Le nu vous va bien: 2010\na 7:20 2 comentaris ohs!\nM'assec a la taula al costat de l'estufa urbana d'aquell bar on un mal dia et vaig deixar.\nDemano un cafè amb llet i miro la gent passar carregada amb bosses de marques internacionals.\nPenso en el petit comerç i en la proporcionalitat entre fred i corvatura de l'esquena.\nEncorvada, trec les mans de l'abric i encerclo la tassa, que crema.\nSón les 18:30 i és completament fosc. Bosses i llums de nadal.\nAlè translúcid que camufla els fumadors entre els que no ho són. Sí, però nosaltres podem fer-ne cercles.\nL'escalfor de l'estufa, les meves mans coent-se a la brasa de porcellana, i el fred del carrer congelant el meu costat dret generen una concatenació de calfreds que acaben en un (eufemisme) degoteig de cafè amb llet sobre la taula i el meu pantaló.\nMiro, bec, fumo, miro, penso.\nCoses generalment poc resoltes. Algunes d'elles són històriques.\nArribes quan del meu cafè n'ha sortit un pingüí.\nNo em fico les mans a la butxaca i permeto que descobreixis com em tremolen.\nLamentes el retard, i jo desestimo el lament de forma sarcàstica. Em ric de mi, que no de tu. De mi per continuar tolerant-t'ho tot. Però tu ni ho veus ni ho saps.\nEt miro, em veig, et demano un "com estàs" en un 90% retòric, perquè no m'importa massa a no ser que la resposta sigui un "no puc viure sense tu". El 10% és aquella esperança que mai perds.\nEt miro, em veig, no t'escolto mentre em dius "bé, i tu" i penso que potser la millor resposta seria un "doncs mira, no ho sé, perquè no entenc què faig aquí davant d'un cafè glaçat i d'una gran frustració". Però em decanto pel "nar fent" de sempre.\nParlem, estirem i estirem la tensió fins que es dóna de si i la corda ja no tiba, sinó que es fa de goma. La goma s'escalfa i s'evapora creant un ambient passat, cordial, càlid, inclòs tendre.\nParles, somrius, t'emociones, i per un moment em confonc i assumeixo el paper de la que desperta cada dia al teu costat. Ens portem bé, em relaxo i deixo que entris amb el teu cavall de troia. Ja em mataràs demà, quan desperti i no sigui ella.\nFas balanç i et sembla tot plegat una merda penjada d'un pal. Per dins opino que és perquè no hi soc, però no ho dic, perquè els dos sabem que és mentida. Et dono la raó i et parlo del futur com l'oracle de Màtrix.\nEm recordes quan era Trinity i encens la metxa de les complicitats.\nFaig balanç i et dic que tot plegat és una merda penjada d'un pal. Per dins segurament opinaràs que no en tinc ni idea, perquè els dos sabem que és una collonada. Però em dónes la raó i demanes el compte.\nEns aixequem, passejem, ens mirem.\nEns abraçem, ens diem adéu i el meu seny afegeix un "per sempre" a l'hemisferi esquerre del meu cervell.\nCamino cap a casa, i penso que finalment tot plegat no es tant una merda penjada d'un pal, sinó un final a l'alçada dels 364 dies anteriors.\nÀudio: No et fas el llit, Mishima.\na 2:50 1 comentaris ohs!\nTancar per vacances està prou bé. Cadascú té un moment de repàs vital del cicle.\nPenso en les coses que m'han sortit malament, però no massa, perquè ja me'ls conec, els errors que he comès. Penso en el meu gos i en quantes vegades l'he trobat a faltar.\nPenso també en els somriures rebuts i regalats.\nPenso en les novetats, que són resultat d'una suma agredolça, un resultat que és el que hi ha, el meu resultat, no té més.\nTancar per vacances està bé, prou bé, i barrar, i decidir que, a partir de divendres, tot torna a començar.\nÀudio: Better together, Jack Johnson - no per la lletra sinó per la música :)\na 7:41 2 comentaris ohs!\na 6:07 1 comentaris ohs!\nLa Berta es calça les espardenyes i es penja l'estelada al coll.\nHa quedat amb els seus companys per manifestar-se i dir que són una nació i que decideixen. Ho fa una mica perquè toca, perquè mola, i perquè ha descobert una cosa: una alta correlació entre atractiu masculí i independentisme radical. Creu que ho pensa tothom, però no ho ha comentat amb ningú.\nCasualment o no, la seva satisfacció sexual ha anat de la mà amb l'evolució de l'Estatut, i a vegades pensa que els seus errors també guarden paral·lelisme amb tot plegat. Ella de l'Estatut en faria cendra, però aquella manifestació promet a nivell d'exemplars dignes de passar-se per la pedra.\nEls prefereix radicals, i si pot ser de sang impura.\nSota un sol de justícia es planta enmig de la massa i mira al seu voltant.\nTret dels seus companys, la meitat dels quals dones, i l'altra meitat ja desgastats per la seva mirada, només veu famílies contentes i/o mascles d'edat massa avançada.\nOn són les joves promeses? Descobreix que aquella manifestació és massa multiduinària com per treure'n profit.\nCertament decepcionada, avança poc a poc entre cossos suats. Més aviat, rellisca poc a poc entre cossos amarats de suor i crida de tant en tant alguna cosa, més d'esma que no pas per convicció.\nEn algun punt que no recorda es torna a crear una mena de tap provocat per un helicòpter. Observa que tothom s'ha aturat per cridar més fort, com els nens que veuen un avió i el saluden. La calor, el cansament, una nafra al peu dret i la decepcio hormonal l'indueixen a mirar-s'ho desde fora i se sent raonablement patètica. Aturats i cridant a helicòpters els viatjants del qual no senten ni entre ells mateixos (per alguna cosa portaran auriculars amb micros, pensa). Una bafarada de suor calenta inunda el seu nas. Gira la vista per saber qui és capaç de segregar allò i veu un jove d'estètica radical, dels que a ella li agraden, que se la mira amb ulls juganers. Potser tindrà uns cinc anys menys que ella.\nEll, amb les seves patilles i l'arracada penjant, comença a cridar amb veu greu, molt greu, i a treure pit, comprovant de refiló que ella l'observa. Un ritual digne del National Geographic.\nVeient que no és suficient, inicia un "feixista qui no voti" al seu costat, intensificant l'activitat de les seves glàndules sudoríperes i trepitjant la nafra de la Berta de forma intencionadament accidental.\nEl jove catalo-jarrai s'atura de cop i l'agafa per l'espatlla per demanar-li disculpes i, amb una mica de sort, iniciar la conversa necessaria. La Berta, marejada, no sap si pel dolor o la fortor d'aquelles aixelles, se'l mira, li etziba una patada al genoll, i marxa, indignada, de la manifestació.\nÀudio: Runaway, Gentelman\na 12:30 0 comentaris ohs!\nJa està. Està fet i ho han protagonitzat els dos. I ara a tirar endavant. Negre cap a gris, canvi de llum. Fuma i mira, incrèdula, al seu voltant.\n1.1. Tristesa - Idealització\nS'asseu al sofà, amb cara d'angoixa i s'hi recargola com els cadells.\nPosa la cançó de rigor, i sent que el cantant li comenta tot el temps que ha perdut al seu costat. Se li encongeix el cor.\nUn final és reconèixer que quelcom no ha funcionat. I tots en som responsables, d'això que semblava impossible que pogués acabar.\nNo hi ha ganes de fer res. El retorn al mercat matrimonial se li fa una muntanya. "De què treballes?" "Quina música t'agrada". Prefereix convertir-se en un tub metafísic. Menjar, evaquar i dormir. No vol saber res més. Mandra. Mandra tremenda.\nRepassa instant per instant tots els moments i recau en la falsedat de tot plegat. Es posa de mal humor i flirteja amb la idea del temps perdut, que no invertit. El temps perdut ja no és al seu costat, sinó al costat d'ell. S'enfada una mica. Tot és una mena de frau i ella és prou estúpida com per haver-s'ho cregut.\nPotser el problema és ella... Potser és que no està feta per això. Potser s'ha de dedicar a la vida contemplativa, ben mirat, a la revolucionària, que és el mateix en el fons.\nSi el problema és ella... Massa poca passió per dedicar la vida a déu, o a rebentar el sistema. Si el problema és ella, serà una infeliç que fuma tres paquets diaris i es depila poc. Els gats ompliran la seva casa i un dia morirà devorada per un àvid siamès. I la trobaran quatre setmanes més tard quan un veí hagi triat entre morir ofegat per la pudor o posar una denúncia. No, no, no pot anar així, això.\n"Vols truita d'albergínia?"\n"Tasta-la, està molt bona!"\n"Jo també estic molt bona i ningú em vol tastar"\nTota conversa acaba amb una frase lapidària que es revolca en aquella ferida. Com si ella fos la única que pateix aquests mals. Amb certa dosi d'egocentrisme.\nLa veu venir, profunda, lenta i llarga. L'accepta i es decideix a atravessar-la amb la motxila plena a rebentar, carregada de merda. Ara no ho sap, però si ningú li ho diu, la merda serà evocada en la següent relació, perpetrant així l'espiral d'errors. El que sí que sap és que hi ha un bosc, i ella s'aferra al tronc del primer arbre que troba, no fos que la sensatesa l'apartés de l'autocompassió.\nEs compra un gat.\nÀudio: Sharing, Unbelievable Truth\na 4:43 1 comentaris ohs!\na 3:49 2 comentaris ohs!\nDesprés de incontables caps de setmana de "ah, però que és cap de setmana?" disposo d'un d'aquests petits parèntesis que resulten freqüents per una majoria. I volia fer barri. Baixo a comprar el diari, i m'entaforo a un cafè de nom francès. Penso que Sarria té un alt component migratori francès. M'acosto al cambrer i li demano un cafè amb llet i un croissant. Em respon amb accent bretó i automàticament les meves expectatives sobre el croissant creixen geomètricament. Si alguna cosa fan bé aquesta gent són els croissants. I no defrauda. Penso en com m'agrada la situació i em submergeixo en el diari. Però davant meu observo la interacció entre dues taules, amb dues dones a cadascuna i una distància d'uns 50 anys. El sector d'edat avançada està liderat per una senyora que articula un discurs de llarga durada i amb un castellà castís. El sector post-adolescent no està liderat per cap de les dues mosses, que miren a les senyores amb cara de fals interès. La senyora és la clàssica catòlica de posició acomodada i consciència caritativa. Possiblement la demència senil estigui fent de les seves. De tant en tant conclou amb dues sentències que alterna aleatòriament: "No tengais nunca miedo de nada" i "no os dejéis intimidar", per variar.\nLa situació, i el discurs, son prou còmics i m'embadaleixo. Entra aleshores una parella fascinant i de les que veig sovint per aquestes contrades. Es tracta d'una senyora que ronda els 90 anys, amb evidents problemes de mobilitat, acompanyada per una noia d'origen andí. A vegades aquestes parelles em generen certa pena. A vegades els acompanyants no tracten les avies amb el carinyo que necessiten i se'ls nota que no els agrada la feina. En aquell cas, la noia d'origen andí es mira la (seva) iaia amb evident estima. Ella li parla amb un castellà de Berga, esquitxat de catalanades risibles. L'altra escolta, somriu i alterna les mirades dolces amb mirades atentes. Controla que no li caigui el cafè, li remena el sucre i li posa la bossa a resguard. Quan li cau la crossa al terra s'aixeca a recollir-la, i li clava una cordial bronca a l'avia que l'intentava agafar sola, jugant-s'hi el físic. Veig un tant curiós com bonic vincle.\nLa iaia es mira la conversa entre les dues taules, i la seva acompanyat també. La iaia li fa un comentari, i l'acompanyant es descollona. Observo com les dues es mofen de la taula de dones d'edat avançada. I penso que això és interculturalitat i la resta tonteries.\nM'acabo el cafè i marxo, pujant a Artós per comprar. Allà em creuo amb el cambrer del bar amb pinzellades nordafricanes, que em saluda dient un perfecte "Bon dia, noia!". I penso que poc a poc formo part d'aquí.\nÀudio: La merda se'ns menja. Els amics de les Arts\na 13:06 3 comentaris ohs!\nTreballa al departament d’antropologia de la Universitat de Palerm. Aquesta es troba a un bonic edifici que abans havia estat una orfenat que acollia als fills dels anarquistes caiguts sota el règim de Mussolini.\nA vegades es mira els despatxos i troba greus paral·lelismes amb l’actualitat.\nL’edifici té un pati interior que acull a professors, alumnes i demés els dies de sol. I de pluja, sota les balconades.\nLa dona que fuma als serveis podria sortir-hi, des de la primera planta, tribuna de doctorands, i satisfer allà les seves necessitats. Mal que millor vistes en altres èpoques, tothom ho fa, això de sortir al balcó.\nPerò ella és més de tancar-se al lavabo, concretament al de persones de mobilitat reduïda, i fumar allà mentre la nicotina obre les comportes del seu aparell digestiu. O això és el que pensa la Rut, cada vegada que entra al darrera i es mareja amb la barreja de les dues olors.\nEsparverada fuig corrent als serveis per a persones de mobilitat no reduïda, havent de creuar tot el passadís i passant per davant dels despatxos de matemàtica, una jungla més nerd encara que la seva, i pensant que no, que no ho entén, i lamentant que pugui haver-hi gent tant sumament dependent del tabac. Entra, s’entrega, i fuig al balcó a fumar el seu, que és el de després de.\nTorna cap al despatx i es creua amb el professor Battisti, que surt del lavabo de persones de mobilitat reduïda, mirant-se la Rut amb ulls fiscalitzadors.\nÀudio: Mmm Mmm Mmm, Crash Test Dummies\na 1:57 0 comentaris ohs!\nDes de ves-a-saber quin món he ignorat el que des d'abans d'ahir és el "notición del año": Han fet la pel·lícula del Retrat de Dorian Gray!!!\nNo em posaré a venerar Oscar Wilde, perquè poca falta fa. A aquestes alçades, ja no. És suficient, si mai vas a París, deixar-se caure per la seva tomba al cementiri de Pere La Chaise. Milers de petons de carmí i cirera em donen la raó.\nDeixo de banda les seves obres teatrals (llegiu si teniu 10 minuts The Importance of being Earnest, o Lady Windermere's - o com s'escrigui - fan) per explicar dues coses que a mi em van enganxar molt de Dorian Gray, i que em pregunto com serà plasmat a la pel·lícula.\nEl primer que em va encandilar de l'obra és el Lord. Quins discursos, tú. Tant sarcasme, tanta fina irona m'abrumava. Pensar que algú et pot fer preferir ser un interessant mediocre que un aburrit geni, i de veritat. Sempre me l'imaginava d'una forma molt concreta i oh, sorpresa quan vaig veure al metro un cartell de la peli i allà, en un (espero que intencionat) tercer pla, es trobaba el que jo hauria defensat fins la mort: Colin Flirth. Ningú més podria ser. Així que com el personatge que encarni Flirth sigui el pintor, jo dimiteixo. Tinc altes expectatives sobre com es plasma això. Dorian Gray, bé, jo hauria apostat pel Sawyer de Lost, sense dubtes.\nEl segon, és el quadre. Com el faran envellir? Wilde transmet tant bé la seva dramàtica evolució, que em costava imaginar quelcom a l'alçada del que deien les seves paraules.\nLa primera advertència és que no he vist que la facin al Verdi. D'aquí decideixo que deu tenir un toc ben poc il·luminat i que potser tira per la vessant més comercial. Dorian Gray, El Perfum, El senyor dels Anells, són grans obres que ofereixen les dues opcions, i el cinema en els dos casos ja vistos per mi, tira pel camí "fàcil" (fàcil, perquè el mèrit es dels qui els escrigueren). La part positiva, és que el camí fàcil és igualment atractiu. Els missatges que els creadors volen oferir al món sempre son legítims, i profunds i defensables. El que és dur, i complicat, i no tothom valora, és l'embolcall que porta. Unir profunditat i estètica és una tasca dura i àrdua, que deixa molts cadàvers pel camí. Com puc explicar-te el món sense que t'aburreixis? Com et puc parlar de l'absència de l'ànima sense que te'n vagis del meu costat? Dorian Gray és de nou un d'aquests productes sublims que passen poques vegades a la vida.\nQuè bé, quina emoció, vull anar a veure-la ja!!\nÀudio: Un troç de fang, Mishima\na 7:39 0 comentaris ohs!\nTrenco el meu vot de desafecció politico-bloguística per deixar anar una breu reflexió sobre la base de la manca de coherència i els conflictes entre els nostres fonaments i els nostres arguments.\nPretext: El "candent" tema del vel islàmic.\nDebatre entron a la prohibició del seu ús en nacions com la nostra ens remet a debatre els fonaments sobre els quals aquestes es recolzen. Parlo de l'estat liberal, democràtic i de dret. I social. O tot al revés.\nDiscuteixo arguments que em semblen rellevants:\n1) El vel és un símbol de submissió de la dona.\nAquí la resposta és prou clara. De la mateixa manera que pot ser un gest de submissió de la dona, pot ser també un acte de confirmació de la condició de la dona musulmana, que es cobreix el cabell amb l'objectiu de ser tractada com a igual, com a persona, i no com a "dona". És també un gest de revindicació de la llibertat religiosa. Hi ha dones submises, sí. Musulmanes i catòliques. Hi ha dones sotmeses pels seus marits, portin vel o no. Hi ha dones sotmeses per la moda, i posats a triar, prefereixo que em sotmeti la religió, que no pas la moda, que té uns fonaments prou més dèbils.\n2) El vel és un símbol de submissió de la dona i ens fa donar un pas enrera després de tants anys de lluita per la igualtat.\nTants anys de lluita per la igualtat (i la llibertat) no han estat en va. Hem aconseguit un estat que ens permet manifestar totes les nostres inquietuds socioculturals i religioses. Hem aconseguit un estat que posa al nostre abast suficients mecanismes per defensar-nos. Contra el maltractament, la submissió, i un ampli ventall de situacions injustes. Nosaltres tenim inclòs la llibertat de decidir si en fem ús o no. Hem aconseguit un estat que ens permet triar en major o menor mesura la forma de vida que volem portar.\nEn el fons, hi ha una idea sobre el qual pivota qualsevol contra-argument als aquí presentats, que és el concepte de llibertat en el que les democràcies actuals es basen. Parlo de la llibertat negativa que tant bé explica Isaiah Berlin. És aquella en la que un és lliure sempre que no interfereixi en la vida dels altres. I en la que per tant l'Estat té el deure d'immicuir-s'hi en la menor mesura possible.\nAquesta és doncs la trampa liberal. Tirar endavant aquests arguments és caure-hi de quatre potes, perquè la paraula llibertat se'ns puja a l'esquena i ens pesa com una làpida.\nNo es poden utilitzar doncs aquests arguments en nom de l'estat liberal acutal, en nom de la llibertat negativa sobre la qual tant diuen alguns que han lluitat.\nLa dona que porta el vel en una ciutat com Barcelona està fent ús en primer lloc de la seva llibertat religiosa. La llibertat negativa em recorda que mentre aquella dona no interfereixi de forma perjudicial en els meus plans vitals, és perfectament lliure de portar el seu vel. L'estat social em recorda que si aquella dona porta el vel perquè el seu marit la hi obliga, és lliure de presentar-se a l'institutció corresponent per demanar-hi empar, si és que el vol. I si no el vol, ningú n'ha de fer res. Aquest és el fonament de l'estat en el que vivim. Mal que em pesi, no puc fotre-li un mastegot a la típica preadolescent que va ensenyant l'entrecuix, i mal que els pesi, altres no poden arrancar-li el vel a les dones musulmanes. Perquè no afecta a les nostres vides. Perquè així ho vam acordar fa temps.\nNo diré que darrera d'aquests arguments hi ha persones que els importa un colló de mico la llibertat i que el que tenen són prejudicis contra el que és diferent, que es tracta d'eurocèntrics que creuen que el nostre bé és el bé universal, i que tenen un altíssim nivell d'aversió al risc i a la diferència. Però estaria bé que algú parlés alt i clar en aquest sentit. A vegades la hipocresia i les bones maneres ens posen pa a l'ull. I això em recorda a un acudit que explicava el meu pare sobre els comunistes que acabava dient "Sí, sí, pero la derbi es mía".\nSi sou liberals, sou liberals fins al final. Sempre que es vulgui ser coherents. Si no se n'és, potser el que cal és replantejar si el concepte de llibertat sobre el qual ens fonamentem és l'adequat, i si no necessitem una llibertat que demani més al ciutadà.\nEn tot aquest debat només hi ha dues paraules contra les que no puc argumentar: la seguretat i la confiança. Però aquests arguments no toquen el vel en sí, sinó el niqab i la burka.\nEl fet de no veure la cara de la persona que es veïna teva, amb la que et creues pel carrer, o que t'atén darrera la guixeta, genera un sentiment d'inseguretat i merma la generació de confiança interpersonal que fonamenten la pau social.\na 7:17 0 comentaris ohs!\nSempre m'he manifestat obertament contra la modernitat en el sentit exclusiu de la paraula (i no tant exclusiu també, ja que qualsevol em ficaria dins el grup de neo-ludistes...). Segurament perquè no en formo part. No se'm considerarà ni genuïna ni autèntica en aquests sentits, ni amb esperit propi. Així que davant la marginalitat respecte del mainstream que consideres que "mola", millor atacar-lo.\nM'he rigut força dels que van a veure cinema hindú del nen coix que perd la cabra a les muntanyes pelades d'una península al costat d'on nostre-senyor-va-perdre-les-espardenyes. Més aviat pel pal que em fa motivar-me, perquè una bona peli txorra a temps, pot ser millor que un tostón com Anticrist de Lars von Trier (l'altre que mereix un judici, tanmateix controvertit, en el que no sabria com declarar-lo).\nPerò jo i la meva coherència, que sempre tirem per cantons diferentents, vam anar ahir al cinema Verdi (amb M a vegades) a veure una pel·lícula grega en versió original i afortunadament subtitulada en castellà. Encara no sé avaluar-la de forma global, i heus aquí una petita recomanació si no teniu res millor a fer.\nEs tracta d'una família que viu tancada en una casa (tret del pare nutrici). Els fills han crescut entre les tanques de l'enorme jardi, aliens a tota realitat exterior a excepció de la senyora que un cop per setmana ve a descarregar les bosses testiculars del germà. Aquesta fotografia, d'aquesta famíla que es comporta de forma ni desviada ni normal, sinó paral·lela, és senzillament fascinant. El pare, que és qui lidera l'educació i l'ordre social del recinte, reprodueix en realitat el que passa fora. Les relacions que s'estableixen, els no-sentiments que es desenvolupen, el no-incest que sí que era incest però no ho saben... L'amenaça d'allò que és desconegut (un desgraciat gat que un dia es cola pel jardí)...\nPenso en el mite de la caverna. El que Plató no deia, és que no és necessària la rebeldia per a voler-ne sortir.\nLes crítiques fan referència a Haneke, a Buñuel, (i una que no he entès a la curiositat adolescent pel sexe). Es parla de surrealisme, de pertorbació...\nJo només la recomano i a jutjar vosaltres...\nÀudio: Just a Boy, Angus and Julia Stone\na 4:12 1 comentaris ohs!\nJo flipava amb les habilitats dels ja famosos Hiro Nakamura, Claire Bennett, Peter Petrelli. Corvar l'espai-temps, la indestructibilitat, l'empatia... Mentre ells salvaven el món de malos malotes, jo m'ho mirava des del meu piset a Manhattan. Admiració i enveja. Admiració pel que feien, enveja per no poder sentir el que ells podien sentir. Jo notava que hi havia quelcom que bullia dins meu, però ho atribuïa a la ja mencionada enveja.\nFins que una tarda de dimarts la meva habilitat va aflorar.\nEstava prenent-me un iogurt, i al deixar el paper que el tapava al padrís de la cuina un mal càlcul va fer que caiés al terra. Contra tota predicció, el paper va caure de forma que les restes de iogurt em miraven a mi i no empastifaven al terra.\nHo vaig comentar a la meva companya, que seia concentrada al terra intentant elevar-se amb el poder de la seva ment. No entenia que aquella habilitat ja l'havia tingut el senador Petrelli i que les habilitats no es repeteixen. Ella insistia que la seva mort havia fet volar l'habilitat fins a ella i només l'havia d'exercitar.\nLa vaig fer fumar per aviam si es relaxava i aconseguia un altre tipus de flotació.\nUn atac de gana em va fer anar en busca i captura de torrades amb nutella. Mentre intentava desesperadament obrir la tapa, aquesta, en un acte rebel, va fer un soroll de buit i va sortir disparada. Dues voltes, i a terra. Una altra vegada la tapa va caure pel costat que no taca el terra.\nLa meva companya em va mirar molt seriosament.\n"Has corvat la llei de Murphy dues vegades en mitja hora?!"\nVa agafar una torrada, va sucar-la amb generosa nutella i me la va acostar.\n"llença-la al terra"\nVaig fer-li cas i altra vegada, Murphy estava en altres temes.\n"Com ho fas???? Torna-ho a fer!!" deia la meva companya amb els ulls injectats en sang.\nJo no sabia com ho feia i només em preguntava a mi mateixa què estava passant.\nUn seguit de crits de la meva companya, que volia i dolia per saber com ho feia van acabar convertint-se en amenaces.\n"Si no m'ho expliques et denunciaré a la CIA!"\nJo continuava perplexa, llençant coses al terra que queien dramàticament de la forma correcta.\nFinalment ella es va aixecar i va anar a buscar la bossa, amb la ferma intenció de portar-me a la policia capadora d'habilitats.\nJo la vaig seguir i la vaig agafar del braç. "No hi vagis! No sé com ho faig"\nElla estirava, jo aguantava i finalment la vaig deixar anar. Ella va ensopegar i va caure, amb la mala sort que abans va caure el ganivet de nutella de la taula... en la pitjor posició possible.\nAra soc a la meva cel·la preguntant-me perquè cony vull una inútil habilitat que només serveix perquè les coses caiguin de la manera més beneficiosa per mi.\nÀudio: Alive, Pearl Jam\na 7:51 1 comentaris ohs!\nSobre el Perfum\nA vegades diem que quelcom es allò nostre preferit una mica perquè sí, per tenir alguna cosa a dir quan ens ho pregunten.\nQuina és la teva pel·lícula preferida? Tendim a dir una dramàtica, o il·luminada. Crec que una molt mencionada en aquest camp és la Llista de Schindler, que he de reconèixer és força trencadora. També Requiem for a Dream, the Fight Club. Jo les he citat totes en diferents moments, i també Noviembre, un film espanyol que em va fer sentir francament malament, francament inútil.\nQuina és la teva cançó preferida? Igual. Jo em decanto per Wish you where here, desde fa molts anys i he d'admetre que no l'he escollit per escollir, com em passa amb les pel·lícules, sinó que realment em sorprenc a mi mateixa flipant cada vegada que l'escolto.\nQuin és el teu llibre preferit? Des dels 12 anys, quan el vaig llegir, que dic que es el Perfum. Per mi, es va tractar d'una història senzillament fascinant. des-guiada per ma mare, que em deia que era grotesca i desagradable, la vaig llegir en 24 hores, i no exagero. Semblava impossible escriure quelcom tant sumament original i potencialment aburrit com és el mon de les olors (no per les olors, sinó per haver de llegir 200 pàgines sobre essències ) i aconseguir posar-te dins, sentir-ho i no voler marxar.\nAnys després, vaig dedicar el treball de recerca de batxillerat a la literatura, agafant "la tendresa del monstre" com a "tema" (altres dirien variable dependent?). Crim i Càstig, Dr. Jekill i Mr. Hyde, El Perfum. Buscar la tendresa del monstre als 17 anys va ser complicat. No tant amb els dos primers, però sí amb el segon. La tendresa es referia a allò que ens fa humans i bé, potser per falta de coneixements, rodatge, el que sigui, m'adono ara que vaig errar en el prisma. I potser ara vaig més errada encara amb el que diré, però escric per començar a fer sedimentar les meves idees.\nAhir a la nit vaig veure clarament que el Perfum és la història del no-persona, del no-ningú. Suskind s'inventa una trama (original, interessant, atractiva, fascinant, rocambolesca, sí...) per explicar-nos quelcom que va molt més enllà de tot plegat. En una perfecta metàfora que tanca el cercle, el Perfum ens parla de l'ànima, i de la desgraciada vida d'algú que no en té. I com que no en té, ni és ensenyat pels altres, que sense mala intenció son incapaços de considerar-lo persona, ni és estimat. Grenuille passa per la vida com el que és, un fantasma. I al seu pas deixa mort, com si no pogués tenir influència al món. La mort és l'oblit en realitat. Ningú sabria a Florència qui era Grenouille el dia després que la casa de Baldini s'enfonsés. Una orgia esquizofrènica fa que tot un poble oblidi de cop el que està fent, perquè ho fa i què ha passat. Grenouille en realitat és com si no existís. I és aquest el seu destí tràgic, que comprèn i acaba el mateix forçant.\nM'agradaria que algú me'n parlés més i m'expliqués tot el que no acabo d'entendre, que de segur és molt perquè no acabo de veure clar el que escric.\nEl que sí que tinc clar és que el Perfum és un d'aquests llibres (com el Senyor dels Anells, o Flatland) que utilitzen una trama per anar molt més enllà. Sigui per retratar la persona, per explicar el món, o per mostrar les jerarquies socials. Moltíssimes novel·les busquen oferir al costat de la trama un rerafons interessant. La diferència és que en aquests casos, costa triar si és millor el rerefons o la trama.\nÀudio: Més roig Lax'n'Busto (l'escoltava mentre el llegia per primera vegada)\na 2:00 1 comentaris ohs!\nNo encaixes en el perfil?\nNo cal que ho jurin, estàs fora del mainstream.\nEl consol és pensar que hi ha la possibilitat que el mainstream s'equivoqui.\nSi veus les barbes del veí afaitar, posa les teves en remull. Però no sempre. A vegades el primer veí va posar les barbes en remull de forma accidental i una concatenació de reaccions copiades es va seguir sense sentit. Hi ha tants i tants exemples. En tot! En la ciència (la rational choice theory!) en la moda (qualsevol exemple dels anys vuitanta, que a sobre amenaça en tornar i re-des-figurar el nostre gust ) en el cine (quants s'han tirat a lo de rodar "el nen que va perdre la cabra a turkmenistan va mirar al sol i va veure-hi l'ànima, com si l'argument pogués ser garantia eterna d'èxit) en la publicitat (anuncis de qualitat que ja no són anuncis, són mini-curts i després ningú recorda què anunciaven), en les noves tecnologies (Minidisc) la música (pop-en-castellà que parla dels colors de l'ombra i de llepar piruletes en un mercat urbà), en la tele...\nI al final el que està clar és que un ha d'intentar ser mínimament coherent, i mínimament sincer amb sí mateix. Si saps el que vols, ves-hi, per la via directa. Que no és la dels altres, sino la teva pròpia.\nHi ha coses que són assumpcions. Assumeix que vals per quelcom quan en general no se't posa en dubte. El puntual que ho fa, tindrà els seus motius, valids o menys vàlids, però no posarà en qüestió la teva creació en global.\nDe tot el que has fet neix la teva força i es tracta de tirar endavant i trobar el camí.\nHi ha males notícies que al final no eren tant males. Només cal agafar-ne distància per veure-ho clar. I mentre agafes la distància, mentre surts de l'espiral en el que t'havies ficat, celebra-ho amb cervesa i la companyia (sempre que sigui possible) dels que saben el que vals i no et demanen que ho demostris. ;)\nÀudio: We are the people Empire of the Sun\na 2:25 1 comentaris ohs!\nÀ devenir fou...\nM'agrada Damien Saez perquè veu, en el negre, blau, com jo.\nM'agrada Damien Saez perquè aparella dues paraules indissolubles: Jeune et con.\nM'agrada "con", segurament la millor paraula que ha parit aquesta llengua de cons.\nCon es tradueix com idiota, tot i que jo soc més aviat partidària de traduir-la com a "capullo".\nÉs més divertit fer el capullo que fer l'idiota (déconner).\nM'agrada que algú digui "perquè som joves i idiotes" i es quedi tant tranquil. I afegeixi "i ells estan vells i bojos" i romangui inalterat.\nM'agrada que faci de visionari i ho digui deu anys abans.\nM'agrada que tingui una veu aguda i alhora trencada, i no em molesti, però se'm fiqui a dins.\nM'agrada que digui "Putain vous ne m'aurez pas".\nM'agrada que tingui el plus rock.\nM'agrada perquè hi pensa, en això nostre.\na 10:38 1 comentaris ohs!\nDe Sants a Sarrià no només hi va el 30. (I)\nSurto del despatx amb un coet al final de l'esquena.\nCap a la boca de la línia de metro més desagradable de Barcelona, penso en el cony-de-bicing i en quant temps tardaré en enviar-los un fax on, a part de demostrar que com a bona catalana pago el beure, de cornuda poca cosa, i amb amenaces afegides se'n recordaran de mi.\nBaixo a Urquinaona (i a diferència del gavatxo de l'Auberge Espagnol, assaboreixo la sonoritat de la paraula... urquinaooona) i a empentes m'obro pas fins a la boca del ferrocarril. Les empentes no són meves. Són de les senyores que pugnen per entrar al Corte Inglés abans que jo, i que no els importa massa que jo en realitat no hi volgués entrar. el Ferrocarril és una altra cosa. És un plaer. Tou i suau en el trajecte.\nBaixo a Sarria i rodejo la casa Orlandai. Què bonica és, i què bé una canya a la terrassa sota el sol groc de les tardes de juliol. Però és hivern i fa fred, i no hi ha ni el Puma, al pati. És maca igualment. I neta.\nPasso per davant el Nou Patum (anteriorment conegut com a Barana, anteriorment conegut com a Patum), lloc on han caigut algunes canyes culés quan el Sotavent va ple. Aquell carrer es fantàstic. La casa Orlandai, el Patum i el Vàrium (gimnas on els il·luminats del barri aprenen a fer pliés) a mà dreta. A l'esquerra, l'OK. És un indret cantoner on un simpàtic senyor virolat serveix hamburgueses de les bones amb patates xip i un trossot de cogombret que acostumo a regalar als amants del polèmic vegetal. I tot seguit la Casita, què entreanyable. El millor cafè de Barcelona és a la següent cantonada. Però no hi passo perquè a la cantonada de l'OK tombo a l'esquerra per baixar fins a la plaça Sant Vicenç de Sarrià (foto), un lloc on qualsevol voldria viure. En especial a la casa blava o la groga del costat. O la granate, amb aquella porta de ferro tant i tant bonica. Delux.\nSarrià és un bàrri dels que forma part de Barcelona d'aquella manera. Com Gràcia, o el Carmel. Són micro-cosmos colonitzats per la capital catalana, però que poden valer-se per sí sols. Tenen esperit propi i això els fa especials.\nContinuo coll avall, fins a la plaça Artós. Enfilo cap als extrarradis del poble. Allà on els edificis ja tenen menys d'un segle. Set minuts que es repetiran fins ves a saber quan. Set minuts que avui han passat en silenci, però que espero poder omplir amb "bon dia"s i "bona tarda"s en breu. Per allò de saludar els veïns del que ja és la meva nova llar.\nAudio: Mushaboom, Feist\na 8:21 2 comentaris ohs!\nUn gran mirall presideix la sala, i, al mig, una enganxina que senzillament diu "Al Pelli!".\nLa resposta que repetides vegades debia haver dit l'autor de tal despropòsit (sí, un total desprpòsit; si bé te la part còmplice, romàntica, l'enganxina era lletja entre lletges, semblava feta a mà per un nen que ahir li van dir "això es diu tisores") quan se li preguntava "on nem? què fem?". No fa falta dir res més, quan contestes "Al Pelli". L'enganxia sí, és còmplice de tots aquells que han trepitjat alguna vegada el Centre Pellicer, o Centre Esportiu Pellicer, o Bar Pellicer, ves a saber com se deia de veritat aquell tant entranyable com llardós local.\nLlardós de fosc i poc ventilat. Per net que estigués, el fum et feia venir aquella sensació de falsa llardositat.\nEntranyable per tota la resta.\nEl Pelli és un local situat al passatge Pellicer de Barcelona, que parteix en dos l'illa de Diagonal, Londres, Casanova i Muntaner. És un passatge prou bonic en realitat.\nEn algun moment de la seva història seria escola de dansa. S'endivinava pel mirall situat com es situen els miralls a les escoles de dansa, el parquet, molt d'escola de dansa, i dues sospitoses barres que resseguien tota la sala, molt d'escola de dansa també. Plié...\nJa no ho era. Ara era un bar de taules altes i tamborets (tamborets?). Les parets estaven decorades de la forma més desconcertant que mai s'ha vist a Barna: als laterals, hi havia sis quadres. Mai he preguntat què, ni perquè, però sempre he entès que emulaven, segurament, les rajoles del teatre xinès de Hollywood. No les estrelles del passeig de la fama, sinó els gazapos en els que els actors deixen l'empremnta i escriuen llurs noms al ciment encara tendre, per mostrar a la posteritat que van ser allà quan tocava i que justament perquè no sabien escriure es van fer actors. No offense...\nEn realitat, la caligrafia d'aquells quadres està mimada i mirada. Les petites mans, els talonets, denoten que algú s'hi passava més d'un dia fent-los.\nN'hi ha un, l'últim que vaig descobrir (no sé si perquè era nou, o perquè sempre m'asseia al costat contrari i rera la columna) en el que es veu un vinil estrellat (sí, els quadres incloïen sempre un detall de regal) i al costat un "Elvis Presley" escrit amb mesurada lletra. Marilyn Monroe també te el seu espai allà. El fenomen dels quadres és fascinant i encara més quan descobreixes, al costat oposat del mirall, que la paret del fons té dos posters. Són dos collages amb retalls de revista de les grans actrius del moment més glamourós del cine. Marilyn, Hepburn (les dues), Rita Hayworth, Greta Garbo, Marlene Dietrich, totes allà retalladetes amb cura i enganxades, com en les carpetes dels pre-púbers.\nTot plegat fa pensar que l'amo té fascinació pel cinema clàssic.\nL'amo. El millor del Pelli, és el seu amo.\nEn Paco, que és igual de famós que el seu local, és en Moe a la vida real. De caràcter oposat, però amb aquell "d'allò" que hi fa pensar. Endolcit, potser lleugerament amanerat, amb un somriure perpètu, és l'home que sempre que arriba diu "Holaaaaa, qué haaaayy". És l'home que per les tardes acompanya tota sol·licitud de dos petits pinxos extravagants (croissanet de pernil dolç i troç de truita de carbassó?). És l'home que quan ha de cobrar més de dues consumicions de diferent naturalesa ofereix una quantitat a la baixa "eeeeeeeh... cuatro euros". És l'home més ovacionat als partits del barça quan apareix rera la pantalla amb grans safates d'entrepants de llonganissa, detall de la casa.\nSempre he pensat que aquest senyor era un apassionat del Pelli. A la seva manera, tan senzilla, tant personal, cuidava l'últim detall del local, i dels seus clients, pels que mai ha tingut una paraula o una mirada recriminable. Aquest senyor, que mirava on havia de mirar quan calia, i censurava amb pena quan tocava, va decidir fa poc que es retirava.\nL'última vegada que vaig entrar al Pelli vaig notar dues coses: En Paco no hi era, les barres de les parets tampoc, i havien tret una porta.\nL'absència de la porta donava molt més espai. L'absència d'en Paco era, per començar, alarmant.\nLa curiositat em matava, i al preguntar al cambrer què estava passant, bé, em va dir el millor dins el que cap.\n"En Paco es retirava i bé, nosaltres hem crescut aquí, així que hem agafat el local i volem continuar la seva manera de fer".\nTot pràcticalment igual, la música igualment extranya. Extranya en el sentit que diferent de molts bars. En Paco era un amant del rock'n'roll clàssic, i es notava, però sempre tenia espai per les aportacions dels seus clients. Entre Tom Jones i Tina Turner, l'Eminem ficava la poteta com qui no vol la cosa. Descobria que és agradable estar en un lloc on la música no té sentit, perquè vol dir que estas en un lloc on la música la posa el qui la vol escoltar.\n"Tot serà el mateix, o bé, no tot, perquè ja saps, amb lo de fumar en breu ja no es podrà enlloc, i clar... no ens la volem jugar".\nEl mirall tampoc hi és, i l'enganxina còmplice tampoc.\nI bé. Espero que al Paco li vagi bé, i, afortunadament, llarga vida al Pelli.\nAudio: Chuck Berry, You never can Tell.\na 10:24 1 comentaris ohs!


Els cors de la societat claveriana bateguen en l’inici del seu any\nUn ambiciós programa commemorarà l’efemèride amb concerts corals, conferències i tallers fins desembre. En paraŀlel, es declararà el 2017 com a Any Anselm Clavé i es presentarà una candidatura a la Creu de Sant Jordi\nUn segle i quatre dècades de cant coral a Ripollet. Poques associacions poden celebrar 140 anys d’història; la Societat Coral ‘El Vallès’ no només assolirà aquesta xifra a l’octubre de 2017, sinó que hi arriba com a entitat “viva”, “oberta” i plena “d’inquietuds”. “No ens conformem només amb anar tirant “ va emfatitzar el president de la Societat Coral, Lluís Miró, en la presentació dijous passat, del programa per commemorar l’efemèride. La celebració del 140 aniversari s’estendrà durant tot l’any 2017, que a Ripollet es dedica a més al fundador del moviment coral a Catalunya, el polític, escriptor i compositor català Josep Anselm Clavé (1824-1874).\nEMOCIÓ A DOJO\nEl primer dia de l’any d’aniversari de la societat coral, fundada el 1877 seguint els valors de Clavé, la sala gran del Centre Cultural es va omplir fins la bandera per escoltar els parlaments inaugurals, una glossa de Clavé i la interpretació coral de dues peces, en una emotiva arrencada de festa.\nA punt de llàgrima, així van confessar sentir-se alguns dels cantaires després que en el parlament el president Lluís Miró evoques “la gent que ens ha precedit, perquè som el que som gràcies als avantpassats”.\nARRELADA I TRANSVERSAL\nL’alcalde Josep M. Osuna va destacar en la seva intervenció “l’arrelament” d’una de les societats corals més longeves del país; com Miró, va subratllar que fos “transversal” i integres ripolletencs de totes les condicions a més d’agrair-los haver entomat l’any 2015 el “repte majúscul” de fer-se càrrec de l’escola de música municipal.\nEn l’acte també hi van intervenir els presidents de la Federació de Cors de Clavé i de la Federació Catalana d’Entitats Corals, Josep Cruells i Montserrat Cadevall, respectivament, a més del subdirector de Protecció i Promoció de la Cultura Popular i Tradicional de la Generalitat de Catalunya, Antonio Herrera.\nFins desembre, els concerts, actuacions i coŀlaboracions habituals dels dos cors de la Societat Coral ‘“El Vallès”, la Coral Tradicional i Veus del Vallès, es multiplicaran.\n“L’ambiciós” programa que ha preparat una comissió de cantaires amb “esforç i dedicació” i que, en paraules de la portaveu dels organitzadors, la historiadora i cantaire Carmen Nebrera, “dona cabuda a tothom”, té el suport de les dues federacions de cant coral de Catalunya i de l’Ajuntament de Ripollet.\nHi coŀlaboren entitats locals com l’Associació d’Espectadors, a través de Nits de Música, el grup d’estudis ripolletencs GER o els Amics del Teatre. La Societat espera que a les trobades, simposis, tallers, exposicions i concerts extraordinaris que configuren la celebració s’hi sumin iniciatives d’altres associacions i entitats locals, amb motiu de la declaració del 2017 com Any Josep Anselm Clavè.\nUN SIMPOSI INTERNACIONAL SITUARÀ RIPOLLET AL MAPA DEL CANT CORAL\nMalgrat la possibilitat d’ampliar el programa, la societat coral té previst ja realitzar almenys una activitat mensual. Als concerts anuals com ara el recital de la Coral Tradicional i Veus del Vallès a l’església de Sant Esteve, diumenge passat i l’actuació de la Coral Tradicional a la Festa de Sant Antoni, aquest mes, les caramelles a l’abril o el concert de Nadal i la cantada de Nadales al desembre, s’afegeixen recitals extraordinaris.\nEntre aquests destaca la sèrie d’actuacions en petit format de professors de l’Escola de Música a partir de març, una trobada de corals de la FCEC a Ripollet, al juliol, o la visita d’un dels cors seleccionats per l’XI Simposi Internacional de Música Coral, que se celebra a l’estiu a Barcelona. “Ripollet serà conegut arreu del món”, va pronosticar la presidenta de la federació catalana de corals, que va presentar el cant com una de les activitats de més pràctica mundial. Segons Cadevall hi ha turisme coral, el que es mou al voltant d’activitats com el Simposi Internacional.\nDiverses de les propostes extra de la celebració s’estan preparant en coŀlaboració amb altres entitats. Nits de Música, per exemple, dedicarà al cant coral l’audició de febrer i al llarg de l’any comptarà amb els cors ripolletencs en sessions com la Nit a la fresca, al juny, entre altres.\nUna part important dels esdeveniments especial aniversari se centren en la figura d’Anselm Clavè. Així, a partir d’agost i durant setembre presenten una exposició en honor seu i al setembre publicaran un monogràfic sobre el compositor i prohom català.\nImpulsor a l’Estat espanyol de la primera societat coral, Clavé està considerat el precursor del moviment associatiu. La Societat Coral “El Vallès”, que va ser fundada només tres anys després de la mort del compositor i polític català, forma part de la federació de cors claverians i en conserva el seu llegat i valors. “Recordeu a tothom el lema de Clavé de progrés, virtut i amor i transmeteu-los els beneficis de cantar” va exhortar-los Cruells.\nSegons el president de la federació que agrupa els cors claverians de Catalunya, entre els que es troba la Societat Coral “El Vallès”, fer música contribueix a la salut emocional de qui canta però també de la societat. “Cantar fa comunitat, disminueix l’aïllament i contribueix a la integració social”, va destacar. La declaració de l’Any Clavé segueix el mateix esperit que l’Any Lorca de 2016 i vol ser un reconeixement a l’associacionisme de Ripollet, segons va avançar dijous, l’alcalde Osuna. Similar finalitat de reconeixement té la candidatura de la Societat Coral “El Vallès” a la Creu de Sant Jordi.\nDesprés de rebre el suport unànime dels grups municipals, en el ple de desembre, nombrosos ripollentencs han recolzat aquests dies la candidatura. Els assistents a actes com la presentació dissabte de la 124 a edició de la Festa de Sant Antoni Abad, han signat els fulls de suport. Com cada any, la coral hi era i va delectar els assistents amb el seu cant. —JJR\nPassat, present i futur de la coral, en el seu 140 aniversari\nLa història coral en escena\n“Som un poble-país petit però units fem coses grans”\nMés en aquesta categoria: « La Societat Coral “El Vallès”, candidata a la Creu de Sant Jordi l’any del 140 aniversari de l’entitat Òpera per a tothom »


Si ho sabéssim tot | miquelcolomer\n← Temps de pamflets\nCallar i mirar-nos →\nPàgina d'inici » Dietari » Si ho sabéssim tot\nSi ho sabéssim tot\nPosted on 8 Juliol 2011 by miquelcolomer\nNo tinc cap altre argument que no sigui jo mateix. Poca cosa, per tant. La meva circumstància és una circumstància passatgera. Vull dir que d’aquí no gaire no en quedarà res tret, potser, del record també fugisser que tinguin de mi els qui em sobrevisquin i m’hagin estimat una mica. M’enfado i tendeixo a ser irascible, de vegades. No he aconseguit mai cap mena de convivència estable. És indefectible. Em canso de tot i de tothom. Només jo compto per a mi. I encara gràcies. Els fills, és clar, això sí. Hi hagué un temps que vaig ser d’esquerres i també relativista. Ara sóc un conservador declarat. Un pèl àcrata, si es vol, però de dretes. Hedonista i mandrós i tanmateix sempre ocupat en una cosa o altra. És la manera que tinc de fugir de la meva pròpia tirania, de la tirania que exerceixo envers jo mateix. Misantrop a ultrança i amb aquesta constant atracció envers la sodomia, coit anal. Aquest poble m’ofega. Impera el mal gust en aquest poble. I el xivarri i el desordre. Gossera immensa, a més a més. Hi ha com un desfici pels gossos. Exactament com si fóssim a pagès, l’hàbitat adient dels cans. Potser, hores d’ara, hi ha més gossos (i gosses) que no pas persones. Sembla talment com si de sobte aquest poble hagués esdevingut un poble deixat de la mà de Déu. I ja no vaig a mar perquè em molesta la sola presència dels altres. Un bany, com a màxim, a primera hora del dia o al final, a l’inici del capvespre, quan el pitjor ja ha passat. ¿Què faré? ¿On agafar-me? ¿On abandonar-me? Perquè tampoc no he estat intel·ligent. Si ho hagués estat, ara si més no tindria cèntims, i no en tinc. Tan sols per al dia a dia, en tinc. I, tanmateix, és cert que la meva feina consisteix a donar esperança, a fer agradable, distès i divertit allò que procuro transmetre. I riure i fer riure. En el fons, ¿què transmeto, sinó la meva pròpia concepció del món, o el que si més no voldria que fos la meva concepció del món? Perquè és cert que hi ha aquesta part de comèdia, o de ficció si es vol, en aquest ofici tan i tan infantilitzat. Partidari de la llibertat i de fer el que em doni la gana, procuro explicar-ho i explicar-me a partir de fer entendre que només a partir del saber ens acostem a la llibertat. I no cal pas arribar a saber-ho tot. Si ho sabéssim tot, potser ja no parlaríem. Potser ja no caldria que ens parléssim. Tot estaria ja dat i beneït.\nNo. No sóc gaire bona persona ni gaire de fiar. I arriba la Festa Major i mai no m’hauria imaginat que em fes tanta mandra. Em caldrà fer alguna cosa per no veure ni ser vist enmig del brogit i la disbauxa i la confusió. Desaparèixer, alguna manera.\nAquesta entrada s'ha publicat en Dietari i etiquetada amb cèntims, comèdia, desordre, Festa Major, gossera immensa, jo mateix, llibertat, saber, sodomia, tirania, xivarri. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n2 thoughts on “Si ho sabéssim tot”\n8 Juliol 2011 a les 12:39 pm\t | Resposta\nM’agrada molt com hi poses paraules als teus pensaments més intrínsecs. M’agrada com transmets la teva filosofia, prou peculiar, i que malgrat no comparteixo del tot, considero que és força interessant.\n8 Juliol 2011 a les 12:42 pm\t | Resposta\nGràcies, Cinta. Benvolguda.


Viladecans exporta la Xarxa d’Innovació Educativa\nCultura\t 03 Junio 2021\t Visto: 371\nEs clausura el projecte ON BOARD de col·laboració amb Halmstad (Suècia), Nantes (França), Albergaria-a-Velha (Portugal),\nPoznan (Polònia) i Tallinn (Estònia)\nEls resultats i aprenentatges de Viladecans prenen forma amb un Pla de Millora de la XIE, que es va presentar ahir a la ciutadania amb una reunió virtual\nEl projecte europeu ON BOARD, liderat per Viladecans, que ha consistit a exportar l’experiència de la Xarxa d’Innovació Educativa local a cinc ciutats europees –Halmstad (Suècia), Nantes (França), Albergaria-a-Velha (Portugal), Poznan (Polònia) i Tallinn (Estònia)–, dins del programa europeu URBACT, va tancar definitivament ahir els seus treballs, amb una sessió en què els responsables municipals del projecte van fer balanç dels resultats principalment als agents locals implicats, com ara docents, empreses, famílies, joves i entitats.\nEl projecte es va clausurar oficialment, però, el dia 12 de maig, amb un acte virtual al qual van assistir més de 80 persones de diverses nacionalitats i que va servir per repassar els aprenentatges i les fites assolides per les ciutats sòcies després de gairebé tres anys de treball conjunt. La reunió va comptar amb la intervenció de l’alcalde Carles Ruiz; la tinenta d’alcalde d’Acció Comunitària i Igualtat, Gisela Navarro; l’expert del Programa URBACT, Eddy Adams; el representant del Programa URBACT a Espanya, Jon Aguirre; els representants municipals de les cinc ciutats sòcies i l’experta URBACT del projecte ON BOARD, Mireia Sanabria.\nDurant el desenvolupament del projecte ON BOARD, les cinc ciutats europees han aconseguit conèixer en profunditat la XIE de Viladecans, i han complit una gran tasca d’intercanvi i aprenentatge conjunt que els ha permès arribar a diferents estadis de consolidació de les seves pròpies xarxes d’innovació educativa.\nDesprés dels tres anys de feina conjunta, Nantes ha aconseguit integrar metodologies de la XIE en dos districtes de la ciutat, gràcies als projectes pilots desenvolupats amb la col·laboració dels diferents agents. A Tallinn, sent Estònia un dels països més digitalitzats del món i amb un sistema educatiu punter, la bona experiència amb el projecte ON BOARD tindrà continuïtat en l’àmbit nacional, convençuts que l’educació no té lloc només a les escoles, sinó també a tota la ciutat. A Albergaria-a-Velha, el projecte ON BOARD els ha permès aglutinar els agents educatius i no educatius i coordinar esforços d'una forma que, sense el paraigües de la Xarxa d’Innovació Educativa, no hauria estat possible. A Poznan, el projecte ha servit per enfortir les escoles d’un dels districtes de la ciutat i fer-les més atractives per a l’alumnat i les famílies impulsant iniciatives conjuntes que han contribuït a dinamitzar la relació barri-veïnatge. A Halmstad, el projecte els ha permès desplegar la metodologia de la XIE en un districte, amb la perspectiva d'estendre-la a cinc districtes més.\nPresentació del Pla de Millora de la XIE\nPer a Viladecans, l’experiència ha servit per crear un Pla de Millora de la XIE, que es va presentar ahir a la Comunitat Educativa i a la ciutadania en general a la jornada de clausura de l’ON BOARD celebrada on line. L’equip municipal coordinador de la XIE va explicar com, a partir d'una feina en què va participar diversos departaments municipals, s’han definit 127 indicadors que dibuixen l'estat de l'educació a la ciutat, com ha millorat els darrers anys i com pot avançar gràcies a accions com la mateixa Xarxa d’Innovació Educativa. També van explicar dos nous projectes que neixen de la col·laboració de la XIE amb les entitats: "Com treballar les emocions a les entitats esportives" i, amb els joves, el projecte "Good Friends" a l'Institut Torre Roja el mes de setembre. Finalment, es van presentar els treballs d’elaboració d’una proposta de nova governança de la XIE per reforçar la seva autonomia, que guiarà la XIE a partir de l'octubre.\nLa Xarxa d’Innovació Educativa de Viladecans va ser creada l’any 2013 com a iniciativa municipal per integrar docents, famílies, empreses i entitats locals sota un mateix paraigües amb què poder interactuar i treballar conjuntament per impulsar projectes innovadors en els centres educatius de la ciutat. El reconeixement europeu va arribar l’any 2017 en ser escollida pel Programa Europeu URBACT com a bona pràctica i, sota el nom de projecte ON BOARD, Viladecans ha liderat la rèplica de la XIE, segons el mecanisme URBACT, a les cinc ciutats sòcies.


Identitat Digital - Doctor TIC\nIdentitat Digital, Reputació Online & eBranding\nInici>Solucions 360>Identitat Digital\nA Doctor TIC ajudem a gestionar la seva Identitat Digital, i a cohesionar la imatge real i la digital. Aquest servei inclou tant l’auditoria prèvia com la gestió regular de la Identitat Digital de la seva entitat i de les persones que la componen. També inclou la creació d’alarmes per avisar-nos cada vegada que es produeixin nous comentaris o ressenyes sobre elles.\nID DIGITAL = dades personals, dades professionals, imatges, registres, notícies, comentaris, etc…\nLa Identitat Digital és un terme molt ampli que inclou tant la Identitat Digital Pública -a la qual tots més o menys podem accedir-, com la Identitat Digital Oculta, que són els perfils biopsicosocials creats automàticament pels algoritmes d’Intel·ligència Artificial de les grans corporacions a partir del Big Data de dades personals de cada ciutadà.\nGestió de la Identitat Digital Pública\nLa Identitat Digital inclou tant la gestió de la Reputació Online com la gestió del eBranding a partir de les accions de Màrketing Digital.\nLa Reputació Online pot definir-se com l’opinió d’altres usuaris que pot ser LLEGIDA, ESCOLTADA o VISTA a Internet sobre algú, alguna entitat i/o els serveis que ofereix. Es pot influir sobre ella, però NO es pot controlar al 100%.\nA Doctor TIC posem els mitjans, les polítiques i els processos necessaris per maximitzar els bons comentaris i minimitzar l’impacte dels comentaris negatius (que sempre sorgeixen en major o menor mesura), fins eliminar-los, sempre que sigui possible.\nL’eBranding pot definir-se com allò que està en la MENT d’un usuari o pacient (allò que pensa) sobre una entitat o servei ofert. Es pot gestionar aquesta “marca” mitjançant accions de Màrketing Digital durant un temps prolongat (és un procés) i la gestió de la Reputació Online. A més, aquesta idea/imatge de marca serà posteriorment complementada per les experiències personals un cop utilitzat el servei. Està relacionat amb la percepció i el reconeixement.\nA Doctor TIC col·laborem amb els professionals i entitats en la creació de la “marca” del professional, de l’entitat i dels serveis que ofereix.\nUtilitzant la Identitat Digital Oculta\nLa Identitat Digital Oculta d’una persona o entitat difícilment pot ser modificada. Encara que legalment a Europa un ciutadà pot accedir, modificar o suprimir-entre d’altres drets- qualsevol dels seus registres i dades personals de Google, Facebook (Instagram, WhatsApp), Amazon, Apple o Movistar, únicament en comptadíssimes ocasions algú ho fa.\nL’altra cara de la moneda és que tots aquests perfils biopsicosocials, que conformen el Big Data de cada ciutadà, creat per i en poder d’aquestes corporacions, poden ser utilitzats per a mostrar publicitat de serveis professionals de forma personalitzada. Els algoritmes d’Intel·ligència Artificial d’aquestes Big Tech (Google, Facebook, Amazon o Apple) permeten oferir la publicitat de forma no intrusiva, en el moment més adequat i en base als seus comportaments recents a Internet. La forma en què ho fan permet complir el codi deontològic professional de metges i psicòlegs pel que fa a publicitat.\nAlguns d’aquests serveis publicitaris són:\nGoogle Ads al buscador Google i en altres pàgines en format anunci.\nBing Ads al buscador Bing i en altres pàgines en format anunci.\nFacebook Ads per empreses.\nInstagram Ads per empreses.\nTwitter Ads per empress.


Marató groga - Corredors.cat\n05 Mar 2018 23:44\t#1 per meep (Associat/da)\n06 Mar 2018 07:18\t#2 per Polgi (Associat/da)\nVinga, que la Marató groga no pot tenir Mur.\n06 Mar 2018 09:06\t#3 per gorka (Associat/da)\nGarantit que aniré de taronja amb detall groc, com ho he fet a totes les curses en les que he competit des de la la passada Mitja Marató de Figueres.\nDetall que, per cert, m'agradaria no haver de portar.\n06 Mar 2018 09:17\t#4 per Antirco (Associat/da)\nmeep va escriure: Un grup de voluntàries està promovent la "marató groga".\n06 Mar 2018 18:50\t#5 per socanna (Associat/da)\nHo trobo genial. A la mitja de Granollers un grup de voluntaris també en repartien.\nPer desgràcia ja són moltes curses que corro amb la samarreta correcat i el llaç groc.\nAquest any també el portaré al avituallament del 38.


alternativa baix gaià Torredembarra: UNA POLÍTICA PER A LES PERSONES\nÉs prou clar que cal modificar la manera com s’ha desenvolupat l’urbanisme a la nostra Vila. Però també és car que cal apostar per polítiques destinades directament a les persones. Una ampliació dels serveis socials, una potenciació del teixit associatiu i un control de les pràctiques abusives de relloguer d’habitacions suposarien un pas endavant cap a la desitjada cohesió social.Són diverses les experiències i els treballs que han posat damunt la taula la nova situació social. En primer lloc, voldria destacar el Premi Tarragonès L’Altra Riba: trajectòries de vida i migració de dones d'origen marroquí al Camp de Tarragona (Arola, 2002) de l’antropòloga Marta Alonso a partir del treball de camp realitzat a municipis com el nostre. En segon lloc, el treball “Els moviments migratoris” de la Magda Solé inclòs dins L’Aventura Democràtica: Torredembarra 1979-2004, que quantifica objectivament el canvi que tots copsem de manera subjectiva. Aquests dos llibres els podeu cosultar a la Biblioteca Municipal. En tercer lloc, el treball dels serveis socials municipals, que fan tot el que poden per atendre a tots els ciutadans que arriben. En quart lloc, el protocol de benvinguda als nousvinguts, fet que demostra la regularitat de les entrades. En cinquè lloc, les aules d’acollida dels centres educatius impulsades pel Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya. Són unes aules molt dinàmiques que ajuden als alumnes a integrar-se al grup. Cal tenir present el treball publicat l’any 2000 per la Fundació Jaume Bofill titulat Aula d’acollida per a alumnes nouvinguts de l’IES Ramon de La Torre, de l’Ana Escobar, la Coro Luengo i la M. José Pérez. Finalment, cal destacar l’aparició d’entitats impulsades per grups d’immigrants per a fer activitats de lleure i de formació.En tot cas, caldrà reforçar totes les iniciatives que funcionen però sobretot garantir un bon finançament dels projectes socials. Cal que els pressupostos municipals reflecteixin aquestes necessitats que, al cap i a la fi, revertirà a la llarga a tothom. És cert que les inversions més visibles són les infraestructures però si no vetllem per la cohesió social les problemàtiques lligades a les conductes de risc, la integració i la convivència poden anar en augment. Cal donar suport també a les entitats culturals, de lleure i esportives de la Vila ja que són elements actius d’integració.


En ruta pel desert amb un Peugeot 205: l'aventura solidària d'un tarragoní\nIgnasi Riola, de 24 anys, participarà amb un company de Barcelona a la ruta 'Uniraid', pel Marroc\ndiumenge, 4 de novembre 2018 - 06:00h | Actualitzat a 04/11/2018 11:02h\nEl tarragoní Ignasi Riola explica el projecte que tenen per participar a Uniraid a TarragonaDigital.com | Gerard Recasens\nDiu que l'esbojarrament li ha crescut amb els anys, però al tarragoní Ignasi Riola (1994) li ha calgut alguna cosa més que un punt de bogeria per endinsar-se en l'aventura en què es troba immers. De la mà de Marc Muñiz, un barceloní amb qui estudien disseny audiovisual a la universitat participaran, del 23 de febrer al 3 de març, a Uniraid, una ruta pel desert del Marroc de caràcter solidari: duran material de tota mena per als pobles per on transcorri la travessia.\nLa preparació de la ruta: de la bogeria a la pressió\nHavent estrenat ja el mes de novembre, Riola i Muñiz noten la pressió: els dies s'aproximen i cal tenir-ho tot enllestit per poder marxar fins al Marroc amb relativa tranquil·litat. «És una ruta d'uns 3.000 quilòmetres, cronometrada, amb un guanyador, però on la competició no és el més important ni de bon tros: la pretensió de tothom és senzillament acabar», explica Ignasi Riola a TarragonaDigital.com.\nTot va començar quan el seu company Marc el va enredar, a finals de la primavera passada. «Va pensar en mi perquè sempre he anat amb moto de trial i tinc nocions de mecànica perquè el meu pare és enginyer», explica Riola, que de seguida va dir que sí a Muñiz. «A casa, primer pensaven que estava boig, però amb el pas dels dies també es van anar engrescant... el meu pare és el primer que pujaria al cotxe, segur!», comenta.\nDesprés d'informar-se de qüestions pràctiques amb l'organització, Riola i Muñiz van començar a buscar cotxes. «Ens vam acabar decantant per un Peugeot 2015 del 1991», diu Riola. I és que un dels requisits de la travessia és que s'ha de fer amb cotxes d'un mínim de 20 anys d'antiguitat. Tot un repte. «També ens obliguen a portar, com a mínim 60 quilos de material solidari per als pobles per on passem, però nosaltres probablement els superarem perquè volem portar bicicletes per a la canalla», comenta.\nDesprés d'invertir uns quants centenars d'euros amb el cotxe, hi han anat fent canvis de peces i ja planegen provar-lo en un viatge llarg per anar cap al Marroc amb més garanties. Tot un repte per a dos estudiants de disseny audiovisual: no venen del camp de l'engnyeria, que és d'on provenen la majoria d'estudiants participants. Riola diu que un dels factors que els va decantar per triar Peugeot és que «en tractar-se d'un cotxe francès, si tenim qualsevol problema al Marroc, serà més fàcil trobar peces de recanvi».\nEls urgeixen patrocinadors\nUna de les preocupacions de Riola i Muñiz són els patrocinadors, que els han de permetre anar a l'Uniraid amb més recursos. «Ja hi ha alguns negocis que ens han aportat els seus ajuts, però ens calen 'sponsors' com a tals», diu Riola, que fa una crida a tothom que vulgui col·laborar en aquesta iniciativa solidària.\nLa parella està inquieta. «En les setmanes prèvies a la ruta que estem vivint ara, hi ha il·lusió, hi ha l'estrès pel relatiu poc temps que queda, hi ha nervis... és tota una barreja de sentiments», explica.\nUniraid, una experiència única\nAra per ara, però, a Riola i Muñiz els vencen les ganes de començar l'aventura. «Seran nou dies, a banda del trasllat, apassionants», intueixen. La cursa, que enguany compta amb un topall de 300 cotxes participants —d'Andorra, Portugal, Catalunya i la resta de l'Estat—, ja té un component aventuresc: cada equip s'ha de buscar la vida pel que fa al desplaçament fins al Marroc, el cotxe, l'assegurança, el material solidari... «I un cop en ruta, només comptem amb una brúixola i el 'roadbook', res més», diu Ignasi Riola.\nEls cotxes van geolocalitzats per l'organització, que també els facilita assistència mecànica, però els equips han de ser capaços de resoldre qualsevol entrebanc que se'ls plantegi. La fortuna, però, és que Uniraid és una cursa amb un fort component de «companyerisme, germanor i solidaritat», expliquen: «És impossible passar sol per segons quins llocs, cal l'ajut de tohom perquè si no, ens quedaríem atrapats a la primera duna».\nUn documental de la seva aventura solidària per Esport3\nPer ara, ja coneixen alguns altres participants d'Uniraid, amb qui no descarten aventurar-se a més rutes en un futur. Per ara, però, se centren en els preparatoris d'aquesta. Patrocinadors, el muntatge del cotxe, el material solidari... serrells que han de tenir enllestits en tres mesos.\nEn paral·lel, preparen un documental d'entre mitja hora i 50 minuts de durada. «Com que som estudiants d'audiovisual, volem fer aquest documental per mostrar Uniraid des de dins, els nostres patrocinadors, el muntatge i la feinada prèvia». Per ara, ja tenen un acord amb Esport3 per a la seva emissió. La maquinària d'Uniraid des de Tarragona ja està engegada.


Eduard Vallory i M. Àngels Barbarà\nL'Autoritat Catalana de Protecció de Dades ha celebrat una jornada sobre els efectes de la nova regulació de protecció de dades a les escoles.\nAl llarg de l'acte s’ha fet pales que l’Autoritat assumeix com a prioritari dotar d'eines els menors i les escoles perquè responguin adequadament davant dels reptes tecnològics: l'APDCAT és conscient de la seva especial responsabilitat respecte a la garantia del dret a la protecció de dades dels menors. És una tasca que ja es venia realitzant, però que ara li encomana expressament el Reglament general de protecció de dades. Per poder donar suport i acompanyar perquè puguin gestionar adequadament els reptes tecnològics que es trobaran al llarg de la seva vida, l’Autoritat veu imprescindible el treball conjunt amb la comunitat educativa per tal de trobar la millor manera d’incorporar la protecció de dades i la privacitat a les aules. Així ho ha afirmat la directora de l’APDCAT, M. Àngels Barbarà, en la jornada en què s’han tractat els efectes a les escoles de la nova regulació de protecció de dades que ha tingut lloc, al Palau Robert de Barcelona.\nLa directora de l’APDCAT en la seva intervenció ha ressaltat que l’escola té un paper fonamental en la garantia del dret de protecció de dades personals, tant quan tracta les dades dels menors, com quan incorpora la protecció de dades en l’entorn educatiu. Des del moment de la seva formació a l’escola, els menors han d'aprendre a gestionar la seva privacitat. Per aquest motiu, l'Autoritat, en col·laboració amb el Departament d'Ensenyament, realitzaran sessions formatives arreu de Catalunya adreçades, en una primera fase, als directors dels centres educatius.\nM. Àngels Barbarà ha conclòs la inauguració de la jornada indicant que només amb la complicitat dels menors, els docents, les famílies i l’Autoritat aconseguirem crear consciència i pensament crític en els joves sobre les noves tecnologies per garantir i preservar la seva llibertat d'actuació, dignitat, drets fonamentals i el lliure desenvolupament de la seva personalitat en l’entorn digital.\nA la jornada s’ha destacat la tasca de l'Autoritat amb el desenvolupament del projecte Créixer i conviure en un món digital que consisteix a anar a les escoles a parlar amb els menors sobre els aspectes bàsics d'actuar a les xarxes de forma segura i facilitar als docents materials específics.\nEn aquest sentit, ha incidit en què cal d'incorporar la protecció de dades i la privacitat a les aules, per donar als menors pautes que els serveixin per viure en línia de forma segura i gratificant. També s’ha alertat que hem de fer conscients als joves que no controlar les dades personals pot posar en risc aspectes molt importants de la seva vida. A més, s’ha manifestat que la manca experiència i capacitat d’anàlisi dels nens i adolescents els porta a no entendre què pot suposar i quin impacte tindrà en la seva vida que cadascuna de les seves rutines es converteixi en una dada que es difongui, emmagatzemi i utilitzi per tercers, que ni coneixen ni controlen.\nEn aquest context, l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades ha estat clau en la inclusió de l'assignatura de protecció de dades i educació digital, en els programes curriculars de les Facultats de Magisteri a Catalunya. La matèria de protecció de dades s’ha incorporat, també, en altres Universitats en graus, postgraus i màsters.\nA la jornada, també, s'han presentat les Pautes de protecció de dades per als centres educatius, que ha elaborat l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades, per donar el suport necessari a les escoles d’arreu de Catalunya per tal que puguin garantir de forma eficaç els drets dels menors i es compleixi amb el conjunt de les noves obligacions regulades en el Reglament general de protecció de dades.\nLa responsable de projectes de menors de l'APDCAT, Glòria Freixa, ha afirmat que el RGPD ens ajudarà a gestionar millor i de forma més segura, les dades que es tracten a les escoles. Amb aquestes pautes, l'Autoritat vol donar suport a les escoles en la seva adaptació al Reglament i intentar resoldre els dubtes que vagin sorgint. Per això, les pautes s'aniran actualitzant i responent les preguntes dels centres, ha refermat.\nTambé s’ha incidit en que des de les escoles, hi ha d'haver una responsabilitat proactiva per garantir la protecció de dades dels menors, i que el RGPD incorpora les dades genètiques i biomètriques com a categories especials de dades, restringint-ne el seu ús. En la presentació de les pautes s’han explicat les tasques del delegat de protecció de dades, la signatura de contractes amb empreses que presenten serveis als centres, la minimització de les dades que es demanen sobre els menors, així com el dret a la informació i a la transparència, entre altres.\nDesprés de la inauguració de la jornada per part de la directora de l’Autoritat, ha intervingut el president del Centre UNESCO de Catalunya, Eduard Vallory, per tractar els drets dels menors en l’aprenentatge per fer front al repte digital.\nVallory ha destacat que no es tracta de canviar o millorar una mica l’educació, sinó de transformar-la per afrontar el canvi exponencial que s’està produint i ha ressaltat que no és només canviar els objectius d’aprenentatge, sinó la forma d’aprendre. L’entorn digital no és una “activitat extraescolar”, sinó que és el nucli de la nostra vida com a individus, professionals i ciutadans. Tenim un repte gegant per donar resposta als reptes digitals i empoderar les persones i, especialment, els menors, per no col·lapsar-se.\nFinalment, s'ha dut a terme una taula rodona per abordar el repte de l’escola com a motor de la privacitat que ha comptat amb el cap de l'Àrea de Tecnologies per a l'Aprenentatge i el Coneixement del Departament d'Ensenyament, Jordi Vivancos, i el director de l'Escola Sadako, Jordi Musons, i ha estat moderada per la responsable de projectes de menors de l'APDCAT, Glòria Freixa.


300 litres caiguts a les Terres de l’Ebre | meteotecadecatalunya.cat - La meteoteca de Catalunya és una representació exhaustiva i detallada de la nostra meteorologia\n300 litres caiguts a les Terres de l’Ebre\nNou episodi de precipitacions realment fortes a Catalunya, tant que cal definir-lo com el tercer consecutiu, en només deu dies, i aquesta és una circumstància força sorprenent.\nLes comarques del Baix Ebre i el Montsià han estat castigades per tempestes severes, d’una gran intensitat i que hi han deixat registres, en tan sols 36 hores, compreses entre el dijous 18 i el divendres 19, de 300 mm. En aquest context, val la pena destacar els 312 acumulats a l’estació automàtica que el Servei Meteorològic de Catalunya té al Parc Natural dels Ports, però també els 268 d’Alcanar. A més, no podem oblidar els 263 de Vinallop, els 193 de Mas de Barberans o els 176 de Sant Carles de la Ràpita. I fora del Baix Ebre i el Montsià, les quantitats més notables, superiors als 100 mm, es van produir a la Terra Alta i a la Ribera d’Ebre.\nÉs important anotar que els aiguats de les Terres de l’Ebre, que han provocat nombrosos problemes i inundacions i que tenen un precedent d’una magnitud semblant en l’octubre del 2000, han estat encara més intensos uns quilòmetres al sud, és a dir, al litoral septentrional de Castelló, on s’hi han fregat els 400 mm.\nLa causa d’aquesta situació de pluges torrencials a l’extrem sud de l’espai català l’hem de cercar en la combinació de tres factors. El primer, una irrupció d’aire extremadament humit de llevant; el segon, la presència d’una depressió aïllada en nivells alts (DANA) –o sigui, una gota freda per al gran públic-, i el tercer, un mar encara molt càlid.\nPrecisament, aquest triplet d’episodis a Catalunya, les intensíssimes tempestes de la província de Castelló, el terrible i mortífer aiguat de Mallorca i les inundacions d’Andalusia s’han donat en poc més de quinze dies. De fet, Carme Llassat, prestigiosa investigadora de fenòmens extrems de la Universitat de Barcelona, opina que “crida l’atenció que tot hagi passat en dues setmanes”. I ho lliga al canvi climàtic, llançant una advertència seriosa: “s’espera que quan plogui ho faci més torrencialment i, per tant, que els episodis d’inundacions siguin més freqüents”.


QUÈ ÉS LA MEMÒRIA RAM? | DEFINICIÓ DE MEMÒRIA D'ACCÉS ALEATORI - SUAU\nRAM significa Random Access Memory , és un component electrònic molt important que es necessita perquè un ordinador funcioni, la memòria RAM és una forma d'emmagatzematge que CPU s'utilitza per emmagatzemar temporalment les dades de treball actuals. Es pot trobar en tot tipus de dispositius informàtics com ara telèfons intel·ligents, PC, tauletes, servidors, etc.\nCom que s’accedeix a la informació o a les dades de manera aleatòria, els temps de lectura i escriptura són molt més ràpids en comparació amb altres suports d’emmagatzematge, com ara CD ROM o discs durs en què les dades s’emmagatzemen o es recuperen seqüencialment, cosa que fa que el procés sigui molt més lent per recuperar fins i tot una petita quantitat de dades emmagatzemades al centre de la seqüència, haurem de passar tota la seqüència.\nactualització de funcions a Windows 10 versió 1809 bloquejada\nLa memòria RAM requereix energia perquè funcioni, de manera que la informació emmagatzemada a la memòria RAM s’esborra tan aviat com l’ordinador està apagat. Per tant, també es coneix com Memòria volàtil o Emmagatzematge temporal.\nUna placa base pot tenir un nombre variat de ranures de memòria, la placa base de consumidor mitjana en tindrà entre 2 i 4.\nPer tal que les dades o els programes s’executin en un ordinador, primer cal carregar-los al ram.\nPer tant, les dades o el programa s’emmagatzemen primer al disc dur i després des del disc dur, es recuperen i es carreguen a la memòria RAM. Un cop carregada, la CPU ja pot accedir a les dades o executar el programa ara.\nHi ha molta informació o dades a les quals s’accedeix amb més freqüència que altres, si la memòria és massa baixa, és possible que no pugui contenir totes les dades que necessita la CPU. Quan això passa, algunes de les dades sobrants s’emmagatzemen al disc dur per compensar la poca memòria.\nLlegiu també: Què és el registre de Windows i com funciona?\nPer tant, en lloc que les dades passin directament de la RAM a la CPU, ha de recuperar-les del disc dur que té una velocitat d’accés molt lenta, aquest procés alenteix significativament l’ordinador. Això es pot solucionar fàcilment augmentant la quantitat de memòria RAM disponible per a l'ordinador.\nDos tipus diferents de memòria RAM\ni) DRAM o RAM dinàmica\nii) SDRAM o DRAM síncron\nDram és una memòria que conté condensadors, que és com un petit dipòsit que emmagatzema electricitat i que conté la informació en aquests condensadors. Com que el dram té condensadors que necessiten renovar-se amb electricitat constantment, no mantenen cap càrrega durant molt de temps. Com que els condensadors s’han d’actualitzar dinàmicament, d’aquí en provenen el nom. Aquesta forma de tecnologia RAM ja no s’utilitza activament a causa del desenvolupament d’una tecnologia RAM molt més eficaç i ràpida que parlarem més endavant.\nAquesta és la tecnologia RAM que ara s’utilitza àmpliament a la nostra electrònica. SDRAM també té condensadors similars a DRAM, però diferència entre SDRAM i DRAM és la velocitat, la tecnologia DRAM més antiga funciona més lentament o funciona de manera asíncrona que la CPU, cosa que fa que la velocitat de transferència es retardi perquè els senyals no estan coordinats.\nSDRAM s'executa de forma sincronitzada amb el rellotge del sistema, per això és més ràpid que el DRAM. Tots els senyals estan lligats al rellotge del sistema per obtenir un temps millor controlat.\nLa memòria RAM es connecta a la placa base en forma de mòduls extraïbles per l'usuari que es diuen SIMM (mòduls de memòria en línia) i DIMM (mòduls de memòria en línia) . Es diu DIMM perquè té dues files independents d’aquests pins una a cada costat, mentre que els SIMM només tenen una fila de pins a un costat. Cada costat del mòdul té 168, 184, 240 o 288 pins.\nL'ús de SIMMs ara està obsolet ja que es va duplicar la capacitat de memòria de la memòria RAM DIMM .\nAquests mòduls DIMM tenen diferents capacitats de memòria, que oscil·len entre 128 MB i 2 TB. Els mòduls DIMM transfereixen 64 bits de dades alhora alhora que els SIMM que transfereixen 32 bits de dades alhora.\nSDRAM també es classifica a diferents velocitats, però abans d’explorar-ho, entenem què és el camí de dades.\nLa velocitat de la CPU es mesura en cicles de rellotge, de manera que en un cicle de rellotge es transfereixen 32 o 64 bits de dades entre la CPU i la RAM, aquesta transferència es coneix com a ruta de dades.\nAixí, com més gran sigui la velocitat de rellotge d’una CPU, més ràpid serà l’ordinador.\nRecomanat: 15 consells per augmentar la velocitat de l'ordinador\nDe la mateixa manera, fins i tot l'SDRAM té una velocitat de rellotge a la qual es pot fer la lectura i l'escriptura. Així, com més ràpida sigui la velocitat de rellotge de la RAM, més ràpides es realitzaran les operacions, augmentant el rendiment del processador. Es mesura en el nombre de cicles que pot realitzar comptats en megahertzs. Per tant, si la memòria RAM es classifica a 1600 MHz, realitza 1.600 milions de cicles per segon.\nPer tant, esperem que això us ajudi a entendre com funcionen les memòries RAM i els diferents tipus de tecnologies RAM.\nWindows 10 dorm després d'un minut\nla barra espaiadora no funciona Windows 10\ncom solucionar el problema de so a Windows 10\ncodi de parada driver_irql_not_less_or_equal windows 10\nutilitzeu unitat flash per accelerar l’ordinador\nWindows continua actualitzant-se cada dia


Acte públic de cloenda del projecte [Rec]fugiades | justicia i pau\ndl., 03/06/2019 - 10:48\nPer segon any consecutiu i juntament amb l'entitat La Bretxa i el Col·legi Mare de Déu dels Àngels, hem desenvolupat el projecte educatiu [Rec]fugiades.\nA través de la metodologia d'aprenentatge-servei, una vuitantena d'alumnes del Col·legi Mare de Déu dels Àngels (La Sagrera, Barcelona) han treballat durant un trimestre escolar per informar-se i comprendre la situació de les persones migrades i refugiades, contribuint així a la cohesió i la interculturalitat del barri.\nAra, els i les joves participants volen compartir en un acte públic els videoclips, curtmetratges, fotografies, poemes i entrevistes elaborats a l'aula, per tal d'estendre com entenen l'acollida i el respecte a les persones migrades i que aquesta mirada arribi a tot el veïnat de La Sagrera i Sant Andreu. A més a més, en aquest acte comptarem amb la participació de la Carmen Juares, de la Asociación Mujeres Migrantes Diversas.\nL'acte públic i obert tindrà lloc el dimarts 11 de juny a les 19.00 h, al Centre Can Clariana Cultural (Carrer Felip II, núm. 222, Barcelona).\nA més, de l'11 al 20 de juny i al Casal de Barri Torre de la Sagrera podreu visitar l'exposició "[Rec]fugiades: la diferència ens enriqueix, el respecte ens uneix" amb el conjunt de materials elaborats pels i les joves i pensats per fomentar la reflexió de tot el veïnat.\nAquest projecte compta amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona - Justícia Global i Cooperació i l’Ajuntament de Barcelona - Districte de Sant Andreu.


El Camp de Tarragona suma 55 nous positius per coronavirus\nA Reus, on Salut ha iniciat un cribratge i on hi ha un brot a l'hospital, el risc de rebrot va a la baixa i és de 270,73\nDimecres, 02 Setembre 2020 12:57\nCatalunya ha registrat un augment de 627 nous casos de covid-19 confirmats per PCR –109 menys que els reportats dimarts-, elevant la xifra total fins als 110.161, segons l'últim balanç del Departament de Salut. La xifra de casos amb totes les proves és de 132.596 (733 més en les últimes hores). Des de l'inici de la pandèmia han mort 13.045 persones, 12 més respecte al darrer balanç. Per altra banda, els hospitals sumen 720 pacients ingressats, 20 més respecte a l'última actualització. D'aquests, 124 estan a l'UCI (5 menys). El risc de rebrot baixa cinc punts (de 190,74 a 185,07) allunyant-se de la barrera dels 200, i també disminueix la velocitat de propagació del virus (Rt), que passa d'1,05 a 1,01.\nSegons les últimes dades del Departament de Salut, el risc de rebrot es va moderant i s'allunya de la barrera dels 200. Entre els dies 9 i 15 d'agost, aquest indicador se situava en 174,06 (per sobre de 100, el risc de rebrot es considera alt), mentre que durant la setmana del 16 al 22 d'agost va passar a 203,18, superant el pic de finals de juliol (202,93). Ara (setmana del 23 al 29 d'agost), se situa en 185,07, baixant cinc punts en només 24 hores.\nPel que fa a la taxa de reproducció del virus (Rt), encara es manté per sobre d'1 però per poc, concretament a 1,01. Això vol dir que, de mitjana, una persona infectada pot transmetre el virus a 1,01 persones (per frenar la propagació de la covid-19, la Rt s'ha de situar per sota d'1). Entre els dies 9 i 15 d'agost, la Rt a Catalunya era d'1,09, mentre que durant la setmana del 16 al 22 d'agost va créixer fins a 1,16.\nEn relació amb els casos confirmats per PCR, durant l'última setmana s'han registrat 7.095 casos, una xifra inferior als 7.287 casos detectats la setmana anterior. Per altra banda, la taxa de confirmats per PCR en els darrers set dies se situa en 92,48 per cada 100.000 habitants. Fa dues setmanes, la taxa marcava 84,80 casos per cada 100.000 habitants, mentre que la setmana passada se situava en 94,98. Al llarg de la darrera setmana s'han fet 106.566 proves PCR a tot el territori, de les quals un 7,17% han sigut positives. La mitjana d'edat dels casos positius és de 38,41 anys, amb tendència ascendent amb el pas dels dies.\nPel que fa al total de casos des de l'inici de la pandèmia (132.596, segons l'últim balanç), 110.161 han estat confirmats per PCR, 4.481 per epidemiologia, 3.359 són casos probables, 4.379 s'han detectat a través de proves ELISA i 10.216 a través de tests serològics (les proves ELISA i els tests serològics donen informació sobre l'estat immunològic).\nEn les darreres hores s'han notificat 12 defuncions, elevant el total de víctimes mortals a Catalunya fins a 13.045. D'aquestes, 7.188 han mort en centres hospitalaris o sociosanitaris (+7), 4.136 en residències (+2), 826 en domicilis (igual) i 895 (+3) no es poden classificar per falta d'informació.\nDes de l'esclat de la pandèmia s'han registrat 15.938 casos confirmats per PCR a les residències, 3 més en comparació amb l'últim balanç. Si es tenen en compte la resta de proves, la xifra s'eleva a 17.478 (3 més).\nDes del març, fins a 6.438 persones que vivien en residències han mort (sis més reportades en les últimes hores). D'aquestes defuncions, 1.891 s'han produït en centres hospitalaris o sociosanitaris, 4.121 en residències, 98 en domicilis i 328 no es poden classificar per falta d'informació.\nCamp de Tarragona: 55 nous positius i 14 ingressats més\nAl Camp de Tarragona-Baix Penedès s'han registrat 4.061 casos confirmats per PCR, amb un creixement de 55 positius respecte a l'anterior balanç. Si es tenen en compte totes les proves, el nombre acumulat de casos des de l'inici de la pandèmia és de 4.530. En aquesta regió han mort 400 persones (cap informada en les últimes 24 hores). El risc de rebrot és alt (185,90), però baixa significativament respecte a la setmana del 16 al 22 d'agost (231,36). La Rt ja supera l'1 i és de 1,01, mentre que la taxa de confirmats per PCR se situa en 86,24 per cada 100.000 habitants. Segons les últimes dades, hi ha 68 pacients ingressats (14 més respecte a dimarts), vuit dels quals a l'UCI (+1).\nA Reus, on Salut ha iniciat un cribratge i on hi ha un brot a l'hospital, el risc de rebrot va a la baixa i és de 270,73, per sota dels registres de la setmana passada del 16 d'agost (548,81) i també rebaixant les xifres de fa dues setmanes (450,97). La Rt és de 0,74 (la setmana del 16 al 22 d'agost va ser d'1,5) i la taxa de confirmats per PCR de 139,26 per cada 100.000 habitants. En l'última setmana (del 23 al 29 d'agost) s'han confirmat 146 casos. En aquesta ciutat, des de l'inici de la pandèmia s'han confirmat 939 casos per PCR (6 en les darreres hores) i 1.013 amb totes les proves. La capital del Baix Camp ha registrat 52 defuncions des de l'inici de pandèmia (cap en les darreres 24 hores), i té 27 persones ingressades (sis més respecte a l'últim balanç), dues d'elles a l'UCI.\nTerres de l'Ebre: el risc de rebrot supera la barrera del 100\nLa regió de les Terres de l'Ebre acumula, des de l'inici de la pandèmia, 929 casos confirmats per PCR (6 més que en el balanç anterior) i 1.108 si es tenen en compte la resta de proves. En aquesta regió han mort 64 persones (cap més respecte a l'últim balanç). El risc de rebrot supera per poc el nivell de perill (102,26), per sobre del dels últims 15 dies. Per altra banda, la taxa de confirmats per PCR en els darrers set dies és de 50,80 per 100.000 habitants, mentre que la Rt torna a superar l'1 (1,03). Segons l'últim balanç hi ha 10 pacients ingressats (+2), un a l'UCI (mateixa xifra).\nRegió sanitària de Barcelona: 106 casos més i l'Rt baixa a 1,02\nA la regió sanitària de Barcelona ciutat, que inclou la capital catalana, Montcada i Reixac i una ABS de Sant Adrià de Besòs, el nombre total de confirmats per PCR se situa en 28.411 (106 més que en l'últim balanç), xifra que s'eleva a 35.170 amb totes les proves. Des de l'inici de la pandèmia han mort 4.392 persones a l'àrea (tres més reportades en les darreres hores). El risc de rebrot se situa en 196,38, nou punts menys que dimarts. El de la setmana passada se situa en 215,48. La Rt baixa a 1,02 (la setmana del 16 al 22 d'agost era d'1,15), i la taxa de confirmats per PCR els últims set dies és de 97,31 per cada 100.000 persones. A la regió hi ha 152 pacients ingressats (els mateixos que en l'últim balanç), 28 dels quals a l'UCI (-2).\nA la ciutat de Barcelona, s'han registrat 27.734 casos confirmats per PCR des de l'inici de la pandèmia (104 més) i 34.299 amb totes les proves. Un total de 4.352 persones han mort per coronavirus en aquests mesos (tres noves en les darreres hores). Per altra banda, el risc de rebrot baixa per sota dels 200 i se situa en 197,2 (en l'interval anterior era de 218,46 i fa dues setmanes era de 202,15). La Rt és d'1,02, per sota el valor de la setmana passada (1,17).\nRegió metropolitana nord: 6 morts però la velocitat de contagi està per sota d'1\nLa regió metropolitana nord suma 26.466 casos confirmats per PCR des de l'inici de la pandèmia (226 més que en l'últim balanç) i 31.167 amb totes les proves. El territori ha registrat 2.979 morts des de l'inici de la pandèmia (sis en les últimes 24 hores). El risc de rebrot segueix alt però baixa dels 200, amb 199,35 (era de 225,76 durant la setmana anterior), mentre que la velocitat de propagació del virus està ara per sota de l'1, en concret a 0,98. La setmana del 16 al 22 d'agost va ser de l'1,12. Per altra banda, la taxa de confirmats per PCR en els darrers set dies és de 100,13 per cada 100.000 habitants. Segons les últimes dades, hi ha 202 pacients ingressats (cinc més en les últimes hores), 32 a l'UCI.\nA Granollers, per exemple, el risc de rebrot es va reduint progressivament, ara a 466,09 en l'interval dels set dies anteriors era de 666,55). La Rt millora clarament i ara és 0,84 i la taxa de confirmats per PCR és de 235,11 casos per cada 100.000 habitants. Des de l'inici de la pandèmia, a la capital del Vallès Oriental s'han confirmat per PCR 1.175 casos i 1.301 amb totes les proves. En l'última setmana, del 23 al 29 d'agost, s'han confirmat per PCR 147 casos, una xifra inferior a la setmana anterior (201 casos). Des de l'inici de pandèmia s'han registrat 81 defuncions, les mateixes que les reportades fa 24 hores, mentre que el nombre de pacients ingressats és de 5 (-5), un d'ells a l'UCI.\nA la ciutat de Sabadell, una de les capitals del Vallès Occidental, s'han registrat 3.113 casos confirmats per PCR de l'inici de la pandèmia, 32 més que en el darrer balanç. Comptant totes les proves, la xifra de casos s'eleva a 3.673. Des de l'inici de la pandèmia, la població ha registrat 370 defuncions, les mateixes que les informades fa 24 hores. El risc de rebrot encara es manté alt, en 191,47, per sobre dels valors de la setmana passada (188,26). La Rt torna a créixer i marca 1,07 (la setmana passada era de 1,02), mentre que la taxa de confirmats per PCR és de 93,67 per cada 100.000 habitants. Hi ha 34 pacients ingressats (+7), quatre dels quals a l'UCI (els mateixos).\nA Terrassa, l'altra capital de la comarca, el nombre total de casos confirmats per PCR des de l'inici de la pandèmia és de 2.852 (19 més en les últimes hores), 3.299 amb totes les proves. Un total de 269 persones hi han mort durant els últims mesos (una més reportada en les últimes 24 hores). El risc de rebrot segueix alt però baixa a 168,28 (era de 188,07 en l'interval dels set dies anteriors). La Rt és d'1,01 (la setmana passada era de 0,93) i la taxa de confirmats per PCR és de 81,90 per cada 100.000 habitants. Actualment hi ha 29 pacients ingressats –un més que dimarts-, sis dels quals a l'UCI.\nSanta Coloma de Gramenet, on també s'han fet cribratges en barris concrets, té un risc de rebrot molt elevat, concretament de 292,41, tot i que la xifra és clarament inferior a la de la setmana passada (378,5). Per altra banda, la Rt es manté per sota d'1, concretament a 0,89. Des de l'inici de la pandèmia, la població ha registrat 2.583 casos confirmats per PCR (14 més), i 214 defuncions (no en suma cap respecte a les dades de dimarts). Hi ha 14 pacients ingressats (+1), dos a l'UCI (igual).\nRegió metropolitana sud: el risc de rebrot baixa per sota dels 200\nLa regió sanitària metropolitana sud suma un total de 22.330 casos confirmats per PCR (51 més en les darreres hores) i 26.201 amb l'acumulat de totes les proves. Les persones que han mort per coronavirus són 2.383 (dues més informades en les últimes 24 hores). El risc de rebrot baixa per sota dels 200 i se situa en 198,69. Va ser de 223,63 en els set dies anteriors. Alhora, la velocitat de propagació del virus també disminueix i se situa en 1,04, mentre que la taxa de confirmats per PCR és de 95,3 per cada 100.000 habitants. En aquesta regió, hi ha 128 pacients ingressats per la covid-19 (2 menys en comparació amb l'últim balanç), dels quals 22 són a l'UCI (els mateixos).\nA l'Hospitalet de Llobregat s'han registrat 7.724 casos confirmats per PCR, 14 més respecte a les últimes dades. Tenint en compte totes les proves, el nombre de casos creix fins als 8.483. Les defuncions a la segona ciutat de Catalunya han estat 515 (una més reportada en les últimes hores). El risc de rebrot és molt alt (318,93) però es va reduint progressivament. Per altra banda, la Rt també minva fins a 0,88. Actualment hi ha 52 pacients ingressats (dos menys en les últimes hores), 12 a l'UCI. Salut va començar divendres 21 d'agost un cribratge massiu als barris de Collblanc i la Torrassa, on es van detectar els primers grans rebrots de l'àrea metropolitana de Barcelona a principis de juliol. Al conjunt del municipi, el risc de rebrot va arribar a un pic de 905 el 21 de juliol.\nA Cornellà de Llobregat, on dilluns 24 d'agost va començar un cribratge massiu al barri de Sant Ildefons, el risc de rebrot baixa però segueix disparat (672,98), una xifra exponencialment superior a la que presentava el municipi la setmana passada (207,98). Per altra banda, la Rt supera àmpliament la barrera d'1 (se situa en 2,24), més de doble que la taxa registrada els set dies anteriors. Des de l'esclat de la pandèmia s'han confirmat 1.972 casos per PCR (1 més en les últimes hores) i 2.342 si es tenen en compte totes les proves. Segons les últimes dades hi ha 16 pacients ingressats, tres a l'UCI (els mateixos). Pel que fa a les defuncions, el municipi suma 222 morts, sense variacions en les últimes hores.\nCatalunya central: segueix creixent el risc de rebrot, especialment a Vic\nLa regió sanitària de la Catalunya central té un total de 7.633 casos confirmats per PCR, 42 més en les últimes hores. La xifra s'eleva a 9.462 si es tenen en compte les altres proves. Des de l'inici de la pandèmia han mort 1.626 persones en aquesta regió, una més que les informades dimarts. El risc de rebrot segueix creixent i arriba ja a 172,46. En les últimes setmanes, el risc de rebrot ja havia superat la barrera dels 100, amb 110,7 entre el 16 i el 22 d'agost i 105,93 la setmana anterior. La taxa de reproducció del virus és d'1,43 (la setmana passada era d'1,22) i la taxa de confirmats per PCR per 100.000 habitants és de 71,25. La regió suma 27 pacients ingressats (quatre més respecte a l'última actualització), cinc a l'UCI.\nA Vic, on s'ha dut a terme un cribratge massiu al barri del Remei, el risc de rebrot continua creixent i està en nivells molt alts (632,74), amb tendència a pujar i clarament superior a la setmana passada (211,63). La Rt supera el 2, amb 2,03, quan la de la setmana del 16 al 22 d'agost era de 0,94. A la capital d'Osona s'ha notificat 845 casos confirmats per PCR des de l'inici de la pandèmia (12 més), 955 si es tenen en compte totes les proves. Per altra banda, el nombre de defuncions és de 93. Segons l'últim balanç hi ha quatre pacients ingressats, un d'ells a l'UCI.\nRegió de Lleida: 53 casos més i velocitat de propagació per sota de l'1\nA la regió sanitària de Lleida, hi ha acumulats 9.872 casos confirmats per PCR, 53 més que el dia anterior. Són 10.469 si es tenen en compte totes les proves. Un total de 290 persones han mort per coronavirus des de l'inici de la pandèmia (mateixa xifra). Pel que fa al risc de rebrot, ara se situa en 252,14, per sota del registrat la setmana anterior (299,86). La velocitat de propagació baixa per sota d'1 (0,96), una taxa que la setmana del 16 d'agost era de 1,18. La taxa de confirmats per PCR del 23 al 29 d'agost és de 125,54 per 100.000 habitants. Hi ha 44 pacients ingressats (quatre més respecte a l'últim balanç), 13 a l'UCI (+1).\nA la comarca del Segrià hi ha 7.128 casos confirmats per PCR (32 més), 7.353 amb totes les proves. Fins a 204 persones han mort des de l'inici de la pandèmia (els mateixos que els reportats fa 24 hores). El risc de rebrot se situa en 256,77, més alt que fa 24 hores però per sota de la setmana del 16 d'agost (285,6. Està lluny del pic registrat el 22 de juliol, quan l'índex es va situar prop de 1.200. La Rt se situa en 1,02 mentre que la taxa de confirmats per PCR en els últims set dies és de 118,13 per cada 100.000 habitants. El nombre de pacients ingressats és de 24 (cinc més respecte al dia anterior), cinc d'ells a l'UCI (mateixa xifra).\nAlt Pirineu i Aran: 12 nous positius i set ingressats\nLa regió sanitària de l'Alt Pirineu i l'Aran ha registrat 620 casos confirmats per PCR (12 més en les últimes hores) i 762 sumant totes les proves. Un total de 29 persones han mort des de l'inici de la pandèmia (cap defunció reportada en les últimes 24 hores). El risc de rebrot es manté en nivells alts però frega la barrera dels 200, amb 200,44. La setmana del 16 d'agost, la regió presentava un risc de 244,65. La Rt baixa a 1,04, inferior a la del període anterior (1,36), mentre que la taxa de confirmats per PCR és de 84,20 per cada 100.000 habitants. Les últimes dades assenyalen que hi ha set pacients ingressats (+1), cap a l'UCI (-1).\nRegió de Girona: baixa la velocitat de contagi i els ingressats\nA la regió sanitària de Girona, els casos confirmats per PCR acumulats són 8.332 (52 més), i pugen a 10.591 si es tenen en compte totes les proves. Des de l'inici de la pandèmia han mort 836 persones al territori. El risc de rebrot es redueix a 125, mentre que la setmana del 16 d'agost va ser de 141,36. La del 9 d'agost, per contra, estava en 90,69. La Rt és d'1,03 i la taxa de confirmats per PCR del 22 al 28 d'agost és de 60,49 per cada 100.000 habitants. Hi ha 43 pacients ingressats (tres menys en comparació amb l'últim balanç), 9 dels quals a l'UCI.\nA la ciutat de Girona, el risc de rebrot és de 18084, mentre que la setmana del 16 d'agost va ser de 278,18. La velocitat de propagació del virus està en 0,93, mentre que la taxa de confirmats per PCR és de 85,02 per cada 100.000 habitants. La capital del Gironès suma 1.423 casos confirmats per PCR (12 més en comparació amb l'última actualització) i 1.926 si es tenen en compte totes les proves. El nombre de defuncions des de l'inici de la pandèmia és de 145, amb quatre persones ingressades per coronavirus.\nA la ciutat de Salt, on dijous començarà un cribratge, el risc de rebrot va a la baixa i se situa en 457,04, mentre que la Rt està en 1,17. Des de l'inici de la pandèmia, s'han confirmat per PCR 519 casos (8 més respecte a l'últim balanç) i 582 amb totes les proves. El nombre de defuncions és de 21 (cap en les darreres hores) i la xifra de pacients ingressats és de quatre, una menys respecte a ahir i cap a l'UCI.\nCanovelles, Cornellà de Llobregat i Balaguer són els municipis catalans que apareixen en el rànquing amb el risc de rebrot més alt. Canovelles (Vallès Oriental) té un risc de rebrot de 1.295,73, apropant-se al pic del passat 10 d'agost amb 1.636,69. Cornellà se situa en segona posició amb 672,98, mentre que Balaguer és tercer i baixa fins a 660,45 (dimarts el risc era de 931,02).\nEls tres municipis amb la taxa de transmissió (Rt) més alta de Catalunya són Banyoles (2,43), Cornellà de Llobregat (2,24) i Pineda de Mar (2,08).