, Meiega juhtub alati midagi, Nõel&niit, Uncategorized | Sildid: Abakhan, õmblemine, õmblusmasin, kangas, krae, mansett, mees, nööbid, punane, triibuline, triiksärk, varrukad, varrukalõhik\n« Tuunika Marta Liisale ehk jahedad lumised rõõmud\nToredad detailid, ilus särk.\nBy: Arella on 5. märts 2017


LÄMMASTIKU TSÜKKEL - BIOLOOGIA - 2021\nPõhiline - Bioloogia - Lämmastiku tsükkel\nSelgitame, mis on lämmastiku tsükkel, millised on selle etapid ja tähtsus. Lisaks lämmastiku tsükkel vees.\nLämmastikutsükkel hõlmab kõiki elusolendeid, pinnast ja atmosfääri.\nMis on lämmastiku tsükkel?\nLämmastiku tsükkel on biogeokeemiline ringkond, mis varustab lämmastikku elusolenditega ja hoiab seda ringlemas biosfääris . See koosneb biootilistest ja abiootilistest protsessidest. Ammonium (NH 4 + ) ja nitraat (NO 3 - ) moodustavad selle elemendi kõige olulisema kuju, samuti gaasilises olekus biatomiline lämmastik (N 2 ).\nSee on üks olulisemaid biogeokeemilisi tsükleid elu tasakaalustamiseks, kuna lämmastik (N) on orgaaniliste ainete koostises ja Maa atmosfääris äärmiselt rikkalik keemiline element (78% selle mahust).\nSelles tsüklis on elusolendite erinevad tasemed, autotroofid ja heterotroofid, orgaaniliste ainete pisikesed lagunevad organismid ja atmosfääri tohutu lämmastiku maht omavahel seotud.\nLämmastikutsükli võib kokku võtta järgmiselt:\nLämmastiku fikseerimine Seda gaasilist elementi kinnitavad bakterid ja muud prokarüootid mitmesuguste metaboolsete protsesside abil, muutes selle erinevateks kasutatavateks orgaanilisteks ühenditeks, näiteks ammoniaak (NH 3 ). Neid mikroorganisme võib leida pinnasest ja veest või taimede sümbiootidena. Neid lämmastiku molekule kasutavad taimed, mis moodustavad koos nendega mitmesuguseid orgaanilisi molekule.\nÜlekandumine loomadele . Toiduahela järjekorra järgi kandub taimedes olev lämmastik taimtoidulistele loomadele ja seejärel lihasööjatele, levides toidupüramiidi erinevate lülide vahel. Liigne lämmastik väljutatakse nende kehadest uriini kaudu, sisaldades rikas ammoniaaki, naastes seega maapinnale tsükli jätkamiseks.\nNitrifying lagunemine . Loomade uriinist või fikseerivate bakterite toimel tekkivast mullast ammoniaagist saab toitu teist tüüpi nitrifitseeriva toimega mikroorganismidele, see tähendab, et need lagundavad ammooniumi Acoaco ja oksüdeeritakse see nitritites (NO 2 - ) ja nitraatides (NO 3 - ).\nDenitrifying lagunemine . Need viimased ühendid toimivad omakorda toiduna teist tüüpi prokarüootide jaoks, see on denitrifitseeriva metabolismi aeg, see tähendab, et need lagundavad nitriti ja nitraadi molekule, saades elamiseks energiat ja vabastades gaasilises olekus olev lämmastik naaseb atmosfääri, nii et tsükkel saaks taaskäivituda.\nLämmastiku tsükkel on elutegevuse jaoks ülioluline vooluring, nagu me seda tunneme, kuna loomad, taimed ja isegi inimene ei suuda lämmastikku kinnistada selle gaasilises vormis (N 2 ), ehkki vajame seda oma kudede jaoks tohutult .\nSel põhjusel sõltume gaasiga manipuleerimisest muude eluvormidega, mis pole mikroskoopiliste jaoks vähem olulised. Nii jõuab lämmastik meieni pika ülekandeahela kaudu.\nLämmastiku tsükkel vees\nLämmastiku tsükkel ei varieeru palju, kui see toimub vees, see tähendab järvede, merede ja jõgede pinnal. Lämmastik võib vette jõuda äravooluga, mis on inimeste või looduslike väetiste tulemus. Muudel juhtudel edastab see mereside liiklusahelate kaudu, mille käigus merre on kaasatud palju maismaaloomi.\nIgal juhul jaguneb see lämmastikku sisaldavate orgaaniliste ainete sisenemine erinevate kiskjate vahel, jättes lämmastiku jäägi ookeanipõhja, kus seda lagundavad erinevat tüüpi mikroorganismid. Niisiis korratakse nitristide ja denitifikatorite vahelist mikroskoopilist tsüklit ja gaasiline lämmastik eraldub uuesti atmosfääri.\nSee võib teid teenida: süsiniku tsükkel, fosfori tsükkel


Tasuta talvesilbid Prinditav tegevus - 1. Klass\nPõhiline Playdoughi Retseptid Kodukool 3. Klass\nTalvised silbid Prinditav tegevus\nHarjutage sellega, kui palju silpe sõnades on talvesilbid temaatilisi klipikaarte. Seda lasteaia silbid , pre-k ja esimene klass sobib ideaalselt talviste teemade või lumehelveste temaatiliste tegevuste jaoks detsembris, jaanuaris ja veebruaris. Seda silpide tegevus hoiab lapsi kindlasti huvitatuna ja lõbusalt õppimas!\nÜkskõik, kas teil on külm, kohmune talvepäev või ilus valge päev, mis on täidetud lumevaipade ja langevate lumehelvestega - teile meeldib seda kirjaoskust oma päeva lisada! Kasutage neid käed külge silpide loendamise tööleht koolieelikute, lasteaialaste ja 1. klassi õpilastega. Öelge lihtsalt valjult pildil oleva objekti nimi ja kuulake nendes talvesõnades silpide arvu. Seejärel klippige õige arv silpe, kui palju sõna osi kuulete. Seda silpide tegevused on nii lõbus talvine õppetegevus lastele.\nPrintige kaardipaki kõik lehed välja. Kestvuse huvides lamineerige need. Seejärel lõigake ribad lahti. Teil on lõpuks kakskümmend silbiriba. Andke lastele valik talveteemalisi lette või pesulõksusid, et lapsed saaksid tegevuse lõpetada.\nSilbiga seotud tegevused\nSee tegevus on suurepärane võimalus silpide loendamise harjutamiseks. Silpide loendamine aitab kiirendada suuremate sõnade dekodeerimist. Samuti aitab see hiljem lapsi suuremate sõnade õigekirjaga. Soovitan teha tegevust koos esimest korda, et oleksite kindel, et teie lapsed suudavad iga pildi tuvastada ja loevad silbid õigesti.\nLapsed ütlevad iga pildi nime ja loevad silbid samamoodi. Võite lasta neil plaksutada silpe, kui nad neid valjusti ütlevad. Seejärel katavad või klammerdavad õige hulga lumehelbeid, mis vastavad iga sõna silpide arvule.\nSelle tegevuse isereguleerumiseks asetage iga silbiga lumehelbe tagaküljele väikesed kleebised. Seejärel saavad lapsed ribad ümber pöörata, et näha, kas nad on silbid õigesti kokku lugenud.\nKas otsite veel tasuta talviseid töölehti, talviseid tegevusi ja talveteemalisi ideid, et õppimine kogu talve lõbusaks muuta? Vaadake neid lõbusaid ressursse:\nTasuta prinditav Talvised töölehed aidata pre-k ja lasteaiaealistel õpilastel harjutada mitmesuguseid matemaatika- ja kirjaoskuse oskusi\nTalvised riimid - Riimuvate sõnade sobitamine Mängud\nTalv Kirjutamiseelne tegevus varajastele õppijatele\nHarjutage nende tasuta lugemist 100-ni Talvine värv numbri järgi Töölehed\nSuper armas Talvine kirjutamine kutsub lasteaeda\nVõi töötage nendega tähtede tuvastamise kallal Värv: Letter Winter Töölehed\nRiimivad sõnad piltidega Talvised mõistatused\nTalvesilbid prinditav tegevus\nTasuta prinditav Talveloo alustajad\nTalv Rulli ja kata töölehed koos punktimärkidega\nLugemisrõõm Talveraamatud lastele\nHarjuta selle üliarmsa loendamist kümneni Tasuta talveprindid\nMiski ei ütle talv nagu lumememm! Proovige neid armasid lumememme printableid:\nKoostage CVC-sõna Lumememme tegevused varajastele lugejatele!\nLumememm Prinditavad Kirja jälgimine\nArmas arv kuni 10-ni Lumememm Prinditavad Raamat\nTalvine lumememm Sõna perekonna vurrid tasuta reklaam\nPrinditav Lumememme kell ja ajaga rääkimine\nLõbus Lumememm Math Lastele mõeldud käsitöö, et harjutada lisamist 10 tunni jooksul\nEhitage tööle Lumememm aidata lasteaialastel sekveneerimisega tegeleda\nTalvised Playdough matid lastele ühiste talviste esemete ehitamiseks\nHarjutage foneetilist teadlikkust nende jumalikega Lumememm värvimislehed\nLumememm Prinditavad lastele põhikujude õpetamiseks\nKui armsad need on Lumememm Prinditavad jälitamiseks ja kustutamiseks\nTalv Snap Cube'i tasuta prinditavad materjalid\nKäed peal Talvine loendamine koolieelikute tegevus\nTasuta Talvised töölehed pre-k jaoks\nSuper armas, loe kümneni Lumememme käsitöö eelkool\nLumekera tähtede leidmine Talvised töölehed\nTalvised töölehed lasteaedadele\nIsetegemine lumegloobus käsitöö lastele\nProovige seda lihtsalt lumememmide käsitöö mis kasutab ringkleebiseid\nSee hämmastav Lumetaigen retsept on ainult 2 koostisosa, külm ja ei sula!\nArmas liim Lumememme käsitöö\nSeda Kuidas teha lumejäätist on sel talvel kohustuslik!\ntänupüha jäänud potipirukas\ncvc sõna tegevused


Ethernet meediamuunduri tootjad ja tarnijad Hiina Etherneti meediumimuunduri tehas\n100Mbps SFP meediumimuundur ZJ-1100SFP\n100Mbps Ethernet RJ45 to SFP Media Converter teisendab 100BASE-FX kiud 100Base-TX vaskkandjaks või vastupidi. Pakkuge signaali leviala laiendamiseks vaskpõhise võrgu kiudoptiliseks uuendamiseks lihtne ja ökonoomne lahendus. Meediumimuunduri edastuskaugus kuni 120KM. Plug-and-play disain, lihtne paigaldada. Seda saab kasutada eraldi või paigaldada tsentraliseeritud toiteallikaga 2U 14 pesa meediamuunduri šassiisse. Funktsioonid • 100Mbps Ethernet RJ45 to SFP Media Converter • Pool või ...\n100Mbps ühe kiuga meediamuundur ZJ-3100AB\n10 / 100M Fiber Media Converter teisendab 100BASE-FX kiud 100Base-TX vaskkandjaks või vastupidi. Pakkuge signaali leviala laiendamiseks vaskpõhise võrgu kiudoptiliseks uuendamiseks lihtne ja ökonoomne lahendus. Meediumimuunduri edastuskaugus kuni 120KM. Plug-and-play disain, lihtne paigaldada. Seda saab kasutada eraldi või paigaldada tsentraliseeritud toiteallikaga 2U 14 pesa meediamuunduri šassiisse. Funktsioonid • 1 pordi 10 / 100M meediumimuundur, ühemoodiline ühekiuline • Pool või täies mahus ...\n100Mbps kahekiudne meediumimuundur ZJ-1100S-25\n10 / 100M Fiber Media Converter teisendab 100BASE-FX kiud 100Base-TX vaskkandjaks või vastupidi. Pakkuge signaali leviala laiendamiseks vaskpõhise võrgu kiudoptiliseks uuendamiseks lihtne ja ökonoomne lahendus. Meediumimuunduri edastuskaugus kuni 120KM. Plug-and-play disain, lihtne paigaldada. Seda saab kasutada eraldi või paigaldada tsentraliseeritud toiteallikaga 2U 14 pesa meediamuunduri šassiisse. Funktsioonid • 1 pordi 10 / 100M meediumimuundur, kaherežiimiline üherežiimiline • Pool või täielik ...\n2U 16 pesaga rack Mount šassii\n2U 16 šassii Šassii mahutab kuni 16 videomooduli ja video / andmemooduli kombinatsiooni. AC110 / 220V lülitusrežiimi toiteallika (SMPS) disain on loodud selleks, et moodul saaks iseseisvalt töötada, ilma et see häiriks ühte toite väljalülitamist ja teiste moodulite tõrkeid šassiis. Saavutatakse iga mooduli kõrge töökindlus ja stabiilsus. Funktsioonid • 2U 16 pesa raam meediumimuundurile • Kahekordse toiteallika vastuvõtmine suurendaks selle ...\n2U 14 pesaga rack Mount šassii\n2U 14 pesa šassii mahutab 14 10 / 100M või 10/100 / 1000M eraldiseisva meediumimuunduri komplekti. AC110 / 220V lülitusrežiimi toiteallika (SMPS) disain on loodud selleks, et moodul saaks iseseisvalt töötada, ilma et see häiriks ühte toite väljalülitamist ja teiste moodulite tõrkeid šassiis. Saavutatakse iga mooduli kõrge töökindlus ja stabiilsus. Funktsioonid • 2U 14 pesa raam meediumimuundurile • Kahekordse toiteallika kasutuselevõtt suurendaks racki töökindlust.