Diversos morts en un hotel d'Itàlia sepultat per una allau\nActualitzada 19/01/2017 a les 16:41\nHi ha una trentena de desapareguts\nTasques de rescat a l'hotel italià sepultat per la neu\nRecuperan un primer cadáver en el hotel de Los Abruzzos sepultado tras un alud\nEls equips de rescat han recuperat un primer cadàver de l’interior de l’Hotel Rigopiano, a la localitat de Farindola, a la regió dels Abruços, que ha quedat sepultat per una allau de neu que va poder ser produïda després dels terratrèmols d’ahir i on es tem que hi hagi molts morts.\nEls mitjans de comunicació italians, que citen fonts dels socorristes, expliquen que la primera víctima és un home i que es continua excavant buscant els desapareguts, en condicions "dificilíssimes".\nLa Protecció civil va informar que hi ha unes 30 persones desaparegudes, entre els 22 hostes registrats a l’hotel, que es troba al massís del Gran Sasso (a uns 1.300 metres d’altura), a la serralada dels Apenins, i el personal que treballa allà.\n"A les 04.30 del matí, els equips de rescat formats per homes de gran valor van assolir l’hotel en una situació realment al límit", va explicar el cap de la Protecció Civil, Fabrizio Curcio.\nEn les imatges proporcionades pels equips de rescat es veu com els socorristes excaven entre muntanyes de neu per poder accedir a través d’alguna finestra d’aquest hotel de quatre estrelles, que el passat cap de setmana allotjava prop de 200 persones.\nCurcio va subratllar la dificultat que està tenint la resta d’equips de rescat, formats per ambulàncies i llevaneu, per arribar a la zona a causa que hi ha fins cinc metres de neu i que encara es troben a diversos quilòmetres de l’hotel.\nAntonio Crocetta, un dels responsables del Cos de Rescat Alpí de Los Abruzos, que va arribar a l’hotel després de diverses hores d’ascens amb els esquís, va confirmar que tem que hi hagi molts morts.\nEls equips de rescat es van posar en marxa després de rebre ahir alguns missatges de text en els quals s’advertia de l’allau, però les condicions del temps amb intenses nevades han fet molt difícil l’ascens.\nA la seua arribada van poder rescatar Giampiero Parete i Fabio Salzetta, dos dels hostes que es trobaven fora de l’hotel durant l’allau i que van poder refugiar-se en un cotxe i advertir del succeït.\nLes dos persones es trobaven en estat d’hipotèrmia quan van ser rescatats, però el seu estat no corre perill.\nParete, de 38 anys, va afirmar que la seua dona i els seus dos fills es troben a l’interior de l’hotel i que ell era fora perquè havia anat a recollir alguna cosa al cotxe quan es va produir l’allau.\nEs confirma així la presència de diversos nens entre els prop de 30 desapareguts.\nSegons els primers testimonis dels equips de rescat, l’hotel està parcialment esfondrat i completament sepultat sota la neu, i es veuen alguns llums, però no arriben veus del seu interior.\n“Cap senyal” dels desapareguts de l'hotel sepultat a Itàlia


Operació bolquer fallida, quan tornaríeu a provar? - Pàgina 2 - SocPetit.cat\nOperació bolquer fallida, quan tornaríeu a provar?\nRe: Operació bolquer fallida, quan tornaríeu a provar?\ndt. maig 19, 2015 7:02 am\nKabbissa, a mi m'encanta perquè es treballa des del respecte als infants i a les famílies, imagino que n'hi deu haver bastantes com aquestes...\ndg. maig 24, 2015 4:46 pm\nDoncs efectivament des de que hem deixat que ella ens avisi sense estar preguntant, sembla que molt millor.\n- Primer vaig dubtar si tornar a posar-li el bolquer, com us vaig dir, després de que va passar el primer dia i mig de control total i el segon dia i mig de zero control\n- Finalment vaig optar per seguir fent petits intents de deixar-la a casa sense part de baix i posar-li bolquer només per dormir i sortir al carrer\n- Vaig anar posant-li calcetes per sortir al carrer si la sortida era curta, i anar fent diverses sortides curtes amb la premisa de que abans de sortir de casa fèiem pipi les dues.\n- També vaig decidir que si feia poc que n'havia fet, encara que tornéssim a sortir, només li preguntaria si en tenia sense demanar-li que seiés. Si contesta que no, no insisteixo.\n- Els primers dies algun escape (un d'ells a una botiga), ara fa dies que cap.\n- Aquestos últims dies quan es desperta al matí demana que li treguis de seguida el bolquer i seure al seu wc per fer pipi, jo al·lucino\n- Per casa ja no li recordem que cal que ho demani (tot i que aquest matí hem patit perquè portava 4 hores que no feia res i ens ha semblat molt). Ella sola ve a dir-nos que en vol fer, o bé en fa i ens diu que ja ha acabat. Això sí, abans de sortir seguim insistint una mica perquè ho faci.\n- I el millor és que per primera vegada s'ha despertat de la migdiada seca i només despertar ens ho ha demanat, això sí que m'ha deixat de pedra!\nAra ens queda veure el tema caca. Per ara aprofita abans de dormir, quan li posem el bolquer. Crec que encara no se sent còmoda per fer-lo al wc. Crec que per ara ens saltarem el pas de les calcetes d'aprenentatge, les heu fet servir? Val la pena?\ndg. maig 24, 2015 5:40 pm\nMolt be, Melibea!! És veritat que és sorprenent :D\n(Crec que ho és pq no acabem de comfiar en lo fàcil que és quan son ells els que ens marquen el ritme ;) )\nEl nostre no volia (però gens) que li posessim bolquers de nit, i vam estar una bona temporada posant-li un cop s'adormia. Durant aquesta temporada sí vam fer servir els bolquers-calceta, però perquè eren més senzills de posar i treure sense que ell s'adonés massa.\nLa pediatre a la que vaig preguntar, em va dir que si el nen ja estava preparat per dormir sense bolquer, que no allargués massa el treure-li el bolquer de nit. (Allò d'esperar no se quantes nits de bolquers secs. En el nostre cas, sempre es despertava mullat).\nAixí que un dia em vaig atrevir i va dormir sense. Més perque ell demanava dormir sense bolquer que que jo cregués que podriem tenir nits seques.\nEll encara es desperta algun cop de nit per fer un glop de llet, així que al principi vaig estar molt al tanto i quan el sentia moure's inquiet o que volia bibi, aprofitava per preguntar-li "tens pipi?".\nVa funcionar bastant be (algun canvi de llit, però no massa), fins que de cop, es feia pipi dia sí dia també.\nHaviem de canviar de llit, i ho vam fer. El llit nou li va molar tant, que el vaig sentir dir-se "aquí no" abans de dormir-se la primera nit. Els pipis de nit es van acabar :D\nBe, segueixo pendent i si el noto inquiet i ell no es desperta encara vaig jo a preguntar-li si te pipi. De tant en tant no el sento fins que ja s'ha fet pipi, però son pocs dies. Normalment es desperta ell.\nTot aquest rotllo per dir-te que estigues al tanto i comfia en ella, que ja t'anirà marcant el pas\ndl. maig 25, 2015 8:44 am\nEl meu peque té ara 22 mesos i des de Nadal avisa abans de fer caca, fa un temps també avisa del pipi. Molts matins es lleva amb el bolquer sec.\nFa una semana vam anar a Ikea i a la secció infantil va veure les gibrelletes i va agafar una la va posar al terra s'aseu i diu "aquí pipi si!"\nVam flipar. Es va voler endur la gibrella i òbviament, la vam comprar. En arribar a casa es va baixar els pantalons i es va seure, però quan li vam voler treure el bolquer va dir no no no!\nTotal, que s'aseu a l'orinal amb el bolquer, despullat no vol... jajaja\nA la nostra guarderia ja estàn treient els bolquers als nens de juny (parlem de nens que no tenen ni dos anys) i ja ens han insinuat que aprofitem els senyals que dóna el meu nen, però dic jo, si no vol seure sense bolquer, és prou senyal de que encara no està preparat!\nPer ara el que fem és deixar-lo sense bolquer a la tarda, una estona abans del bany, però ni s'apropa a la gibrella...\ndl. maig 25, 2015 9:57 am\nCayena, doncs si vosaltres no el veieu preparat que no forcin! La meva és de juny i de moment res, encara estan fent algunes proves amb els de gener/febrer, em sembla. Què curiós això de l'ikea! Nosaltres tenim aquesta també, la verda i blanca que té dues parts... Estic contenta de no haver-me gastat més en un wc supersònic perquè aquest fa la seva funció perfectament i es baratíssim.\nBé, anit es va tirar dos pets i li vaig dir que si tenia caca la podia fer també al seu wc... així com deixant-ho caure ijiji I va dir que sí, va seure una bona estona (normalment sempre seu i acaba ràpid i vol marxar a jugar). Allà es va estar xerrant sola i cantant... Fins que li vaig dir "has fet caca o què?" i em diu "no sé!". Havia fet pipi i unes boletes. Em va sorprendre que estigués tan còmoda com per seure tanta estona i crec que la clau és que nosaltres li hem tret importància al procès i s'ha vist còmoda. Crec que aplicaré el mateix raonament per a altres coses, deixar-la fer!\nKabissa, tens raó, el ritme el marquen ells i si t'adaptes tot flueix i ningú s'ho passa malament.\nAquesta nit a les tres de la matinada s'ha despertat plorant i em deia que el bolquer "li picava" (que ja he entés que és la seva forma de dir que li sobra). Li he preguntat si volia fer pipi al seu wc i mig adormida m'ha dit que sí! N'ha fet i ha seguit dormint amb el bolquer tan tranquil·la. Ara bé, al matí quan s'ha despertat el tenia mullat, no sé si ha seguit fent pipis de nit quan estava ja més profundament adormida o si ha sigut el primer del despertar, perquè ja no ha volgut fer-ne. Així doncs, de moment seguiré observant si ella vol dormir amb o sense, podem provar a la migdiada uns dies i que ella ens digui. La sort és que parla molt i ens pot explicar prou bé el que vol i el que no.\nAvui no tenia cole, crec que demà que torna els comentaré tots els progressos que hem fet i els diré que també la vagin animant a fer el pipi al wc (com que és tímida, tinc por que tingui vergonya de demanar-ho). No sé com voldran coordinar-ho.\nMoltes gràcies noies! M'heu ajudat molt a que tot sigui molt més fàcil!\ndl. maig 25, 2015 9:23 pm\nCayena a la meva li passa igual jeje que vestida s'asseu i diu " mama pipi i caca aqui" pero despullada no vol\nMembre des de: dg. set. 22, 2013 5:18 pm\ndt. juny 16, 2015 2:55 pm\nL'Abril va fer 2 anys al gener, en la revisió la pediatra em va dir que esperes a Setmana Santa, ho vai preferir perquè no la veia preparada, però a vegades és cert que els pares no els veiem mai preparats. De totes maneres des de Nadal vem comprar un adaptador pel lavabo i li vem explicar per a que servia, a vegades demanava la caca i li posavem sense èxit, segurament ho feia per jugar.\nVa arribar Setmana Santa i vem començar l'operació bolquer amb un èxit rotund, la caca no, però el pipi sí. Després d'una setmana vem marxar de vacances, i tot i que ens vem endur l'orinal, s'ho va començar a fer tot a sobre. Mica en mica va tornar a retenir el pipi, però des de llavors no la tornat a demanar, ara ja fa dos mesos.\nL'Abril és extremadament tossuda i ara es nega a seura a la gibrelleta, només hi va quan es lleva al matí, després de dinar i després de sopar, la resta del dia no vol fins que no se li escapa una mica i llavors accedeix a seure i acabar de fer el pipi. Al matí va a la llar, allà hem diuen que va bé, però arribats a aquest punt estic començant a desesperar i el que no vull és enfadar-me amb ella.\nEncara que sempre he sentit a dir que és contraproduent tornar a posar el bolquer jo li he dit a l'Abril i ella em diu que sí, que vol bolquer.\nPenseu que hauria de posar-li el bolquer una altre vegada???\ndc. juny 17, 2015 6:56 am\nEl que és contraproduent és que nosaltres decidim sense més treure-li el bolquer...si ella te'l demana posa-li, està clar que no està preparada encara. No entenc la mania d'algunes llars de dir que a partir dels dos anys s'ha de treure, si o si, i que per setmana santa...perquè??? no ho entenc, ni a l'estiu...si es treu el bolquer quan la criatura estigui preparada no se li escaparà gaire vegades, sigui hivern o estiu.\nJo treballo amb infants de 2 anys i m'he trobat moltes famílies que m'han dit que el pediatre els ha dit a la revisió dels 2 anys que han de treure bolquer i xumet...i em sobta tant que un pediatre que veu el nen 10 minuts pugui saber si el nen està preparat o no...al·lucino de veritat!\nEl que hem d'evitar és que la criatura s'ho passi malament, i traient el bolquer abans d'hora s'ho passarà. Tornar a posar el bolquer no és cap pas enrere, estem fent el que el nen demana, l'ajudarem a reforçar la seva autoestima i li deixarem veure que tenim en compte la seva opinió i els seus desitjos quan es tracta del seu cos.\ndc. juny 17, 2015 9:41 am\nJo també el tornaria a posar. Si a més ella ho demana, no tinguis dubtes. El dia que menys ho esperis tornarà a voler treure'l, segur, i així almenys ella veu que no teniu cap problema en deixar-la fer i decidir, que no per tornar a posar-lo esteu enfadats ni tristos.\nEn el nostre cas us conto que finalment va sortir tot molt bé, a partir del dia que va començar a retenir bé de dia, també ho va fer de nit, les primeres dos o tres nits em va demanar pipi de matinada, semblava que ja no volia fer-s'ho a sobre, com us vaig dir. També un dia al carrer portava encara bolquer per sortir i no volia tornar a casa ni fer-s'ho a sobre, li va costar un munt, i això que només portava uns dies de pràctiques... així que a partir d'aquell dia ja no li vaig tornar a posar bolquer per sortir al carrer, ho vaig veure absurd.\nA més, als cinc o sis dies de despertar completament seca vaig decidir que li treuriem el bolquer de nit també perquè ja feia calor i es notava que no el volia. I res, molt bé, només un matí quasi a l'hora de despertar em va cridar "s'ha scapaaat" i hi havia un rodolinet de pipi, però va anar de seguida al seu wc a acabar. I aquest matí també se li ha escapat una mica abans de l'hora de despertar (estava calent quan he anat), jo crec que perquè ha fet més fred, no sé si pot ser això...\nPerò bé, ja fa sempre el pipi i la caca al seu wc, ho demana i el cos se li ha acostumat de tal manera que només entrar a casa li entra pipi, és curiós. I res, no puc dir exactament què és el que ha funcionat en el nostre cas i què no, però estic segura de que deixar-la fer sense seure-la constantment ni preguntar-li és amb el que ella ha respost millor. La caca semblava que li costaria més però el que ens ha anat bé és no mirar-la. Quan té caca ens ho diu, la seiem (encara li costa baixar-se alguns pantalons) i li diem "val, la mama surt, fes caca tranquila". I després ens diu que ja està. Si estem amb ella se li talla el rollo...\nPer acabar us comento que la nena encara no sap saltar amb els dos peus alhora, que he llegit que era símptoma de que controlen bé esfínters... Doncs ella no sap. I tampoc no acaba de baixar-se i pujar-se bé alguns pantalons (més que res leggings, tarda un munt o se'ls deixa enrollats a sota del cul, embolicats amb les calcetes). I fins que vam començar a deixar-la sense pantalons ni bolquer per casa, es despertava amb el bolquer pleníssim, el wc no l'entusiasmava i la caca molt sovint després de fer-la deia que no, que no n'havia fet... Així que no complia res del que se suposava que havia de fer per veure-la preparada, ni tan sols jo ho tenia massa clar, però es veu que sí que ho estava.\nProveu-ho, només si ho proveu ho sabreu, no tots els nens donen "pistes".\nGràcies a totes per tots els vostres comentaris!!\ndj. juny 18, 2015 10:19 am\nJo si li tornaria a posar sense dubtar-ho. A mi també em van voler inflar el cap quan la meva nena va fer els 2 anys, el maig de l'any passat. Però jo no la veia gens preparada i amb l'excusa que el germanet havia de néixer a l'agost i que ja seria un canvi gran, em vaig evitar molts comentaris sobretot de la sogra. Vaig llegir un estudi que havien fet a l'institut Pikler (on estudien tot el tema de l llibertat de moviments) i deia que no cal fer res, tard o d'hora tots els nens controlen, només cal estar alerta d'algunes senyals per saber si comença a estar preparat, que són que mostri interes en veure el bolquer brut, en el que fem al wc, que s'allunyi pper ffer caca o verbalitzi quan en fa, que es llevi sec, etc. Deia l'estudi que els nens instruits controlen abans pipi que caca, i els que ho fan per ells mateixos controlen abans caca que pipi. El nostre cas va ser una mica com l'estudi, s'allunyava, deia estic fent caca, volia veure-la sempre, la seva i la de tots, es llevava seca. Al voltant dels 30 mesos va voler provar el wc, durant uns dies, li feia gràcia però de se ho va deixar. Dos mesos després, en ple febrer , va dir que no volia bolquers, que volia calcetes. Dit i fet, en 2dies controlat de dia i de nit. Jo sabia que si la deixava ho faria, però la pressió de la pediatra i d'una veïna que treballa a una escola bressol em feien dubtar. La veïna em va dir que MAI ho demanaria... A quadres es va quedar quan li vaig explicar. Clar, no tenia 2 anys sinó gairebé 3, potser es tracta doncs de deixar-los fer no?\ndj. juny 18, 2015 10:59 am\nSi esta clar k aixo es lo ideal...pero moltes escoles no volen nens k portin bolquers a p3.i aixo tambe es en sí una pressio k dificilment pots evitar\ndj. juny 18, 2015 11:47 am\nefectivament es un problema: que passen per davant els interessos de l,escola enfront les necessitats dels nens. personalment crec que es un tema mal resolt. Jo tenia clar que no li portaria si encara duia bolquers a l,hora de comencar l,escola, pero entenc que hi ha families que aixo no ho poden fer.\nnosaltres vam viure de molt aprop l,experiencia d,uns amics que ho van passar fatal tots 3, pare mare i nen, perque el pediatra a la revisio dels 2 anys li va treure bolquer i va dir que no es podien fer enrrere. van estar 10 mesos que cada cop que sortien pel carrer anaven amb una bossa plensissima de recanvis, que sempre havien de fer servir, i va ser desesperant per tots, menys pel pediatra que devia estar tan tranquil a casa seva. jo vaig dir que aixo ni de conya ho passaria, i si arribava al cole al bolquer doncs ja parlaria amb la mestra o no hi aniria fins que estigues apunt. pero ja dic que entenc que per molta gent aixo es impracticable\n(perdo per la manca d,accents, escric des d,un teclat angles)\ndj. juny 18, 2015 2:54 pm\nSi si rossinyola esta mal.muntat pero tambe crec k es un error del sistema.\nVull dir: imagina't una profe de p3 amb 25 nens ( pel cap baix) i k algun portin bolquers.la mestra no pot amb tot es impossible.\nClar si es vol respectar el ritme del nen k em semblaria perfecte shan de dotar les aules amb els equipaments necessaris i amb gent de reforç.\nSino entenc k una escola vulgui nens ja sense bolquers\ndj. juny 18, 2015 7:40 pm\nMartina, ara imagina't el mateix cas, però que aquells que porten bolquers els porten del tipus calceta.\nQuan un nen es fa pipi a sobre, és mooolta més feinada (treu la roba molla, renta una mica al nen, seca'l, agafa la roba de recanvi i posa-li i la roba mullada a una bosa i cap a dintre de la cartera per donar-li la sorpresa a la mama -alguns passen la roba per aigua, d'altres no-), que canviar de tant en tant (que a aquestes edats no és tan sovint) a 5-6 nens amb calceta-bolquer.\ndv. juny 19, 2015 6:55 am\nRossinyola, l'escola on treballo es basa en l'institut Pikler, de respecte als infants i a la llibertat de moviments, i és tan evident en el control d'esfínters que ells ho decideixen i és més fàcil! Jo ara tinc 3 nenes de 2 anys que no porten bolquer (ho van decidir elles) i en una setmana potser s'escapen dos pipís...jo sempre explico a les famílies que segons el que vegin a casa i el que vegi jo a l'escola parlem i ells ho proven un cap de setmana, si va bé dilluns ja poden venir a l'escola amb calces o calçotets. Com que parlo cada dia amb les famílies és molt fàcil arribar a un acord. i sempre els dic que si no funciona es torna a posar el bolquer i no ha passat res, de fet amb una nena va passar i ara que li han tornat a treure el bolquer ja va perfecte.\nKabbissa, penso igual que tu, és mil vegades més complicat i feixuc anar canviant la roba pixada que canviar un bolquer, no ho entendré mai. Fa poc em van explicar que en una escola de Santa Coloma de Gramenet deien que el nen haviaa d'entrar sense bolquer i que si es pixava no el canviarien i trucarien a la família perquè l'anés a canviar...em vaig quedar morta...però tampoc sé si és ben bé així, em sembla massa fort...\ndv. juny 19, 2015 9:05 am\nVioleta fan falta mooooooltes més escoles com la teva!\nJo veig el mateix que la kabissa.: val que una mestra per 25 nens no pot anar canviant bolquers, però és que si se'ls escapa pipi o caca, amb 25 nens, la feinada és molt pitjor! És el que no entenc, com tampoc entenc que no acceptin bolquers-calceta, almenys a les que conec! Ma germana ha treballat molts anys de monitora de menjador a infantil i m'explica que dia sí dia també algun o altre nen havia de canviar, i només a l'estona que ella treballava, imagina la resta del dia! Jo sincerament no ho entenc, però és el que es demana a la majoria d'escoles.\nMembre des de: dl. ago. 13, 2012 2:29 pm\ndl. ago. 17, 2015 12:24 pm\nCada nadó es un món i per tant cadascún esta preparat en un moment diferent i ho expressa a la seva manera.\nUs explico el nostre cas.\nLa Berta cap als 20 mesos aprox li interesaba molt veure com feiem pipi al wc, i sempre hem preguntaba que feia alla asseguda. Jo lhi explicaba, fins que un dia hem va preguntar si en podia fer. Ho vam intentar al wc, perque encara tenia l'orianal a la caixa jeje, i en va fer. Es va posar mooolt contenta, i anaba dient..jo gran, jo gran jejeje. Aixi que lhi varem presentar al senyor orinal, i li vam explicar perque servia. Durant unes setmanes, va continuar portant bolquer, perque ella ho demanaba..pero tots els pipis els feia a l'orinal (inclus el de la nit) i la majoria de caques tb. Aixi que varem decidir treureli el bolquer. Obviament lhi varem explicar, i estaba mes feliç que mai, com si lhi haguessis donat una joguina nova, era tot un repte per ella. I la vritat es que ens ha anat molt be. Obviament algún dia se lhi ha escapat una mica, un parell de gotes..llavors aguanta i va corrents cap al wc, tb hem tingut escapes totals un parell de dies o axi. I ella s'enfadava un munt, xo naltres lhi deiem que no passaba res, que n'estaba aprenent i que a tots sens pots escapar sense voler. Sobretot, a nosaltres ens va anar molt be, no renyarla en cap moment si se lhi escapa, ni posar males cares, ni res...simplement dirli que no passa res, que ara cambiarem les calcetes i els pantalons i ja els rentarem. Vaja, no lhi vam donar importancia als escapes ni tampoc massa als èxits, per evitar que es frustres molt quan se lhi escapès (ella es aixi, s'enfada quan una cosa no lhi surt be). I realment ens ha anat molt be, que inclús lhi varem treure el panyal de nit al cap de poc temps de trueurel de dia.\nSi podeu jo us recomano no cap ficarse massa en el tema, tot arriba. es un procès completament natural, i si ens enfadem o el que sigui ells ho noten, i es frusten. aixi que molta paciència i anims!


Ràdio Pego emetrà demà el programa especial de la XEMV pel Dia Mundial de la Ràdio – Ràdio Pego\nNotícies Ràdio Pego Radiodifusió\nRàdio Pego emetrà demà el programa especial de la XEMV pel Dia Mundial de la Ràdio\n12 de febrer de 2020 Lumi Requejo 0 Comment Dia Mundial de la Ràdio, Ràdio Pego, XEMV\nMés d’una vintena d’emissores municipals es donaran cita demà dijous, 13 de febrer, per a commemorar, per segon any consecutiu, el Dia Mundial de la Ràdio amb un programa especial que realitzaran des de la plaça Manises amb el suport de la Federació Valenciana de Municipis I Províncies.\nEs tracta d’una festa radiofònica amb què commemorar aquesta efemèride tan assenyalada, però també festejar la consolidació d’una Xarxa d’Emissores Municipals Valencianes que vertebra el territori a través de continguts de qualitat i proximitat.\nAl llarg del programa, que tindrà una durada de tres hores, es repassarà la salut d’aquest mitjà en constant evolució però també es repassarà la història de les emissores locals. A més, el grup valencià “poetes Anònims” animarà el matí amb la seua actuació en directe.\nTota una festa on institucions públiques, professionals i emissores municipals es donaran la mà per a commemorar aquesta efemèride i dir, alt i clar, que les ràdios locals són molt grans.\nLa XEMV pretén unir esforços amb l’objectiu últim de treballar conjuntament per a la millora del sector de les ràdios municipals. És, en definitiva, un espai des d’on definir les metes i traçar les estratègies comunes que redunden en benefici de la ciutadania creada sota el paraigües de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.\nEl programa especial de la XEMV per a commemorar el Dia Mundial de la Ràdio, tindrà lloc demà, dia 13, a la plaça de Manises de València, i ho podreu escoltar en directe a través de Ràdio Pego.\n← Turisme organitza una visita a la Marjal aprofitant la Baixà del Bullent\nL’àguila anomenada Marina ha mort a l’Albufera →\nMés d’una vintena de ràdios municipals es mancomunen per a emetre un nou programa conjunt, El Rall\n4 de febrer de 2021 Lumi Requejo 0


Mons Observans. Assentament romà de Can Tacó - Turó d'en Roina. | ARQUEOLOGIA I ARQUEOMETRIA A MONS OBSERVANS\nARQUEOLOGIA I ARQUEOMETRIA A MONS OBSERVANS\nEl diumenge 20 de novembre, coincidint amb la celebració de la Setmana de la Ciència, Mons Observans va organitzar una conferència per presentar els resultats de la recerca arqueològica que els investigadors de l’Institut Català d’Arqueologia Clàssica duen a terme des de l’any 2004 al jaciment. La xerrada, que va començar a les 11 del matí, fou impartida pel Dr. Josep Guitart i les Doctores Esther Rodrigo i Anna Gutiérrez-Moreno i va estar dedicada a l’estudi arqueomètric dels materials constructius recuperats en les diverses campanyes d’excavació de l’assentament.\nEl Dr. Josep Guitart va ser l’encarregat d’obrir la conferència tot destacant el paper cabdal que ha tingut la recerca efectuada al jaciment per estudiar els inicis de la romanització a les terres catalanes. Seguidament, la Dra. Esther Rodrigo va explicar les característiques dels materials constructius objecte d’estudi, els quals es documentaren, principalment, a les terrasses inferiors del jaciment, on es conservava una potència estratigràfica molt àmplia formada pel col·lapse de les estructures de la terrassa superior. L’excavació d’aquests estrats va permetre recuperar evidències de la teulada, amb les teules planes (tegulae) i corbades (imbrices) pròpies de la construcció romana que foren utilitzades per primera vegada a la península ibèrica en jaciments de la mateixa cronologia que Can Tacó (segle II a de C). També es recuperaren restes de les parets caigudes de tovot i les seves decoracions murals de primer estil pompeià així com paviments de morter decorats amb pedres de colors i amb tesel·les blanques que formaven decoracions geomètriques.\nLa Dra. Anna Gutiérrez-Moreno, que actualment treballa com a investigadora a la Universitat de Burdeus, va presentar els resultats de l’estudi arqueomètric de les teules i dels paviments. L’estudi tenia per objectiu determinar la procedència d’aquests materials a fi i efecte d’establir si en la construcció de l’edifici s’utilitzaren productes foranis o bé es fabricaren localment. Amb aquest objectiu es va dur a terme l’anàlisi petrogràfica de les mostres amb un microscopi òptic de llum polaritzada i difracció de raig X. L’anàlisi va permetre determinar l’existència de diverses teules que segons la composició petrogràfica havien estat fabricades localment amb argiles de l’entorn. Aixi mateix, s’identificà una única teula fabricada amb argiles que contenien inclusions de piroxens i vidre volcànic. La comparació amb col·leccions de referència va permetre descartar que l’argila d’aquesta teula procedís de la zona volcànica de la Garrotxa (Olot) o de la Campània (Itàlia) i es va formular com a possible zona d’origen la regió del Laci (Itàlia).\nEn el cas dels paviments l’estudi va ser doble. D’una banda s’analitzaren els morters i, de l’altra, les tessel·les incrustades que formaven la decoració. L’anàlisi dels morters va posar en evidència l’ús de dos àrids elaborats amb ceràmica triturada de producció local juntament a un tercer elaborat amb ceràmica importada que també contenia inclusions de piroxè i vidre volcànic. Pel que fa a les tessel·les, s’analitzaren diverses mostres de les quals, fins aquests moments, ha estat possible identificar-ne una que fou fabricada amb pedra calcària de color blanc procedent de l’àrea d’Empúries.\nA l’espera de dur a terme un estudi més exhaustiu, la Dra. Gutiérrez-Moreno va concloure que en la construcció de l’edifici s’utilitzaren materials constructius importats d’Itàlia al costat d’altres que es fabricaren localment seguint models itàlics. La Dra. Rodrigo va posar de manifest que Can Tacó és un dels primers edificis que utilitza materials i tècniques de construcció típicament itàlics a la península ibèrica i que la troballa d’aquests materials s’ha de posar en relació amb les abundants restes d’àmfores i de vaixella fina de taula procedents de la mateixa península itàlica i de l’illa de Rodes, les quals denoten una presència estable romana en aquest territori.\nEn acabar la conferència es va dur a terme el taller “ciència amb toga” en el qual el públic assistent va poder descobrir amb petits experiments pràctics el funcionament d’alguns dels principals enginys científics de l’antiguitat com la clepsidra, la catapulta o la màquina de vapor d’Heró d’Alexandria. També es va organitzar una visita teatralitzada al recinte arqueològic.\nAquesta ha estat la quarta edició de la Setmana de la Ciència a Mons Observans. La primera es va celebrar l’any 2013 i es va dedicar als enterraments infantils documentats al jaciment. La segona (any 2014) es va centrar en les àmfores d’importació i la tercera (any 2015) en les pintures murals que decoraven les estances de la planta noble de l’edifici. En totes les edicions s’ha gaudit de la participació dels directors científics del projecte (Dr. Josep Guitart i Dra. Esther Rodrigo) i dels especialistes que estan duent a terme els estudis dels materials (el Dr. Emilio Provinciale -paleoantropòleg-, el Dr. César Carreras -arqueòleg especialista en l’estudi de les àmfores-, la Dra. Àfrica Pitarch -arqueòloga especialista en pintura mural- i la Dra. Anna Gutiérrez-Moreno -arqueòloga especialitzada en petrografia-, entre d’altres). L’edició d’enguany va estar presidida pel Regidor-Delegat de l’Ajuntament de Montmeló el senyor Lluís Esteban.


Bosch adverteix que la resposta de Sánchez a l'ONU "és el...\nEl conseller d'Acció Exterior, Alfred Bosch, en declaracions al Parlament | ACN\nBosch adverteix que la resposta de Sánchez a l'ONU "és el menys intel·ligent que podia fer"\nEl conseller d'Acció Exterior insta Felip VI a dir "anem a arreglar-ho" en comptes d'"a por ellos"\nper ACN 02 de juny de 2019 13:14\nEl conseller d'Acció Exterior, Alfred Bosch, assegura que la resposta que ha donat el govern espanyol a l'informe del grup de treball sobre detencions arbitràries de les Nacions Unides "és el menys intel·ligent que podia fer". En una entrevista publicada aquest diumenge a 'El Nacional', el conseller alerta que si no pren mesures la reputació d'Espanya "es veurà seriosament danyada". Bosch també insta al rei Felip VI a "reparar el dany" i "en lloc de sortir a dir a por ellos", optar per "sortir a dir anem a arreglar-ho, anem a ser un país democràtic, anem a corregir aquestes deficiències". A l'entrevista, Bosch adverteix que l'informe "no acaba aquí" i seguirà el seu curs dins de l'ONU. Malgrat que no comporti sancions, explica el que diu el document "és que Espanya no està complint amb els drets humans", un missatge que "és demolidor".\nPel que fa a la resposta del govern espanyol d'impugnar dos dels membres, el conseller considera que el fet "que es dediquin a desmerèixer aquest grup, és gravíssim, perquè estan qüestionant el funcionament de l'ONU". I Posa com a exemple que només el 2017 van ser 31 els Estats que van alliberar presos després d'un dictamen similar, entre ells, França, EUA, Turquia, Cuba o Israel. A parer del conseller, Espanya "reacciona tard, malament" i "s'està equivocant" en qüestionar el funcionament del sistema de les Nacions Unides. "El que està aconseguint és desmerèixer la seva reputació internacional", diu Bosch, tot assegurant que "el món se'n comença a fer creus del que està fent el regne d'Espanya". Segons el titular d'Acció Exterior, ignorar el dictamen pot comportar una col·lisió amb el sistema de Nacions Unides. "Si arriben a aquest extrem, la reputació d'Espanya com a estat democràtic amb independència judicial i amb respecte als drets humans es veurà seriosament danyada", assegura. I insta a l'executiu de Sánchez a "com a mínim" fer "un pronunciament" i dir que "això s'ha de resoldre", i no tot el contrari. En l'entrevista, el conseller també demana a Felip VI que repari "el dany terrible que estan fent a les institucions espanyoles". "En lloc de sortir a dir a por ellos, hauria de sortir a dir anem a arreglar-ho, anem a ser un país democràtic, anem a corregir aquestes deficiències", considera, malgrat que reconeix que "és molt probable que no ho faci".\nSobre la decisió de l'Eurocambra d'impedir que l'expresident Carles Puigdemont i l'exconseller Toni Comín accedeixin al Parlament fins que tinguin l'acte de diputats i la possible suspensió d'Oriol Junqueras, Bosch recorda que són persones que "han estat escollides". "Un govern de la UE no ha d'influir en la composició del Parlament europeu, els jutges d'un Estat no poden tergiversar els resultats de les urnes... Per tant, tenim un problema a Europa. Això ja no és un afer intern espanyol", assegura. El conseller reconeix que a Europa s'han trobat "amb una campanya oficial" per "desacreditar l'independentisme" però que, malgrat tot, s'han aconseguit "coses notables".


carles andreu cava brut nature, terroir conca de barberà millors caves catalans : cava brut nature carles andreu, do cava - essència de la conca de barberà\ncarles andreu cava brut nature, terroir conca de barberà\nmillors caves catalans : cava brut nature carles andreu, do cava - essència de la conca de barberà\nBrut Nature Criança 18 mesos\nConca de Barberà. Dins la regió del cava, una de les comarques amb un microclima més diferenciat és la Conca de Barberà. Amb varietats típiques de la comarca ( macabeu i parellada), elaborem el nostre brut nature amb una criança mínima de divuit mesos. S'ofereix al tast com un cava jove, fàcil de degustar però amb una forta personalitat.\nElaboració del vi base: Fermentació a 15ºC durant deu dies del most obtingut del premsat suau del raïm sencer de cada varietat després d'una maceració en fred amb les pells per extreure el color i les aromes varietals. Posterior coupage dels vins obtinguts.\nElaboració del cava: Segona fermentació en ampolla a 14 ºC i criança en les mares durant divuit mesos mínim.\nRaïm varietat : parellada i macabeu\nAnyada i data de degollament visibles a l’etiqueta.\nCeller Carles Andreu,\nVins i Caves de la Conca de Barberà\nHistòria Viva de la Conca\nDes del segle XVIII la nostra família s'ha dedicat al cultiu de la vinya. Mantenim al nostre arxiu familiar, el document de compra del mas del Celdoni de Forès, de l'any 1781.\nEn l'actualitat la família és propietària d'unes vuitanta hectàrees de vinya a la Conca de Barberà, on principalment s'hi conreen les varietats tradicionals de la comarca (macabeu, parellada i trepat).\nLes nostres vinyes es troben repartides entre els municipis de Pira, Forès, Sarral, Solivella, Barberà de la Conca i Montblanc.\nL'any 1991, Carles Andreu, continuant la tradició familiar, va posar en marxa la cava que porta el seu nom. Es tractava d’una petita cava ubicada al poble de Pira i situada a la antiga casa pairal de cal Celdoni, aprofitant els cups on antigament es feia la fermentació del vins, respectant les voltes i les formes arquitectòniques de la casa, contruïda l'any 1796.\n➽ CARLES ANDREU CAVA BRUT 90/100 punts\n➽ CARLES ANDREU CAVA BRUT NATURE 90/100 punts\nContacteu amb Celler Carles Andreu,\nSant Sebastià, 19 - 43423 Pira -\nConca de Barberà - Telèfon 977 887 404 -\nVista. ens expressa part de la seva relativa joventut, amb un color groc palla amb tons verdosos, el perlat és excel·lent, amb una persistent corona a la copa.\nNas. Afruitat al nas amb records de fruites blanques (pinya i pera), amb una aroma fina i subtil.\nBoca En boca és sec amb un fons fruitós i molt bona acidesa.\nLa impressió que en rebem ens apropa a la sensualitat i a l'entusiasme.\nPresentació: Estoig d'una o 3 ampolles, caixa de cartró de 3 i 6 ampolles i caixa de fusta de 3 ampolles.\nConsum òptim: fins 2 anys post degollat.\nSucres residuals < 3 g/l\nVersàtil i apte per a totes les ocasions, des dels aperitius amb marisc i fruits del mar als ibèrics. Té cos per acompanyar plats consistents de peix, carns blanques a la planxa.\n❖89 punts Guia Peñín 2015\nCeller Carles Andreu Cava Brut Nature 90/100 punts\nNota de Tast del Wine Advocate de Robert M. Parker\n“Dos caves fora de sèrie de la Conca de Barberà. Aquests dos vins escumosos, francs, impecables, són gairebé tant bons com un xampany de gran qualitat, però amb un preu molt millor. El gairebé fora de sèrie cava sec, sense anyada, brut nature , fet amb parellada i macabeu i amb divuit mesos de rima, correspon a un estil més suau, amb bouquet de molta pastisseria i llevat, frescor i fruita alhora”..


Un taxista i un conductor de bus, denunciats per infraccions viàries a Girona\nActualitzat 13/7/2019 13:39:14 CET\nLa línea 20 de la EMT en sentido Son Espases sufre un desvío por el cierre del túnel de Avenida\nEls Mossos d'Esquadra han denunciat un taxista veí de la Jonquera (Girona) i el conductor d'un bus de línia regular entre Itàlia i Espanya com a presumptes autors d'infraccions viàries que suposadament van cometre a Girona el dimecres 9 i el dijous 10 de juliol, respectivament.\nEl taxista, de 46 anys, va donar positiu en metamfetamines en un test de drogues que els agents li van practicar al voltant de les 20.00 hores durant una inspecció de taxis i VTC a l'estació de l'AVE de Vilafant (Girona), han informat els Mossos en un comunicat aquest dissabte.\nEls agents van cursar de forma immediata una denúncia contra ell per una presumpta infracció vial, per la qual pot ser sancionat amb una multa de 1.000 euros i amb la retirada de sis punts del permís de conduir, segons ha informat la policia.\nEl conductor del bus, de 46 anys, ha estat denunciat per una presumpta infracció viària a l'AP-7 a l'altura la Jonquera (Girona) per excés de conducció ininterrompuda, per reduir el descans diari obligatori i per no haver practicat les anotacions preceptives en l'aparell tacògraf del bus.\nEn concret, el conductor havia conduït de forma ininterrompuda durant més de set hores --dues hores i mitja més del permès-- el bus, en el qual viatjaven 36 persones.\nEn tots dos casos, la policia va requerir que un substitut es fes càrrec dels vehicles que conduïen els presumptes infractors.


Construeixen la vorera reclamada pels veïns de Son Fuster Nou en el solar de les Palmeres\nPublicado 18/2/2019 16:50:41CET\nL'àrea d'Infraestructures de l'Ajuntament de Palma ha construït una voravia a un tram del carrer Aragó, al solar entre els carrers Ca Rosses i Hostal de la Creu, del barri de Son Fuster Nou. El pressupost total invertit és de quasi 10.000 euros, amb els quals s'enrajolaran 212 metres quadrats de vorera i que inclouen dos nous punts de llum.\nSegons ha informat Cort en un comunicat, les obres --que van començar el passat 14 de febrer i està previst que finalitzin a final de mes-- eren una reclamació "històrica", segons el Consistori, ja que "s'havia de creuar per un solar no habilitat".\nEl regidor Rodrigo Romero, que aquest dilluns ha visitat aquestes obres, ha assegurat que han fet possible que "qualsevol persona pugui passejar de manera segura i accessible" en aquest tram del carrer Aragó a la zona de Son Fuster Nou (Les Palmeres), ja que no només es farà una vorera, sinó que també s'ha posat enllumenat nou de tipus LED.\nEl president de l'Associació de Veïns i Veïnes de Son Fuster Nou, José López Martínez, ha mostrat el seu agraïment per l'interès mostrat per Cort en "allò que reclamam fa anys" i la feina feta des de l'àrea per complir-les, i ha expressat la intenció de convertir el solar "en una zona verda, un parc o un jardí per a jocs infantils".


Mireia Boya inicia a Tàrrega la presentació del seu llibre per les terres de Ponent i Pirineu – Comarques de Ponent\nMireia Boya inicia a Tàrrega la presentació del seu llibre per les terres de Ponent i Pirineu\nL’exdiputada de la CUP Mireia Boya ha iniciat aquest divendres a Tàrrega la presentació del seu llibre Trencar el silenci per les terres de Ponent i Pirineu, que seguirà demà a Sort, dijous que ve a Lleida i també en té programades dues a la Val d ‘ Aran i una a les Borges Blanques, entre altres.\nEn un acte organitzat per l’assemblea local de la CUP de Tàrrega a la Biblioteca Pública Germanes Güell, Boya ha dit que «el llibre no parla d’un sol silenci sinó que són molts, tots des de la meva pròpia experiència». Boya ha comentat que el volum tracta, entre altres temes, «el fet que la política és un món molt masculinitzat, les renúncies que hem de fer les dones si volem ser regidores o diputades o la violència masclista que hi trobem a través d’un cas de assetjament que vaig patir quan era diputada». L’exdiputada de la CUP també posa en valor «les moltes dones que van estar a primera línia i a les escoles durant el referèndum d’autodeterminació del 2017, no hem d’oblidar que qui tenia les claus de les escoles del país en la seva gran majoria eren les dones, que són les directores dels centres».\nBoya s’ha mostrat «molt satisfeta» de l’acollida que està tenint el llibre, «els comentaris són molt positius», ha apuntat. La presentació ha anat a càrrec de Montse Garcia.


per què la música et fa calfreds? - Article\nQuan la vostra llista de reproducció toca tots els acords adequats, el vostre cos pot seguir una alegria fisiològica. La freqüència cardíaca augmenta. Les vostres pupil·les es dilaten. La temperatura corporal augmenta. La sang es redirigeix a les cames. El vostre cerebel, el control de la missió del moviment corporal, es torna més actiu. El cervell s’enfonsa amb dopamina i un refredament picant et colpeja per l’esquena.\nAl voltant del 50 per cent de les persones esgarrifan quan escolten música. La investigació demostra que això és degut a que la música estimula una antiga via de recompensa al cervell, animant la dopamina a inundar l'estri, una part del cervell anterior activada per l'addicció, la recompensa i la motivació. Sembla que la música pot afectar els nostres cervells de la mateixa manera que ho fan el sexe, el joc i les patates fregides.\nCuriosament, aquests nivells de dopamina poden arribar al màxim uns quants segons abans del moment especial de la cançó. Això es deu al fet que el vostre cervell és un bon oient: prediu constantment què passarà després. (Evolutivament parlant, és un hàbit pràctic tenir. Fer bones prediccions és essencial per a la supervivència.)\nPerò la música és complicada. Pot ser imprevisible, provocar els nostres cervells i mantenir endevinats els desencadenants de dopamina. I aquí és on poden aparèixer els calfreds. Perquè quan finalment sentiu aquell acord tan esperat, l’estri suspira amb satisfacció impregnada de dopamina i —BAM— obtindreu els calfreds. Com més gran sigui l’acumulació, més gran serà el fred.\nPerò hi ha teories competidores. El neurocientífic Jaak Panksepp, per exemple, va descobrir que la música trista provoca calfreds més sovint que la música feliç. Argumenta que una melancòlica melodia activa un mecanisme antic, que provoca fred, una resposta d'angoixa que van sentir els nostres avantpassats quan es van separar de la família. Quan una balada ens fa sentir nostàlgics o nostàlgics, aquest disseny evolutiu entra en marxa.\nEl que és interessant de la teoria de Panksepp, però, és que els calfreds no entristeixen la majoria de la gent. L’experiència és aclaparadorament positiva. Investigacions recents demostren que la música trista en realitat evoca emocions positives: la tristesa experimentada a través de l’art és més agradable que la tristesa que experimenta un mal dia a l’oficina.\nI això pot donar a entendre una altra teoria. L’amígdala, que processa les teves emocions, respon de manera única a la música. Una tonada sombria pot activar una resposta de por a l’amígdala i fer que els cabells s’aixequin. Quan això passa, el cervell revisa ràpidament si hi ha algun perill real. Quan s’adona que no hi ha res de què preocupar-se, aquesta resposta a la por es torna positiva. La por disminueix, però el fred es queda.\nPodeu sentir calfreds de qualsevol gènere, ja sigui Mozart, Madonna, tango o techno. L’estructura —no l’estil— és el que compta. La pell de gallina es produeix sovint quan passa alguna cosa inesperada: entra un instrument nou, la forma canvia i el volum es redueix de cop. Es tracta de l’element sorpresa.\nEls calfreds més potents poden ocórrer quan se sap el que ve. Quan es compleixen les nostres expectatives, el nucli accumbens es torna més actiu. Això es remunta a aquell joc d’endevinalles que indueix a la dopamina que li agrada jugar al nostre cervell. Com a resultat, familiaritzar-se pot millorar l’emoció del fred. (Potser és per això que el 90% dels músics informen que senten calfreds).\nLa teva personalitat també importa. Els científics de la UNC Greensboro van trobar que les persones més obertes a noves experiències tenen més probabilitats de sentir un tremolor a la columna vertebral (possiblement perquè els individus oberts són més propensos a tocar instruments). Mentrestant, els investigadors d’Alemanya van trobar que les persones que sentien calfreds eren menys propenses a cercar emocions, però eren més motivades per la recompensa.\nEls significats darrere de 20 noms d’elements químics\n8 persones amb superpoders 'reals'\n7 actors que van expressar M & S\nLes 15 millors finals de totes les sèries de televisió\nQuina és la diferència ?: Egg Roll vs. Spring Roll\n11 Fets sobre 'L'escala al cel' de Led Zeppelin\nper què hi ha persones malament en matemàtiques?


Baixa voluntària: vols deixar la feina? » Avalot Sindicat Juvenil\nBaixa voluntària: vols deixar la feina?\nLa baixa voluntària a la feina és una manera de finalitzar la relació laboral. Es produeix quan la treballadora de manera unilateral decideix rescindir el contracte laboral.\nOn es regula la baixa voluntària?\nLa baixa voluntària està regulada a l’article 49 de l’Estatut de les Treballadores.\nLa baixa comporta el següent:\nNo dóna dret a indemnització però si a la quitança.\nNo dóna dret a percebre la prestació d’atur (no es tracta d’una situació legal d’atur).\nCom s’ha d’efectuar la baixa voluntària?\nSempre és recomanable efectuar-la per escrit (perquè quedi constància de l’enviament de la comunicació).\nEn qualsevol cas, s’hi haurà de respectar el termini de preavís establert al conveni col·lectiu d’aplicació. En cas que no s’esmenti cap termini s’haurà de respectar el preavís de 15 dies naturals, és a dir, que compten els caps de setmana i festius.\nTot i això, en cas que la baixa voluntària es produeixi dins del període de prova (durarà el que marqui el conveni col·lectiu d’aplicació i en defecte, l’Estatut de les Treballadores), no cal respectar el termini de preavís.\nQuè passa si no es respecta el preavís?\nEls dies no respectats del preavís es descomptaran a raó d’1 dia de salari per cada dia que no respectat. Aquesta quantia es descomptarà de la quitança.\nPuc revertir una baixa voluntària o és definitiva?\nDurant el termini de preavís, la treballadora pot revertir la baixa voluntària. S’entén que mentre dura el preavís la relació laboral encara és vigent i per tant, l’empresa haurà d’acceptar la renúncia, llevat que es demostri que això li causaria un perjudici (un exemple podria ser que ja hagués contractat a una altra treballadora per substituir la primera).\nEn cas que l’empresa es negui a acceptar la renúncia sense una justificació es considerarà que s’ha produït un acomiadament improcedent.\nSi tens dubtes sobre temes laborals, pots posar-te en contacte amb nosaltres i t'assessorarem!


Una urna, 800 habitants i calma tensa - El Temps\nTot i que no hi va haver cap contratemps remarcable a banda dels problemes informàtics, la tensió i la nerviositat van ser presents a Agullana tot l’1 d’octubre. En aquest poble de 800 habitants a tocar de la Junquera més d’un centenar de persones van fer guàrdia a la porta del col·legi electoral esperant una possible arribada de la Guàrdia Civil. Vam ser amb ells durant el matí.\nMentre la gent defensa el col·legi, un plafó ens recorda l'important paper d'Agullana durant l'exili posterior a la Guerra Civil | Roger González Sedano\nSorprèn arribar a un poble on a l’Ajuntament només hi ha partits independentistes i trobar una bandera de l’Estat espanyol pintada a cada pivot de la tanca que envolta la carretera que entra al poble. Són quarts de deu del matí quan arribem a Agullana, a l’Alt Empordà, localitat d’aproximadament 800 habitants, a tocar de la frontera entre l’Estat francès i l’espanyol.\nEn arribar, just després d’aparcar, ens aturem a parlar amb dues persones que ens indiquen que per votar he d’anar “carrer amunt, cap a l’ajuntament”. Ens pregunten també si som de la Junquera. Allà, comenten, sembla que hi haurà moltes dificultats per votar —a final de la jornada no arribaven al miler els vots registrats en aquell municipi— i “ens han avisat que potser els envien cap aquí a votar”.\nEns acomiadem i comencem a enfilar carrer amunt rodejant un casalot enorme —el mur és més alt que algun dels pisos del davant— i al cap de res albirem una gentada. Hi deu haver prop d’un centenar i mig de persones que s’apleguen a les portes de la casa consistorial preparades per votar. Des de lluny sembla que, de moment, la jornada es desenvolupa amb tranquil·litat. Hi ha una parella dels Mossos a la vorera del davant, però, tal com hem sentit dir per la ràdio que està passant a la majoria de viles catalanes, s’ho miren des de la distància.\nTruquem a l’alcaldessa, Marina Gutés, per veure si corre per allà i podem parlar amb ella per saber com es desenvolupen els primers compassos de la jornada. Ens diu que sí que hi és, però que ens atendrà al cap d’una estona. Els sistemes informàtics que han de permetre comprovar el cens fallen i ara mateix van de bòlit. Mentre l’esperem, ens apropem al recinte electoral per veure com està l’ambient. Tanmateix, així que pugem l’escala que mena a la sala de vot, dos homes, que ja fa una estona que ens fiten, fan un pas endavant per barrar-nos el pas. “Què voleu?”, ens etziba un que fa cara de pocs amics. Som en un poble petit i unes cares desconegudes fan saltar l’alarma. Per sort, l’alcaldessa, que és per allà prop, intercedeix per nosaltres i els comunica que “són de la revista EL TEMPS, vénen a parlar amb mi”. Ens comunica satisfacció per la quantitat de persones que s’han aplegat des de primera hora del matí davant el col·legi electoral. “Alguns han passat la nit aquí davant”, diu, i ens explica que no hi ha hagut cap incidència amb els cossos de seguretat. La seva cara, però, reflecteix cert nerviosisme. El sistema de vot encara no funciona. De seguida, se’n torna cap a dins per intentar posar-hi remei.\nGutés va ser escollida a les darreres eleccions com a candidata d’Esquerra Republicana, que té tres regidors al municipi. Els altres quatre se’ls reparteixen a parts iguals CiU —actual PDeCAT— i la CUP. A les eleccions del 27 de setembre de 2015, els vots d’aquests darrers i Junts pel Sí van sumar el 79% dels sufragis.\nMentre esperem que comencin les votacions, sabem que la Guàrdia Civil fa poc que ha entrat al col·legi de Sant Julià de Ramis, on havia de votar Carles Puigdemont. Aquest és un dels temes de conversa entre els qui s’apleguen a les portes. El que més circula, però, és la intervenció policial a Garrigàs, a tocar de Figueres. És un poble de no més de 400 habitants i es veu amb més proximitat.\nSentim un grup de joves que xerra sobre les banderes de l’Estat espanyol pintades amb què ha despertat el poble. Ens acostem per preguntar-los i ens expliquen que, ahir a la nit, van veure pels carrers un grup de persones que, asseguren, no eren d’allà. Creuen que es tracta d’un grup que s’ha dedicat a fer pintades per diferents municipis de la zona. Parlen també, amb indignació, de les diferents intervencions policials que van coneixent. Tot i que Agullana és un poble petit, no tenen clar que aconseguiran escapar de la visita de la Guàrdia Civil. “La frontera és a prop i allà n’hi ha força”, avisen.\nNo triguem gaire a sentir els primers aplaudiments. “Ja ha votat el primer!”, se sent cridar de fons. “Ha estat en Joaquín!”, diu algú. “Deixeu passar la gent gran i els que han d’anar a treballar, primer”. Es donen instruccions i una dona reparteix, de manera discreta, unes paperetes de vot que du amagades entre la vora del pantaló i la camisa.\nLes ulleres d'en Joaquín /ROGER GONZÁLEZ SEDANO\nA tocar de la porta del col·legi trobem el primer votant, orgullós. És un home d’edat avançada, esprimatxat i que a la mà sosté un aparell oxigenador que l’ajuda a respirar. Va néixer a Figueres, però parla castellà amb accent sud-americà perquè, explica, és la seva manera de mantenir viu tot el que va “sentir i viure” durant els anys que va viure a Veneçuela. Allà, diu, va ser detingut dues vegades pels articles d’opinió que escrivia. Explica que, des de llavors, no havia sentit la seva llibertat d’expressió tan en dubte com avui. Per això, encara que ens comuniquin que el sistema informàtic torna a fallar, es mostra orgullós d’haver pogut votar. Avui, també, recorda vivament que durant els anys del tardofranquisme va ser a les protestes estudiantils a la Universitat de Barcelona. Abans de deixar que continuï parlant amb la gent que se li acosta per felicitar-lo, li demanem si ens deixa fer-li una fotografia. Assenteix i es treu les ulleres de vidres rodons que agafa amb la mà. Ens demana que no li fotografiem la cara, sinó l’estri en qüestió. Ens comenta que els seus articles d’opinió sempre anaven acompanyats d’aquesta imatge perquè allò important “no sóc jo, sinó el que està passant”.\nMoments de nervis\nA la plaça de davant del col·legi electoral comença a haver-hi enrenou. Algú alerta que ha vist una patrulla de la Guàrdia Civil a l’entrada del poble. En un tres i no res, l’urna i l’ordinador desapareixen de sobre la taula on es fan les votacions. Es demana a la gent gran i als infants que vagin cap a la plaça del costat i la resta es repleguen sota la porxada que hi ha davant la porta i a la plaça del davant. Uns quants treuen el cap pel carrer i veuen passar el cotxe de la Benemèrita. Un apoderat amaga la seva acreditació darrere un plafó i se suma al grup. Per a sorpresa de tots, en comptes de girar cap a l’ajuntament, sembla que la policia va cap a una altra direcció. “Va cap a l’escola, s’està equivocant!”, crida una dona. Uns quants riuen i la tensió es rebaixa per segons.\nAl cap de poc, algú avisa que el cotxe fa la volta i sembla que hi torna. “No els deixarem entrar”, assegura un home que deu rondar la seixantena. La seva filla li demana que mantingui la calma, que no perdi el cap i li recorda les imatges que han estat veient tot el matí pel telèfon. De nou, les càrregues policials són ben presents a l’imaginari de tothom. “No vivíem això des dels darrers anys del franquisme”, assegura un altre home que es replega al costat de la resta de veïns. Sembla, però, que avui a Agullana no viurà aquestes escenes. El cotxe de la Guàrdia Civil marxa pel mateix carrer per on ha arribat i, a poc a poc, la gent comença a relaxar-se i torna a fer tertúlia.\nCaminant pel poble trobem un plafó que ens recorda que Agullana va ser un indret clau durant els compassos finals de la Guerra Civil. La primavera del 1939 va acollir la darrera seu de la Generalitat catalana republicana abans que el president Lluís Companys marxés a l’exili. Aquest poble fronterer, com el veí la Vajol —que va acollir el darrer Govern de la Segona República espanyola, amb Manuel Azaña al capdavant— va ser un punt de sortida de molts dels qui fugien del franquisme.\nQuan entrem a la fleca, demanem dues pastes i preguntem a la botiguera com van de feina.\n—A tu què et sembla? —ens respon davant l’obvietat de la pregunta\n—Però us podreu escapar a votar?\n—I tant! —assegura mentre continua atenent la clientela.\nTargeta d'apoderat amagada / ROGER GONZÁLEZ SEDANO\nAmb l’esmorzar a la mà, ens asseiem al mur de la plaça del costat de la que hi ha davant del col·legi electoral. Queda a uns tres metres per sobre i ens permet tenir una bona panoràmica. No som els únics que hem fet aquesta tria. Hi ha una parella amb un nen que també esmorzen i un noi que amb un teleobjectiu fotografia les persones que surten de la seu electoral. Sembla que el sistema torna a funcionar i les votacions es reprenen. Cap a les 12 del migdia es podria dir que a Agullana es viu una jornada electoral amb normalitat. Tanmateix, les persones que seuen al terra de la plaça després de votar i es queden xerrant, o les que treuen una taula del casal d’avis i es posen a jugar a la botifarra esperant per si cal defensar les urnes, demostren que la sensació que la votació està en perill és ben present.\nTambé podríem parlar de normalitat si no fos perquè al col·legi, malgrat que al principi hi havia l’urna i l’ordinador, a mig matí, davant les interrupcions continuades del sistema informàtic, s’ha començat a prendre nota a mà dels votants i les paperetes. Dins de sobres, s’anaven apilant damunt la taula. “Confieu en nosaltres, quan funcioni ho pujarem al sistema”, explicava un dels membres de la mesa a una dona gran que assentia amb el cap, deixava el seu vot amb un somriure i se’n tornava cap a la plaça.\nAllà, tres persones d’edat avançada seien en cadires de plàstic. Ufanoses ens diuen que ja han votat i comenten que feia temps que no veien tanta gent a la plaça. Diuen que han estat una bona estona davant l’ajuntament, però que no hi són pas des de primera hora del matí, que això ho deixen per als joves. “És a ells als qui toca defensar això”, rebla una de les dones que deixa de xerrar amb nosaltres un moment per fer cas a la seva néta. L’ha anat a veure per explicar-li que des de dins el col·legi s’està demanant a totes aquelles persones que tinguin contractat el servei de telefonia mòbil a Movistar posin el seu dispositiu en mode avió per tal de deixar més ample de banda lliure per al sistema informàtic electoral. Més endavant ens demanen que ho facin també tota la resta de persones, no importa quina sigui la companyia.\nBanc del si no fos improvisat /ROGER GONZÁLEZ\nAcabats els protocols tecnològics, la dona reprèn la seva conversa per lamentar que en alguns pobles la policia hagi carregat com “als darrers anys del franquisme”. Es mostra perplexa per la situació i expressa que, a parer seu, no hauria de portar tants problemes. “És senzill: és dir sí o no. De la mateixa manera que la gent pot triar si li agrada més el color vermell o el blau, perquè no pot triar això?”, es pregunta.\nProp seu, a terra, hi seuen unes cinc dones de diferents edats. Una duu una nena de no més d’un any que rep les moixaines de tothom qui s’hi acosta. “D’on sou?”, ens pregunten. Diuen que avui fa tot el dia que estan molt pendents de les cares que no els són familiars. “Aquí ens coneixem tots, de seguida sabem qui no és d’aquí”, comenten. Els expliquem què ens ha passat a primera hora del matí i ens conten que fa molta estona que fiten un noi de gris que s’està al fons de la plaça i que sembla que ningú no coneix. Diuen que saben que ha de venir gent de la Junquera, però que això no fa que deixin de desconfiar, malgrat que “nosaltres normalment no som així, però avui...”. Els fa por que algú es pugui carregar la votació. És per això que s’estan davant la casa de la vila. “En una votació normal la gent marxa. Avui dinarem aquí en funció de com vagi el dia. Ho portem tot preparat per si de cas”, comenta la que sembla la mare de la nena petita.\nAbans de plegar, ens apropem de nou a l’alcaldessa, ara ja més tranquil·la, i quedem que, si hi ha cap incident, ens farà un truc —que no arribarà—. De camí al cotxe, ens adonem que només hi ha una pregunta a què ningú ens ha sabut respondre. “I demà què? Demà ja ho veurem”.\nEl 'Sí' guanya amb el 90% i una participació del 44%\nEls resultats del referèndum\nDe la proclamació de la Segona República a l'esclat de la Guerra Civil


Canvis a la llei permetran al sector agrari actualitzar les explotacions\nMedi Ambient deixarà ampliar les infraestructures fins als 500 metres quadrats per mecanitzar els processos\n42a Fira del bestiar d'Andorra la Vella.\nActualitzada 28/10/2021 a les 11:30\nEl consell de ministres va aprovar ahir el projecte de llei de diversificació dels sectors ramaders i agrícoles, una iniciativa legislativa orientada a permetre que les explotacions ramaderes i agrícoles puguin aprofitar les fonts d’ingressos que esdevenen en aquest entorn i que l’actual normativa limita. Així ho va apuntar la ministra de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat, Sílvia Calvó, qui va indicar que la iniciativa respon a una demanda dels ramaders i agricultors, i que està en consonància amb “l’aposta molt forta del Govern per aquest sector”.\nEn concret, les mesures que va recollir ahir la ministra i que hauran de ser aprovades pel Consell General afecten la Llei d’ordenació del territori per poder ampliar les construccions agrícoles des dels 400 metres quadrats actuals fins als 500, una mesura orientada a encabir elements de mecanització que puguin facilitar la feina ramadera. En el mateix pla, la ministra va indicar que en cas de reforma de les bordes s’aplicarà la legislació i l’edificabilitat de la data en què es van construir. L’objectiu és que aquestes mesures possibilitin als ramaders posar en marxa a les explotacions la venda directa de productes derivats de la ramaderia i també poder activar el servei d’allotjament turístic i fomentar així l’agroturisme. Al respecte, la ministra va indicar que per a la venda directa dels productes ramaders no farà falta el registre que demana la Llei de comerç, i també que es crearà un apartat específic i exclusiu per a aquests allotjaments turístics.\nMés enllà, el projecte de llei preveu que les explotacions puguin demanar ajuts per a la instal·lació d’energies renovables, així com també s’amplia el marc legal per encabir nous ajuts dirigits al benestar animal i als joves agricultors. En aquest sentit, es preveu que les ajudes del sector s’actualitzin anualment en concordança amb l’IPC i s’estén el ventall d’activitats dels ramaders per poder treballar en tota la cadena de producció. Per últim, es crea la comissió nacional de Ramaderia i Agricultura, en què participaran els comuns, el Govern i el sector.\nBON RETORN DE LA FIRA\nDesprés d’un any d’aturada provocat per la pandèmia, la plaça de braus d’Andorra la Vella va tornar a convertir-se ahir en un gran expositor de bestiar boví, equí i oví. Ramaders i curiosos d’arreu es van apropar a la Fira del bestiar d’Andorra la Vella –que enguany comptava amb representants de 31 explotacions– per gaudir de l’ambient d’aquest certamen, que ret homenatge al sector des de fa 42 anys. “Nosaltres tenim bestiar i hem vingut a veure una mica el que hi havia aquí. Ens escapem sempre que podem a altres fires de bestiar”, va explicar Xavier Ros, un visitant pallarès. “Tinc família ramadera i és un àmbit que m’agrada molt. He vingut per veure com es troba el bestiar de la meva família, que ha baixat de la muntanya”, va comentar en Jordi, segons més tard d’interessar-se pel preu d’un tractor de l’expositor de materials de Ramaders Casanova. Una de les seves responsables, Núria Bech, explicava la vinculació de l’empresa amb la fira. “Nosaltres portem abeuradors, menjadores... una mica de tot des de l’inici de la fira. Hi ha hagut un any d’aturada i es nota l’interès de la gent, que fa moltes preguntes”, va celebrar. Uns metres més enllà, un dels referents de la fira, Casimir Arajol, opinava sobre l’estat del sector. “Mentre es mantingui aquesta fira jo estaré tranquil, però cada vegada costa més. La gent gran es retira i el jovent no vol formar par de la tradició familiar”, va lamentar. Tot i això, de moment la fira sembla no ressentir-se’n. “Cada any es veu una mica de millora en el bestiar i això t’anima”, va celebrar Martí Orriols, un dels membres del jurat procedent de la Federació Bruna dels Pirineus, a més d’explicar la seva tasca a la mostra. “Fem una qualificació morfològica de les vaques. Al final no deixa de ser un concurs de bellesa. Busquem els millors exemplars de la raça.”


Pilaners joves i pilaners veterans | RevistaCastells.cat\nPilaners joves i pilaners veterans\n21 Octubre, 2013\tLectura obligada, Portada, Portada lateral\nEls pilars s’estan convertint en una de les atraccions de la temporada; ja no és un fet de les colles més grans si no transversal. Dotze colles han fet el pilar de 6 i algunes més l’assagen. Aquest cap de setmana, els Minyons de Terrassa han estrenat un pilar molt jove, amb una mitjana d’edat baixíssima. La Colla Castellera de Sant Pere i Sant Pau també l’ha provat a plaça, amb un segon de només 17 anys. Els verds de Tarragona el van descarregar divendres a l’assaig, a la plaça no se’n van sortir.\nEls pilars es poden comparar de moltes maneres: per la seva execució, pel pes o per l’edat dels que el realitzen. Avui ens centrem en la veterania o joventut dels pilaners.\nEl nou pilar dels Minyons ha sorprès pel rejoveniment que ha experimentat. De baix a enxaneta sumen 109 anys, mentre que la colla que suma més anys és la Jove de Tarragona amb 186.\nGràfic d’edats, pde6 colla a colla, des del baix a l’enxaneta:\nVal a dir que la figura del baix condiciona molt el resultat final. La Colla Vella aposta per un veterà casteller sexagenari, com la Jove de Tarragona. Contrasta amb la joventut del baix de la Colla Joves (21 anys) o dels verds (23 anys). Els Marrecs de Salt són la única colla que hi situa una dona sota de tot. Tot i això, les colles no sempre utilitzen el mateix baix, pot ser diferent a cadascun dels grans pilars (pde6, pde7f, pde8fm) o quan va al mig d’un castell.\nL’alineació més fixe és la de segon, terç i quart. Molt més comparable en edats. La més jove continua sent la dels Minyons, 62 anys entre els tres. Els Nens del Vendrell sumen 64 anys, amb la mateixa mitjana que els malves de 21 anys. La mitjana més alta (de segon a quart) és la dels Castellers de Terrassa amb 36 anys. Tot i que, tenint el segon i terç més veterà, compten amb uns dels quarts més joves.\nEl segon més jove: Nens del Vendrell, 21 anys\nEl segon més veterà: Castellers de Terrassa, 47 anys\nEl terç més jove: Minyons de Terrassa, 21 anys\nEl terç més veterà: Castellers de Terrassa, 44 anys\nEl quart més jove: Colla Vella dels Xiquets de Valls: 16 anys (una noia)\nEl quart més vetarà: Capgrossos de Mataró, 38 anys (una dona)\nPel que fa la canalla, les diferències no són tantes. Els enxanetes van dels 6 als 9 anys, els dosos o aixecadors dels 9 als 13. Els dos més petits, com els baixos, tenen recanvis. No sempre són els mateixos. Val a dir que en els pisos de segon, terç i quart algunes colles també tenen més d’una opció.\nLa veterania en els castells és un grau molt apreciat, especialment en els pilars. La joventut és garantia de continuïtat. Establir un equilibri pot ser tant determinant com el del mateix espadat. En l’any més pilaner de la història, l’estadística trenca tòpics.\nFoto 1: Detall pilar de 7 amb folre dels Capgrossos de Mataró al Mercadal de Reus\nFoto 2: Pilar de 6 dels Minyons de Terrassa a Sants\n(Dades i fotos de les colles)\nEl pilar és cosa de tots


Programa 609 - Tornaveu\nRETROBESTIARI, un llibre de capçalera\nDivendres, 5 de novembre de 2021 14:00h\nRETROBESTIARI és el nou llibre de l’Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya que fa valdre la memòria viva de la cultura popular dels anys 70 i 80, quan amb la recuperació de la democràcia a Catalunya, començà la revifalla i renaixement del bestiari festiu. Es presentarà aquest dissabte 20 de novembre, a dos quarts d’una, al Centre de Cultura Popular La Violeta de Gràcia, de Barcelona, i fins a final d’any hi haurà també sengles presentacions a Tortosa, Manresa i Vilanova i la Geltrú.\nEn el transcurs del programa us parlarem també de diverses notícies entre les quals destaquem el patrocini de Bonpreu i Esclat a les retransmissions de la sardana esportiva, de l’Exposició Griselda Karsunke, una dona polifacètica que es pot veure entre els dies 6 i 21 de novembre a la Sala d’Exposicions Plaça Major, de Centelles i de la nova ubicació de l’Exposició Joan Tomàs, una vida musical, ara instal·lada a Santa Coloma de Queralt fins al 17 de novembre.\nI del nou BUSCA-RAONS de l’Amadeu Carbó, aquestes converses tranquil·les sobre cultura popular i tradicional que ja han arribat a l’edició número 10 i que en aquesta ocasió serà amb el coreògraf Lluís Calduch. La podeu i escoltar íntegrament al final d’aquest davantal.\nEl Youtube de la setmana el protagonitzarà el graller sallentí Roger Andorrà amb el tema Toc de Castell, que pertany al seu projecte ELECTROGRALLA i que estarà inclòs en el nou CD que presentarà l’any proper sota el títol genèric d’EMPELT.\nTambé us parlarem de com es va desenvolupant el Cicle de Cultura Popular als Ateneus de Barcelona i escoltarem un tema musical, El moliner del Fresser, a càrrec de l’Orfeó de Les Corts que actuarà el diumenge dia 7, juntament amb la Coral Quorum als Lluïsos d’Horta.\nJOAN TOMÀS I PARÉS (Escenes d’una vida musical) amb Liliana Tomàs i Joan Figueras – Joan Tomàs i Francesc Pujol\nDITES I REFRANYS amb Víctor Pàmies – Tenir mala peça al teler\nJOCS DEL MÓN, amb Albert Estengre – Joc de l’assalt\nCANÇONS QUE TORNEN, amb Josep M. Adell – Lluís Olivares / Amor cert\nCONTES I MENTIDES amb Albert Estengre – Nit d’ànimes\nFinalment, anirem fent boca pel Memorial Joaquim Serra que tindrà lloc el proper dilluns, 15 de novembre, a les set del vespre, al Casino L’Aliança del Poblenou tot escoltant dues sardanes del mestre de Peralada: Joiosa, amb la Cobla de Cambra de Catalunya i Recordant Vic (amb l’Orquestra Somfònivcd de Barcelona i Nacional de Catalunya dirigida per Salvador Brotons.\nI la setmana que ve hi tornarem. Si tot va bé…


Port Olímpic obté la Bandera Blava 2018\nPort Olímpic ha estat reconegut, un any més, amb el prestigiós guardó Bandera Blava per la seva bona gestió ambiental. A la nova secció #OlimpicBlue es recorden i destaquen totes les accions sostenibles i "bones pràctiques" que es poden dur a terme al port, i que s'emmarquen dins d'un procés de contínua millora.\nBandera Blava s'ha convertit en el símbol més reconegut pels milions d'usuaris de platges i ports, en gairebé mig centenar de països, així com en un estàndard mundial d’eco-qualitat turística, anterior i inspirador de les altres iniciatives de certificació de la qualitat de platges i ports. Aquest guardó valora i premia la gestió ambiental i la seguretat, les instal·lacions i la prestació òptima dels serveis i la informació i l'educació ambiental.\nPer això, ens sentim orgullosos de rebre aquesta recompensa per part de la Fundació per a l'Educació Ambiental (FEE), amb la col·laboració de l'Associació d'Educació Ambiental i del Consumidor (ADEAC), que gestiona la campanya a Espanya.


Echenique, sobre la deportació de refugiats: "Quan es tracta de violar drets humans tot va ràpid"\nPublicat 04/04/2016 11:12CET\nEl secretari d'Organització de Podem, Pablo Echenique, s'ha mostrat "sorprès" en veure la capacitat de "coordinació de la UE per executar un acord vergonyós" per a la devolució d'immigrants procedents de Grècia a Turquia.\n"Des del primer dia es posen tots d'acord per posar-se en marxa i l'argument burocràtic que hem sentit a Rajoy que esperant t'hi pots florir, quan es tracta de violar drets humans de la gent, sembla que tot va ràpid", ha explicat Echenique en una entrevista a la Ser recollida per Europa Press.\nPer al dirigent de Podem, la Unió Europa està incorrent en una "contradicció" perquè "per acollir refugiats és immobilista i per tirar-los es posa en marxa de manera ordenada i contundent".\nSegons l'opinió de Pablo Echenique, el que ha de fer Europa és "obrir vies legals d'entrada a refugiats i posar en marxa una política exterior europea i, ara mateix, no s'està fent ni una cosa ni l'altra". Per a Echenique "hi ha moltíssimes mesures que es poden prendre quan hi ha voluntat política" i un exemple s'està "veient avui negativament quan s'ha començat a executar un tractat vergonyós que es posa en marxa des del primer dia".


diumenge, 30 de juny de 2013 06:13\nEl Xerinolis començarà a les 19 hores al parc de la Torre Lluc\nDarrer dia de la Festa Major de Gavà\nUn dels actes centrals d'aquest diumenge és la cercavila Xerinolis que, com és habitual, comença i acaba al parc de la Torre Lluc després de fer un passeig per la zona centre de la ciutat\nGavà celebra el seu darrer dia de la Festa Major amb un diumenge farcit d’activitats, d’entre les quals, cal destacar el cercavila Xerinolis, un esperat i divertit acte que tindrà el punt d’origen i arribada al Parc de la Torre Lluc i que comptarà amb la participació de l'Esbart Brugués, l’Agrupació de Gegants i Gegantons, l’Agrupament Escolta i Guia Roc del Migdia, els Bastoners i els Castellers, la Cia. General del Foc, els Infernals, els Sonaquetomba i la Unió Muntanyenca Eramprunyà.\nDurant el matí, però, podem gaudir del darrer dia de beisbol amb el torneig internacional que s’està disputant a Can Torelló i la Tirada Social de Tir al Plat a Les Planes de La Sentiu. A les 10 hores, amb sortida des de la plaça Balmes, la Casa d’Aragó celebra la seva tradicional bicicletada de 20 quilòmetres de distància. També, durant tota la jornada, hi ha portes obertes per visitar el Refugi Antiaeri, es viu el IV Safari Fotogràfic i es munta el Mercat Medieval i la Mostra Comercial a la Rambla Vayreda.\nUn any més, les puntaires mostraran el seu art a la XXI Trobada que fan a la plaça Jaume Balmes. Mentrestant, el Jardí del Museu acull l’espectacle i l’activitat familiar dels Mestre Cuiners en què les persones grans ensenyen als petits a preparar plats senzills i saludables.\nA les 20 hores, el grup de teatre l’Eramprunyà engunaya dltctes de la feludablees eés el protagonista amb la representació de l’obra “Fora de Servei” a l’Espai Maragall, i en aquesta mateixa hora, però a les pistes de can Tintorer la gent gran celebrarà, amb un pica-pica el fi de Festa.\nEl darrers actes del programa són el concert del grup local Mala vida a la plaça Francesc Macià a les 20.30 hores i, tot seguit, hi haurà l‘actuació de La Troba Kung-Fú. A les 22.30 hores, el Parc de la Torre Lluc serà l’escenari del concert d’havaneres amb del grup Garbes i Rostolls i el tradicional rom cremat.\nDarrera actualització de dilluns, 1 de juliol de 2013 08:34


Presentem les 2es jornades gastronòmiques del calamar de potera a Pals - Es Portal\nPresentem les 2es jornades gastronòmiques del calamar de potera a Pals\nEls restaurants Sa Punta, Las Pahissa del Mas, Sol Blanc, La Calèndula i Es Portal Hotel Gastronòmic, han presentat aquest dijous les 2es Jornades Gastronòmiques del Calamar de potera a la platja de Pals. Igualment s’ha presentat el nou calendari de les jornades gastronòmiques que aquests restaurants organitzen conjuntament aquesta tardor i l’hivern 2018 – 2019. És la primera vegada que les jornades es presenten a la platja de Pals, al Baix Empordà. Fins ara la presentació s’han fet en els diferents establiments participants.\nCalamar de Potera a Es Portal\n‘Es Portal combina el fet de ser un hotel per relaxar-se, un lloc tranquil, íntim i acollidor amb la nostra aposta per la gastronomia. Tant si es busca la tranquil·litat d’un petit hotel, com un lloc per desconnectar amb la parella, l’oferta culinària i les propostes d’enoturisme són un bon atractiu’, assegura.\nEls xefs dels restaurants organitzadors consideren que ara és un dels millors moments per menjar el calamar de potera, ja que precisament a aquestes alçades de l’any la textura es transforma i són molt més saborosos. També manifesten la voluntat de potenciar i donar valor i visibilitat als pescadors del nostre territori, amb una pesca artesana i respectuosa. Es tracta, a més, d’un producte baix en calories, amb alt contingut de proteïna i una bona font de vitamines i minerals.\nDurant les jornades Es Portal Hotel Gastronòmic suggereix diversos plats en què el protagonista és el calamar de potera:\nEn aquestes jornades també hi col•laboren els cellers Mas Oller (Torrent) i Mas Geli (Pals). La presentació ha comptat amb la presència dels xefs dels restaurants organitzadors de les diferents jornades Ivan Beumala (Sa Punta), Iolanda Bustos (La Calèndula), Jordi Ribas (Sol Blanc), Jordi Vallespí (La Pahissa del Mas) i Joan Carles Sànchez (Es Portal Hotel Gastronòmic).\nVoleu tastar els plats que hem elaborat amb motiu de les 2es Jornades Gastronòmiques del Calamar de potera? Podeu reservar aquí\nPer Lluís Bruguera| 2018-10-15T10:38:22+00:00\tDilluns, 15 Octubre , 2018|Activitats, Notícies|0 Comments


La Llosa de Cambrils serà un parc arqueològic de 10.000 m²\nEl 29 de juliol de 2009 es va presentar a Cambrils el Pla director pel qual la vil·la romana de la Llosa esdevindrà un parc arqueològic. El document recull les excavacions que s’hi han fet els últims 25 anys i marca les línies que s’han de seguir d’ara en endavant per fer d’aquest jaciment de 10.000 m² no només un parc arqueològic sinó un espai de dinamització social i de turisme. Un dels elements distintius del futur recinte serà la comparació entre l’agricultura romana i l’agricultura tradicional cambrilenca.\nEl cost total de les actuacions previstes, estructurades en quatre fases, és de 1,3 milions d’euros. La més immediata comença el 3 d’agost, dia en què es reprenen els treballs d’excavació amb un nou taller d’arqueologia anomenat “Romans vora el mar” per a joves de 14 a 17 anys.\nLa coordinació del Pla director ha anat a càrrec de Josep M. Macias, investigador de l’ICAC, i de Gerard Martí Estrada, director del Museu d’Història de Cambrils. Hi han col·laborat diversos tècnics de l’ICAC i ha tingut l’assessorament de l’Ajuntament de Cambrils i l’empresa CODEX Arqueologia i Patrimoni, que ha fet les intervencions arqueològiques al jaciment des del 1990.\nEl jaciment de la Llosa, que data del segle I aC al VI dC, és un dels més importants de l’ager Tarraconensis. S’hi fan treballs arqueològics des del 1983 i el volum d’informació tècnica obtingut és quantiós. Això, junt amb el fet que el recinte és en ple centre de Cambrils, explica l’interès de l’Ajuntament d’aprofitar-lo per fer-ne difusió científica i convertir-lo en un punt d’enllaç entre barris.\nJa l’any 2007 ja es va signar un conveni marc entre l’ICAC i l’Ajuntament de Cambrils per la promoció d’accions conjuntes d’investigació, divulgació i promoció en el camp de l’arqueologia clàssica. El primer acord que es va concretar va ser la col.laboració científica en la producció final del projecte de reconstrucció virtual de la vil.la romana de la Llosa. El maig del 2008 les mateixes institucions van firmar un conveni específic per al projecte de recerca “Elaboració del pla director per la creació del parc arqueològic de la vil·la romana de la Llosa” per planificar tot el potencial científic, didàctic i turístic del jaciment.\nNotícies publicades a la premsa\nReportatge a la Revista Cambrils – Diari digital 29/7/2009: http://www.revistacambrils.com/index.php?c_noticia=7764\nReportatge a El Punt (edició Tarragona) 29/7/2009\n« Fundada la Societat d’Estudis de la Ceràmica Antiga a Hispània amb un vocal de l’ICAC\nBalanç de 4 anys del projecte de recerca de l’ager Tarraconensis »


Ajuntament de Premià de Mar - Tornen les activitats familiars els caps de setmana de la tardor\nTornen les activitats familiars els caps de setmana de la tardor\nDemà dissabte, 16 d'octubre, es reprenen les activitats familiars dels caps de setmana a Premià de Mar.\nAquesta primera activitat estarà vinculada amb el món de la pintura i les arts visuals en general i formarà part de la jornada cultural “ArTardor”. Durant tot el dia, i sota el títol “Tu ets l'artista!”, a la plaça de Salvador Moragas i Botey hi haurà cavallets, pinzells i pintures per fomentar la creativitat de tota la família. A més, durant el matí de dissabte també hi haurà un taller de petits coloristes. Per fer aquesta activitat cal reserva prèvia al Museu de l'Estampació.\nAl mateix Museu, les famílies tindran ocasió de participar en dos jocs de pistes que s'han preparat per recórrer l'exposició permanent i la nova exposició temporal sobre la història de la indústria de la vila.\nDurant el mes de novembre aquestes activitats familiars estaran vinculades a la Setmana de la ciència i a la Igualtat. Així, el dia 14 a l'entrada del Museu de l'Estampació els assistents tindran ocasió de visitar un planetari i es farà un taller científic específic. El dia 21 es farà un taller de dibuix arqueològic al mateix Museu. D'altra banda, vinculat a les activitats del Dia internacional per a l'eliminació de la violència contra les dones, es farà, en un indret encara a determinar, l'activitat familiar “El Poblat de la Igualtat”, on mitjançant jocs i tallers, els infants poden aprendre diferents aspectes al voltant de la igualtat.\nEl mes de desembre les activitats que es faran estaran vinculades al Nadal i hi haurà una programació específica.\nA banda d'aquestes activitats, tant la Biblioteca Municipal Martí Rosselló i Lloveras com el Museu de l'Estampació organitzen activitats familiars regulars dins dels seus equipaments. Es poden consultar a agenda.pdm.cat.


Inici > detall del relat: Agost\n- 2095 Lectures\nDeu fer uns deu minuts que ha menjat la truita de mongetes seques que li ha preparat aquest matí la senyora Joana, la dona que l'ajuda a mantenir una mica net el pis on viu, massa gran perquè ho pugui fer ell tot sol. Els primers dies només li fregava els terres, li feia els vidres i li treia la pols, acumulada en tants racons. D'allò ja fa gairebé un any. Els darrers mesos, en marxar, li ha deixat feta alguna cosa per menjar; i així, amb l'excusa que ella gaudeix a la cuina també s'assegura que el Francesc mengi una mica millor del que ho feia abans. L'home li replica que se sent inútil, però en el fons li agrada que estiguin per ell. Li agrada ara i li ha agradat sempre, sobretot quan ho feia l'Amèlia, la seva dona.\nL'enyora. I com l'enyora. Són molts anys els que han viscut junts, i és poc temps encara el que ha passat allunyat d'ella. S'estimaven molt, moltíssim. Ni la rutina de la vida havia pogut apagar la flama de la seva espelma, que cremava com el primer dia.\nPerò el destí havia decidit que aquella bonica història d'amor s'havia de trencar per algun punt.\nQue la pel·lícula romàntica s'havia d'acabar.\nI quan el final va arribar, com sempre massa aviat, les llums del cinema mai no es van tornar a encendre.\nLa vida del Francesc va quedar trencada. Esmicolada en mil trossets, com si tot ell i el seu entorn fossin fets de fràgil porcellana.\nAquella tarda, quan tornava de la seva partideta de cartes diària al bar del senyor Felip, i va trobar-la allà, estesa al capdavall de l'escala, amb tota la roba neta escampada pel terra del passadís, va tenir por. En acostar-s'hi i veure que no responia, en veure que un bassal de sang li embrutava els cabells, el cor se li va aturar. En un mateix segon va sentir com cada múscul del seu cos perdia la força, com queia fins a un infinit més enllà dels seus peus. Va plorar. Va plorar fins quedar sec, va cridar fins quedar sense veu, es va esgarrapar amb ràbia fins quedar esgotat. La mort de l'Amèlia va ser com un cop de puny a l'estómac, però aquest cop el dolor no passaria al cap d'uns minuts. Trigaria més. Molt més.\nEl Francesc, assegut al sofà, amb el televisor encès però sense mirar-lo, pensa. Pensa en el passat, i en el que ha viscut. Li agrada, recordar. Algú li va dir que era bo pensar sovint en el passat per no perdre la memòria. Però també li havien dit que no s'ha de viure del passat sinó del futur. Però quin futur es pot esperar, als vuitanta-cinc anys? El Francesc se sent bé al seu món, al seu temps passat, revivint cada història, cada emoció, cada record resident en la capsa de la memòria.\nI és per això que s'aixeca del sofà i se'n va al despatx, on sembla que els rellotges van deixar de funcionar fa anys, on el vaixell del temps va deixar anar l'àncora primaveres enrere. Tota la seva vida ha estat vigilada per aquelles quatre parets. Hi ha cartes, hi ha papers. Hi ha els àlbums de fotografies. Allà dins hi és tot. Es posa davant els àlbums i no sap quin agafar. N'hi ha un per cada mes de l'any, curiosa manera de classificar fotografies. És el fruit de l'avorriment del jubilat, i de voler mantenir la vida ocupada. Uns anys abans s'havia dedicat a classificar-les així.\nCom que és època de fred, el Francesc decideix agafar l'àlbum del mes d'agost, perquè enyora el temps en què es pot sortir de casa tranquil·lament sense patir per haver de fer llit dies després. Torna al sofà, estira l'àlbum sobre la tauleta i s'endinsa al seu món, al món de la seva vida, al món de la seva memòria, del seu record.\nEn obrir la primera pàgina es troba amb un vailet petit, amb pantalons curts i gorra al cap. El Cisquet, ell, el Francesc. Davant una casa blanca de sostre baix. Ho recorda perfectament. És la caseta de Palamós, on ha passat la majoria dels agostos de la seva vida. Quan era petit, hi anaven cada any amb els seus pares i els seus germans, la Remei i el Marcel. Eren dels que cada principis d'agost es trobaven amb la mateixa colla, passaven el mes, i cap als últims dies ploraven perquè fins al cap d'un any no es tornarien a veure. Passaven el dia jugant a la platja, corrent d'aquí cap allà, menjant gelats, fent passejos i observant la gent que voltava. Era un temps feliç. Una foto de la colla, una dels tres a la platja, una altra de la plaça i una d'ell i una noia. La recorda. Especial. Verònica. Van créixer junts. S'agradaven. Fins que va arribar el petó. El primer petó. Un dia, darrere l'església, a poc a poc, tímid. Els dos sols. La Verònica se li va acostar i va ajuntar els llavis amb els seus, provant de materialitzar la màgia que els envoltava. I ho va aconseguir. Màgia de mar, màgia de sal, purpurina de sol i pols d'estels es van unir en aquell gest. Va saber que sempre recordaria aquell dia. I sí. Ara, vell, assegut al sofà, tanca els ulls i torna a ser allà, aquell migdia després de dinar, amb la Verònica. La Verònica. No n'ha sabut res des que ella va canviar de lloc d'estiueig. Trencant l'essència de tots els somnis compartits, els camins de la vida els van separar. Sense poder-ho evitar. I la història que podia haver estat va quedar reduïda a un "continuarà" i a tres punts suspensius que serien eterns.\nEl Francesc segueix passant gruixudes pàgines plenes de fotos estiuenques de platja, de sol i de nit. Setmanes, mesos, anys, resumits en imatges que respiren vida. Imatges estàtiques, quietes, però mòbils a causa de ser-ne protagonista i barrejar-se amb el temps viscut. Algun somriure, alguna sorpresa. I el temps va passant en aquest documental en forma d'àlbum.\nUn nou personatge apareix a la casa blanca de sostre baix. Una noia. L'Amèlia. La seva Amèlia. Es van conèixer de joves, als disset. I des de llavors, tots els agostos els havien passat a Palamós, junts. Tots menys el darrer, que l'havia passat sol. Li havia costat molt decidir-se, però finalment va comprendre que necessitava anar a la platja, tot i que sense ella per, encara que sembli contradictori, sentir-s'hi més a prop.\nAl principi hi anaven els dos sols. L'Amèlia i en Cesc, en Cisquet, ell, el Francesc. Ells dos, solets, vivien la vida tal com volien. Llevar-se aviat, baixar a la platja a daurar-se al sol i perdre's en les ones salades, dinar, recuperar la mandra de l'estiu fent una migdiada i sortir a caminar pel passeig al vespre. Així eren els dies.\nMés tard van arribar els nens. Primer va ser la Berta i dos anys després va venir l'Aleix. I van tenir la parelleta que tant havien desitjat. Les estones de platja es van convertir en castells de sorra, les migdiades en jocs infantils, i les passejades del vespre en pel·lícules de dibuixos animats. Una foto d'ell i els dos nens coberts de sorra li dibuixa un somriure a la cara. La vida canvia quan et fas gran, però la felicitat persisteix, de la manera que sigui.\nI si la felicitat del Francesc canviava d'objectius amb el pas del temps, la dels seus fills també. Van arribar a l'edat de deixar el món dels pares i entrar al món dels amics. L'edat quan un comença a definir el camí de la seva vida. L'edat d'anar contra tot, de ser rebel, de construir-se uns ideals i d'aprendre a viure amb l'esforç d'un mateix. L'edat de començar a sortir de nit i d'enamorar-se. L'edat d'arriscar-se, de ser boig. L'edat de viure de pressa. I a poc a poc van deixar de sortir a les fotos de Palamós.\nAixí que la casa blanca de sostre baix tornava a tenir només dos habitants. Ell i l'Amèlia, l'Amèlia i ell. Els dos protagonistes de la pel·lícula, amb la pell envellida per l'experiència d'una vida enriquidora. Ara ja no baixaven cada dia a la platja. De tant en tant anaven a passejar per la sorra molla, on les ones deixen de ser ones per esdevenir escuma, sentint la màgia de l'aigua de mar als peus. Però sovint caminaven pel passeig i prenien refrescs als bars abans de migdia. Dinaven a casa, mirant les notícies, estant informats sempre del que passava al seu voltant. Però cap a quarts de quatre baixaven altra vegada per anar al cafè que hi havia a la cantonada, un que tenia unes tauletes a fora per poder contemplar la bonica vista que els oferia el mar. Sempre seien fora. Ja tenien taula reservada, cada dia al mateix lloc, sota un arbre que els regalava ombra. Ell arribava primer, cara al passeig, cara al mar. Un tallat. I observava la gent que passava, nens, parelles, avis... I venia l'Amèlia, al seu costat. Cara al passeig, cara al mar. Un cafè amb llet. I contemplaven les onades com anaven i venien, sense parar, com el batec constant d'un cor enorme que era el mar, com les agulles d'un rellotge que no s'espatlla. Pensant que el mar és com la vida, que no atura el ritme mai. Metàfora o comparació que uns anys després descobriria massa bonica per ser veritat.\nRes no pot aturar el mar, però la vida és més fràgil. El dia que va caure per l'escala, la vida de l'Amèlia es va aturar. Es va acabar. I la del Francesc va fer el mateix. Es va trencar, va posar punt i final a una novel·la romàntica que podria haver estat un bestseller si algun escriptor s'hagués decidit a escriure-la.\nEl Francesc fixa la mirada en una foto que els va fer una xinesa en un restaurant d'aquells de platja de colors artificials. L'Amèlia i ell, somrient. No ho pot evitar, i deixa anar una llàgrima. Plora. Malgrat que hagi passat més d'un any, se sent sol i enyora la seva dona. Potser el temps ho curarà. Potser no. Tampoc n'hi queda massa. Era tota una vida, són massa records. Si recordar és bo, plorar pels records també ho ha de ser.\nDesprés d'una estona mirant les últimes fotografies de l'Amèlia, el Francesc sap que per avui ja n'hi ha prou i s'aixeca del sofà, disposat a tornar al despatx atrapat en el temps per deixar l'àlbum. Abans de desar-lo, però, n'acarona la tapa, com si es tractés de l'Amèlia mateixa qui fos allà dins.\nEncara ancorat en el passat, es dirigeix cap a la cuina, arrossegant els peus, per a guardar el plat on ha menjat la truita unes hores abans al rentaplats.\n[Sona: Agost - Els Pets]\nFlanagan | 22-03-2007\nquan me'l vas enviar per msn, almenys una part. M'agrada, perquè és del meu estil ( i aquesta cançó m'encanta ).