goterris: de gener 2020\nEL ALTO DE LA CERVERA I LA NEVERA DES DE LA FUEN ROYA\nEl recent temporal Gloria ens ha deixat una bona manta d'aigua i un bon mantell de neu a les muntanyes així que res millor que una excursió amb raquetes per a aprofitar-lo. Este dissabte doncs cal canviar la ruta habitual per una sinó més llarga sí més llunyana per a poder calçar-nos les raquetes que l'any passat pràcticament no vam gastar.\nPensant en quina ruta fer al final ens hem decidit per aprofitar i pujar un vèrtex, un més per a la col·lecció, d'alguna de les muntanyes que no hem pujat de Terol. Pensant en l'accés en cotxe n'hem triat un on ens assegurem que la carretera està neta i està prou alt com per a xafar neu en quantitat i qualitat suficient per a raquetes. Amb tots estos condicionants ens hem decidit per pujar a l'Alto de la Cervera i al vèrtex de la Nevera de la Sierra de Nogueruelas. Per a fer-ho cal pujar en cotxe el puerto de Nogueruelas des d'on pensàvem eixir per la pista del Reino, ara bé, a l'arribar trobem que ha passat una màquina pista a dins i aprofitem per pujar per ella i eixir de més altura recurtant també la ruta. La pista només s'ha obert fins a l'ombria de la Cervera i al final ens toca apartar els cotxes com podem a l'altura de la Fuen Roya des d'on començarem a caminar amb les raquetes posades.\nEl dia ens ha eixit boirós però no fred de manera que la temperatura està un poc per damunt dels 0ºC i no són les millors condicions per a xafar neu. Però el toll de neu és impressionant amb més de mig metre acumulat de manera més o menys uniforme.\nEncara que hui hem de pujar a dos cims de 1800 metres d'altura el desnivell és mínim doncs comencem a caminar a 1700 metres. Per ací passa la pista i també el vell Paso o vereda real del Reino, important camí de trashumància per on baixaven a extremar al Reino (de València) les ovelles d'esta part d'Aragó. Esta és una important via pecuària que entra a València pel Cabezo de la Cruz i baixa entre Cortes i Villahermosa (on se la coneix com Paso o Camino Real de Aragón a Onda), Zucaina i el Tormo fins a Toga des d'on s'escampa en multitud de passos i assagadors que repartien les raberes per les terres baixes. El vell pas pujava quasi al recte i seguint-lo hi ha encara un ample caminal que retalla les grans voltes que fa la pista. Eixa és una bona opció per a pujar des del puerto de Nogueruelas però nosaltres hem començat a caminar més amunt i no seguirem l'antic camino del Reino sinó que comencem caminant per un carril dels molts que hi ha per a traure fusta de l'extens Pinar del Pueblo de Nogueruelas que ocupa una bona part de la Sierra de Nogueruelas i és per on caminarem hui. Aprofitarem el carril per a pujar a l'Alto de la Cervera i seguirem el camino del Reino de tornada.\nComencem a caminar seguint un carril que mou en direcció oest cap a la Fuente Roya però no arribarem. La neu està dura i no ens afonem més que uns pocs centímetres encara que obrir camí sempre és més costós així que anem alternant-nos per a fer-ho. Deixem a l'esquerra un carril que baixa per la cara sud de la Cervera i enfilem amunt entrant dins de l'espès pinar que ens acompanyarà al llarg de quasi tota la ruta.\nPugem la primera costera del dia i també la única, setanta metres de desnivell que ens deixen a una ampla collada que uneix més que separa el Alto de la Cervera que queda a la nostra dreta del Alto de los Martires que queda a l'esquerra. Arribats a l'ample coll abandonem el carril que baixa recte a buscar la pista del Reino i pugem a la dreta a buscar el Alto de la Cervera. Ho fem primer seguint el que sembla un carril o pot ser només és un pradell llarg doncs amb la grossa capa de neu que tot ho cobreix no es pot distingir bé, i finalment pugem entre el pinar fins al punt més alt que també serà el punt més alt del dia amb els seus 1806 metres d'altura.\nMalgrat l'altura no veiem res, estem envoltats de pinar que ens tapen les vistes i, encara que no fora així la boira tampoc ens deixa vore a més de cent metres.\nDes del punt més alt baixem recte al nord travessant el pinar. Conforme anem baixant trobem que han estat tallant pins que encara estan escampats un poc per tot arreu doncs la nevada ha impedit traure'ls així que hem d'anar també alerta de no topetar contra els troncs colgats per la neu.\nLa baixada és suau i només al final trobem un poc més de pendent, just quan arribem a la pista del Reino que corre davant nostre.\nEnllacem amb la pista que està completament coberta de neu amb un toll més gran encara que d'on hem començat a caminar i la seguim a l'esquerra mentre va fent la volta a l'ombria que davalla cap al barranco del Tajal. Seguirem la pista quasi un quilòmetre abans d'abandonar-la just al punt on enllaça el carril que baixa de la collada que hi ha entre el Alto de la Cervera i el de los Martires (on l'hem abandonada per a pujar a l'Alto).\nAcí en conte de seguir la pista baixem i fem una diagonal per a arribar a la fuente del Tajo que només està a poc més de cent metres d'ací.\nArribem a la font que brolla amb un bon xorro d'aigua que ha desfet la neu als voltants i continuem un poc buscant el recer del refugi obert que hi ha a la vora. Dins hi ha lloc per a torrar i un parell de taules de fusta. Encara que està pensat per a arrecerar-se de les tronades d'estiu a nosaltres ens ve la mar de bé per a esmorzar asseguts i arrecerats, amb fred però menys que si estiguerem a fora i a més sense neu.\nPista del Reino.\nPreparant-nos per a la marxa.\nComençant a caminar per un carril de traure fusta.\nSeguim amunt aprofitant el carril que puja travessant el pinar...\n... fins que ens desviem per a coronar el Alto de la Cervera.\nPins tallats a falta de traure.\nRecte a la fuente del Tajo.\nFuente del Tajo.\nMerendero de la fuente del Tajo.\nEsmorzant a recer.\nEns trobem a la fuente del Tajo que està a la capçalera del barranco del Tajal on els teixos (tajo en aragonés) serien dominants en altra època però ara han quedat reduïts als racons més amagats i ombrívols barranc avall. De teix no en veiem cap al voltant de la font.\nDesprés d'un curt esmorzar per recuperar forces cal continuar camí. No ho podem fer molt llarg perquè malgrat el recer que ofereix el refugi la temperatura és prou baixa i molta estona asseguts fa que el cos es refrede.\nContinuem camí per l'entrador a la font i als cent metres enllacem amb el camino del Tajal per on passa el PR-TE-30 que uneix Nogueruelas amb Linares. Nosaltres seguirem ara el camino del Tajal (i PR) cap a Nogueruelas arribant als pocs minuts a una ampla foia desarbrada on s'encreua amb la Pista del Reino que passa per ací i on enllaça també el camino del Reino que puja separat de la pista i que, a partir d'ací, continuen camí junts cap a Alcalà. A la nostra dreta i un poc separat del camí queda el corral de los Frailes, encara en ús però només a l'estiu.\nRecte continua el camino del Tajal, per la dreta el camino del Reino cap a Alcalà i a l'esquerra la pista i el camino del Reino cap al Reino (de València). Davant nostre queda el vèrtex Nevera el nostre proper destí i per a fer-ho decidim seguir la capçalera del barranco del Tajal, ací un simple regueret, travessant el pinar pel mig.\nPugem entre el pinar cap a ponent fins que finalment trobem un ample carril que seguim a l'esquerra cap a la Nevera. El carril ens porta prop del canto de la muntanya i ens deixaria vore les vistes cap a la vall del Millars sinó fora per l'espessa boria que tot ho cobreix. Quan gira a ponent nosaltres girem cap a llevant buscant el vèrtex geodèsic del Alto de la Nevera on arribem travessant el pinar.\nCamino del Tajal.\nEncreuament amb la pista i camino del Reino.\nVèrtex geodèsic del Alto de la Nevera.\nCom tants altres vèrtex de la Sierra de Gúdar este també es troba dalt d'un alt pilar de formigó per tal de poder vore per sobre del pinar. Ens enfilem dalt però només per a fer la foto perquè hui les vistes no es poden disfrutar.\nFeta la foto continuem camí cap al nord, a buscar el collado de los Frailes per on passa el camino del Reino que aprofitarem per tornar.\nTravessem el pinar i en un ample planell trobem el camino del Tajal, ací pista, per on passa el PR-TE-30 i per on veiem que han passat uns cotxes que ja té mèrit amb el toll de neu què hi ha.\nTravessem el camí i continuem recte pujant al capoll d'un tossalet sempre entre el pinar. Des d'allí dalt tenim ja a sota el collado de los Frailes i hi baixem el millor que podem. Per sort anem ja de baixada perquè es posa a ploure i la neu es torna molt pesada i s'enganxa a les raquetes de manera que pesen molt.\nArribem al collado i ens costa un poc trobar el camino del Reino, al remat hem baixat massa i toca pujar un poc per arribar-hi. Ací s'ha traçat un carril sobre l'antic camí ramader de manera que és fàcil seguir-lo i no perdre'n la traça.\nEl vell camí passa per la solana del mas Quemado, que queda a sota nostre. De l'altra banda del barranco de la Cervera hi ha la carretera de Linares i encara que amb la boira no la veiem sí que sentim el soroll dels cotxes que passen.\nAvancem pel camino del Reino, baixant però no molt fins que arribem a un punt on hi ha un carril a l'esquerra que se'n desvia. En este punt abandonem el camí que enfila avall cap al puerto de Nogueruelas i pugem un poc per tal d'enllaçar amb el carril que hem seguit a l'anada. Quan trasponem un collet retrobem la traça que hem obert a l'inici de la ruta i, als pocs metres, ja veiem els cotxes entre la boira.\nFinalitzem així la ruta però no les emocions del dia perquè encara ens queda aconseguir girar els cotxes, cosa no fàcil en el toll de neu acumulat, però es poca molèstia comparat amb el què hem pogut disfrutar d'un magnífic dia de raquetes.\nBaixant del vèrtex Nevera camp a través.\nPR-TE-30 per on ha passat algun cotxe.\nBaixant al collado de los Frailes.\nEnllaçant el camino del Reino.\nCamino del Reino als peus de\nTancant el cercle al trobar la traça d'anada.\nArribant finalment al punt d'inici.\nDiversos autors (1996) Cuadernos de la Trashumancia nº 19 Mediterraneo. Accessible a la web.\nGonzález Cano, J. M. Oria de Rueda, J. A. i Pérez de Vicente, R. (2001) Inventario abierto de los bosques singulares del sector SE de la provincia de Teruel Ed. Consejo de protección de la naturaleza de Aragón.\nChino Chano De Linares al Alto de la Cervera Aragón TV\nPublicat per goterris a 9:56 Cap comentari:\nDE GILET AL PICAIO\nComencem l'any i ho fem descontant un vèrtex més de la llista de pendents. Hui ens n'hem anat cap a la Serra Calderona a pujar el vèrtex què hi ha a dalt del Picaio, un dels millors miradors cap a la mar, i per a fer-ho hem eixit de Gilet i més concretament de davant del cementeri. Des d'ací la idea és pujar al Picaio pel Regall i tornar per les Penyes de Guaita i el barranc de Balau seguint les indicacions del magnífic mapa que té el Tossal Cartografies de tota la Serra Calderona.\nAixí que a bon hora del matí hem començat a caminar des de davant del cementeri encaminant els nostres passos cap al camp de futbol de la Maladitxa situat a la vora del barranc del mateix nom. Passem per les darreres cases de Gilet, ja als afores del poble que es confonen amb les urbanitzacions que s'allarguen cap a Sant Esperit i també per davant del camp de futbol abans de baixar a travessar el barranc de la Maladitxa.\nTravessat el barranc pugem per l'altra banda on hi ha un ample camí de cotxes que entra a unes cases. Nosaltres el seguim mentre remunta un barranquet però de seguida l'abandonem seguint el camí que remunta el barranquís a buscar el coll de Gausa.\nTota esta primera pujada la fem sota un espès pinar de pi blanc que creix a l'ombria. Només a l'arribar al coll eixim del pinar a punt per a disfrutar de les vistes cap a la banda de la mar de l'est i cap als pics de la Calderona cap a l'oest. El camí que seguim traspon el coll i baixa per l'altra banda cap a Sagunt. A l'esquerra queda un sender que puja a la muntanya del Pont i a la dreta un camí que puja cap a les Penyes de Guaita. Per ací mateix passa el SL-CV-108 que puja des de Sagunt fins al coll de Gausa i continua cap a les Penyes de Guaita, baixant a Puçol pel Picaio. Nosaltres el seguirem ara cap a les Penyes de Guaita on enllaça amb el GR-10.\nEl camí puja quasi per la carena fins al Regall. Ací els pinars espessos del barranc deixen pas a un paisatge més obert on els pins s'alternen amb la malea de romer i coscoll. Després d'una curta pujada arribem a l'alt del Regall i des d'allí seguim per la carena cap a l'oest a buscar el camí de les Penyes de Guaita, ara una ampla pista forestal.\nArribem a la pista i el SL la travessa continuant amunt cap al cim de les Penyes que passa per dalt per anar a enllaçar amb el GR-10. Nosaltres seguirem per l'ampla pista que segueix planera per sota de les Penyes fins al coll que les uneix al Picaio. Aprofitem este tram tan còmode per disfrutar del paisatge i per a xarrar. A la nostre esquerra queda Sagunt, de l'altra banda del castell que ens tapa el poble vell, amb la mar al fons. La pista, còmoda i de molt bon peany, està molt transitada però no per cotxes. Ens trobem molta gent a peu, corrents i també moltes bicicletes ... i algunes què no són elèctriques!\nPassem sota les Penyes fins al coll que les separa del Picaio on hi ha un important encreuament de camins. Els excursionistes valencians el coneixien com "el clar de lluna" topònim modern igual que el què dóna nom a l'antiga Serra de Porta Celi que els excursionistes valencians van rebatejar com a Calderona (nom d'un coll) i què els geògrafs de la universitat del cap i casal van estendre a tota la serra (cada vegada abraçant més tros). Si aquell pren el nom d'un coll, este (el "clar de lluna") reb el nom al ser el lloc on feien nit al ras (el què ara en diem bivac) els escaladors que pràcticaven a les Penyes de Guaita per a no haver de tornar a casa.\nAcí trobem un camí que baixa cap a la caseta del Cansalader i a les urbanitzacions que hi ha al peu de la serra, un altre que voreja el Picaio fins al Santuari de la Milagrosa i un darrer que puja a les antenes que coronen el Picaio, a part del camí per on hem arribat. A més trobem el GR-10 que ve de Segart pel pas dels Borregos i continua cap a Puçol pel barranc del Llop. Nosaltres ara no seguirem cap d'eixos camins sinó que busquem una senda que ens pujarà també al Picaio. Després tornarem a este lloc, fent una xicoteta llaçada, per a continuar la ruta pujant el pas dels Borregos però primer toca pujar el Picaio què per a això hem vingut.\nEl coll no és un encreuament de camins i prou, és també el punt que separa més que uneix el Picaio a la resta de la Serra. Separa doncs per ell passa una falla tal i com ens mostra el canvi litològic marcat que trobem. Fins ara hem xafat terreny calar (dolomies i margues del Muschelkalk) i ara ens trobem caminant sobre el rodeno (gresos del Bundsandstein), paisatge que recorda a l'Espadà. La vegetació també canvia i a banda dels omnipresents pins blancs trobem també pins de rodeno acompanyats de la seua flora acompanyant de matapoll o estepa negra entre d'altres, però la vegetació està molt degradada i alterada per la mà humana i falten moltes de les espècies que haurien d'estar presents.\nEl senderol que seguim puja passant per una pedrera de rodeno (la Pedrera de Xota) i travessant la pista i buscant el cim coronat d'antenes del Picaio què no és el punt més alt però quasi. Arribats al cim on també puja la pista trobem un ample camí que continua cap al cim del Picaio delimitat per un cordell per tal de no eixir-ne i entrar a la Microrreserva de Flora del Picaio.\nArribats a dalt podem admirar les vistes que són impressionants. El Picaio és un dels millors miradors de la costa valenciana i pot ser el millor sobre el golf de València. El dia a més ajuda doncs les bromes i boirines que cobreixen habitualment el litoral han desaparegut deixant un ambient transparent i una visibilitat perfecta. S'entén doncs que ací hi hagen tantes antenes de comunicacions igual que també que trobem un vèrtex geodèsic.\nComençant a caminar des del Cementeri de Gilet.\nCamp de fútbol de la Maladitxa.\nBarranc de la Maladitxa.\nCamí cap al coll de Gausa.\nLa Muntanya Redona, el Xocainet i el Garbí al fons.\nEl camp de Morvedre i la mar des del coll de Gausa.\nPujant al regall ... per un regall.\nLes Penyes de Guaita des del Regall.\nCamí de les Penyes de Guaita.\nEscaladors a les Penyes de Guaita.\nColl del "clar de Lluna".\nSenda de pujada al Picaio.\nCamí d'accés al Picaio.\nVèrtex geodèsic, el primer de l'any.\nLa Plana de Castelló des del Picaio.\nEl golf de València des del Picaio.\nDesprés d'estar-nos una bona estona al cim disfrutant de les magnífiques vistes, i també de mistela i pastissets, cal continuar camí i ho fem avall, buscant un sender que baixa cap al Santuari de la Milagrosa. El sender baixa ràpidament per un pinar esclarissat que creix a la solana del Picaio. Les vistes mentre baixem continuen sent espectaculars però la senda no permet disfrutar-les massa perquè té molta pedra solta i cal estar pendents d'on posar els peus.\nArribem en pocs minuts al Santuari de la Milagrosa (més correctament de la Virgen de la Medalla Milagrosa). Sorprén trobar-se un santuari modern a les faldes del Picaio, no sorprén tant el lloc on es troba amb unes vistes magnífiques de la plana de València. El santuari que sembla ser dels anys 60 pel tipus de construcció consta de tres edificis: l'església al centre i dos edificis annexes. L'església i un dels edificis està en molt bon estat i arreglat, l'altre es troba descuidat i sembla sense ús de fa temps. Els voltants estan nets i arreglats.\nLa història del Santuari és curiosa, obra de la fé d'un religiós de Sant Vicent de Paul que es va encabotar en construir-li una ermita a la mare de Déu Miraculosa, tradicionalment devots d'ella i restaurat per un altre devot de la mare de Déu després d'anys d'abandó ara està en ús i hom pot anar a oir missa cada diumenge a migdia. Nosaltres com passem en dissabte el trobem tancat però el veiem per fora i disfrutem de la tranqui·litat que s'hi respira.\nDeixem enrere el Santuari i continuem per la pista que hi dóna accés des del coll del "clar de lluna" però veient a l'esquerra un camí net i arreglat abandonem la pista i seguim per ell. El camí va paral·lel a la pista fins a un punt que enfila avall. Ací l'abandonem pujant per un senderol a la pista i continuem per ella fins que enllaça amb el GR-10 que puja pel barranquet del Llop.\nQuan la pista fa una revolta a l'esquerra a la dreta queda el vell i en desús aljub dels Xiprers i per la seua vora puja el GR cap al coll del "clar de lluna" per on hem passat abans de camí al Picaio. Ara ens toca continuar el GR pujant cap a les Penyes de Guaita.\nSí quan hem passat hi havia gent ara sembla dia de mercat, als cotxes aparcats de gent que està caminant o escalant se suma un grup de persones fent algun curset de protecció civil de manera que dalt al coll del Picaio entre caminants, ciclistes i d'altres coincidim més d'una vintena de persones.\nSi abans hem arribat per pista ara ens toca seguir la senda per on el GR-10 puja cap a les Penyes de Guaita, lloc on han aprés a escalar moltes generacions d'escaladors valencians al ser la paret d'escalada més propera al cap i casal. Tot i què ara les comunicacions faciliten el desplaçar-se a d'altres zones més variades i interessants ací encara veiem un bon grapat d'escaladors encadenant vies.\nNosaltres pugem cap al peu de les penyes però no ens acostem a les vies d'escalada que queden a la nostra dreta sinó que les "escalem" pel pas dels Borregos on només ens caldrà ficar les mans en algun punt. Sense més dificultat arribem al cim de les Penyes on ens espera una suau pendent cap a ponent que contrasta amb els cingles de llevant. Ací dalt hi ha un encreuament de camins: per l'esquerra continua el GR-10 cap a Segart per Sant Esperit, cap a la dreta va el SL-CV-108 cap al coll de Gausa (per on hem passat abans). Nosaltres però seguirem recte pel sender menys xafat que s'obre pas entre l'espessa malea de romer que cobreix la capçalera del barranc de Balau per on ara hem de baixar.\nEl camí de Balau va baixant pel barranc de Balau, els dos prenen el nom de la gran partida que travessen, ja dins del terme de Gilet. Avancem a bon pas per un camí ample, clar i fressat que ens aboca a una pista, traçada sobre el vell camí. El pinar pren ací altra vegada el protagonisme, quedant el matollar als cims. Caminem doncs a l'ombra dels pins seguint la pista que baixa seguint el barranc a buscar el Pla d'Aguiló, un dels plans que s'obren entre les muntanyes de Gilet endins i que acaben a la Vall de Toliu on s'alça el convent de Sant Esperit i que conformen la vall de Sant Esperit.\nLa pista ens porta al pla cobert pel pinar i on, entre els pins, hi ha una de les moltes urbanitzacions que es van fer als peus de les muntanyes de la Calderona més properes a la mar. Cal travessar la urbanització pel camí de Balau però no arribem a la carretera de Sant Esperit sinó que abandonem el camí i seguim recte per a travessar el barranc del Racó i enllaçar amb un camí que continua per la seua vora.\nSeguim per un clar camí que ens porta per la banda dreta del barranc de la Maladitxa on aboca les aigües el del Racó. L'altra banda del barranc està tota urbanitzada però per esta la mà de l'home es deixa sentir només en el camí tan xafat que trepitgem. Seguim camí caminant i arribem al punt per on hem travessat el barranc de la Maladitxa al començar la ruta. Ara tornarem a baixar però en conte de travessar-lo seguim un tros per ell abans d'eixir-ne i fer cap directament al camp de fútbol que en pren el nom.\nNomés ens queda desfer el camí fet a l'anada per arribar al cementeri on ens esperen els cotxes, molt tranquils... i també buscar un bon lloc per a seure a beure i menjar alguna cosa comentant la ruta del dia.\nSender de baixada al santuari de la Milagrosa.\nSantuari de la Milagrosa.\nCamí vell del Santuari.\nPista de la Milagrosa.\nAljub dels Xiprers.\nColl del Picaio amb les Penyes de Guaita al darrere.\nPujant cap a les Penyes de Guaita.\nPas dels Borregos.\nBarranc de Balau.\nCamí de Balau.\nPla del Racó.\nCamí vora el barranc de la Maladitxa.\nFuster Puig, Pau (2013) Serra Calderona. Mapa i guia excursionista. Ed. el Tossal cartografies\nDiversos autors (1999) Senderos de Gran Recorrido Andilla - Puçol G.R.10 Ed. Centre Excursionista de València\n"Peñas de Guaita. Escalar por la historia del montañismo valenciano" dins el blog Mal de Altura\nPublicat per goterris a 17:40 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: sacaleches, serra calderona, vèrtex


Do de llengua: Les dones del gimnàs\nI quina ràbia que fa! he sigut monitora de natació 10 anys, i d'aiguagym també, i m'ha fet gràcia el post. Però és ben cert, les del poble (Castellar del Vallès) catalanes, sempre canvien al castellà, i en canvi les altres van predicant "me siento catalana porqué en el pueblo llevo muchos años" i ostres tu, ni una paraula en CATALÀ! quina ràbia!\nEt proposo que un dia comentis en veu alta a una amiga “ jo sempre he pensat que els que porten anys aquí i encara no entenen el català han de ser una mica rucs per que no costa tant, o rucs o molt ignorants, vaja, uns desgraciats sense vergonya de ser-ho per que tan justet no es pot ser....” Possiblement no acabaràs de dir-ho que ja et diran quatre de fresques. Així comprovaràs que quan diuen que no entenen o parlen català en realitat vol dir que no els dona la gana.\n27 de gener de 2009, a les 10:03\nAixò em passa també molt a sovint en situacions semblants, faig per clavar cullerada i vore si reconduïsc un poc la situació, i algunes voltes hi reïsc, i d'altres a mitges.\nI per què ens hem d'esforçar en dir o en opinar el què fan els altres? Jo crec que el problema el tenen ells: si després de XX (molts) anys a Catalunya encara ni l'entenen o això diuen, doncs són uns immigrants xarnegos no integrats. A mi no m'afecta. Jo parlo català i em defenso prou bé en castellà, anglès, portuguès, occità i fins i tot una mica d'esperanto.\n27 de gener de 2009, a les 14:12\nA mi em fot ràbia que la gent es canviï al castellà amb l'absurd pretext de fer-ho per respecte. Canviar d'idioma en aquestes circumstàncies és tractar-los amb inferioritat i això si que és faltar al respecte.\n27 de gener de 2009, a les 15:11\nJo també opino que canviar de llengua és gairebé un acte racista, molt més irrespectuós que no pas mantenir una conversa bilingüe. Quant a la teva croada sociolingüística, la veritat és que és digna d'admiració; jo ja fa temps que em relaxo abans de capbussar-me a la piscina. I és ben bé que en el fons cadascú pot parlar el que vulgui, no?\nSalutacions des de Vilanova i la Geltrú. Per cert, i ja que hi soms (que dirien els més septentrionals), algú sap quin "defecte compartim amb rossellonesos i algun vilafranquí" (paraules de Coromines).\n27 de gener de 2009, a les 19:19\nUna cosa semblant em passa quan sento parlar en castellà a dues persones que a mi sempre em parlen en català. Intento ficar-me a la conversa amb qualsevol pretext per tal que se n'adonin que poden usar el català entre ells.\nEl més trist de tot és que a mi no em funciona gaire....bé mai..\n27 de gener de 2009, a les 20:36\njo et propose que sigues més subtil i que dreçant-te a elles en català els poses en evidència alguna cosa d'eixes que irrita [certes] les dones: "totes eixes dolles són seues?" - "si no va amb compte les criatures li desfaran el cardat!" - "no havia vist un banyador tan lleig des de les olimpiades de Múnich"... pots triar! ;)\n27 de gener de 2009, a les 23:37\nDoncs amb tanta aigua al voltant mira que ho tens fàcil, eh?\nAixò sí, vigila que no hi hagi testimonis i que tot plegat sembli un accident...\nANNA I LLUÍS: Certament, arriba un punt que en fa molta, de ràbia...!\nTRESINORES: Sí, tens raó, és científicament impossible que no t’entenguin, això és evident! El problema el tenim nosaltres, en aquest sentit, perquè no hauríem de cedir...\nDOSPOALS: La veritat és que val la pena fer-ho, si més no perquè la satisfacció d’obtenir resultats és impagable, oi?\nANÒNIM: Home, el tenen ells i el tenim nosaltres, perquè cedim contínuament, saps? És cosa de dos.\nJROCA: Exacte, jo no ho podria haver dit millor! La veritat és que la gent es pensa que ho fa per respecte, però en el fons és un acte de submissió i que denota poca consideració envers els altres...\nÀLEX FERNÀNDEZ I BOURDIOL: Home, és clar que cadascú pot parlar la llengua que vulgui, però quan veus que la gent deixa perdre la llengua pròpia a aquesta velocitat no pots evitar actuar!\nPD: A Vilanova el que teniu és allò de l’obertura de les vocals! ;-) Un fenomen realment encantador!\nCBH: No funciona? És que el problema és la llengua que dues persones fan servir en el primer contacte, llengua que després és difícil de canviar, certament.\nGERMAN: Ui, però és que jo sóc més discreteta! ;-)\nSERGIBR: Ep, que la criminal no sóc pas jo! ;-)\nUna bona opció, eixa de capbussar-se a l'aigua: elimina pensaments tòxics! ;-)\n29 de gener de 2009, a les 11:09\nLa teva és una versió particular del "nedar i guardar la roba". Altrament, podria acabar en tragèdia. Ben fet.\n29 de gener de 2009, a les 15:12\nEstic d'acord amb el que diu J.Roca i Àlex, però no pas en allò que transmet Tresinores. Si estes dones canvien al castellà serà perquè també estan acomodades parlant-lo, però en realitat no se n'adonen que així no li estan donant l'oportunitat de tindre una necessitat d'integrar-se. Jo anomenaria a esta situació la falsa cortesia. Per altra banda amb actituds com la de Tres s'aconseguix l'automarginació. Perdoneu si hi ha alguna errada, estic aprenent la llengua.\n29 de gener de 2009, a les 17:17\nI què me'n dius de les monitores 100% catalanes que quan saben que tenen 3 o 4 dones d'aquestes, fan la classe en castellà? Uno, dos, venga! respiramos y volvemos! tres , cuatro!\nAquest costum ( o vici) és més arrelat del que pensem en una determinada generació de catalanoparlants. Amb aquest canvi tots ens rebaixem, uns per submissió i als altres per tracatr-los amb inferioritat.\nDe totes maneres sort que això t'ha passat a la piscina.\n31 de gener de 2009, a les 13:24\nANDREU: Sí, és una bona opció per desfogar-se, ja ho crec!\nDESSMOND: Ja ho pots ben dir!\nXURRITO: Home, aquestes dones no n’estan pas, de còmodes, parlant espanyol! Només les has de sentir... I sí, tens tota la raó amb això de la falsa cortesia i de negar l’oportunitat d’integrar-se.\nANÒNIM: Uf, sí, sí... En aquest sentit, et recomano un article en què vaig parlar d’això: “Aeròbic bilingüe” (12 setembre 2007):\nRAFEL: Sí, has descrit perfectament el fenomen. I mira que és ben trist!\n1 de febrer de 2009, a les 22:52\nA mi això de fer anàlisi social sobre usos lingüístics també em passa, però és esgotador i moltes vegades depriment. Però és que em surt de dintre i em costa evitar-ho. Vaig passejant xino-xano i no puc evitar fixar-me en tots els cartells informatius que els botiguers enganxen als vidres o aparadors, m'aturo davant de les cartes de bars i restaurants per esbrinar si la tenen en català o només en castellà...o només en català (alegria poc freqüent), als mercats municipals... També paro l'orella al carrer, al metro i arreu per copsar la presència que hi té la nostra llengua. I aquest mal vici (que abans no tenia) només em serveix per posar-me nerviós davant de tanta castellanització de la llengua, constatar que comerciats, restauradors i altres menysprean els catalanoparlants tranquil.lament, tot sabent que els deixarem igualment els nostres calerons (jo no evidenment). Som així de tolerants. Aquesta actitud analitzadora és malaltissa. Ajudeu-me si us plau! Això si, hi ha una cosa que amb raó em fa bullir la sang i és que no facin el més mínim esforç per atendre'm en català als comerços, tot i no passar-me jo al castellà. Això hauria de ser part de la deferència en el tracte vers un client. Apa, no us dono més la llauna. Salut!\n8 d’abril de 2009, a les 18:51


La llibertat de la raó. discurs de recepció com a membre numerari de la secció de filosofia i ciències socials, llegit el dia 20 de desembre de 1999. PDF libro del autor, que es Luis Fernando Rodriguez, se ofreció a comprar el editor Palabras de agua a 12 EUR euros por copia. Al 23.05.2016, el libro era una La llibertat de la raó. discurs de recepció com a membre numerari de la secció de filosofia i ciències socials, llegit el dia 20 de desembre de 1999. PDF ISBN (mkt0002824538) personal y el siguiente PDF formatos disponibles para la lectura libre en los dispositivos móviles y para su descarga. Ensamblar libremente y obtener acceso ilimitado, no sólo a la La llibertat de la raó. discurs de recepció com a membre numerari de la secció de filosofia i ciències socials, llegit el dia 20 de desembre de 1999. PDF libro, sino también a otros materiales. Descargar La llibertat de la raó. discurs de recepció com a membre numerari de la secció de filosofia i ciències socials, llegit el dia 20 de desembre de 1999. PDF gratis ahora.


El Govern de Fabra liquida Canal 9 acomiadant el 76% de la plantilla\nPortada Territoris País Valencià\nPresentarà un ERO per fer fora 1.295 persones. Desenes de treballadors s'han mobilitzat i han impedit l'emissió de l'informatiu del migdia de la cadena pública fins que la policia els ha fet fora del plató\nRàdio Televisió Valenciana (RTVV), l’ens que aplega Canal 9 i Ràdio 9, entre d’altres mitjans, està a punt de ser liquidat de facto pel Govern autonòmic que presideix Alberto Fabra. La Intersindical Valenciana ha confirmat que aquest dimecres la direcció de l’ens presentarà un expedient de regulació d’ocupació (ERO) per acomiadar 1.295 persones, el 76% de l’actual plantilla. 994 dels acomiadaments correspondran a la televisió, 103 a la ràdio i 199 a la resta de l’ens. Amb poc més de 400 treballadors, sembla evident que la futura RTVV ho tindrà ben complicat per oferir uns continguts de qualitat i, sobretot, per actuar com a servei públic. La voluntat privatitzadora del PP és clara en una mesura que ja ha provocat les crítiques de l’oposició i les primeres mobilitzacions sindicals.\nMembres de la plantilla han ocupat el plató d’informatius aquest dilluns i han impedit la normal emissió de l’informatiu del migdia de Canal 9, denunciant que la cadena no ha volgut parlar de l’ERO que l’afecta i que, en comptes d’això, ha optat per emetre un documental. Durant una estona, però, qui sintonitzava Canal 9 topava amb una pantalla en negre, com a conseqüència de la mobilització dels empleats, que ha estat encapçalada per la Intersindical. Fonts del mateix sindicat asseguren que la Policia Nacional ha entrat al plató per fer-los fora i "garantitzar" l'emissió de la cadena. Diverses patrulles s'han situat a l'entrada del plató per impedir que els treballadors tornin a tallar la senyal programada.\nLa coordinadora d’EUPV, Marga Sanz, ha acusat el Govern de Fabra de donar la “punyalada definitiva” a RTVV amb l’anunci de l’ERO. “Es confirma la tragèdia i un drama que els directius de la casa han vingut allargant durant un any i mig”, ha afegit la dirigent d’esquerres, per a qui els treballadors “estan sent víctimes del robatori, el saqueig i l’espoliació” per part dels directius de l’ens. Anys d’amiguisme, excessos, irregularitats i mala gestió, amb nombrosos escàndols de corrupció, acabaran amb més de 1.000 persones al carrer.\nL’últim episodi que marca la gestió del PP a RTVV va ser l’aprovació la setmana passada de la nova llei del seu Estatut, que permet la fusió de les empreses de ràdio i televisió, l’adopció d’un contracte programa on es permetran franges de programació privada i l’elecció del director i el consell d’administració per majoria a les Corts, de manera que el PP en solitari podrà escollir tota la cúpula directiva. PSPV, Compromís i EUPV van denunciar que el servei públic queda retallat amb la nova llei i que l’ús del català probablement minvarà.


UGT i CCOO denuncien els piquets empresarials\nDemanen que la Generalitat actuï d'ofici en uns 200 casos de pressions per part dels empresaris de cara a la vaga general\nVicenç Moliné Barcelona 27/03/2012 15:38\nEls dos principals sindicats, UGT i CCOO, han demanat que la Generalitat actuï d'ofici davant els casos del que denominen piquets empresarials. Camil Ros, secretari de política sindical d'UGT, i Luisa Montes, secretària d'assesorament, mediació i arbitratge de CCOO, han presentat a Inspecció de Treball una llista amb 130 empreses en què, segons denúncies anònimes, hi ha hagut un total de 200 casos de pressions per part dels empresaris de cara a la vaga general.\nEl fet que les denúncies, fetes a través de la web d'UGT, siguin anònimes impedeix que es puguin tractar com a denúncies oficials, l'únic cas en què la Generalitat actuaria, segons fonts del departament d'Empresa i Ocupació. Camil Ros, però, considera que es tracta d'una "denúncia en tota regla" i confia que la Generalitat actuarà en alguns casos.\nDes d'UGT esperen que la llista tingui un efecte dissuasiu de cara a altres empreses alhora que faci pública aquesta pràctica, que vulnera el dret de vaga dels treballadors. La majoria dels casos consisteixen en amenaces, comentaris en veu alta recordant la situació contractual dels treballadors o reunions en què els treballadors se senten pressionats per tal que no facin vaga.\nEl formulari de la web d'UGT també ofereix la possibilitat de comentar el cas i fins i tot suggereix recomanar la millor hora per tal que els piquets informatius passin per l'empresa. Tot i que aquestes dades se les ha guardat UGT, el sindicat nega que s'organitzin piquets per actuar en aquestes empreses.\nÉs la primera vegada que els sindicats recullen les denúncies de piquets empresarials. Luisa Montes reconeix que aquesta pràctica va en augment, tot i que els casos en què hi ha proves que els demostrin cada vegada són menys. “Els empresaris van aprenent”, resumeix.


L'havanera a Catalunya - Fundació Ernest Morató\nL'arribada de soldats, indianos i comerciants que arribaven de Cuba després de la guerra d'emancipació cubana, va afavorir que a principis del segle passat l'havanera gaudís d’una àmplia popularitat. El gran èxit de la sarsuela en el públic català i espanyol, a més de la interpretació que en feien cors i orfeons, van facilitar que les americanes, tal com eren conegudes a l'època, tinguessin un públic molt ampli. Però després d'aquest moment culminant, les havaneres van decaure molt als anys cinquanta i només van subsistir en reduïts ambients populars, especialment de la costa empordanesa. A les tavernes i a les barraques d'arran de mar, no van perviure com a gènere clarament identificat sinó barrejades dins el repertori de les cançons del moment: boleros, polques, sardanes, jotes...per intèrprets no professionals, però d'una musicalitat envejable.\nL'any 1948 Xavier Montsalvatge, Josep Maria Prim i Néstor Luján van publicar L'Álbum de Habaneras, el primer intent per salvaguardar un gènere en perill de desaparèixer. Anys més tard, el 1966, a Calella de Palafrugell va presentar-se el llibre Calella de Palafrugell i les havaneres de Joan Pericot, Frederic Sirés i Ernest Morató. Per a presentar el llibre, els organitzadors van celebrar una Cantada d'Havaneres a la taverna de Can Batlle. Era l'origen de la Cantada d'Havaneres de Calella de Palafrugell, la primera edició de la qual tindria lloc l'any 1967.\nLa Cantada d'Havaneres de Calella va actuar com un verdader revulsiu per a la formació dels primers grups, que es van constituïr amb la finalitat de participar-hi. El turisme i la desaparició del vell món dels pescadors havia fet desaparèixer l'havanera dels espais populars. L'havanera havia passat de la taverna a l'escenari.


3 equips fan 3 de 3 ~ Waterpolo en Català\nEl CN Alcorcón Arena, el CN Sabadell Astralpool i el CE Mediterrani són els tres únics equips de la Divisió d'Honor femenina que segueixen invictes al finalitzar la tercera jornada. El quart equip que seguia invicte, el CN Mataró El Tot, ha perdut precisament contra el Medi (6-10) en un partit on les de Sants ja guanyaven per 0 gols a 4 al finalitzar el primer període.\nEl Sabadell Astralpool ha golejat de nou, aquesta vegada contra el CN Sant Andreu, per 24 gols a 7. Per la seva part, el tercer invicte, l'Alcorcón, ha guanyat per 7 a 13 en el seu desplaçament a la piscina del CN Montjuïc en un partit que ha arribat al descans amb una mínima aventatge local (5-4).\nA la part baixa de la classificació tenim tres equips que encara no han puntuat. El Dos Hermanas Emasesa ha perdut 9 gols a 16 contra el CN La Latina, el CN Vallirana per 11 a 18 contra el CN Moscardó i el cuer, el CN Sant Feliu, per 10 gols a 15 contra el Cablescom Saragossa.\nCN Montjuïc 7 - 13 CN Alcorcón Arena\nCN Sabadell Astralpool 24 - 7 CN Sant Andreu\nCN Sant Feliu 10 - 15 Cablescom EWZ\nCN Vallirana 11 - 18 CN Moscardó\nCW Dos Hermanas Emasesa 9 - 16 CN La Latina\nCN Mataró El Tot 6 - 10 CE Mediterrani\n2.- CN Alcorcón Arena (9 pts)\n3.- CE Mediterrani (9 pts)\n4.- CN La Latina (6 pts)\n6.- Cablescom EWZ (6 pts)


IB3 | PASTÍS FI DE POMA\n• Una massa de pasta de full\n• 20 g de mantega clarificada\n• 400 ml d’aigua\nPelar unes pomes, desencoratjar-les i tallar en quadrats.\nEn una cassola, dur a ebullició l’aigua i el sucre a foc fort.\nAmb un ganivet de punta fina obrir una beina de vainilla, raspar l’interior i recuperar alguns granits, incorporar-los a l’almívar i posar la beina també.\nTirar les pomes tallades a l’almívar bullint.\nBaixar el foc i tenir 15 minuts a poc foc – o 5 minuts amb olla al primer anell de vapor -.\nTallar un cercle de paper de forn de la mesura de la vostra cassola, per posar per damunt quan la retirem del foc i deixar refredar. D’aquesta manera no es rovellen les pomes.\nPosar un full de paper sulfuritzat sobre el taulell.\nPosar la massa de pasta de full per sobre. Pintar amb la mantega amb l’ajuda d’un pinzell. Escampar de sucre.\nPassar la massa amb el paper a una reixeta. Col•locar sobre un altre paper d’enfornar i damunt ell una palangana de forn. Aquest paper d’enfornar es col•loca per no haver de fregar el caramel que quedaria a la palangana després d’enfornar la massa.\nDonar-li la volta, d’aquesta manera la part untada de mantega i sucre queda tocant la palangana del forn – o el paper, si ho heu posat.\nPreescalfar el forn a 190 º, calor amunt i avall.\nEl paper que hem posat al principi quedarà ara amunt: cal llevar, per treballar l’altra part del full que no té untada mantega i sucre.\nRecobrir la massa amb una capa fina de compota de poma i estendre-la fins gairebé la vora.\nPelar les pomes, treure el cor, i tallar-les a rodanxes molt fines amb una mandolina.\nDisposar de les rodanxes de poma en cercle sobre la massa . Per acabar el cercle , Reposar l’última rodanxa sota la primera. Omplir el centre del pastís amb un altre cercle concèntric.\nAmb un pinzell untar el pastís amb la mantega.\nEscampar la superfície amb sucre. Posar un full de paper de forn per damunt.\nCobrir amb una reixeta o amb una altra palangana apta per al forn.\nDeixar coure uns 35 minuts, i quan estigui lleugerament daurada treure-la a refredar a una reixeta. Si es torba a daurar podem treure la palangana i el paper i deixar uns minuts sense cobrir perquè es dauri, abans de treure-la del forn.\nTreure el pastís, envernissar amb la gelatina i servir teba o freda.


El Museu d’Història acull una exposició sobre l'arqueologia a l’exili - Bonart\nEl Museu d’Història de Girona (Plaça del Vi, 1) inaugurarà el 18 de gener de 2020, a les 12 h, l’exposició Arqueologia a l’exili. El Museu d’Arqueologia de Catalunya i la Guerra Civil espanyola (1936-1939), una mostra que vol explicar aquest episodi encara poc conegut de la història cultural i patrimonial del nostre país.\nLa Guerra Civil espanyola (1936-1939) constitueix un dels episodis més tràgics, dolorosos i de més gran repercussió política, social, econòmica i cultural de tota la història catalana del segle XX. Aquest conflicte bèl·lic no solament segà moltes esperances i destruí moltes vides, sinó que també anorreà grans projectes culturals vinculats a la conservació i difusió del patrimoni del país.\nArqueologia a l’exili. El Museu d’Arqueologia de Catalunya i la Guerra Civil espanyola (1936-1939) vol parlar d’aquest moment de la història del nostre país i vol retre homenatge als homes i dones que, enmig de les dificultats d’una guerra, van treballar incansablement per protegir el patrimoni cultural català i garantir-ne la transmissió a la posteritat.\nMuseu d'Història de Girona Guerra Civil Arqueologia exili\n“DESIGN DOES. ALLÒ QUE EL DISSENY FA” AL MUSEU DEL DISSENY\nJOSÉ DE COCA LEICHER PUBLICA A EDICIONES ASIMÉTRICAS


Darwin i el sistema de partits, article de Xavier Bru de Sala\nDarwin i el sistema de partits\nEls espais de nova centralitat i hegemonia ja han sigut ocupats per les dues espècies, PSC i ERC, que han canviat més ràpid davant el final del tsunami independentista\n24 de de gener del 2022. Actualitzada 25 de de gener del 2022 a les 09:04\nPlantejava Lamarck, el primer evolucionista, que als ànecs els havien sortit membranes entre els dits a còpia de remar. Darwin va descobrir que el mecanisme real era menys lògic i més subtil. És l’atzar de les mutacions el que converteix les espècies en més o menys viables. Però aquí van agafades de la mà. Davant el gran canvi ambiental de la política, que consisteix en el final del tsunami independentista i el retorn a la climatologia lacustre, dos dels vells partits eixamplen el seu nínxol ecològic. Els republicans, mitjançant l’adopció sense complexos del model neoautonomista, i els socialistes, amb les metamorfosis que convinguin per recuperar l’electorat perdut a les goles de l’anticatalanista Cs. Girs nets, ben definits, amb els nous posicionaments assumits i proclamats.\nEls perdedors són els que menys han fet per adaptar-se o més han tardat a percebre el gran canvi operat. En tot cas, facin el que facin a partir d’ara, han vist com els espais de nova centralitat i hegemonia ja han sigut ocupats per les dues espècies, PSC i ERC, que han canviat més ràpid. Cs no té més remei que radicalitzar-se, però entra en competència amb el PP i Vox. Territori de caça massa escàs per a un nombre excessiu de competidors. De manera similar, JxCat troba la plaça de gran cetaci ocupada i a sobre està ancorat en un avantpassat antediluvià immobilista anomenat Puigdemont. Si el refredament global de l’independentisme no es reverteix aviat, i per ara no se’n detecten símptomes, aquest híbrid es trobarà encallat a la vora del llac. La puresa, si existeix a la biosfera, no és compatible amb les delícies del xipolleig en aigües enfangades.\nPer la seva banda, els supervivents del naufragi, Centrem a una banda, Valents a l’altrae, no fan més que aplicar desesperadament el principi de Lamarck. Amb la vana esperança de veure com els creixen entre els dits les membranes de la moderació i així se salven de sucumbir als bassals del diluvi que ells mateixos van desencadenar.


L'alcalde d'Ontinyent destaca "la vocació universitària de la ciutat” - TV Digital Ontinyent\n13 maig 2021 - 4:41 h\nInici Educació L’alcalde d’Ontinyent destaca “la vocació universitària de la ciutat”\nL’alcalde d’Ontinyent, Jorge Rodríguez, ha destacat hui dilluns durant l’acte d’obertura del curs curs acadèmic 2016/2017 del Campus d’Ontinyent de la Universitat de València que la propera implantació de la titulació d’Infermeria en la ciutat “constata la vocació universitària de la ciutat”. Aquest acte que tenia lloc en el Centre Cultural Caixa Ontinyent, on prèviament l’Assemblea de la Fundació Universitària Campus Ontinyent ha aprovat el conveni que permetrà implantar en la ciutat una quarta titulació acadèmica, la d’Infermeria, en el curs 2017/2018.\nEl també President de la Fundació Universitària destacava que després de les fites que han suposat la construcció del nou edifici del Campus i l’ampliació de les titulacions, ara fins a quatre, “estem davant una cruïlla històrica, on pense que hem d’anar més enllà i seguir apostant per més Universitat i no conformar-nos amb el que tenim, no anem a caure en l’autocomplaença i el ‘tot massa bé’”. Jorge Rodríguez destacava que “Ontinyent i la comarca estan vivint una gran transformació social, econòmica i cultural, i per afrontar-la amb garanties necessitem gent preparada i ben formada”.\nL’alcalde explicava que les restriccions legals que imposa el Govern d’Espanya obliguen tant a l’Ajuntament com a Caixa Ontinyent a finançar part de la implantació d’estos nous estudis, amb una inversió superior als 600.000 euros en els pròxims 4 anys, “una quantitat considerable, però que de ninguna manera ens deu detindre. La remodelació del carrer Martínez Valls ha suposat una inversió de 700.000 euros, la nova pista d’atletisme 600.000 i completar la reurbanització de l’Avinguda del Tèxtil prop de 1 milió d’euros, però si haguerem tingut que triar entre qualsevol de estes inversions o implantar una carrera universitària, no ho hauríem, dubtat un segon: havérem elegit que els pròxims anys es puga estudiar Infermeria a Ontinyent”, destacava.\nA la seua intervenció el rector de la UV, Esteban Morcillo, ratificava que “sols falten passos burocràtics” per fer realitat la quarta titulació en Ontinyent, un extrem recolzat per unanimitat de la Junta de la Facultat d’Infermeria. Morcillo, a més, agraïa “l’esforç tant de l’Ajuntament d’Ontinyent com de Caixa Ontinyent, sense els quals no hauria estat possible la potenciació i enfortiment de la presència de la UV en la ciutat”.\nPel que fa al president de Caixa Ontinyent, Antonio Carbonell destacava l’esforç de la Universitat i dels patrons de la Fundació, entre els quals es troba l’entitat financera: “La Fundació Universitària és un projecte molt destacat de l’Obra Social de Caixa Ontinyent, amb més del 50% dels fons destinats en matèria d’educació”. Carbonell apuntava que la ciutat comença a replegar els fruits de l’esforç comú pel projecte universitari, un esforç que sempre ha comptat amb la implicació de Caixa Ontinyent, “una entitat sempre reverteix els seus beneficis allà on es generen i treballa per aquelles iniciatives que milloren el benestar de la nostra societat”, recordava.\nL’acte incloïa també la conferencia magistral impartida per la científica, investigadora i metgessa Anna Lluch, considerada com la millor especialista d’Espanya en Oncologia Mèdica, qui davant un auditori ple de gom a gom impartia la xerrada “Creant Valor, Investigació i Desenvolupament. Medicina personalitzada per al càncer”.\nArticle anteriorDesenes de xiquets es converteixen en xefs per un dia amb “Ontinyent al Carrer”\nArticle següentAnna Lluch explica el futur de la lluita contra el càncer a Ontinyent\nTV Digital Ontinyent - 09/11/2016 0\nOntinyent es bolca en la lluita contra l’IDIC15\nTV Digital Ontinyent - 31/07/2015 0\nL’Ajuntament d’Ontinyent i l’Associació Nacional Síndrome IDIC15 s’han unit per organitzar un concert solidari per finançar la investigació contra la malaltia. L’esdeveniment, anomenat “Concert...


Repartiment de Premis Challange la Clau\nFinal de la Temporada:\nI fins aquí hem arribat. El darrer cap de setmana l'Àlex i jo, junt amb els papes i la companyía d'uns bons amics, varem estar al repartiment de premis de la "Challange La Clau".\nEl matí va ser plujós, i fins i tot en alguns moments varen caure volves de neu, però aixó no va espantar a ningú i varem ser una bona colla els que ens nem trobar a La Clau.\nJo vaig estar tot el matí a munt i a vall amb la meva 80 c.c. (vaig acabar 2 diposits de gasolina) i fins i tot, vaig fer alguna "zoneta" que ja començaba a tindre la seva cosa.\nL'Àlex va estar pujant i baixant pedres tot el dia, i mirant d'apendre moltes coses de l'Adam Raga. Ah!, no us havía dit? Sí, sí, va venir l'Adam per fer una exhibició i l'entrega de premis, com pode-ho veura a la foto!\nEn aquesta Challange l'Àlex a finalitzat en 2on. lloc, darrera d'en Pol, en la categoría de màxima dificultat, vermells.\nDes d'aquí, volem donar gràcies a tots els SPONSORS i AMICS que heu donat al vostre suport a l'Àlex, des de sempre i als que ho heu fet per primer cop aquest any, per que hagi pogut seguir competint en aquesta especialitat que a tots ens agrada i ens apasiona, el TRIAL.\nFins l'any que bé.....(si la crisi ens ho permet......)\nBON NADAL A TOT-HOM!!!!!!!!\nSalut i betzina!!!\nPublicat per Eric Solà a 19:58 3 comentaris:\nCOTA a Tavertet\nEl 30 de Novembre l'Àlex Solà va participar en l'última cursa del COTA d'enguany. Va ser a Tavertet i, com no podía ser de cap altre manera, el fred va ser un dels grans protagonistes.\nLes temperetures que teníem aquells díes per Catalunya, van fer que les zones estiguesin completament glasades a primera hora, però mica en mica es van anar fent més assequibles.\nL'Àlex va patir en primera persona el problema del gel, al ser dels primers en pendre la sortida, i això el va fer penalitzar uns pocs punts de més. En la segona i tercera volta ja va estar més a prop del seu lloc natural, penelitzant només 3 punts per volta.\nTot això el va portar a acabar el trial en desena posició i al 7è. de la classificació general en Blaus del COTA 2008.\nDes d'aquí, i de part de tota la familia, vull felicitar a l'organització del COTA, per el seu esforç en portar endevant aquest campionat i animar-los a seguir en la promoció d'aquesta especialitat.\nPublicat per Eric Solà a 9:56 Cap comentari:\nCampionat de Catalunya a Cal Rosal\nL'Àlex Solà, va pendre part en l'última prova del Campionat de Catalunya d'enguany, el pasat 16 de Novembre a Cal Rosal.\nEn aquesta prova varem anar tota la familia i de bon matí feia molt fred (sota zero), però a mida que va anar sortin el sol la temperatura es va anar fent més agradable.\nEl trial va estar molt bé, com sempre en aquest indret, i només la gran cua que es va formar a la zona 1 de la primera volta, sería un punt a revisar de cara els propers anys. Un circuit llarg i uns controls eficients van fer la resta per que el trial fós dels millors del any.\nEn el pas per les zones s'ha notat la progresió de l'Àlex durant l'any, encara que no hagi estat així en els resultats. A Cal Rosal va acabar, un cop més, en la sisena posició, que és la mateixa que ha ocupat en la classificasió final del "Campionat de Catalunya Master 125" i primer "rockie" de l'any.\nAra tant sols falta una proba del C.O.T.A, i l'entrega de premis de la "Challange de La Clau".\nPublicat per Eric Solà a 11:22 Cap comentari:\nCampionat de Catalunya a Corbera\nEl passat 2 de Novembre es va correr el trial de Corbera sota una pluja tant intensa que, en alguns moments, no es podía veure més enllà d'uns pocs metres.\nEl trial va estar força bé, i l'actuació de l'Àlex va estar en la línea ascendent que porta tot l'any, amb un resultat final prou bó.\nL'àrea per on es va desenvolupar el trial era la mateixa que els darrers anys, un indret una mica curiós, per estar tant a prop del nucli urbà, però amb diferents terrenys (esglaons de pedra, fortes pujades de.....fang, etc).\nL'Àlex va acabar en la sisèna posició final en Master 125 i ara ja nomès resta per celebrar una proba del Campionat, que serà a Cal Rosal.\nAra us deixo amb un parell de fotos d'una de les "rampes" que hi había a la zona 10...\nPublicat per Eric Solà a 11:01 Cap comentari:\nCampionat de Catalunya a Castellolí\nHo sento per no haver posat res de res des del dia 26 d'Octubre, però entre que no anava el meu ordinador i que les últimes setmanes he estat d'estudis, no he pogut informar-vos.\nAquesta cursa va ésser força divertida i estava ben marcada tot i que força dificil i sobretot cansada. Tot i això l'Àlex va quedar el 6è. que és una posició molt bona per a ell.\nDe bon matí feia una mica de fresca, però mica en mica va anar pujant la temperetura i les forçes van començar a fallar una miqueta. La consenqüencia va ser algun cinc de més, però veritablement van haber-hi algunes zones que les va fer molt bé.\nPer altre banda, s'ha de felicitar al "Parc Motor", per l'avançat estat en que es troben les instalacions, i tant el pare com l'Àlex i jo mateix ja podem dir que :"nosaltres ja hem rodat per el circuit de velocitat de Parc Motor, en moto".\nPublicat per Eric Solà a 18:52 Cap comentari:\nX Trial Indoor de Palau\nDesprès d'unes llargues vacances, ja que l'ultima entrada la va escriure el meu germà, torno a ser jo qui escriu les entrades.\nHa passat un C.O.T.A. a Sant Pere de Torelló i un OPEN a la Clau.\nPer segona vegada l'Àlex va competir en l'Indoor de Palau. Aquest cop la dificultat de les zones va ser força més elevada que el passat any, però gràcies a que el nivell de pilotatge de l'Àlex a pujat aquest any, la seva actuació va ser molt bona.\nFins a la última zona de la segona volta era el "virtual guanyador" (com no parava de repetir l'espiker de la carrera) però per culpa d'una barana col·locada per la seguretat del nivell vermell que va xocar contra la seva roda del derrera, i que va desequilibrar la moto, va tenir que posar un peu. Aquest peu el va fer baixar fins a la quarta posició, empatant amb el tercer i el segon (maleït peu!!!).\nDe totes maneres l'experiència ha estat altre cop marevellosa i un fort aplaudiment per la Organització.\nProperament (quan s'arrecli el meu ordinador) ja us pasaré un vídeo de les zones.\nPublicat per Eric Solà a 20:29 2 comentaris:\nSide-Trial a Ripoll\nNoves emocions, grans il·lusions!.\nEl passat cap de setmana, aprofitant que el diumenge es celebrava una prova del Campionat d'Espanya de clàssiques, el dissabte es va correr una prova de side-trial en el mateix lloc.\nPer primera vegada l'Àlex va pilotar un side en competició junt amb el "papa", que era el copi (com en els vells temps). Tot i que era una exhibició, van quedar primers en la categoría de "debutants".\nL'ambient va ser extraordinari, i ja hi han forces ganes de repetir-ho el més aviat possible.\nCom que pot ser difícil fer-se a la idea del què és un side-trial, aquí teniu un petit resum...\nPublicat per Eric Solà a 21:48 5 comentaris:\nCOTA a Moià\nLa calor ja es comença a notar. El dia 22 l'Àlex va disputar la primera carrera de l'estiu i ens en hem adonat que la calor no li va gaire bé, tot i això serem optimistes i esperem que la propera carrera li vagi millor. A Moià, l'Àlex va fer un trial de menys a més, la tercera va ser una bona volta, però va fallar en accés les dues primeres.\nAquest resultat l'allunya una mica dels llocs capdavanters, però encara quedan forces proves avans d'acabar el Campionat.\nAra el COTA es despedeix fins desprès del estiu, concretament el 7 de Setembre a Sant Pere de Torelló.\nPerò avans hi hauran més notícies\nPublicat per Eric Solà a 15:34 Cap comentari:\nPreparant la resta de la Temporada\nTres en estat les setmanes en les que l'Àlex Solà no ha tingut que participar en cap carrera oficia l, però aixó no vol dir que no hagi continuat preparant-se per obtenir els millors resultats posibles enguany. El primer lloc on varem anar, va ser junt als amics de TrialMitic, on tota la familia, doncs tant el papa, com la mama i jo mateix varem ser-hi, per pasar un diumenge d'alló més interesant. L'Àlex va aprofitar per donar uns pocs consells en Jorge, en Man, etc....,i aprofitant l'oportunitat que ens donaven, entrenar en un terreny una mica diferent del que ell està acostumat.\nEl seguent cap de setmana, el canvi va ser una mica més radical, doncs el que l'hi a tocat, a estat entrenar amb Side-Trial. Tot be lligat en que el proper dia 28 d'aquest mes a Ripoll, hi haurà un trial-exibició d'aquesta especialitat en la que el pare ja participaba per allà els anys 81,82,83....., i que ara serà l'Àlex el pilot i el papa el copi. D'aquest tema ja seguiré explicant-vos coses.\nI per continuar en la seva preparació, el pasat cap de setmana, tant l'Àlex com jo mateix, varem pa rticipar a la tercera BTT dels Cingles.\n468 inscrits va tenir aquesta tercera edició i la veritat es que va ser una meravella poguer pendre-hi part. Es una molt bona forma de millorar la resistencia aeróbica, i a més, poder gaudir del paisatge d'una forma diferent. Quasi 23 Km., per tot tipus de camins, i fins i tot una trialera de baixada, antic camí per on pasaven els tres díes dels Cingles,on l'Àlex va treure la seva fusta de pilot de trial, per baixar com un cohet.\nAra ja només li toca pensar en aquest cap de setmana en el que torna l'activitat en el COTA a Moià, on esper-ho que segueixi en la línea que va marcar en el últim trial a les Masies.\nEns veiem a Moià.\nPublicat per Eric Solà a 17:30 Cap comentari:\nCOTA a Les Masies de Voltregà\nAixí és com podem definir l'éxit de l'Àlex Solà, aquest cap de setmana, en el trial de Les Masies de Voltregà.\nHa estat un diumenge plujós com pocs, i no recordo haver-me mullat tant des de feia molts anys. Sort que deien que hi habia sequera, que si no...!!!\nCom us deia, ha estat un trial passat per aigua i l'Àlex va sortir amb una gran determinació per fer-ho bé, i ja va començar amb la puntuació més baixa a la primera volta.\nEl trial ha estat a un bon nivell i des d'aquí vull felicitar a l'organització i als controls per haver aguantat el diluvi que ens ha caigut a sobre.\nLa propera cursa serà ja el Juny, el día 22 a Moià, i espero que ens veiem tots allà recolzant al meu germà Àlex.\nPublicat per Eric Solà a 19:11 1 comentari:\n+ DE 2000 VISITES, + DE 2000 GRACIES\nFa poc que vaig començar el blog del meu germà i ja hem passat de les 2000 visites. No sé si són moltes o poques, però per mí són molt importants, i és per aixó que vull donar les gracies a totes aquelles persones que hagin entrat en un moment o altre, per informar-se de les actuacions de l'Àlex, o només per curiositat, o per qualsevol altre motiu. També vull donar les gràcies a totes aquelles persones que m'han animat a continuar i m'han donat consells per anar millorant, mica en mica, aquest blog. Com no, també al papa a la mama i al "artista" (l'Àlex, altre cop).A tots el sponsors i col·laboradors, els de sempre i els que han començat últimament. I també, i molt especialment a l'Eva Alarcia, en Josep Serra, en Pep Trial, i algú altre (que no sé el seus noms) per enviar-nos les fotos que acompanyen la majoría de notícies.\nMoltes gràcies a tots.....i a per 2000 més.\nPublicat per Eric Solà a 19:46 2 comentaris:\nAquest darrer cap de setmana, es va cel·lebrar la segona proba del Campionat de Catalunya de trial, i encara que jo no vaig puder anar-hi, m'han explicat que el trial va ser molt "xulo", a la vegada que per a ell una mica difícil. No hi van haber cues, donat que el circuit era llarget, i la gent del Moto Club Baix Bergadà va ser tan eficient com sempre.\nSembla que hi ha bona sintonía entre el meu germà, el meu pare i els membres del Moto club, donat que fà molts anys que es coneixen (amb la Rosa, en Josep, etc...).\nParlant del trial, l'Àlex va acabar en l'onzena posició, i com varem dir el començar l'any, ara es tractar d'anar progresant i veure el que realment pot arribar a fer bé.\nAquest proper diumenge tornarà a participar en el COTA, que es cel·lebra a la població de Sta. Creus dels Joglars (Osona). Més notícies la setmana vinent.\nSalut i betzina !!\nPublicat per Eric Solà a 14:44 Cap comentari:\nEl passat dissabte vaig sortir a entrenar amb el meu pare i l'Àlex, junt tres dels membres del grup Trialmitic (sponsor de l'Àlex Solà). en Miki, el Jorge i en Man. Pel matí, ben d'hora, nem sortir en busca d'un bon esmorzar disfrutant de les zones que ens nem trobar pel camí.\nUna bona cansalada o llom amb formatge i jo una bona torrada amb bacon i formatge.\nDesprés de l'esmorzar cap al riu a mollar-nos que per sort ningu s'hi va caure.\nL'Àlex els hi va donar uns quants consells i tots ens ho vam passar d'allò més bé. Això s'ha de repetir amb la resta dels membres de Trialmitic.\nPublicat per Eric Solà a 17:55 1 comentari:\nCOTA a Tona\nEl passat diumenge l'Àlex Solà va finalitzar seté en el trial de Tona. El trial va ser una mica fàcil en la categoría de blaus donat que s'esperaven plujes, que van començar a descarregar tot just en entregar la tarjeta al final de la tercera volta.\nLlastima de la zona quatre de la primera volta, on va penalitzar un "5" el patinar-li la roda del darrera, per que la resta del trial el va fer molt bé. A la segona volta va penalitzar un sol punt, i la tercera la va fer amb zero punts (total 8 punts).\nAra, a esperar aquest cap de setmana que anirem a Gironella per participar a la segona cursa del Campionat de Catalunya Master 125. Us hi esperem....!\nSalut i betzina!\nPublicat per Eric Solà a 21:09 1 comentari:\nConvidat als 1000 Km. de Montmeló\nL'Àlex va ser convidat per l'equip Peugeot, a passar un cap de setmana a Montmeló per asistir als 1000 Km de les Le Mans Series, amb els pilots Stephane Sarrazin i Pedro Lamy (Peugeot 908 HDI). L'equip no va tenir gaire sort, doncs per dues vegades els van donar tocs per el darrera, que els hi va fer perdre molt temps amb les reparacions. De totes maneres, van surtir del Circuit amb la pole, volta ràpida en el warm up, i volta ràpida en carrera.\nL'experiencia viscuda en el box, ha estat molt interesant i força diferent del que es habitual en els trials.\nPublicat per Eric Solà a 20:07 2 comentaris:\nVideo Entrenament Àlex Solà\nAqui podràs veure un video curt d'un entrenament de l'Àlex.\nDessitjo que os agradi.\nPublicat per Eric Solà a 15:25 Cap comentari:\nL'Àlex Solà ja s'ha estrenat aquest any al Campionat de Catalunya dins la nova categoria de Master 125 (vermells). Com era d'esperar la seva actuació va estar a l'alçada d'un debutant, forçes nervis ( temps a les zones...). I un nivell que encara està una mica alevat per a ell, té tot l'any per endavant per anar millorant, donat que aquest és el plentajement inicial.\nEl trial va ser molt bonic.\nEspero que en el proper es pugui acostar una mica als llocs capdevanters.\nCom es pot apreciar a la fotografía el seu dorsal d'aquest any és el cinc-cents vuit, i si ens a n'adonem el resulat en sumar els tres factors dona el seu numero de la sort: 13!!!.\nPublicat per Eric Solà a 20:38 Cap comentari:\nCOTA a Roda de Ter\nBones vibracions. Així és com es pot parlar de l'actuació de l'Àlex Solà a Roda de Ter. Va acabar sisé, fent la millor primera volta (2 punts) de tots els participants del nivell blau, i a només 5 punts del primer. El trial va ser molt maco, amb unes zones molt ben dissenyades i l'ambient entre tots els pilots també va ser genial desprès de tants dies sense veurens.\nAra, com que s'ha anul·lat la primera proba del Campionat de Catalunya a Gallifa, el proper trial és a Igualada el 30 d'aquest mes.\nL'Àlex amb la Mare, en Gabi i el Pare\nAmb el Pare decidint la millor "traçada"\nSortida de la zona 6\nPublicat per Eric Solà a 11:24 Cap comentari:\nCurset de trial a La Clau\nEl passat cap de setmana,1 i 2 de Març, l'Àlex Solà va pendre part en el primer curset de trial organitzat a l'àrea de trial de La Clau. Els monitors que van donar les classes van ser: en Jordi Pasquet, en Xavi Ibars i el presidet del Moto Club Cingles de Bertí, en Carles Esteve.\nA continuació una petita entrevista a l'Àlex Solà, on l'hi pregunto alguns aspectes sobre aquets dies:\n-Que t'ha semblat l'organització?\nPerfecte, molt bona idea el fer 3 grups segons la cilindrada de la moto i el nivell del pilot.\n-I els monitors?\nVan estar molt atents en tot moment. Donat el seu alt nivell ens van ensenyar técniques de pilotatge i ens van perfeccionar les que ja utilitzavem habitualment.\n-T'ha agradat el nivell?\nSí, i tant, amb grups reduïts i de nivell similar s' apren molt.\n-Com t'ho has passat amb els companys?\nBé, de veritat. He millorat força la meva relació amb ells. He conegut gent del meu nivell que quasi no habíem parlat abans. I el més important, he vist els més petits que participen en el Campionat Català i ara els conec millor (riu).\nPrimer toca esmorçar\nAqui l'Àlex escoltant els consells d'en Jordi Pascuet\nI ara amunt, sota l'atenta mirada d'en Carles\nI desprès, un consell per posar més apunt la mecànica\nPublicat per Eric Solà a 22:21 Cap comentari:


Xina d'acer inoxidable tubs sense costura proveïdors, fabricant, fàbrica, exportador i venedor - productes - Huitong especials d'acer Co, Ltd\nHtongsteel s'ha convertit en el proveïdor principal de solució de finestreta per a tots els seus requisits de tubs sense costura d'acer inoxidable. Som una de les majors exportadors 59 distribuïdors d'acer inoxidable dacer\nHuitong especials d'acer Co, Ltd és un famós Xina d'acer inoxidable tubs sense costura fabricant i proveïdor, equipat amb una empresa i fàbrica productiva i com a exportador de tubs sense costura professional d'acer inoxidable i venedor, sempre es benvinguda per comprar i a l'engròs tubings d'alta qualitat en acer inoxidable, tubs sense costura d'acer inoxidable de la fàbrica.\nHtongsteel s'ha convertit en el proveïdor principal de solució de finestreta per a tots els seus requisits de tubs sense costura d'acer inoxidable. Som un dels majors exportadors & distribuïdors de tubs sense costura d'acer inoxidable a la Xina. Els nostres productes han estat àmpliament utilitzats en molts camps, tant a casa com a l'estranger. Cada departament està sota perfecta gestió i producció completament automatitzada per oferir els millors productes de qualitat i apuntador serveis als nostres Clients.\nASTM A554, A249, A270, A312 i A269. A213...\n6m, m a 11.8 o com a petició dels clients\nconstrucció, indústria química, petroli, ect\nPagament per T/T, 30% com a equilibri de pagament i 70% d'avanç pagar abans d'enviar.\n10-15 dies després de rebre el dipòsit per T/T o l/c.\nPodem també produir altre estàndard d'acer inoxidable no menció de sobre taula\nCerca relacionat: acer inoxidable tubs sense costura, tubs sense costura d'acer inoxidable, acer inoxidable Tubings.\nHot Tags: Tubs sense costura d'acer inoxidable, tubings d'acer inoxidable, tubs sense costura d'acer inoxidable, proveïdor de la Xina, fabricant, fàbrica, exportador, venedor, empresa, a l'engròs, comprar, millor, qualitat


La Cala és el municipi que més recicla del Baix Ebre - 11/11/2015 » La Cala RTV\nLa Cala és el municipi que més recicla del Baix Ebre\n11 . Nov, 2015 a les 12:05\nL'Ametlla de Mar manté el seu lideratge en el reciclatge al Baix Ebre. Així ho recullen les dades de residus municipals presentades per l'Agència de Residus de Catalunya, corresponent al 2014. Amb un 54,2%, és el municipi de la comarca amb un percentatge més alt de recollida selectiva neta. En segon lloc trobem l'Ampolla amb 45,1%, Benifallet amb 43,1%, Paüls amb 41,5% i Aldover amb 38,5%.\nMiravet és la població ebrenca amb un percentatge més alt, un 69,1%. Un índex al qual només s'apropen Prat de Comte, amb 61%, Batea, amb 59,9% i Rasquera, amb 59,4%. Tot i que cap municipi del Montsià s'ha pogut situar entre aquestes primeres posicions, la Sénia és la població d'aquesta comarca que presenta un millor índex de recollida selectiva neta, amb un 44,3%.\nDes de la regidoria de Medi Ambient de l'Ajuntament de l'Ametlla de Mar destaquen les bones dades obtingudes, i agreixen la col·laboració de tots els veïns i veïnes del municipi.\n"Un any més les dades són positives. Som el municipi de la comarca que més recicla i és una dada a tenir molt en compte. No és una feina gratuïta sinó que és gràcies a la col·laboració de tots els ciutadans i la seva conscienciació mediambiental", explica Xavi Solé, tècnic de Medi Ambient, que comenta que els recursos que s'ofereixen des de l'Ajuntament, com la recollida de voluminosos a particulars i comerços, han contribuït a aquestes bones xifres.\nDel total dels residus municipals al conjunt de Catalunya, la recollida selectiva neta, un cop extrets els residus impropis, els que no corresponen a la fracció on s'han dipositat, és d'un 31,24%, mentre que a les Terres de l'Ebre assoleix el 35,02%.\nEn xifres globals, l'any 2014 es van generar a Catalunya 3,6 milions de tones de residus municipals, xifra que implica un lleuger increment, de l'1,7%, respecte al 2013. En canvi, a les Terres de l'Ebre es van generar 82.237 tones, un 3,13% menys. Quant a la generació de residus per càpita el 2014, a Catalunya va ser d'1,33 kg per habitant i dia, una xifra molt similar a la mitjana europea de l'any 2013. A l'Ebre va ser lleugerament inferior, d'1,29 kg per habitant i dia.\n0 respostes a "La Cala és el municipi que més recicla del Baix..."\nescombraries, la noticia del dia, reciclatge, recollida


22-02-2014: CRÒNICA INFANTIL FEMENÍ B ~ CLUB HANDBOL RIBES\n22-02-2014: CRÒNICA INFANTIL FEMENÍ B\ndiumenge, de febrer 23, 2014 IFB2013/14\nSant Joan Despi 16 - IFB 23\nPartit jugat el dissabte a Sant Joan Despí, entre l'equip local i el nostre infantil B. Aquest partit s'havia posposat, ja que la data original coincidia amb les festes de Sant Pau. Emocionant partit que decidia el lideratge de la categoria, ja que fins la data, estàvem empatats a punts al capdamunt de la classificació. Partit molt ben controlat de bon començament per les nostres noies, jugant amb intensitat i pressió en totes les línies.\nLes rivals han plantejat una alineació amb doble pivot, que ens ha donat espais per a l'entrada de les laterals com de la central i la pivot, tot i que elles també tenien més línies d'entrada, amb un parell de jugadores de gran velocitat i força. El resultat de la primera part: 9-16, deixant clara l'avantatge per a la segona part. En la represa, el partit ha estat igualat en resultat (7-7), tot i que no en ocasions; les nostres han estavellat al pal fins a 4 tirs prou clars, que haurien deixat una diferència encara més gran en el marcador final: 16-23.


Miquel Martín i Serra: El solitari de la Creueta\nEl solitari de la Creueta\nDarrerament, diversos autors gironins han ambientat les seves novel·les en el seu poble natal o bé en un territori proper que coneixen amb precisió. És el cas, per exemple, de Vicenç Pagès amb Els jugadors de whist (Figueres), Toni Sala amb Marina (Sant Feliu de Guíxols) o Xavier Cortadellas amb La terra blanca (Les Gavarres). Sempre és un repte convertir el teu espai vital i sentimental en material de ficció, precisament perquè és tan propi i tan pròxim, però atorgar-li dimensió literària és per a un escriptor la millor manera d’enaltir-lo i dignificar-lo.\nAra Josep Pastells Mascort ho ha fet amb la Creueta, nucli de Quart que obre i tanca el periple d’Odell Kraus, el seu procés de descoberta i maduració. De fet, la novel·la acull diferents escenaris que coincideixen amb les decisives etapes de la vida del protagonista: Mèxic, Cerdanyola, Ceuta, Vilablareix... i la ciutat hongaresa de Siófok, on s’esdevenen alguns dels moments més reveladors de l’obra. Però cal fer una menció especial a Girona, escenari que serveix a Pastells per retratar la transformació d’una ciutat que de vegades es revela fascinant i acollidora i d’altres, asfixiant i provinciana. I li serveix, de passada, per mostrar les grandeses i les misèries del periodisme, que coneix de primera mà: “Si fins llavors s’havia imaginat que ser periodista era una feina de relativa importància, a partir d’aquell dia va començar a entendre que per a la majoria dels lectors passava completament desapercebut”.\nVida i miracles d’Odell Kraus és el que s’anomena una coming-of-age story, és a dir, una novel·la d’iniciació en la qual el protagonista evoluciona a còpia de patacades (com en algunes obres de Dickens o Jane Austin, perquè ens entenguem). Un protagonista que, com el de El vigilant en el camp de sègol, se sent eternament desplaçat, eternament insatisfet, i sembla condemnat a una adolescència perpètua. Amb uns trets físics que el delaten arreu, malgrat voler passar sempre desapercebut, Odell Kraus també recorda l’Ignatius Reilly de La conxorxa dels enzes, per la seva mena de fòbia social, per la seva incapacitat d’adaptació, per una apatia irònica i, salvant les distàncies, per uns quaderns que emplena amb les seves delirants idees i libidinosos projectes.\nLa relació amb els seus enigmàtics pares, feta d’omissions i certa fredor, marcarà les seves futures relacions: amb els companys, basada en l’utilitarisme, i especialment amb les dones, tothora abocada al fracàs. Tot plegat anirà afaiçonant un personatge que sovint es refugia en el silenci, en l’agressivitat, en l’aïllament o en el sexe per amagar la seva solitud i desconcert. “El món, ben mirat, és un lloc molt fastigós” escriu Odell Kraus en plena pubertat, i sembla que tot es conjura per confirmar-l’hi.\nPublicat a La Vanguardia, 11 de febrer de 2011\nLes Gavarres d'en Cortadellas


Estructuralisme (lingüística) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl moviment de l'estructuralisme lingüístic se situa al començament del segle XX i suposa ja l'arrencada de la lingüística moderna. El seu iniciador va ser Ferdinand de Saussure amb el Curs de lingüística general (1916), que va ser una obra publicada pòstumament per dos dels seus deixebles, que es van basar en anotacions de classe d'estudiants que l'havien escoltat durant els tres darrers anys a la Universitat de Ginebra.\nL'estructuralisme sorgeix com una reacció enfront de les recerques lingüístiques comparativistas de la gramàtica comparada, enfront de les recerques diacròniques de la gramàtica històrica i enfront de les recerques positivistes dels neogramàtics.\nAquest nou moviment va proposar, en canvi, una nova concepció dels fets del llenguatge, considerant-los com un sistema en el qual els diversos elements ofereixen entre si una relació de solidaritat i dependència tal que formen una estructura. De totes maneres la noció de llengua com a «sistema» era admesa abans de l'aparició de Saussure; però Saussure, a més de reforçar aquesta idea, va agregar la idea que la llengua és «forma» i no «substància», i que les unitats de la llengua solament poden definir-se mitjançant les seves relacions. L'estructuralisme fundat per Saussure, que parla de «l'estructura d'un sistema», va continuar desenvolupant-se a Europa per lingüistes posteriors, sorgint més tard diverses escoles estructuralistes, com L'Escola de Ginebra, El Cercle Lingüístic de Praga, i l'Escola de Copenhaguen.\n1 Principals postulats de l'estructuralisme\n1.1 Sincronia i diacronia\n1.2 El signe lingüístic\n1.3 L'estructura del llenguatge\n2 Estructuralisme europeu\n2.1 El llegat de Saussure i l'Escola de Praga\n3 Altres figures\n4 Estructuralisme nord-americà\nPrincipals postulats de l'estructuralisme[modifica]\nL'estructuralisme saussurià va influir en gran manera en el desenvolupament de la lingüística posterior al punt que es parla d'una lingüística anterior i posterior a Saussure. A causa que el fet lingüístic és molt complex, perquè hi intervenen múltiples factors de naturalesa fònica, acústica, fisiològica i d'abast tant individual com social, la lingüística no s'ocupa del llenguatge, que és un fenomen ampli, sinó que estudia les relacions que s'estableixen entre els elements que formen part únicament del sistema lingüístic, és a dir, en defineix l'objecte d'estudi, la llengua i la parla en si mateixos.\nSaussure va establir la distinció entre aquests dos conceptes. La diacronia atén als canvis lingüístics que se succeeixen al llarg del temps. La sincronia, en canvi, atén a l'estat d'una llengua en un moment donat, fent abstracció del factor temporal. Un estudi sincrònic de la llengua ha de tenir en compte la simultaneïtat dels signes lingüístics dins d'un espai temporal. En aquest sentit, l'estudi sincrònic s'assimilaria a fer una fotografia de la llengua i estudiar-la en la seva imatge estàtica, sense tenir en compte la variabilitat temporal. Llavors, aquest tipus d'estudi proporciona el coneixement d'una llengua en un moment determinat, a partir del qual poden dur-se a terme estudis diacrònics, això és, estudis que en tinguin en compte l'evolució i la història. A l'aula es parla i s'escolta, s'escriu i es llegeix; a més, s'avaluen com es diuen —oralment i per escrit— les coses. És a dir, no només es valoren els continguts sinó també els comportaments comunicatius. Per tant, és fonamental tenir en compte tant els usos «reals» d'ensenyants i aprenents com les expectatives respecte a com cal utilitzar la parla i l'escriptura (l'escolta i la lectura) en el procés d'ensenyament i aprenentatge.\nAmb la idea de la sincronia, s'obre la porta a la consideració de la llengua com a conjunt d'elements, cadascun dels quals manté relació amb els restants. Aquesta idea de sincronia es reflecteix en Saussure en la noció de sistema o estructura del llenguatge. Sincronia i diacronia es complementen. Saussure va establir la relació en l'estudi dels signes a partir de dos elements fonamentals: significat i significant.\nEl signe lingüístic[modifica]\nEl que el signe lingüístic uneix, és un concepte (significat) i una imatge acústica (significant). Per tant el signe lingüístic és la combinació de tots dos, i és la base de Saussure, segons afirma en el seu curs, parlant d'una ciència nova, la semiologia. El significant és una representació mental dels sons que forma un signe. Ho observem quan ens parlem a nosaltres mateixos mentalment. El significat és la representació mental de la realitat, la interpretació del concepte.\nEls signes no apareixen de forma aïllada, sinó que es troben en relació. Saussure va proposar dues relacions:\nSintagmàtiques (o in praesentia): es donen entre dos signes que són copresents en el discurs.\nParadigmàtiques (també anomenades associatives o in absentia): s'estableixen entre els signes que són presents i els que són absents.\nPer a Saussure, la connexió entre el significat i el significant és arbitrària, és a dir, convencional, socialment construïda. Amb això vol dir que no hi ha cap relació intrínseca entre el so (significant) i el concepte (significat). La forma més evident de comprovar-ho és que en diferents idiomes un mateix concepte rep diferents significants (ex. arbre/tree). Per tant, la connexió entre significant i significat seria producte de la interacció humana.\nSaussure creia que els conceptes són productes mentals i no entitats independents de la ment. La idea és que percebem la realitat a través dels conceptes, ja que no tenim accés a aquestes entitats independents, per la qual cosa no es pot assegurar que dues persones tinguin el mateix significat al cap en usar un mateix significant. Els exemples amb colors són molt il·lustratius sobre aquest tema. Per a Saussure no podem estar segurs que estiguem veient la mateixa tonalitat quan usem el significant «vermell». L'adquisició de la noció «vermell» també seria producte de la interacció humana, per la qual, per exemple, en un moment determinat de la nostra vida a un li mostrarien una tonalitat i li dirien que allò és «vermell». En aquest moment es produiria la connexió arbitrària entre el significat (la tonalitat) i el significant («vermell»). Llavors, per a Saussure un pot estar segur d'usar el mateix significant que una altra persona ("vermell") però no que s'estigui veient la mateixa tonalitat, això és, tenint el mateix significat al cap. Segons Saussure, l'única manera de saber que es té el mateix significat seria acudir a les entitats independents de la ment, i en la mesura en què no podem aïllar-nos-hi, la nostra percepció de la realitat es veu mediatitzada pels conceptes que són construccions mentals.\nTot això prova per Saussure que el llenguatge és una institució social. Com en l'últim exemple, els signes adquireixen la funció i el significat a través de la pràctica social i l'intercanvi humà. Quan un signe està socialment establert adquireix estabilitat, per la qual cosa no canvia fàcilment. Així i tot, el significat d'un signe és més probable que canviï amb el context, això és, l'ús social.\nL'estructura del llenguatge[modifica]\nPer a Saussure i els estructuralistes els signes estan interconnectats, de manera que formen l'estructura del llenguatge. En el Curs de lingüística general (1916) Saussure va defensar que el llenguatge és un sistema formal basat en la diferenciació dels elements que el constitueixen. Aquest sistema va ser posteriorment anomenat «estructura», d'aquí que l'aproximació general a aquesta concepció del llenguatge es digui "Estructuralisme".\nPer tant, l'estructura del llenguatge es basa en la diferenciació entre els signes. En el cas dels significants, la diferenciació consisteix que el seu so o el seu dibuix (les grafies unides en cert ordre que formen un significant, ex. calli) són diferents d'altres sons o dibuixos d'altres termes de l'estructura. Respecte al significat, Saussure deia que era abstret a partir de la relació entre els conceptes que formaven l'estructura del llenguatge. Amb això volia dir que el significat no és alguna cosa intrínseca a la paraula, sinó alguna cosa extrínseca respecte als altres significats dins de l'estructura. Per exemple, prenent de nou el significat de «vermell», per Saussure aquest significat s'entendria a partir de les relacions negatives que mantindria amb els altres significats del llenguatge. La idea seria que hom sap què és «vermell» per contrast, dient: no és blau, no és lila, etc., però no només amb els altres colors sinó amb tots els significats, ja que en l'estructura o sistema del llenguatge cada terme (amb el seu significat i significant) està relacionat amb tots els altres al mateix temps.\nAixò significa que l'estructura del llenguatge no pot ser concebuda de manera atomística, això és, que els seus elements (els signes) puguin separar-se uns d'uns altres. Per això els estructuralistes defensen la perspectiva holística, això és, la idea que les propietats d'un sistema no poden ser determinades o explicades a partir dels seus components aïllats. D'aquí que l'estructura del llenguatge es basi en la relació diferencial entre els termes i que aquests termes no puguin entendre's sense tenir-ne en compte la interconnexió.\nEl llegat de Saussure i l'Escola de Praga[modifica]\nEl Curs de lingüística general (1916) de Saussure va influir a molts lingüistes entre la primera i la segona Guerra Mundial.\nL'Escola de Praga és la més destacada inicialment, amb membres com Roman Jakobson o Nikolái Trubetskói. El seu major llegat dins de l'estructuralisme fa referència a la fonètica. En comptes de fer una llista dels sons que apareixen en el llenguatge, l'Escola de Praga va estudiar com aquests estaven relacionats. En aquest sentit, van determinar que l'inventari de sons d'un idioma pot ser analitzat en termes de contrast. Per exemple, en anglès els sons de /p/ i /b/ representen diferents fonemes perquè existeixen casos on el contrast entre els dos és l'única diferència entre paraules diferents (ex. pat i bat).\nAnalitzar els sons en termes de contrast també permet fer estudis comparatius. Per exemple, es pot explicar que la dificultat que tenen els japonesos per diferenciar la /r/ i la /l/ en anglès és a causa que aquests sons no es contrasten en japonès. Encara que aquest tipus d'aproximació és avui molt acceptada en lingüística va ser revolucionària en el seu temps. Des de llavors, la Fonologia es convertiria a la base paradigmàtica per a diferents camps d'estudi.\nEls treballs seguirien amb una figura cabdal, Louis Hjelmslev (Assajos lingüístics, Prolegómenos d'una teoria del llenguatge), a Dinamarca, o amb Alf Sommerfelt a Noruega.\nA França, Antoine Meillet i el seu deixeble Émile Benveniste continuarien amb el programa de Saussure. El segon ha estat capital, donada a més la seva magnífica formació històrica, i les seves obres són una continuació renovada de les recerques inicials sobre les llengües indoeuropees. Com a gran comparatista renovador, va ser autor d'un important Vocabulari de les institucions indoeuropees. Però els seus escrits en aquest camp es troben recollits en Problemes de lingüística general, toms I i II, col·leccions d'articles magistrals, que són encara font d'inspiració per als estudiosos de les ciències humanes en general.\nÉmile Benveniste, en ressaltar que l'estructuralisme en realitat parla de l'estructura d'un sistema, assenyala que la llengua ha d'analitzar-se com a unitats que es condicionen mutualmente, i que es distingeix dels altres sistemes possibles per l'arranjament intern de tals unitats: aquest arranjament és el que constitueix la seva estructura.\nEugenio Coseriu parteix dels estudis de Saussure, però expressa la necessitat que la llengua i la parla no estan tan separats. La parla no és tan individual i existeix un pas intermedi entre la parla i la llengua: la norma. La norma implica els usos habituals repetits en un determinat col·lectiu. És a dir, prenem trets lingüístics característics del nostre entorn. La norma es classifica en tres tipus i es manifesten en la pronunciació, el lèxic, la morfosintàctica delatant en la situació comuna en la qual ens trobem:\nNorma diatòpica: Criteri de caràcter espacial, els usos lingüístics normals i habituals en un conjunt geogràfic determinat. Guarda relació amb la dialectologia.\nNorma diastràtica: Criteri de caràcter social, usos lingüístics normals i habituals en un conjunt de trets socials en comú, com poden ser l'edat, el nivell econòmic, el sexe, etc. Guarda relació amb la sociolingüística.\nNorma diafàsica: Criteri de caràcter contextual, usos lingüístics normals i habituals que empren els parlants en determinades situacions comunicatives. Guarda relació amb la pragmàtica.\nAls Estats Units, Leonard Bloomfield va desenvolupar la seva pròpia versió de l'estructuralisme lingüístic, coneguda com a distribucionalisme.\nFerdinand de Saussure, Curs de lingüística general, Losada, 1971 (Fontamara, 1998).\nRoman Jakobson, Essais de linguistique générale, París, 1963 (Assajos de lingüística general)\nRoman Jakobson, Lingüística, poètica, temps, Crítica, 1981, or. 1980, diàlegs amb Krystina Pomorska.\nN. S. Trubetzkoy, Principis de fonologia, Cisell, 1973\nLouis Hjelmslev, Assajos lingüístics, Gredos, 1972\nÉmile Benveniste, Problemes de lingüística general, Segle XXI, 1974; i Problemes de lingüística general, 2, Mèxic, Segle XXI, 1979.\nRoland Barthes, Elements de semiologia, A. Cor, 1970\nJ. M. Auzias, L'estructuralisme, Aliança, 1970\nD. Robey (introd.), Introducció a l'estructuralisme, Aliança, 1976, amb O. Ressò, Todorov, Leach, Lyons, Culler, Gandy.\nL. Goldmann i uns altres, Les nocions de gènesis i estructura, Buenos Aires, Nova Visió, 1975.\nO. Ducrot, Què és l'estructuralisme? L'estructuralisme en lingüística, Buenos Aires, Losada, 1975\nT. Todorov, Què és l'estructuralisme? Poètica, Buenos Aires, Losada, 1975.\nF. Wahl, Què és l'estructuralisme? Filosofia, Buenos Aires, Losada, 1975\n↑ De Saussure, Ferdinand. Curso de Lingüística General. Duodécima. Ed. Fontamara, 1998 [Consulta: 14 març 2011].\n↑ Por ejemplo, en castellano la palabra badulaque es definida por la RAE como (entre otras) «persona necia, inconsistente».\nThe poet who could smell vowels: an article in the The Times Literary Supplement by John I. Joseph, November 14, 2007\nOriginal texts and resources, published by Text,\nEstructuralisme i lingüística\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Estructuralisme_(lingüística)&oldid=23490666»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 maig 2020 a les 11:25.


Aturat el desallotjament de Ca la Veïna, un pis ocupat de Gràcia – CATzona\nSense comentaris a Aturat el desallotjament de Ca la Veïna, un pis ocupat de Gràcia\nDiversos col·lectius en defensa del dret a l’habitatge han convocat una protesta aquest dimarts per evitar el desallotjament de Ca la Veïna, una casa ocupada al carrer de Santa Rosa número 2, a Gràcia.\nAvui estem donant suport a Ca la Veina. @ca_veina\nA partir d’avui tornen els desnonaments. El seu negoci, la nostra guerra.\nTotes a Ca la Veïna, C/ Santa Rosa, 2\n: L3 – Fontana pic.twitter.com/paj3rA01rw\n— Sindicat d’Habitatge del Poblenou (@SHabitatgeP9) September 7, 2021\nSegons han informat a través de les xarxes socials, la comitiva judicial ha arribat cap al migdia. Quan faltaven pocs minuts per a dos quarts de dues, el llançament ha quedat parat.\nS’ha parat el desallotjament de Ca la Veïna (13:26).\nContinuarem defensant Ca la Veïna per seguir omplint de vida la Vila de Gràcia\nV de Veïna\n— Ca la Veïna (@ca_veina) September 7, 2021\nEl col·lectiu que ocupa l’espai va rebre la notificació de desnonament el 12 de maig. Fa dos anys i set mesos que van entrar al pis que estava en desús. Afirmen que la propietat, l’empresa Argil Real State SL, ja els va intentar fer fora l’any 2018 a través de Desokupa. Segons diuen, el propietari de l’immoble és un exjugador de la selecció d’Israel, Arie Haviv.\n← Denuncien excés de brutícia en un parc de Santa Coloma → Fetitxe 13 carrega contra la “casta que pacta a Madrid i s’amaga darrere de l’estelada”


ELS 15 MILLORS MALLES D'ENTRENAMENT PER A HOME | DIARI MASCULÍ - ALTRES\nLes millors malles d'entrenament per a home\nSi les polaines són un terme que associeu a les nenes que porten pantalons de ioga, penseu-ho de nou i seguiu llegint, perquè esteu perdent greument.\nVentilador o no, l’ajust corporal de les malles de rendiment té moltes avantatges a l’hora de dominar els vostres entrenaments. Per esmentar-ne uns quants: podeu dur-los pràcticament per a qualsevol activitat de condicionament físic, el contacte directe de la pell a la pell significa que no hi ha excés de teixit i l’ajust compacte ho manté tot còmode, bé, al seu lloc. I vaja, sempre podeu tirar-hi un pantaló curt si no voleu lluir la pell en públic.\nÉs més, certs parells poden ajudar-vos a regular la temperatura corporal, mantenint-vos calents o frescos en funció de la tecnologia avançada que s’aplica a l’estreta. Altres ofereixen tecnologia de compressió, que ajuda a augmentar el flux sanguini als músculs, evitant que es fatigui tan ràpidament i, en última instància, acceleri el temps de recuperació després de l’entrenament.\nAquí hem recopilat els parells amb millor rendiment de la indústria de la roba activa, assegurant-nos que hi hagi una opció per a cada pressupost i cada activitat, des de córrer a HIIT fins a ioga, aixecament i molt més.\nEsperem que us encantin els productes que us recomanem. Perquè ho sàpigueu, Men’s Fitness pot recollir una petita part de les vendes dels enllaços d’aquesta pàgina.\noculta platja puerto vallarta mexico\ncom fer sortir les venes\nla llum blanca de juul es manté encesa\nés massa dolent per a la salut dels homes\ncom construir la part superior del pit\nquants representants he de fer


Sant Fruitós lloga un edifici al carrer Padró per ampliar l'espai del museu municipal - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSón dues plantes d'un immoble que l'Ajuntament ha arrendat a la família de l'exalcalde Casajuana per 15 anys, i que també conté mobiliari de valor artístic\njordi escudé 28.12.2017 | 07:21\nUna imatge de la façana de l´edifici del carrer Padró que ha arrendat l´Ajuntament per al museu j.e.\nL'Ajuntament de Sant Fruitós de Bages ha arrendat dues plantes d'un immoble del carrer Padró per poder ampliar el museu municipal, que actualment concentra tot el material a l'edifici de la rectoria vella i ha quedat petit i obsolet. El lloguer serà per a un període de 15 anys, i l'objectiu mentre no s'esgoti el contracte d'arrendament és que aquest nou equipament convisqui amb el futur espai museístic de Cal Xamal, que es vol condicionar com a seu definitiva del museu, dedicat a explicar el passat agrícola i industrial del municipi (vegeu el desglossat).\nL'edifici que ha arrendat l'Ajuntament és de la família de l'exalcalde Eduard Casajuana, i ocupa els números 6 i 8 del carrer Padró, si bé l'entrada es farà per la porta ubicada al carrer Sant Benet. Es destinaran al museu les plantes baixa i primera, per les quals es pagarà el lloguer, mentre que la planta superior serà d'ús exclusiu per als propietaris. Precisament, la primera planta conté mobiliari divers de la Barcelona del segle XIX i començament del XX, que la família també cedeix temporalment per ser exposat pel seu interès patrimonial.\nTotes dues plantes estan en perfecte estat, però s'hauran d'adequar com a espai museístic, amb un doble projecte d'obra i de museïtzació valorat amb un cost d'entre 120.000 i 140.000 euros, per al qual s'ha demanat un ajut a la Diputació. A hores d'ara l'Ajuntament encara no sap quina quantitat li concedirà, de manera que «allà on no arribi la Diputació ho posarem nosaltres», diu el regidor de Cultura, Xavier Racero. En qualsevol cas, tant la museïtzació com les obres d'adequació s'hauran de fer durant el 2018.\nTot i el finançament de la Diputació, els treballs aniran a càrrec de l'Ajuntament. De moment, s'ha posat un ascensor, però també caldran instal·lacions contraincendis, definir la separació d'espais amb portes o altres elements de divisió horitzontal, i la senyalització. Quant al projecte museístic, «ha de servir per dinamitzar l'equipament» i que sigui un autèntic museu, «i no una col·lecció com és ara», apunta Racero.\nLa rectoria, de magatzem\nL'Ajuntament de Sant Fruitós va prendre la decisió de buscar un nou espai per al museu des del moment que es va municipalitzar oficialment l'abril passat. I és que l'espai de la rectoria ha quedat petit, no compleix es normatives d'accessibilitat, i no està catalogat com a museu sinó com a col·lecció. La idea és que, a la llarga, la rectoria quedi bàsicament com a espai de magatzem del material que no s'exposi.\nEl nou equipament conviurà amb Cal Xamal, que es vol adequar com a futura seu museística. Bages