El bloc d'en Ramon Beltrà: abril 2012\nTercera participació ahir als 10 Km d'Empúries cursa que es fa conjuntament amb la marató i mitja marató amb sortida i arribada en el marc incomparable del recinte arqueológic d'Empúries.\nDurant la nit ha estat plovent pero s'ha llevat el dia amb el sol i bona temperatura per córrer 13ºC. Enguany, pocs companys de corredors.cat probablement degut a la coincidència amb altres curses. Tot i aixó he pogut saludar en Biel54 , Karlos , Sandmann , Nolo58 i Arcadi42 que feien la marató (aquests dos últims com "entrenament" de la Intermon Oxfam Trailwalker de la setmana que ve. També en Jordi Mas, TeteXavi , Dion i Josep Fornell que feien la mitja i en Toni Campani , la Rosalia i la Irene que feien com jo els 10 Km.\nEnguany , nou recorregut, mes urbá, fins el centre de L'Escala i tornar recordant una mica el traçat de l'antic Terç de marató.\nHem sortit a les 8:45 darrera dels participants de la marató i mitja marató. Tot i que sembla que es una cursa totalment plana al fer-se al costat del mar , des del primer Qm, ens hem trobat en els petits tobogans que no ens han abandonat durant tota la cursa. No he pogut controlar el ritme en cap moment perque per motius que desconec no i havía ningún Qm marcat !!!. No m'he trobat gens cómode amb aquesta situació i pero he intentat anar al máxim.\nEn arribar, sorpresa , bona marca Temps final 50'28'' Lloc 224 Cat 24 Ritme 5'03/Qm.\nNo ha estat gens malament tot i que alguns companys deien que el Garmin marcava 9800 m.\nPublicado por Ramon en 19:55 1 comentario:\nGran Cursa de Bombers aquest matí amb una perfecta organització de Nike Running Spain.\nCursa puntuable per la 4ª Challenge BCN 10K i de nou inscripció rècord de 24000 corredors.\nTrobada amb molts companys de corredors.cat i del Rekons Running Team. En David participa per tercera vegada consecutiva.\nDia nuvolat i fresc , res a veure amb la temperatura anormalment alta de l'any passat.\nL'organització ha disposat de 12 calaixos de sortida i dues onades. Enguany porto la samarreta de corredors.cat amb pitral.\nSortida a les 10:00 amb una espectacular onada de samarretes lila i pluja de confeti. El video de You Tube.\nSortim a sac des del calaix Sub 50' amb en David. Passem el primer Qm en 4'54'' i poc després a l'inici del Paral·lel en David em deixa enrere. Passo el Qm 3 al final del Paral·lel prou be en 15'06''. Amb l'avituallament del Qm 4 i lleugera pujada pel carrer Urgell no puc augmentar el ritme tot i passo el Qm 5 en 25'22''. A la lleugera baixada per la Gran Via i carrer Marina em poso per sota de 5'/Qm. Paso l'avituallament del Qm 8 (l'Arc del Triomf) en 40'25''. Apreto encara una mica mes. Entro a la Via Laietana on hi ha una vista espectacular de centenars de samarretes liles. Passo el Qm 9 a ritme de 4'57''/Qm. Animació i aspersors a la zona Gatorade a la part baixa de Via Laietana.\nFaig l'ultim Qm a tope en 4'42 per marcar un Temps final de 50'04'' lloc 8937 Ritme 5'01/Qm.\nS'ha escapat el Sub 50' per només 5''. Tot i això, mes que satisfet, 2ª millor marca en aquesta cursa !.\nEn David ha fet una cursa sensacional amb MMP 48'40'' a ritme de 4'52''/Qm.\nSumo només 4,56 punts a la Challenge ja que puntuen un màxim de 5 curses i he de descartar-ne una.\nPublicado por Ramon en 19:10 No hay comentarios:\n12/4/2012 1er Lunarun de l'any per preparar la Cursa de Bombers 2012.\nEspectacular posada en escena al mig de la Plaça Universitat i mes de 400 participants , molts del Nike + Run Club.\nDesprés d'un "escalfament" molt divertit dirigit pel Debutante vam sortir a les 20:25 de la Plaça Universitat on també estava l'arribada. El tema va ser el terror amb motiu del divendres 13.\nCaçafantasmes (Plaça Urquinaona)\nLa Catedral del Mar (Santa Maria del Mar)\nCementiri del Gòtic (Plaça de Sant Just)\nBombes , incendis morts ... (Teatre del Liceu)\nEl recorregut va estar força complicat per trobar algunes de les balises pels estrets carrers del barri gòtic i la gran quantitat de gent que hi havia pel carrer a aquella hora. Al final ho vam aconseguir en uns 28' i 4,6 Qm.\n19/4/2012 2on Lunarun\nCom la setmana passada espectacular i mooolts participants\nEscalfament "canyero" i sortida cap a les 20:30 de la Plaça Universitat on també estava l'arribada. El tema va ser artistes.\nQuixot (Moll de la Fusta)\nSortida Cursa Bombers (Estació de França)\nSantiago Rusiñol(c/ Princesa)\nCafè Els 4 Gats (a 30 m Portal de l'Àngel)\nEl recorregut va ser mes llarg que la setmana passada i vam anar mes ràpid. Va estar una mica complicat trobar el Cafè dels 4 Gats però ho vam aconseguir en uns 29' i 5,1 Qm.\nCom sempre va estar molt divertit i en acabar "catering" complet amb begudes , pizzes , sorteig i molta gresca.\nPublicado por Ramon en 8:36 No hay comentarios:\nSegona participació consecutiva als Medijocs aquest matí a Sant Cugat amb molt bona organització. Sortida i l'arribada al Parc de la Pollancreda amb una distància de 8,045 Qm's (50% asfalt / 50% terra).\nDia de primavera fresquet però amb estones de sol i gran trobada de corredors.cat\nSortim a les 10 en punt amb la Luz Marina amb l'objectiu de passar-ho be i reservar forces per la Cursa de El Corte Inglés de demà. Primer Qm pel Parc amb alguns petits tobogans per continuar fins la pista forestal just al Qm 2.\nCreuem la riera i pujada sense problemes fins l'avituallament a Can Borrell (Qm 4,5) que passem en 24'. Tornada de baixada una mica mes ràpid cap el parc on tornem a donar una volta completa abans d'arribar a la meta. Durant el recorregut hem gaudit de la vista del magnífic Pi d'en Xandri.\nTemps final real 45'41'' Classificat 212 a ritme de 5'41''/Qm.


Tal dia com hui del 2017 À Punt Ràdio va començar a emetre el seu primer programa - Diari La Veu\nEscriba el número 480573\nDates i fets de l'11 de desembre\n2017.- Comencen les emissions d'À Punt, la nova ràdio pública valenciana, que reprén les emissions interrompudes l'octubre de 2013. Les primeres emissions inclouen un total de 20 hores setmanals repartides en 10 programes, música i repeticions.\n2012.- El Parlament Europeu aprova amb el 71% dels vots l'entrada en vigor de la patent única europea, que ha de fer possible que una patent en un país de la Unió Europea, siga vàlida per a tots els països que la formen, cosa que reduirà els costos per a les empreses.\n2008.- Un informe del Consell d'Europa avala la immersió lingüística de llengües cooficials en les respectives comunitats autònomes. També adverteix del retrocés de l'ús d'aquestes llengües als serveis públics de l'estat espanyol i un nivell insuficient de protecció.\n2006.- Metges de l'Hospital La Fe de València trasplanten les dues mans a una pacient. L'operació va durar onze hores i va ser realitzada pel cirurgià Pedro Cavadas.\n1998.- La Generalitat Valenciana rep el traspàs de la gestió de l'INEM. Amb el nom de Servef atén a partir d'aleshores les qüestions relacionades amb l'ocupació al País Valencià.\n1990.- Aprovació en el Parlament Europeu, a petició dels parlaments català i balear, d'una resolució que reconeix el català com a oficial de la Comunitat Europea.\n1979.- Més de 70.000 persones es manifesten pels carrers de València contra l'ordre ministerial que regula el decret de bilingüisme per considerar-lo poc efectiu i mancat de força com per a ser aplicat com els sindicats de l'ensenyament esperaven.\n1961.- Data de naixement de la primera revista infantil i juvenil en català. Amb el nom de Cavall Fort, arribava fins i tot als domicilis de les famílies més conscienciades de tot l'àmbit lingüístic, fins que, vint anys després, va aparéixer al País Valencià el Camacuc.\n1379.- El bisbe de Sogorb concedeix Carta Pobla al lloc de Benafer, que havia comprat com a senyoriu particular.\nEscriba el número 546559


Mentre que els qualificatius «clàssic», «romànic», i «gòtic» són posteriors a les seves manifestacions, «renaixement» va ser l'orgullosa autodenominació que els teòrics i artistes adoptaren en impulsar el que pretenien que fos un «re-naixement» dels ideals estètics del món grecoromà. Les seves arrels, però, cal cercar-les a la darreria de l'edat mitjana, una època que els renaixentistes menyspreaven i contra la qual, aparentment, reaccionaven. Autors encara medievals com Petrarca i Dante van defensar el retorn a l'antropocentrisme enfront el teocentrisme cristià medieval.\nAl començament del s. XV té lloc a Florència una transformació radical de la concepció, les maneres i la funció de l'art. Un antecedent clar n'és Giotto. Els principals protagonistes de la ruptura van ser Brunelleschi (arquitecte), Donatello (escultor) i Masaccio (pintor).\nL'arquitectura s'inspira en la romana, però ha de respondre a altres necessitats, com ara construir esglésies i palaus, sobretot. S'adopta la planta central o la basilical. La construcció es basa en la proporció, la uniformitat, la perspectiva i l'ordre. La decoració prolifera al començament amb grotescos, cintes, garlandes i bucranis, però va desapareixent progressivament.\nSuports: el mur té molta importància. Els carreus es realcen mitjançant encoixinat (palau Ruccelai de Leon Alberti) o esgrafiats (Santa Maria Novella).\nEs torna al sistema de suports dels ordres clàssics, o sigui a les comunes de qualsevol d'aquests ordres. La basílica de San Lorenzo a Florència es va construir amb planta basilical i els suports entre les naus són columnes d'ordre corinti coronades amb arcs de mig punt. Hi domina l'horitzontalitat, enfront de la verticalitat gòtica, i totes les paral·leles conflueixen en un punt segons les lleis de la perspectiva. En aquest sentit, el magnífic pòrtic de l'Hospital dels Innocents de Brunelleschi, a Florència, va crear tradició.\nCobertes: voltes de canó, per aresta, de creueria o rebaixades, que es cobreixen sovint amb cassetons. Cúpules amb petxines, sobre tambor, en el qual s'obren finestres, i rematades amb una llanterna. N'hi ha exemples excel·lents a Santa Maria dei Fiore (Duomo de Florència) i a la capella Pazzi, ambdues de Brunelleschi.\nA més de les obres ja esmentades, Brunelleschi dissenya i dirigeix la construcció de l'església del Santo Spirito i inicia les obres del palau Pitti.\nLeon Battista Alberti, autor de De re aedificatoria, construeix segons la secció àuria (a/b:b/S; si a + b = S) i utilitza les formes geomètriques bàsiques: el quadrat i el cercle. Són obres d'aquest autor la reforma de Sant Francesc de Rímini (també anomenat Templo malatestiano) i el palau Ruccelai de Florència.\nEl centre artístic va ser Roma i el mecenes més important, el papat. Les corts de les monarquies emergents també promogueren l'art.\nHi ha preocupació per situar l'edifici en un marc ambiental. És molt important, per tant, l'urbanisme. Es coneixen i dominen millor les formes grecoromanes. S'acorda parar atenció a les qüestions tècniques (s'escriuen molts tractats). El centre d'irradiació és Roma, la ciutat a la qual el papat vol restituir la grandesa imperial.\nL'obra que indica el pas al Cinquecento és el templet de San Pietro in Montorio, de Bramante. Construït per encàrrec dels Reis Catòlics el 1502, s'hi concreten els ideals arquitectònics del Renaixement; és per això que es pot prendre com a model. L'admiració que va suscitar San Pietro in Montorio es posa de manifest en el fet que Rafael el va representar al quadre Esposalles de la Mare de Déu.\nGiuliano de Sangallo fou un altre arquitecte destacat. Miquel Àngel, de la seva banda, va construir la sagristia nova de la basílica de San Lorenzo, l'escala de la Biblioteca Laurenziana a Florència i la basílica de Sant Pere del Vaticà. Aquest edifici, en el qual ja havien treballat Bramante, Sangallo i Rafael, és de planta central (creu grega) i està coronat amb una gran cúpula de 119 metres d'alçada interior. Miquel Àngel s'inspirà en la cúpula de Santa Maria dei Fiori de Brunelleschi, per la qual sentia molta admiració. Acabà el palau Farnese i urbanitzà el Campidoglio (turó del Capitoli).\nL'arquitecte Vignola va influir molt les generacions posteriors amb el tractat Regola delli cinque ordine d'architettura, veritable manual d'arquitectura fins al neoclassicisme. Un altre arquitecte important fou Andrea Palladio, construeix la basílica pública, la vil·la Capra (o vil·la Rotonda), el Teatre Olímpic de Vicenza, i el temple de Sant Jordi el Major de Venècia.\nEl Renaixement a la península Ibèrica\nA Espanya hi ha una clara continuïtat entre l'arquitectura gòtica i la renaixentista (es parla de gòtic florit i de gòtic plateresc). El gòtic es perllonga en el temps i s'hi superposen elements renaixentistes i mudèjars. En són exemples el Palacio Mendoza a Guadalajara, la casa de las Conchas, la façana de la Universitat i el convent de San Esteban de Salamanca, o el convent de las Dueñas i San Juan de los Reyes a Toledo. També es troba a Espanya una vessant de l'arquitectura renaixentista que és més clàssica, més italianitzant; la sagristia de la catedral de Sigüenza i el palau arquebisbal d'Alcalà, ambdues obres d'Alonso de Covarrubias, són bones mostres d'aquesta variant. Diego de Siloé aplica els principis renaixentistes a la catedral de Granada (Capilla Real); Pedro Machuca va construir el palau de Carles V a l'Alhambra de Granada, amb façana d'ordre jònic i mur exterior encoixinat. La façana de la Universitat d'Alcalà, de Rodrigo Gil de Hontañón, conté tots els elements de l'arquitectura renaixentista.\nA la Corona d'Aragó, empobrida arran de la crisi de la fi de l'edat mitjana, hi ha escasses mostres renaixentistes (Casa de l'Ardiaca a Barcelona, Llotja de Saragossa).


Ésser i créixer :: Logopèdia\nLa Logopèdia és la ciència que estudia els trastorns de la comunicació humana (llenguatge, parla i veu). Com els mecanismes de la parla i la veu, coincideixen en gran part amb els de la deglució, la Logopèdia també tracta els trastorns i alteracions de la deglució (Deglució Atípica o Disfuncional i Disfàgia).\nEl tractament logopèdic inclou no tan sols aquells aspectes més sonors i del llenguatge, si no que contempla totes les alteracions que afectin a les estructures que permeten la comunicació i la deglució. Així doncs, qualsevol alteració de l'aparell fonador, de la cavitat oral, de la musculatura facial, de l'aparell respiratori i/o del sistema digestiu, el logopeda hi podrà tenir alguna relació i, probablement, alguna feina a fer o alguna indicació a donar.\nEls trastorns i les alteracions que tractem els logopedes, poden ser d'orígen disfuncional (per mala funció), orgànic o bé es donen com a conseqüència d'una patologia o enfermetat sobrevinguda.\nLa logopèdia tracta problemes de llenguatge i comunicació tant a nivell escolar com a nivell clínic. Jo, com a professional, sempre he exercit a l'àmbit clínic.\n* Algunes de les alteracions i trastorns que tracto (si busques tractament d'alguna altra alteració que no veus aquí (no està tot descrit), contacta amb mi. Si jo no ho pugués tractar, et derivaria a algú que sí que ho pugui fer):\nDisfuncions de l'ATM (articulació temporo-mandibular)\nDeglució Atípica / Disfuncional\nRespiració oral / Respiració clavicular\nPre i post operatoris en cirurgia Oral i Maxil·lofacial\nDisfàgia (neurògena, oncològica i geriàtrica)\nTrastorns de la parla, veu, deglució, sensibilitat, ... en tractament oncològic.\nTrastorns de la comunicació (llenguatge, parla i veu) i de la deglució en patologia neurològica (TCE (traumatisme craneoencefàlicc), AVC (accidents vasculars cerebrals), Parkinson, Paràlisi Cerebral, Esclerosi Múltiple, ELA, ...)\nAlteracions funcionals de la parla i la veu


11/12/15. La CUP posa preu al sí a Mas. El Punt Avui. - Gironès per la independència\n11/12/15. La CUP posa preu al sí a Mas. El Punt Avui.\nBARCELONA - 11 desembre 2015 2.00 h\nLa CUP posa preu al sí a Mas\nDemanen que les 20 mesures del pla de xoc vagin acompanyades de calendari, pressupost i avaluació\nExigeix a Junts pel Sí que es comprometi a aturar les externalitzacions i privatitzacions de serveis sanitaris\nEls diputats Josep Manel Busqueta i Julià de Jòdar, a la dreta de la imatge, davant de l'Hospital Bellvitge per denunciar la gestió sanitària. efe\nJunts pel Sí i la CUP es van retrobar ahir al matí en la taula única de negociació que va proposar l'esquerra independentista per poder enllestir abans del dia 22 un acord que faciliti la investidura d'Artur Mas al gener. L'ordre del dia estava dedicat al pla de xoc i, més concretament, a les vint mesures que la coalició de CDC i ERC van oferir la setmana passada a l'esquerra independentista. Es tractava d'avançar a partir d'aquest text de treball que la CUP, però, ja va qualificar de “document de mínims” i, per tant, “insuficient”.\nAhir, a la mateixa hora de la reunió, però en un altre indret, dos diputats de la CUP, Josep Manel Busqueta i Julià de Jodar, denunciaven davant dels mitjans de comunicació la situació “precària” en què es troba l'assistència sanitària tant pel que fa als contractes laborals dels professionals de la medicina com als serveis mèdics. A les portes de l'hospital de Bellvitge, els dos parlamentaris van estar acompanyats de professionals sanitaris i col·lectius de ciutadans en defensa de la sanitat pública que van anar denunciant una a una les diverses problemàtiques que afronten alguns ambulatoris i hospitals del país, des de Tarragona fins a Girona.\nEn acabar l'acte, Busqueta enviava un missatge clar: “És trampós i poc honest plantejar la construcció de la república catalana mentre un govern en funcions continua desmantellant un patrimoni públic com és la sanitat”, advertia. El diputat no va estalviar crítiques a la gestió sanitària i va lamentar que l'objectiu de les privatitzacions i externalitzacions és aconseguir “recursos per pagar el deute als bancs”. A la crítica, el diputat hi va afegir el conjunt de línies vermelles que la formació anticapitalista planteja als “que volen el suport de la CUP”. “No acceptarem mitges tintes en allò que considerem un dret fonamental”, va alertar. Així, reclamen la retirada del consorci sanitari de Lleida; dels plans funcionals de Tarragona que, segons denuncien, consisteix en un transvasament de serveis d'equipaments públics (hospital Joan XXIII) cap a concertats-privats, com és la clínica Santa Tecla; i d'altres projectes similars que s'han localitzat a les comarques del Baix Penedès i de Girona. Tampoc no pensen tolerar que es porti a terme el projecte VISC+ de cessió de dades sanitàries a empreses privades.\nEls negociadors de la CUP volen aconseguir un acord per traslladar-lo a l'assemblea que haurà de decidir sobre la investidura el dia 27 vinent. El sí a Mas no pot ser de cap manera gratuït, anuncien fonts de la formació, i a més d'assenyalar les línies vermelles que la formació vol que s'incloguin en el pla de xoc que negocia amb Junts pel Sí, fonts de la CUP també apuntaven ahir que cadascuna de les vint mesures que Junts pel Sí va incloure en el document de treball haurien de ser concretades amb un pressupost, un calendari i una comissió de control i seguiment que avaluï el grau d'execució de cada actuació.\nTotes aquestes condicions es van transmetre en la primera reunió de nou format celebrada ahir, que també va decidir treballar les mesures de l'àmbit sanitari en una trobada monogràfica sobre el tema. Fonts de la comissió negociadora de Junts pel Sí es van limitar a valorar positivament la reunió. “Anem avançant”, asseguraven.\nAltres temes polèmics del pla de xoc que dificulten l'acord entre totes dues formacions també seran tractats en una propera reunió. Junts pel Sí i la CUP han acceptat fer una reunió diària fins al dia 22, la qual cosa dóna el marge de vuit reunions més abans que l'esquerra independentista celebri l'assemblea nacional el dia 27 per ratificar o no l'encaixada de mans. La diputada Gabriela Serra va explicar que esperen consensuar un preacord després del 20-D i no més tard del dia 23. Fins a la data, les converses hauran de tractar el projecte BCN World, la privatització d'Aigües Ter Llobregat i la moratòria en la venda de patrimoni públic.\nMalgrat els dos mesos de converses, encara queden molts deures per fer. El pla de xoc és només una de les tres potes d'un acord que també s'ha de repenjar en accions vinculades a dos processos: el de ruptura amb l'Estat i el constituent de la república. Les negociacions continuen avui i la CUP intensifica la pressió amb un segon acte de denúncia vinculat, aquest cop, a l'ensenyament públic.\nÉs trampós i poc honest plantejar avançar cap a una república mentre es desmantella el patrimoni\nNo acceptarem mitges tintes en allò que considerem un dret fonamental: la sanitat pública


L'arraconament de les humanitats | Emporion\nper Josep Torroella\t el set. 24, 2016\nVaig cursar el batxillerat al llarg dels anys seixanta. Atès que a l’Acadèmia del senyor Pujol només s’impartia el batxillerat superior de ciències, jo vaig estudiar aquesta modalitat, per bé que tenia més tirada a les lletres.\nAl llarg de sis cursos vaig aprendre, entre altres coses, una mica d’història, llengua i cultura llatina, filosofia i literatura (espanyola, naturalment); fins i tot un xic d’història de l’art i de literatura francesa, aquesta com a complement de la llengua estrangera, que llavors era la de Victor Hugo. Quan vaig començar a exercir la docència, durant alguns cursos vaig impartir gairebé totes aquestes matèries. Finalment em vaig dedicar a ensenyar Història, el que havia estudiat a la universitat. Als anys finals del franquisme i de la Guerra Freda l’estudi de la Història encara tenia un cert prestigi.\nAl llarg de la meva docència, més d’un cop algun alumne em va preguntar per a què servia la Història. Ignoro si als meus companys que ensenyaven matemàtiques, ciències naturals o anglès, posem per cas, els van fer mai aquesta pregunta. Em temo que no. Bona part dels alumnes tenen molt clar que hi ha assignatures útils i assignatures no tan útils, per no dir gens. Els més llestos arriben sols a aquesta conclusió, però sovint són els pares els que han dipositat la llavor d’aquesta idea en la ment de llurs fills; són ells que els diuen cop i recop “això no té futur”; o, pitjor encara, “això no serveix per a res”. Les matèries que jo ensenyava pertanyien totes al segon grup, la qual cosa a vegades em feia tenir mala consciència. I això que mai vaig obligar els meus alumnes a aprendre de cor els reis visigots!\nD’un temps ençà apareixen de tant en tant a la premsa quotidiana articles sobre la crisi de les Humanitats en la nostra societat. L’autor a vegades defensa i altres critica l’estudi imposat d’aquesta mena de disciplines. L’ últim atac que he llegit contra les Humanitats prové d’un tal Roger Schank (Nova York, 1946). Schank, especialista en intel·ligència artificial i psicologia, ha exercit la docència universitària durant molts anys i qüestiona el sistema educatiu actual. Entre altres coses, afirma que estudiar als instituts l’obra de Cervantes o de Shakespeare no serveix absolutament de res (naturalment, deu pensar el mateix de l’obra de Descartes o Goya). És perdre el temps, no ajuda gens en la vida, diu. Els alumnes, segons Schank, han d’aprendre a programar i a buscar feina. Així doncs, no sols molts polítics han agafat aversió a les Humanitats; també li tenen “mania” alguns membres dels claustres universitaris de més prestigi.\nDe debò només s’han d’ estudiar coses útils? No hi estic d’acord. En primer lloc, hauríem de definir el concepte útil; en un sentit molt ampli, tot és útil en un moment determinat de la vida. Quant a les coses o assignatures inútils, francament no crec que n’ hi hagi cap. Fins i tot saber una mica d’ història sagrada i de mitologia clàssica és útil. Com, si no, hom pot entendre bona part de l’art occidental fins al segle de les llums? S’ ha de formar l’alumne d’una manera integral. Un cirurgià o un enginyer, posem per cas, han de ser capaços d’apreciar la bellesa d’un poema de Pesoa o Kavafis, d’un quadre de Velázquez o d’una simfonia de Mozart.\nEn la nostra societat només interessa allò que té un rendiment mercantil, que proporciona beneficis ràpids, immediats, i les lletres, evidentment, ni donen beneficis a curt termini ni aquests són d’ordre material. L’ estudi de les Humanitat enriqueix l’esperit, però avui dia aquesta mena de riquesa intangible interessa a ben poca gent. Interessa més l’altra, la material. Hi hagué un temps en què un hom se sentia una mica cofoi de dir que era llicenciat en filosofia, història o filologia clàssica o romànica, posem per cas. Ara, les persones que tenen alguna d’aquestes titulacions, i altres similars, més aviat s’amaguen de fer-les públiques. No fos cas que algú els pregunti, amb un to de befa, “i això per a què serveix?”, i llavors se sentin com una peça de museu.\nNúmeros, símbols, ciència, tecnologia… Sí, molt bé, tot això és necessari en el món actual. Però també raonament i sentiments, que al capdavall és el que ens fa humans. A Austzwich i la resta dels camps d’extermini nazis els filòsofs, escriptors i historiadors eren enviats de seguida a les càmeres de gas. Pertanyien a la mateixa categoria que els malalts, els vells, les criatures i les dones embarassades. Eren considerats no útils. En els camps de la mort era més útil un electricista, un lampista o un comptable que no pas un filòsof o un poeta. Ho explica Primo Levi a Si això és un home, si no vaig errat. Primo Levi, “ciutadà italià de raça jueva”, va sobreviure a un camp de treball nazi en part gràcies a la sort i en part perquè era químic. Els químics eren molt sol·licitats en els lagers del Tercer Reich. La gent de lletres, en canvi, hi era menyspreada, ràpidament eliminada. Algú desitja que hom pugui establir alguna mena de comparança entre la nostra societat i aquells sinistres indrets?\nLa societat necessita tècnics, metges, arquitectes, programadors, físics nuclears…. Però també persones que ens ensenyin a pensar, a observar un quadre, a escriure amb correcció i comprendre un text, a apreciar la bellesa d’un poema, persones que ens expliquin d’on venen les paraules i moltes altres coses. Gent, ras i curt, que ens faci pensar, somiar, imaginar… Si no, cada dia que passi ens deshumanitzarem una mica més. No oblidem que la història, la filosofia, l’art, la llengua i la literatura són el pilar central, la jàssera sobre la que descansa la nostra civilització. M’agradaria afegir que les Humanitats ens poden ajudar a ésser millors, més ètics, però me’n guardaré prou de fer-ho. No fos cas que algú em recordés que alguns criminals nazis gaudien d’allò més escoltant Wagner i fins llegint Goethe.


Inici / Professorat / Vicente Reyes\nHe treballat com a creatiu publicitari a Santiago de Xile, Madrid i Barcelona.\nActualment sóc Director Creatiu en Herraizsoto&Co; i professor en diferents universitats on desenvolupo xerrades i tallers relacionats amb la creativitat interactiva en postgraus de disseny avançat.\nTambé he tingut el plaer de desenvolupar aquests temes a la Universitat Veritas de Costa Rica, Universitat Iberoamericana de Rep. Dominicana, Universitat Jaume I de Castelló, Universitat Autònoma de Barcelona i a l'Escola de Disseny i Tecnologia KEA de Copenhagen, Dinamarca. I si la memòria no em falla, he participat com a jurat en el ADC*I, el Club de Creatius d'Espanya, el Festival L'Ull d'Iberoamèrica i el Festival de Publicitat El Sol, festivals on el treball que he desenvolupat amb excel·lents amics i professionals també ha estat reconegut.


Chocolate Pension Namhae-gun Corea del Sud - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n788-53, Nammyeon-ro, Nam-myeon, Namhae-gun, Gyeongsangnam-do, Korea , Nam-myeon, Namhae-gun, Corea del Sud, 668-863 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Chocolate Pension és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Namhae-gun. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nChocolate Pension ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Chocolate Pension és una elecció inteligents per a viatgers a Namhae-gun, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Directoris jurídics: tots valen per a ser reconegut? | El Jurista\nDirectoris jurídics: tots valen per a ser reconegut?\n18/09/2016 18/09/2016 1\nCom ascendir fins al cim de l’advocacia? Com ser reconegut entre companys i clients com una primera espasa del sector? És indubtable que l’era del Màrqueting Jurídic ha revolucionat el sector legal; estem veient com petits velers sembla que creuen els mars creant un major impacte mediàtic en el sector que els grans transatlàntics. L’oceà del sector legal últimament està sempre agitat; tants a la recerca d’augmentar la seva visibilitat enfront de potencials clients, de ser reconeguts com els millors, els més tècnics o els més especialistes.\nEl reconeixement s’ha convertit en el nou (o no tan nou) cant de sirena; resulta difícil per a molts fer oïdes sordes al mateix. La vella escola segueix imperant i transmetent la doctrina de que el reconeixement en el sector legal s’adquireix a través de l’experiència, dels anys exercits i del propi talent de cada advocat. Arribats a un punt de la nostra carrera és obvi que, alguns de nosaltres, atraurem l’atenció dels directoris més prestigiosos, així com de headhunters en busca de poder negociar els nostres fitxatges cap a altres clubs. No ens enganyem, sempre és un orgull poder formar part dels més prestigiosos directoris nacionals i internacionals. No obstant això, hem de centrar els nostres esforços a estar inclosos en tots els directoris com a primeres espases?\nDirectoris jurídics: tots valen per a ser reconeguts?\nNo podem obviar, ni tampoc negar que el mercat de la venda de serveis jurídics és una dura jungla, on destacar en el propi mercat o camp d’especialització és un plus molt valorat. Ser reconegut (i ben reconegut) en el sector, tant per clients com per companys, pot tornar-se, més que una necessitat, una obsessió per a molts; moltes vegades es materialitza en el desig d’aparèixer en qualsevol directori jurídic que pugui omplir la nostre ànsia de reconeixement.\nParlem amb Paloma Díaz Lorente, sòcia en Comunica Legal, firma de consultoria d’imatge i reputació especialitzada en empreses del sector legal i financer, qui ens exposa molt clarament que “el client d’avui està molt més informat i sap distingir els directoris que esbiaixen per la qualitat del treball d’aquells on l’únic requisit per aparèixer és econòmic”. En aquest sentit, prossegueix indicant que “amb la revolució digital, els despatxos estan ansiosos per aparèixer en directoris, i es pot cometre l’error d’anar a caure en algun que no té bona fama”.\n“Considero que, en aquest cas, menys és més. Abans de prestar-nos a sortir en qualsevol publicació hem d’investigar en profunditat a on s’estan enviant les dades de la nostra firma. És millor no estar en cap lloc que estar en molts dolents”, afegeix Díaz Lorente.\nEn aquest mateix sentit, s’expressa Patricia Quintana, Legal Communication Consultant a Gericó Associates, “recórrer a un directori sense reputació únicament aconsegueix posicionar a les firmes en un estrat baix del mercat i aporta escassa visibilitat internacional”. “La meva recomanació per a les firmes és treballar fins a aconseguir aquests atributs de marca que donin valor i que ens permetran posicionar-nos en els directoris veritablement prestigiosos i que aportin realment un diferencial”, afegeix Quintana.\nMés enllà dels directoris internacionals de reconegut prestigi\nEn els últims anys han començat a aparèixer directoris jurídics, alguns d’ells, entre uns altres, promoguts per publicacions jurídiques independents o com a projectes amb ànima pròpia. Encara que molts d’ells projecten voler arribar a ser els nous referents en el nostre sector, molts segueixen encara ancorats com a directoris locals.\nParlem amb Laura Fauqueur, Directora de Màrqueting & Desenvolupament de Negoci de Yingke Adarve qui ens defensa que aparèixer en tals directoris pot resultar una bona estratègia si tenim en compte:\nEl posicionament SEO, i més si enllacen al web.\nLa recerca de clients que siguin persones físiques i micro-pimes, atès que aparèixer en aquests directoris et pot reportar feina.\nSi ets autònom o el teu despatx és petitó, té molt sentit que vulguis estar aquí.\nEn aquest sentit, Laura Fauqueur ens exposa que “aquests directoris solen ser molt locals. De fet, els que disposen d’app pròpia permeten que un client potencial et geolocalitzi i et trobi per proximitat física. Això pot resultar molt útil per a qui necessiti a un advocat amb urgència. Pot donar un gran avantatge a l’advocat que es dediqui a temes civils i penals per a persones físiques”.\nD’altra banda, la Directora de Màrqueting & Desenvolupament de Negoci de Yingke Adarve es mostra també crítica amb aquests directoris, exposant que hi ha alguns inconvenients que hem de tenir en compte:\nCal vigilar amb el fet d’estar a tot arreu i no tenir la informació del teu despatx al dia, canviar de logotip o d’adreça però no comunicar-ho, comptar amb advocats que han abandonat la firma, etc. Donar una mala impressió pot ser pitjor que passar desapercebut.\nCal anar amb compte també al que t’exposes, perquè molts d’aquests directoris estan oberts a les avaluacions dels usuaris, per la qual cosa has d’estar preparat per vigilar-ho i assumir-ho.\nSi els teus clients són empreses, no és aquí on buscaran el seu despatx de referència. Menys encara si els teus clients són assessories jurídiques internes.\nLa segmentació que solen oferir els directoris moltes vegades no és la que vols destacar del teu perfil com a despatx / professional:\nMolts són massa tècnics com perquè l’usuari no-advocat sàpiga on buscar.\nEls perfils gratuïts solen limitar el nombre d’especialitat que pots indicar, per la qual cosa al final pot semblar que no cobreixes àrees que sí cobreixes en el teu despatx.\nNo sol haver-hi possibilitat d’indicar una especialització sectorial, quan no obstant això és quelcom que busquen cada vegada més els potencials clients.\nNo és fàcil triar entre uns directoris i uns altres ja que no sol haver-hi molta transparència quant a leads reals obtinguts, nombre de visitants, etc. I pot ser un pou sense fons si no es selecciona amb cura i es paga per tenir perfils.\nFinalment, Laura Fauqueur conclou que “per als despatxos, encara que no sigui l’eina de desenvolupament de negoci per definició, pot ajudar, sempre que estigui controlat i vigilat amb sigil. Sí crec que per als advocats autònoms són una eina de màrqueting interessant, encara que no suficient per si sola, clar”\n“Menció apart serien les eines (algunes a Espanya, més en altres països com EUA) i empreses que són directoris, però que també són molt més que això, com per exemple AVVO a EUA, que tenen molt sentit i als quals auguro un excel·lent futur, tant aquí com aquí a Espanya”, finalitza Fauqueur.\nRetroping: Silvia Pacheco | Advocada » Directoris jurídics: tots valen per a ser reconegut?


El Dr. JM. Farré nombrado miembro de la Academia Internacional de Sexo\nEn un acte solemne celebrat en al Paranimf de la Universitat de Salamanca, el Dr. JM Farré va ser investit Acadèmic de la AISM, la més prestigiosa entitat dedicada a l'estudi de la Sexologia Clínica i la seva relació amb l'esfera Psicosomática.\nEstaven presents acadèmics de diversos països europeus i americans, els quals van escoltar amb atenció el discurs d'admissió que va basar en “Històries d'Amor i de Sexe”. El Dr. Farré va recórrer l'ampli camí que va des de la dimensió biològica a la psicosocial per entendre l'estructura de la sexualitat humana. Va donar molta importància als neurotransmisores cerebrals que estimulen o inhibeixen el sexe, així com a les actituds davant el mateix o les relacions emocionals en les quals es basen les etapes de l'amor. Va esmentar al seu torn el concepte actual de “amor líquid”, en el qual l'amor es converteix en una sort de consum mutu guiat més que per una relació, en una connexió (referint-se al poder d'internet) que no necessita d'implicació ni profunditat; va alertar sobre la generalització d'aquest tipus de relacions que impedeix la interacció sòlida i fort que hauria de ser l'avantsala d'una relació de parella amb possibilitats de consolidació.\nVa fer, al seu torn, esment al camí que li ha portat al reconeixement dels seus possibles mèrits per part de l'Acadèmia, des de la contribució a la creació de societats i grups de treball, com el va ser la pròpia Mundial de Sexologia o l'Espanyola de Medicina Psicosomática, la docència, les recerques, entre les quals va destacar les relacionades amb la clínica, tant de la Disfunció Eréctil com de la Inhibició de Desig o l'Addicció, així com estudis sobre la personalitat i la seva relació amb la clínica sexológica, o estudis sociològics com la relació entre adolescència i sexe.\nVa finalitzar recordant la seva passió per l'edició que li ha portat a la publicació de llibres, tant del tema (entre la qual destaca la monumental Enciclopèdia de la Sexualitat), com d'altres tòpics del seu interès (teràpia de conducta, psicologia de la salut o consensos terapèutics en psiquiatria). Al seu torn, va destacar dues il·lusions actuals: la creació d'una Editorial (Siglantana) dedicada a la divulgació del comportament humà, la participació continuada en l'organització d'una Jornada mítica de Teràpia del Comportament (de la qual es porten 32 edicions), la col·laboració en la salut mental perinatal, i sobretot, l'edició de Quaderns de Medicina Psicosomática i Psiquiatria d'Enllaç.\nVa acabar amb una declaració de principis: “el sexe sense tendresa es converteix en una pràctica buida; la tendresa és l'única cosa que pot salvar al món de la seva desaparició”.


Podem: Errejón: “Els catalans tenen dret a decidir com els escocesos” | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nErrejón: “Els catalans tenen dret a decidir com els escocesos”\nVeneçuela "no és un model per a Espanya", defensa un dels fundadors de Podem\nMadrid 13 NOV 2014 - 20:07\tCET\nÍñigo Errejón, a la redacció d'EL PAÍS. FOTO: CLAUDIO ÁLVAREZ/ VÍDEO: EL PAÍS\nPodem dóna suport al fet que Catalunya pugui celebrar una consulta legal d'independència com va fer Escòcia, segons que va assegurar Íñigo Errejón, membre de l'equip fundador de Podem, en una entrevista digital a EL PAÍS. "Els catalans tenen dret a decidir la seva manera de relació amb la resta de l'Estat, com van fer per exemple els escocesos", va afirmar Errejón, que va expressar no obstant això que la voluntat de la formació emergent és "reconstruir un projecte de país amb tothom".\n"Per a nosaltres, Espanya és un país plurinacional, en el qual la cola ha de ser el lliure acord i la seducció", va defensar Errejón (Madrid, 1983), un dels ideòlegs de Podem, en resposta als lectors del diari, que li van enviar més de 5.000 preguntes, de les quals va tenir temps de respondre'n en profunditat una vintena.\nLa posició de Podem sobre Catalunya s'esperava amb interès: després del 9-N, la formació havia mantingut un perfil baix sobre el desafiament català i havia evitat els pronunciaments públics. La seva opinió, finalment, sembla clara: sí al referèndum a la britànica, encara que es dedueix una intenció de convèncer, o "seduir", en paraules seves, els catalans perquè es quedin a Espanya. A Podem també consideren que el conflicte català té a veure amb el que ells anomenen "crisi del règim". "La qüestió territorial és una manifestació més, però no pas l'única, de l'esgotament d'un marc constitucional", va dir el politòleg.\nÍñigo Errejón va voler aclarir, d'altra banda, que Podem no té per intenció traslladar a Espanya les polítiques dels Governs de Chávez i Maduro a Veneçuela, un país, va assegurar Errejón en la conversa digital, que "no és un model per a Espanya". "La situació de Veneçuela depèn en primer lloc del vot dels seus ciutadans, que són sobirans. Els correspon a ells decidir", va reflexionar l'investigador de la Complutense, que veu en la vinculació de la formació amb Veneçuela una "burla a la ciutadania espanyola" que busca "generar por".\nEl portaveu de Podem va tenir ocasió d'explicar el seu projecte econòmic, que no passa, com li va preguntar un lector identificat com a Antonio, per la sortida d'Espanya de l'euro. "Mai no hem parlat de sortida de l'euro, sinó de recuperació de sobirania econòmica i de discussió d'un banc central europeu que, a diferència per exemple de la Reserva Federal nord-americana, no es fixa entre els seus objectius el creixement econòmic i la generació d'ocupació", va escriure Errejón. El seu pla pretén la recuperació econòmica, va indicar, "trencar amb el cicle pervers de les retallades, menys ingressos fiscals i més dependència de finançament als mercats".\nEs pot crear ocupació ara a Espanya?, li van preguntar. En aquest sentit, la seva proposta, a la qual va anomenar "pla de rescat ciutadà", apostaria per la inversió pública en uns sectors determinats per generar llocs de treball: dependència, serveis públics, investigació i energies renovables. "En èpoques de crisi, l'Estat ha de ser qui trenqui el cercle viciós de l'empobriment i la contracció de l'economia", va defensar Errejón, que es va referir també a "canviar el model productiu" i va advocar per donar suport a les pimes perquè flueixi el crèdit. La seva tesi sosté, a més, que l'empobriment que generen "la retallada de salaris", la "precarització" i les "tisorades a serveis públics" repercuteix negativament en l'ocupació.\nEls lectors: "No ens falleu"\nPodem no es tanca a pactes amb altres partits, va contestar Errejón interpel·lat directament sobre si pactaria amb el PSOE per apartar el PP del poder. "Per descomptat que estem oberts a asseure'ns amb qui calgui, sobre propostes concretes", va dir, entre les quals va citar, per exemple, la reforma fiscal, posar fi als desnonaments o la reversió de la reforma laboral. Per arribar a acords, no obstant això, posa condicions: necessitarien "un gir de 180 graus per ser part de la solució i no del problema. I som molt escèptics sobre aquest gir", va concloure.\nEntre les milers de qüestions rebudes, els lectors el van interpel·lar també sobre la monarquia —en relació amb això l'integrant de Podem va defensar que la Casa Reial "és present a les eleccions"—, sobre la política d'habitatge —Errejón va dir que calia fer "aflorar" els habitatges buits dels bancs per solucionar el problema dels desnonaments, però sense revelar si això significaria expropiar-los o quin tipus de mesura— o sobre les dones: en aquest punt, a més d'entonar el mea culpa per l'absència de moltes "companyes" a la cúpula, va avançar que el consell polític serà paritari. Una vegada més, malgrat les preguntes, el representant de Podem es va negar a situar la formació a l'esquerra o la dreta polítiques. Tots dos termes, com el de centre, va dir, són només "metàfores".\nDiversos lectors van demanar a Errejón que Podem no els falli, de manera que es va fer evident el gran potencial d'il·lusió que genera el projecte polític de la recent formació, a la qual l'última enquesta del CIS situa com a tercera força política per darrere de PP i PSOE. Ell va tornar la pilota i va corresponsabilitzar els ciutadans del seu èxit o fracàs. "No ens podem fallar, que necessitem una gran voluntat col·lectiva de canvi democràtic. És fonamental recuperar les institucions per a la gent, però al mateix temps hem de reconstruir una ciutadania forta i a l'altura dels desafiaments històrics que tenim, que fiscalitzi, proposi i tingui embranzida".


El racó del llibre: Les catedrals del cotó\nEdició maig de 2008\nEn aquest llibre trobarem la crònica de la transformació que va tenir Catalunya, principalment Barcelona, pel que fa a la indústria tèxtil de cotó, llana, estam. També el canvi a la llum de gas per l’elèctrica. La pèrdua de les últimes colònies, Cuba i Filipines. La relació de Catalunya amb Espanya amb un munt de conflictes. La bomba al teatre del Liceu. La forma de viure i pensar dels burgesos i el proletariat.\nLes persones que els agradi la història, aquest llibre el trobaran fascinant. Els capítols cronològics per anys, la qual cosa fa que la lectura sigui molt fàcil.


La Cursa de la UAB bat rècords solidaris - UAB Barcelona\n15.12.2015 Voluntariat - Un total de 2.260 esportistes i 71 persones voluntàries van implicar-se en l'esdeveniment esportiu i solidari de la UAB en suport a La Marató de TV3, el passat diumenge 13 de desembre.\nLa Universitat Autònoma de Barcelona va celebrar el passat diumenge 13 de desembre la tercera edició de La Cursa de la UAB. L'esdeveniment esportiu en suport al projecte solidari de La Marató de TV3 va tenir lloc al campus de Bellaterra.\nEnguany, s'han recaptat fons per a la investigació, curació i millora dels tractaments de la diabetis i la obesitat. Gràcies a totes les accions celebrades arreu de Catalunya, com La Cursa, s'ha arribat a recaptar la xifra de 7.015.367 d'euros.\nAquest any, a la Cursa de la UAB, s'ha batut el record amb 2.260 corredors, corredores, caminadors i caminadores. La Fundació Autònoma Solidària va aportar el seu gra de sorra a la causa coordinant l'equip de voluntariat que va fer possible l'esdeveniment. Fins a 71 persones van venir a prestar el seu temps per donar suport a l'acte.\nLes persones voluntàries a La Cursa van participar en diverses tasques, com l'entrega de dorsals, l'ordre del guarda-roba i la preparació i control del circuit. També 6 estudiants de Fisioteràpia van col·laborar voluntàriament per ajudar en la recuperació física dels participants una vegada acabades les curses.\nDues voluntàries del PAS expliquen en menys d'un minut com van viure La Cursa de la UAB al campus de Bellaterra.


Ets a: Portada > Notícies del circ > La Fira del Circ reivindica els espectacles de carrer\n<< Altres notícies Fires i Festivals - 29/06/2013\nLa Fira del Circ reivindica els espectacles de carrer\nEl festival, que es farà els dies 19, 20 i 21 de juliol, oferirà una setantena d'espectacles a càrrec de 38 companyies En aquesta divuitena edició s'espera arribar als 32.000 assistents de l'any passat\nSón divuit anys, i per tant s’ha arribat a la majoria d’edat. L’any passat, a més, va rebre el premi nacional en la categoria de circ del Consell Nacional de la Cultura i les Arts (Conca). Però, malgrat aquestes fites, la Fira del Circ al Carrer de la Bisbal\nha hagut de fer malabarismes pressupostaris per tirar endavant –amb un deu\nper cent menys de pressupost respecte a l’any passat– una divuitena edició\nque, més que mai, reivindica l’art popular i el circ de carrer. És a dir, l’esperit\nprimigeni i més popular d’aquestes arts escèniques. Això, sense abaixar l’alt nivell dels espectacles. La fira, que organitzen l’associació Fira del Circ al Carrer i l’Ajuntament de la Bisbal, es durà a terme els dies 19, 20 i 21 de juliol, tres dies en què oferirà fins a una setantena d’espectacles a càrrec de 38 companyies catalanes, espanyoles i d’arreu del món.\nCirc, humor, malabars i acrobàcies impossibles de la mà de grups internacionals\ncom ara els francesos Rasoterra, el malabarista britànic Andy Snatch, els\nxilens Duo Tobarich, el multidisciplinari Stefano di Renzo i els clàssics Circo Pitanga, entre moltes altres propostes. Pel que fa a les companyies catalanes –una de les apostes clares del festival–, aquest any hi torna a actuar la gironina Cascai\nTeatre, amb el seu nou espectacle, Hotot; la companyia Sifó, que estrenarà\nL’enreixat; La Bleda, amb l’espectacle infantil Maduuuixes, i espectacles ja\nconsolidats com ara Salsa, de la companyia Volaquivol. Tampoc hi faltaran\nespectacles transgressors: els saragossans Capicua prometen emocions fortes amb Cabaret.\nRecuperen el Firabar\nCom a novetat, s’ha decidit recuperar el Firabar, que no es feia des del 2011. La mostra, que té lloc als bars de la Bisbal paral·lelament al festival, oferirà deu espectacles a càrrec de sis companyies que s’aniran repetint al llarg del cap de setmana. “Els veïns i el poble ens demanaven que el tornéssim a fer”, va explicar la portaveu de l’organització del festival, Eva Gasull. D’altra banda, es manté per\nsegon any consecutiu el projecte de l’Escola de Circ de la Bisbal, on participaran\ndiversos centres de circ catalans com ara l’IES de la Bisbal, l’Escola Tub d’Assaig 7.7 i Pengim-penjam de Calonge.\nEn comparació amb l'any passat, l'organització ha hagut de reduir un 5% el nombre d'espectacles i grups participants a causa de la davallada en el pressupost. "Ens hem quedat amb 98.000 euros, però això no afectarà la qualitat de la fira", va ressaltar Eva Gasull. Uns equilibris econòmics que han intentat superar amb projectes de micromecenatge i col·laborant amb altres companyies teatrals i espectacles d'arreu de Catalunya. En concret, l'espectacle inaugural, Somnis de sorra, a càrrec de Cia. Borja Ytuquepintas, està previst que es pugui cobrir amb els diners que es recullin de la plataforma Verkami.\nJ. Camps Linnell / El Punt Avui\nMés informació de la Fira\nImatge de la presentació de la Fira


Inscripcions obertes a l'Escola d'Emprenedoria - Diari de Rubí\nInscripcions obertes a l’Escola d’Emprenedoria\nL’Escola d’Emprenedoria de Rubí (EDER) proposa 10 accions formatives en col·laboració amb l’Ajuntament de Sant Cugat per al segon semestre de l’any. La formació es realitzarà a la Masia de Can Serra o al Centre d’Emprenedoria de Ca n’Ametller, a Sant Cugat.\nLes accions previstes a Rubí s’han dissenyat pensant en les necessitats de les empreses ja creades, mentre que en el cas de les propostes de Sant Cugat, responen a temes relacionats amb l’emprenedoria. D’aquesta forma, les dues administracions busquen complementar-se per donar un millor servei al teixit empresarial de l’àrea d’influència dels dos municipis.\nLa primera formació ha estat ‘Emprenedoria Social en serveis basats en plataformes de les noves tecnologies’, que va tenir lloc el 4 d’abril. També s’ha fet la formació ‘Com fomentar les habilitats comercials?’. Tots dos s’han fet a Sant Cugat.\nL’11 d’abril hi ha una sessió informativa per emprendre en economia social, mentre que el 24 d’abril s’ofereix ‘Com aprofitar les dades obertes a la meva empresa’. El 25 d’abril està prevista la formació ‘Coneixes el teu impacte social?’.\nAl maig, es farà una sessió d’E-commerce, ‘Tendències de consum: seguint la pista d’una oferta guanyadora’ i ‘Big Data: el negoci darrere les dades’.\nPer últim, al juny es faran les píndoles ‘Sessió de noves tecnologies’ i ‘Sistemes Ciber-Físics i Internet de les Coses’.\nLes inscripcions es poden fer a través del web de l’Oficina de Serveis a l’Empresa. Les accions estan subvencionades per la Diputació de Barcelona i no tenen cap cost per als alumnes.


El salari mínim de referència de 1.075 euros\nFixar una retribució per als treballadors de les empreses adjudicatàries de contractes municipals és un primer pas per combatre la precarietat laboral\nAlcaldessa de Santa Coloma de Gramenet i diputada de Participació i Agenda 2030 de la Diputació de Barcelona.\n10 de de maig del 2017. Actualitzada 20 de de juny del 2017 a les 17:10\nEl salari mínim va ser un èxit de les lluites obreres de finals del segle XIX i principis del XX als països de la Commonwealth. Després es va estendre pels continents americà i europeu. Avui al voltant del 90% dels països tenen establert algun tipus de salari mínim, ja sigui per la via de la concertació amb el sector empresarial o mitjançant llei. A Espanya es va introduir el 1963. I avui s’estableix que la quantia mínima que ha de rebre per llei una persona treballadora està fixada en 707,60 euros mensuals, suma clarament insuficient per garantir un nivell de vida digne.\nRecordem en aquest punt els efectes de la crisi financera en el mercat laboral del nostre país. Fragilitat, temporalitat i precarització defineixen bé el tipus d’ocupació que avui es crea.\nEn aquest escenari de generalització del precariat com a nova classe social, les famílies queden sotmeses a una inseguretat i angoixa que els impedeix afrontar amb certeses mínimes el futur, ja que l’economia del postcapitalisme, financera i especulativa, impedeix i bloqueja el desenvolupament d’un escenari econòmic sostenible a escala global.\nAquest model s’oposa a l’estat de benestar, clarament laminat en països com el nostre, en què la recessió ha causat estralls en les classes mitjanes mentre que la riquesa es concentra amb desvergonyiment en poques mans.\nLes persones socialdemòcrates i progressistes tenim l’obligació ètica de rebel·lar-nos davant d’aquesta situació. El salari mínim que recull la legislació espanyola és clarament insuficient. Però a aquesta obvietat hi hem de sumar un altre factor. El cost de vida és variable en funció del lloc on es viu. Així doncs, persones amb el mateix salari han de pagar quantitats diferents per adquirir serveis i/o productes que els permetin viure amb dignitat. No podem seguir obviant aquesta realitat. Per aquest motiu, més enllà del salari mínim, qual hauria de ser clarament revisat a l’alça a nivell estatal, hem d’impulsar la creació d’un salari de referència a l’Àrea Metropolitana de Barcelona, com ja han implementat ciutats com Baltimore o Londres. I en aquesta direcció, com sempre, tornem a ser els ajuntaments i el teixit social els que aixequem la veu.\nLes administracions locals hem sigut verdaderes forces de xoc contra la crisi assumint la continuïtat dels serveis públics que el Govern central i els autonòmics han abandonat o han deixat sota mínims després de les seves respectives retallades pressupostàries. I ho hem fet malgrat una legislació que ens ha tallat les vies de finançament i ha fet de l’austeritat extrema l’única mesura per combatre l’impacte de la recessió. Fins a l’extrem que avui els alcaldes i alcaldesses no podem decidir invertir en polítiques socials els estalvis que generem en els nostres pressupostos.\nEls ajuntaments hem sigut i seguim sent en aquesta crisi els grans emprenedors econòmics amb polítiques de rendes i de redistribució. No només hem suplert l’absència de les administracions superiors, sinó que hem creat condicions per reflotar i dinamitzar l’activitat econòmica i la creació d’ocupació, i hem combatut la desigualtat que trenca la cohesió social. I no ens conformem amb un simple indicador quantitatiu de nous llocs de treball, volem garantir un salari digne, amb mínims de qualitat. Per aquest motiu, ja hi estem intervenint amb els instruments, no per modestos menys eficaços, de què disposem.\nLa contractació pública responsable és una forma també de fer política que pot utilitzar-se per a aquest fi, però també és cert que el context normatiu no ens afavoreix. L’actual normativa de contractes del sector públic i el seu projecte de nova norma en són un clar exemple.\nAlguns ajuntaments, i sense perdre de vista l’escenari normatiu neoliberal que no compartim i que volem canviar, ja han posat en marxa mesures per fomentar la retribució d’un salari de referència de 1.075 euros per a les persones treballadores de les empreses adjudicatàries de contractes municipals. Al seu torn, l’AMB ja ha afavorit que aquesta mesura s’apliqui a les persones que participen en els plans d’ocupació i programes de formació.\nPerò no ens conformem amb això, volem anar més enllà i estendre aquesta mesura a la resta de persones treballadores de les nostres ciutats mitjançant la via de la concertació social. Alguns ajuntaments hem sigut pioners a firmar pactes per a l’ocupació i el desenvolupament social, amb els sindicats i el sector empresarial, que fixen les bases per al salari mínim de referència entre les persones treballadores de la ciutat. La nostra voluntat és que aquesta experiència sigui una realitat també a la resta de Catalunya i Espanya.\n(*) Firmen també aquest article: Jaume Collboni, Núria Marín, Antonio Balmon, Joan Callau, Pilar Díaz, Enric Llorca, Eva Menor, Lluïsa Moret, Josep Perpinyà, Esther Pujol, Antoni Poveda, Carles Ruíz i Raquel Sánchez.\nLluïsa Moret Núria Parlon Núria Marín Salari mínim Jaume Collboni Antonio Balmón Salaris Ocupació Relacions laborals\nAltres articles de Núria Parlon\n‘Xarxa Violeta’: teixint ciutats lliures de violència sexual


L'Ajuntament de Madrid arrenca les plaques amb noms de víctimes del franquisme del cementiri de l'Almudena\nSegons el consistori, governat pel PP i Cs, el monument "no és imparcial perquè no reconeix les víctimes dels dos bàndols"\nXavi Serra / Sílvia Marimon\n01. Manifestació contra la mesura de l’Ajuntament de Madrid de retirar les plaques del memorial del cementiri de l’Almudena. CHEMA MOYA / EFE\nBarcelonaL’Ajuntament de Madrid, governat pel PP i Ciutadans amb el suport de Vox, va decidir dilluns arrencar les plaques amb el nom de les víctimes del franquisme del memorial que hi ha al cementiri de l’Almudena. Les plaques commemoratives havien sigut col·locades per l’executiu de Manuela Carmena i recordaven les 2.934 persones executades a la capital entre el 1939 i el 1944.\nL’argument del consistori madrileny és que el monument no és “imparcial perquè no reconeix les víctimes dels dos bàndols” i que “cal evitar produir nous greuges”: “Una societat democràtica té l’obligació d’honrar totes les víctimes siguin del període bèl·lic republicà o franquista”, afirmen fonts del Comissionat de Memòria Històrica de l’Ajuntament. Durant moltes dècades, tanmateix, a Espanya només es van recordar les víctimes franquistes.\nEl nou pla de l’Ajuntament de Madrid per al memorial és, segons fonts municipals, “unificar els reconeixements en un sol monument que abasti totes les víctimes que hi van ser afusellades entre el 1936 i el 1944” i, per tant, treure els noms de les plaques. Borja Fanful, que presideix el ple del consistori, ja es va reunir el 8 d’octubre amb Paca Sauquillo, presidenta del comissionat, per mostrar-li el nou projecte.\n“Aquest govern no farà política de memòria històrica, així com no fa política amb el Codi Penal. La llei s’ha de complir, no s’hi ha de fer política com fan Més Madrid i el PSOE, una política de revenja i sectària que només ha servit per reobrir ferides i generar problemes”, va afirmar Fanful ahir en una compareixença.\nPossible delicte de prevaricació\nDesprés de saber la decisió de l’Ajuntament, l’Associació Memorialista Ranz Orosas (AMRO) va denunciar ahir la retirada de les plaques davant la Fiscalia General de l’Estat i el Tribunal de Comptes per un possible delicte de prevaricació. “Han arrencat un tros de la democràcia”, assegura. L’organització denuncia el “desmantellament” del memorial, un projecte que es va començar a desenvolupar al maig amb un pressupost de 210.000 euros i que ja s’havia executat al 80%.\nEl PSOE va mostrar ahir el desacord amb la mesura. El regidor socialista Ramón Silva va expressar la indignació a les xarxes socials: “Els ultres guanyen. Gràcies al PP i a Ciutadans s’arrenquen els noms de les víctimes del franquisme del memorial del cementiri de l’Est”.\nLa regidora de Més Madrid, Esther Gómez, també va protestar: “Els familiars dels afusellats del cementiri de l’Est van haver d’esperar 80 anys per a un memorial. Avui [per ahir] el govern de l’Ajuntament de Madrid del PP i Ciutadans, amb el suport de Vox, torna a reobrir les ferides arrencant els noms dels seus éssers estimats. Vergonya i pena”.\nAhir també es van pronunciar contra la mesura diversos col·lectius de memòria històrica, que es van manifestar al migdia davant de la Cibeles. Mauricio Valiente, que va dirigir l’Oficina de Drets Humans i Memòria durant el mandat de Manuela Carmela, va afirmar que la decisió despullava “la naturalesa reaccionària del tripartit d’extrema dreta” i va prometre que “tard o d’hora es recuperarà”.\nAquí se puede ver mi intervención en el Pleno del Ayto de @MADRID sobre #MemoriaHistórica denunciando el ataque perpetrado por el gob municipal al Memorial a las víctimas del franquismo.\nMás pronto que tarde restuituiremos sus nombre.#DignidadYMemoriahttps://t.co/9W4jDrDr6H\n— Ramón Silva/❤ (@RamonSilvaB) 26 de noviembre de 2019\nEl món d’avui. Dels feixismes històrics als reaccionarismes postmoderns i els nous populismes. És el títol del 5è Col·loqui Internacional Memorial Democràtic/Càtedra Walter Benjamin que se celebra entre avui i divendres al Macba a Barcelona. Experts de tot el món parlaran de quins reptes tenen les polítiques de memòria davant una actualitat marcada per l’auge de les propostes populistes que, en molts casos, es presenten com a hereves dels feixismes històrics. Les garanties de no repetició estan assegurades? Quina influència poden tenir les manipulacions històriques? Aquestes seran algunes qüestions a debatre.\n"Des del 2008 i, fins i tot, abans en alguns països estan ressorgint moviments d'extrema dreta i nous autoritarismes i s'està qüestionant el llegat de les democràcies parlamentàries. Tot plegat ens preocupa molt i en volem parlar –diu el director del Memorial Democràtic, Jordi Font–. És una emergència estar alerta davant l'auge dels extremismes". El repte, segons Font, és debatre i reflexionar sobre l'eficàcia de les polítiques de memòria i com es pot influir sobre les generacions més joves.


Diari d'un viatge a l'Africa Oriental 2009 - Tarangire NP - Obert per Vacances\n08:00 Ens recull a l'hotel Joseph, de Safari Makers, en un Range Rover de color blanc. Ens acostem fins a les seves oficines on paguem el 50% que no havíem avançat via transferència, i sortim immediatament direcció Tarangire NP (120 km) amb un passatger més, un altre Josep, el nostre simpàtic cuiner. 10:00 Després de deixar al nostre cuiner en una cruïlla de carreteres comprant carbó, comencem el nostre primer game drive. El primer animal que veiem, a les oficines del parc, és una mamba verda que surt de l'interior de la calavera d'un elefant.\nEl Parc Nacional de Tarangireés una destinació clàssica durant l'estació seca. Els seus 2.600 km2 queden entre l'estepa Maasai al sud-est, i els llacs de la Vall del Rift a nord i est. El parc deu el seu nom al riu Tarangire, que el creua en el seu costat nord. De juny a octubre és la millor època per s’observació d'animals, ja que molts d'ells vénen a beure al riu Tarangire. Poden veure's gran nombre de nyus, elefants, zebres i búbals (hartebeest). Però no tots els animals són migratoris, i altres animals com les girafes, impales, elands, kudus grans i nans, antílops aquàtics (waterbuck), gaseles, lleons, hienes, i de vegades fins i tot rinoceronts i lleopards, es poden veure durant tot l'any .\nMolta gent ve al parc atreta per les pitons enfiladisses gegants, però nosaltres no vam veure cap. La vegetació és majoritàriament seca. àmplies praderies, que inclouen diversos tipus d'acàcies, palmeres, i multitud de baobabs. Veiem una gran varietat d'animals, en ramats no molt grans, així com carnívors amb escenes de caça incloses. Bones pistes.\n17:00Abandonem el parc nacional. Hem fet una mica més de sis hores de safari, parant mitja hora per dinar en un picnic site, en el qual com badis els micos et roben el menjar. Ens dirigim al nostre allotjament per a les següents nits, Havennature Camplodge. Ens dutxem i ens serveixen el sopar: sopa de llenties, vedella amb arròs, plàtan, taronja i xocolata calenta. Estem a uns 20º i no hi ha mosquits, o almenys no es fan notar.


El pressupost es complica per a Sánchez: Podem es nega a pactar-lo amb Ciutadans\nL'estat espanyol és la segona economia de l'OCDE més perjudicada per la crisi\tL'estat espanyol és la segona economia de l'OCDE més perjudicada per la crisi\nSánchez reconeix l'error: les comunitats autònomes podran gestionar l'estat d'alarma\tSánchez reconeix l'error: les comunitats autònomes podran gestionar l'estat d'alarma\n'El PSOE sap que no pot comptar amb nosaltres per a un pressupost amb Ciutadans', ha dit la portaveu de Podem Isa Serra\nLa coportaveu de Podem, Isa Serra, ha defensat la necessitat que el pressupost general de l’estat espanyol tingui un fort component social i ha argumentat que perquè això pugui passar cal ‘que el PP i Cs no tinguin ni veu ni vot’. ‘El PSOE sap que no pot comptar amb nosaltres per a un pressupost amb Ciutadans‘, ha advertit Serra en una conferència de premsa.\nLa portaveu ha insistit que el projecte del partit lila ‘és incompatible amb Ciutadans’. Serra ha reclamat al president del govern espanyol de què Podem forma part, Pedro Sánchez, que tingui cura de la majoria que va fer possible la investidura. El també portaveu de Podem Rafa Mayoral ha afirmat que Podem i Ciutadans tenen plantejaments diametralment oposats i ha dit que no poden haver-hi un pressupost del PSOE amb Ciutadans perquè llavors ‘el govern seria un altre’.\nAmb tot, ‘no és possible que hi hagi uns pressupostos de PSOE i Ciutadans perquè Ciutadans no és al govern. En el si del govern es prepararan els pressupostos’, ha dit Mayoral després de la reunió del Secretariat del partit. El portaveu ha dit que aposten per buscar el suport de la majoria de la investidura.


L’Ateneu Cooperatiu del Baix Llobregat ja és una realitat\nAvui s’ha presentat al Consell Comarcal aquest projecte que té com a objectiu impulsar i donar suport a l’economia social i cooperativa en el territori\nEl Consell Comarcal del Baix Llobregat ha estat escenari, aquest matí, la presentació de l’Ateneu Cooperatiu del Baix Llobregat. Han presidit l’acte el del president del Consell Comarcal, Josep Perpinyà, així com el director general d’Economia Social, el Tercer Sector, les Cooperatives i l’Autoempresa, Josep Vidal.\nL’Ateneu Cooperatiu és un projecte estratègic per impulsar i donar suport a l’economia social i cooperativa en el territori, que compta amb una gestió compartida entre administracions locals, ajuntaments i consell comarcal, i entitats de l’economia social de la comarca, cooperatives, associacions i fundacions.\nAlguns dels elements que caracteritzen l'Ateneu Cooperatiu del Baix Llobregat, i que constitueixen els punts forts d'aquest projecte són:\nLa col·laboració i participació conjunta de tots els actors implicats en l’economia social. Es tracta de fer dels seus serveis un punt de trobada entre les entitats i empreses de l’economia social, les administracions locals i la ciutadania en el seu conjunt, per tal de fer una prestació conjunta i col·laborativa, enfortint i possibilitant el creixement econòmic i la generació de riquesa per a la nostra comarca.\nL’arrelament i la implicació amb el territori dels projectes. Les cooperatives, les entitats i empreses de l’economia social estan fortament arrelades i compromeses amb el desenvolupament econòmic i social del territori. Aquest aspecte fa que el creixement econòmic que es dóna sigui més sostenible i preservi la cohesió social.\nEvidenciar el suport que des de les administracions locals es vol donar a l’economia social de la comarca. Les administracions del nostre territori aposten per impulsar l’economia social i cooperativa. L’Ateneu cooperatiu del Baix Llobregat és un clar exemple d’aquesta iniciativa, que està emmarcada dins d’una estratègia més global que es va encetar fa uns anys a la comarca, i que es vol mantenir al llarg dels propers anys.\nPer finalitzar i aprofitant que avui és el Dia Internacional de les Dones, la Cooperativa Posidònia ha presentat el seu projecte, un espai destinat a la realització d’activitats terapèutiques i educatives, i un exemple de model empresarial més igualitari, on la representativitat de les dones té un major pes i presència que en altres formes empresarials.


El Tresor d'en Puntafí - Pànxing\nEl Tresor d’en Puntafí\nEl relat és un recorregut per la història d’Arenys de Mar i la seva vinculació amb el mar i els oficis tradicionals de la vila\nLa regidoria de Turisme presenta una nova activitat per fer en família tot fent un recorregut i descobrint la vila d’Arenys de Mar. Es tracta d’una audiogimcana que enllaça fantasia i realitat i és adreçada a famílies amb infants a partir de 8 anys. Gaudiu amb El Tresor d’en Puntafí i els secrets que amaga.\nUs avancem un petit resum d’aquesta aventura: La Rosina és una arenyenca xerraire i divertida que explica als visitants la història del tresor del pirata Puntafí. Caldrà seguir amb atenció les seves explicacions i recomanacions amb el mapa del tresor a les mans. El relat és un recorregut per la història d’Arenys de Mar i la seva vinculació amb el mar i els oficis tradicionals de la vila. La recerca de l’enigma del Tresor d’en Puntafí és una descoberta de la nostra vila marinera.\nEl mapa de la vila és un element indispensable per trobar El Tresor d’en Puntafí – Ajuntament d’Arenys de Mar\nFinalment, per poder fer l’audiogimcana, cal disposar d’un mòbil (smartphone) amb connexió de dades per anar seguint les indicacions dels àudios que es podran descarregar capturant els codis QR que hi ha inserits al mapa del Tresor d’en Puntafí. Els mapes es poden passar a recollir per l’Oficina de Turisme.\nAixí, donada la situació actual de restriccions de la pandèmia de la Covid-19, la regidoria de Turisme ha plantejat una proposta d’una activitat per a famílies i adaptada a les mesures i recomanacions actuals. És a l’aire lliure, en grups petits o familiars. L’activitat fomenta conèixer el vincle d’Arenys amb el mar. És també una descoberta del patrimoni municipal, així com el llegat de les puntaires. Tanmateix, està orientat a un turisme de proximitat- Així, en cas de desconfinament perimetral, és atractiva per atraure un turisme local i familiar. Una oportunitat per vincular el patrimoni en el vessant del lleure per a famílies amb infants.\nAquesta audiogimcana és una proposta de Lambú Comunicació per a l’Ajuntament d’Arenys de Mar. La idea i la locució són de Marta Catalan, Devivaveu.com. El grafisme va a càrrec de TxeniGil.com.\nSi t’ha agradat llegir la notícia El Tresor d’en Puntafí, també et pot interessar Mataró acollirà la 15a edició de la Biennal d’Art Manifesta de 2024.


Aquest proper cap de setmana s’iniciarà la temporada de control d’accés a l’espai de la Foradada. Després de l’exit obtingut durant la campanya del 2019, l’Ajuntament creu necessari donar-li continuïtat i més tenint en compte les circumstàncies actuals que recomanen poques aglomeracions de gent.\nSón aquest motius que ens motiven a aplicar mesures excepcionals, com la de reduir l’aforament a aquest espai a un 30%, fer respectar la distància social entre membres de diferents famílies,...i fer recomanacions com l’ús de la mascareta i la higiena de mans.\nAquest estiu serà sens dubte diferent per a tots nosaltres, donades les circumstàncies que estem vivint. Per aquest motiu us proposem un casal d'estiu més singular, divers i plural que mai pels infants del nostre poble.\nDes de l'Ajuntament estem duent a terme la coordinació per tal de poder gestionar les entitats, els espais i les famílies.\n15/05/2020 - 10:51\nEscola bressol l'Esquirol: Preinscripció i matrícua 2020 - 2021\nLes preinscripcions i matrícules del curs 2020 - 2021 es faran telemàticament\nPer fer els tràmits de preinscripció i matrícula us haureu de descarregar l'arxiu adjunt que hi ha al final de pàgina i preparar la següent documentació:\n13/05/2020 - 11:47\nPreinscripció escolar entre el dia 13 i el 22 de maig telemàticament.\nLa preinscripció escolar per l'educació infantil, primària i ESO serà entre el dia 13 i el 22 de maig telemàticament.\nTrobareu tota la informació referent a aquesta preinscripció per les etapes educatives del segon cicle d'educació infantil i primària a la web de l'escola EL CABRERÈS del nostre municipi https://sites.google.com/a/xtec.cat/elcabreres/ i altres informacions del centre que necessiteu per coneixe'l.\nEscola Bressol: Portes Obertes VIRTUALS\nL'Escola Bressol l'Esquirol us presenta les jornades de portes obertes virtuals.\nEn aquesta pàgina hi podreu trobar informació sobre el centre i un vídeo que us permetrà fer una passejada virtual per les instal·lacions de l'Escola Bressol.\nTambé podreu descarregar-vos els fulls de preinscripció i matrícula en format PDF interactiu que trobareu al final de la pàgina.\n11/05/2020 - 13:13\nDisplaying 41 - 50 (of 573 posts)


Bloc de notes de Josep Romeu: dissabte, 18 / de setembre / 2010\nUn país de Primera? Tampoc cal\nTot sovint, apareixen als mitjans de comunicació de caire nacionalista notícies que posen de relleu el paper de Catalunya i de la cultura catalana al món. Sembla com si de tant en tant tinguéssim necessitat de dir en veu alta, o de dir-nos a nosaltres mateixos, que tenim prou potencial com per anar solets pel món. Pot ser una forma de fer acréixer l’autoestima, de treure’ns els complexos, però també té el risc de voler condicionar el nostre dret a ser tal com som a la capacitat de competir enmig de les grans potències. Dubto que això passi pel cap a pobles com el danès, el noruec, l’eslovè o l’islandès, per exemple.\nPodem trobar mostres constants d’aquest afany de comparar-nos i de situar-nos al món. És el cas de l’exaltació que fem dels 44.000 registres existents, en només cinc anys d’existència del domini .cat; de l’ús del català a la xarxa, que ens situa entre les vint primeres llengües; del nombre d’articles que arribem a tenir en l’enciclopèdia virtual de Viquipèdia, ocupant un lloc privilegiat entre les llengües més importants; del rànquing de les 200 Universitats més prestigioses del món, on n’hi ha dues de catalanes i cap d’espanyola; del bon paper que fan o que farien els nostres esportistes i les nostres seleccions en el món de l’esport. I un llarg etcètera. Tot això deu ser cert, i se suposa que ens hauria d’enfortir la moral. Perquè és una evidència que el lloc que ens estem guanyant en el món, estant sotmesos a un Estat que ens és hostil i que inverteix molts esforços per a silenciar-nos i per a impedir el nostre desenvolupament, es veuria encara reforçat si poguéssim treure’ns del damunt el llast de l’Estat espanyol.\nPerò no en fem la raó de ser. Catalunya té dret a tenir un domini propi a internet no pas perquè siguem capaços d’arribar a 44.000 registres, sinó perquè tenim els mateixos drets que qualsevol altre poble. Al capdavall, ens han concedit un domini de tres lletres (el .cat) que és el mateix que tenen entitats minúscules, petites illes colonials que no apareixen ni al mapa, i que si tenen registres propis és perquè algú n’utilitza les sigles com els vaixells fan servir la bandera panamenya. El dret a tenir seleccions pròpies no rau en la capacitat de fer un bon paper en les competicions internacionals sinó en l’elemental dret a existir.\nPublicat per Josep Romeu a 08:30 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: cultura, Països Catalans


M. S. / M. O. 21.12.2007\nEl millor circ del món, la música gospel més espiritual, els pessebres artístics, les fires infantils i el teatre més tradicional ens obliguen a sortir de casa nostra malgrat el fred.\nLes activitats familiars omplen l’agenda nadalenca (Arxiu).\nGaudir dels últims dies de l’any és tan fàcil com fer un circuit de pessebres, submergir-se en el Delirium del Cirque du Soleil, apostar pel gospel, dur als nens a una fira infantil o escoltar El poema de Nadal.\nCIRQUE DU SOLEIL: La companyia canadenca Cirque du Soleil presenta aquest cap de setmana a Barcelona el seu nou espectacle, Delirium. Per primera vegada, la música serà el fil conductor del nou show de la companyia, en una actuació distinta als seus precedents, Alegria o Drac. Escenificat lluny de la seva tradicional carpa, Cirque Du Soleil ofereix un muntatge a manera de macroconcert en el qual es combina música, ball i una mica de circ, en un gran desplegament d’efectes multimèdia.\nA través de tres grans pantalles similars a les d’Imax, es projectaran imatges i hologrames que interactuaran amb els artistes i els ballarins. Sobre l’escenari, un repartiment de 6 músics, 12 ballarins, 6 cantants, 9 acróbates i 3 actors que actuaran simultàniament.\n* Palau Sant Jordi (pg. Olímpic, 5). Divendres (21.30 h) i dissabte (18 i 21.30 h). Preu: de 35 a 65 euros. Més infor- mació en www.cirquedusoleil.com.\nGOSPEL: The Mississipi Gospel Choir pertany a l’organització AASO (Afro-American Student Organization) de la Southern Mississipi University. Aquesta institució està formada per membres molt motivats cap a l’acció comunitària, especialment centrats en la interacció educativa entre universitat i societat. El grup s’ha convertit en una de les parts més visibles d’aquesta organització.\nEn els seus concerts difonen el seu ideari en actuacions repartides per facultats, esglésies, festivals de música i sales de tot els EE UU.\n* L’Auditori (Sala Pau Casals. Lepanto, 150). El diumenge, a les 21.30 hores. Preu entrades: de 29 a 48 euros.\nSeguint amb el gospel, Soweto Gospel Choir actuarà en Sant Cugat epr presentar el seu nou espectacle, African Spirit, amb el qual tracten diferents aspectes de l’esperit humà: la religiositat, l’amor i la vitalitat. Aquest cor format per 26 artistes destil·la diversos estils musicals que es mouen entre el religiós, el tradicional i el contemporani.\n* Teatre Auditori de Sant Cugat (pl. Centri Cultural, s/n). El dissabte, a les 20 hores. Preu entrades: 36 euros.\nFIRA INFANTIL DE NADAL DE CORNELLÀ: La Fira Infantil de Nadal va obrir ahir les seves portes posant a l’abast del visitant 8.300 metres quadrats dedicats als més petits amb un munt de propostes lúdiques, educatives i culturals. Durant els tres primers dies, acollirà la visita de més de 3.000 alumnes i a partir del dissabte 22 obrirà a tot el públic. La Fira acull el Kumon, una metodologia d’aprenentatge basada en el càlcul que desenvolupa l’hàbit d’estudi i la concentració dels estudiants. També hi haurà un racó de la lectura, tallers de medi ambient, castells inflables, les pistes de slot de Ninco, les consoles Nintendo, el karaoke infantil o l’animació en directe. Pels més petits, una pista d’autos de xoc infantil o el recorregut de l’Aventura Disney.\n* Fira de Cornellà. Des del 22 de desembre. Entre 11.00 i 20.00 hores. (Dies 24 i 31, fins a les 18.00 hores).\nEXPOSICIONS DE NAIXEMENTS: El Casal de Cultura Can Ricart de Sant Feliu de Llobregat acull un nou pessebre, com el claustre de la catedral de Vic i la Aula Caixa Terrasa de Rubí. També al carrer de les Afores de Ripollet i el Centre Social Ribetà de Sant Pere de Ribes fan més exposicións de pessebres.\n* Més informació a www.pessebrescat.org.\n‘EL POEMA DE NADAL’: A El Poema de Nadal, Josep Maria de Segarra va voler fer una revisió personal d’una peça incorporada a la tradició catalana. Publicat l’any 1931, el poema va quallar en l’imaginari de la gent de forma immediata, i es va convertir en un dels relats poètics més arrelats a la nostra cultura. Esteve Polls, que ha dirigit aquesta recreació del naixement de Jesús i el pelegrinatge dels pastors nombroses vegades des de la primera representació, l’any 1950 a Badalona, ha portat El poema de Nadal per esglésies i catedrals de tot Catalunya. Ara, a la Sala Gran i en unes dates tan assenyalades, tenim l’oportunitat de retrobar-nos amb tot un clàssic popular de Nadal.\n* TNC (pl aça de les Arts, 1). Dies 25 i 26 de desembre. A les 20.00 hores. Entrades de 15 a 17 euros.\nNuevo apuñalamiento tras una pelea en el barrio del Raval de Barcelona 0\nLos gremios de restauración de Cataluña rechazan que se prohíba fumar en las terrazas 23


Res més bell que la màgia del somriure: el nou Circ Raluy Legacy apuja el llistó | La torre del Palau\nFira modernista 2017: circ\nRes més bell que la màgia del somriure: el nou Circ Raluy Legacy apuja el llistó\nLa nova companyia de Lluís Raluy, hereva del llegendari Circ Raluy, és una perfecta combinació d'humor i espectacles acrobàtics que deixa bocabadats els espectadors\nEl circ romandrà instal·lat a la plaça Nova de Terrassa fins el proper 21 de maig\nAlbert Prieto | 12/05/2017 a les 08:00h\nArxivat a: Cultura, Fira Modernista 2017, Circ Raluy, Circ Raluy Legacy, plaça Nova\nEl bell espectacle de Jean Christophe i Kerry Raluy, sota el sostre del circ. | Albert Prieto\nDiuen que quan una cosa funciona és millor no tocar-la. Però, a vegades, les circumstàncies obliguen a fer canvis i, ves per on, el resultat continua sent bo o fins i tot millor. Això és el que ha passat amb el Circ Raluy Legacy, que s'ha estrenat aquest dijous a Terrassa i que hi romandrà fins al proper 21 de maig. El circ està instal·lat a la plaça Nova i, a més, permet contemplar els carruatges antiquíssims que encara acompanyen el grup arreu del país i part de l'estranger.\nLa desaparició del llegendari Circ Raluy ha derivat en el naixement de dos grups itinerants independents que, cadascun a la seva manera, intenten preservar el llegat (Legacy, en anglès) del llegendari circ català: el Circ Històric Raluy i el Circ Raluy Legacy. Aquest segon grup, encapçalat pel mític Lluís Raluy, és el que farà riure infants i adults durant els propers dies a la plaça Nova de Terrassa.\nL'espectacle dura més de dues hores però es fa molt curt. Emoció, riures assegurats des de bon inici. I és que l'espectacle comença fort, amb la pista plena i records a circ clàssic que omplen la ment de l'espectador i li treuen, de ben segur, un bon somriure.\nPer als qui havien vist els espectacles del Circ Raluy en els darrers anys, enguany es trobaran amb moltes novetats, fruit en bona part a la separació dels integrants del vell circ. Així, el nou tàndem que enllaçarà les actuacions més increïbles dels artistes està format pel seriós Bigotis i en Sandro, un humorista portuguès que ha carregat amb el pes a l'esquena i s'ha ficat el públic a la butxaca en pocs mesos. El seu tarannà desenfadat i la seva interacció amb els espectadors asseguren el riure.\nEl mag Maxi i el mític Lluís Raluy, amb Bigotis al fons. Foto: Albert Prieto\nI per si no hi havia prou propostes teatrals en aquesta Fira Modernista, només cal que en Sandro esculli cinc espectadors a l'atzar entre el públic per representar una comèdia medieval i el propi muntatge provoqui un esclat de rialles. No només fa riure: fa fer riure.\nQui exerceix de mestre de cerimònies és el mag Maxi, qui és capaç d'entretenir el públic en tot moment i deixar-lo bocabadat amb trucs de màgia que, per molt atent que estiguis, no acabaràs d'entendre. La il·lusió de la màgia entra al circ a través de la seva espontaneïtat i el seu humor. Heu vist mai el mag Houdini? Doncs al mag Maxi tampoc el veureu quan espereu veure'l.\nBell i espectacular\nPel que fa als números dels artistes circenses, cal destacar que la majoria continuen anant a càrrec dels integrants de la família Raluy, inclosa l'aparició estel·lar d'en Lluís Raluy, l'alma mater d'aquest circ, un personatge tan emblemàtic com respectat en el món del circ. Altres artistes que s'han incorporat al Circ Raluy Legacy reforcen l'espectacularitat de l'espectacle.\nAixí, podem trobar el bell número de la Louisa Raluy sobre un canelobre que penja del sostre. El seu equilibri, les seves acrobàcies aèries, la sensibilitat en tots els detalls, absorbeixen l'espectador. No menys belles són les propostes de les germanes Emily i Niedziela Swider-Raluy, amb els equilibris al cable i sobretot amb el patinatge acrobàtic. I, seguint amb la bellesa, l'espectacle aeri de Jean Christophe i Kerry Raluy continua deixant bocabadats els espectadors encara que ja l'hagin vist anteriorment: l'amor sembla flotar en l'ambient de l'emblemàtica carpa circense instal·lada a la plaça Nova.\nOnel Reyes desafiarà la gravetat i l'elasticitat del cos humà. Foto: Albert Prieto\nPerò no tot és tendresa, evidentment. Això sí: tot és equilibri, càlculs al mil·límetre i moltes hores d'assaig. L'Arthur és l'amo del foc i, encara que els espectacles de foc estan molt vistos en la cultura catalana, encara té capacitat per a sorprendre. I mentre l'espectador seu a la butaca després del descans, el cubà Onel Reyes tocarà el cel i posarà l'ai al cor dels que el miren sense perdre detall. Força i equilibri en estat pur. Valor i seny també, és clar. I molta flexibilitat.\nEls ucraïnesos The Rocket Acrobats també porten a pista un espectacle de destresa amb pneumàtics gegants. Les seves acrobàcies i salts semblen impossibles; realment és com si haguessin nascut amb pneumàtics en comptes de cames.\nEl rei de les barres fixes\nPerò dels números d'acrobàcies, qui s'emporta la matrícula d'honor és el bielorrús Pasha Voladas. El seu número de barres fixes va ser en l'estrena a Terrassa, amb diferència, el més aplaudit. El públic en peu va agrair l'entrega d'aquest artista que és capaç de fer amb els ulls tapats un exercici d'extrema dificultat, literalment. Patireu mirant-lo perquè, realment, que surti bé el número va d'escassos mil·límetres. Però el patiment s'acaba transformant en adrenalina i en un "oh" d'admiració i de reconeixement.\nPasha Voladas, el més aplaudit en l'espectacle inaugural a Terrassa. Foto: Albert Prieto\nCom sempre en aquest circ, els artistes del Circ Raluy Legacy surten a saludar els espectadors un cop finalitzat l'espectacle. Us podreu fer fotos amb ells i conèixer-los a l'altra banda de la carpa. En Lluís Raluy, des de la seva butaca, observa els assistents amb la mateixa cara d'admiració que el miren els que acaben de gaudir d'una tarda màgica i plena de riures i emocions. Els espectadors són la clau de l'èxit d'aquests artistes, no els falleu.\nTres generacions de Raluy en escena, humor, màgia, acrobàcies... és una combinació massa ben trobada. Deixar escapar l'oportunitat de veure la primera estada a Terrassa del Circ Raluy Legacy no és una bona idea. I més, tenint en compte que l'any vinent no vindran a la ciutat egarenca. El 2018 serà el torn de l'altre grup hereu del Raluy, el que encapçala el germà petit del Lluís, en Carles. D'aquí dos anys, el Circ Raluy Legacy sí tornarà a Terrassa, si tot va bé. Fins aleshores, val la pena recarregar el cos de vida veient el seu espectacle, potser el millor que heu vist fins ara de la família Raluy i dels seus companys de viatge.\nEl mag Maxi, tallant-se un braç en un truc de màgia. Foto: Albert Prieto\nAnònim, 20/05/2017 a les 22:37\nMolt bon article! ... expliques perfectament tota l'experiència d'anar a una funció d'aquest fantàstic circ!


Triomf del Sabadell RC i derrota de les Valquiries al fang de Cornellà Destacado\nBy\tJordi Sánchez Enero 23, 2019\t427\nLa lliga no para pel Sabadell RC que jugarà el pròxim cap de setmana contra el filial del Buc de Barcelona a La Roureda (18h). Els barcelonins es troben per sota del Sabadell a la classificació amb zero victòries. Durant el partit els sabadellencs realitzaran sorteigs en benefici del Leo, un nen de Sabadell que pateix la síndrome d’Angelman i que estarà present al partit realitzant també el sac d’honor dels partits dels nois i les noies.\nEl sènior masculí del Sabadell RC es va retrobar aquest passat cap de setmana amb la victòria després de més de dos mesos sense aconseguir-la. Els nois de Fran González es van imposar al filial del FC Barcelona a La Teixonera per 31-36 amb remuntada inclosa, ja que al descans els arlequinats perdien de 16 punts. Després d’una magnífica segona part, els sabadellencs van endur-se la victòria que els ajuda a allunyar-se de la zona perillosa de la classificació.\nEls nois del Sabadell RC visitaven el camp del FC Barcelona sabedors de la necessitat de guanyar, tant per pujar l’ànim de l’equip com per allunyar-se de la zona de descens. El partit no podia començar de la pitjor de les maneres, ja que a la primera jugada del partit, els barcelonins van aconseguir una marca i va fer que els arlequinats anessin a remolc la resta del partit. Tot i així els sabadellencs es van poder sobreposar al cop inicial i van aconseguir un marca abans dels deu minuts de joc. Marc Pallarès va aconseguir plantar la pilota després d’una bona successió de jugades de davantera on els visitants eren molt superiors. Els blaugrana però eren superiors en el joc obert i van aconseguir dues marques molt seguides a través de les bandes. El xutador barcelonista va encertar els dos tirs a pals i va posar el seu equip per davant un altre cop, 21-7. Encara faltaven deu minuts per arribar al descans quan Oriol Ferran va aconseguir retallar distàncies al marcador al plantar la pilota més enllà de la línia de marca, Josu Quintana no va transformar al xut i la diferència era de nou punts, 21-12. Quan semblava que el resultat es mantindria així al descans, els locals van assajar un altre cop i ampliaven la diferència a 16 a la mitja part, 28-12.\nEls jugadors del Sabadell tenien clar que l’única manera d’aconseguir apropar-se al marcador era tenint la pilota, ja que eren superiors al rival amb la possessió a favor. Els de Fran Gonzalez ho van aconseguir i no van donar opció al rival. Durant els primers vint minuts es van acostar al marcador amb dues marques de Francesc Farràs i de Joel Boilart que Josu Quintana es va encarregar de transformar i posar el seu equip a només dos punts, 28-26. Els barcelonistes van poder ampliar un altre cop la diferència amb un cop de càstig transformat a pals i aconseguir els únics tres punts en tota la segona part. Tot i el 31-26, el Sabadell RC seguia dominant el partit i quan només faltaven set minuts per acabar el partit, van aconseguir posar-se per davant per primer cop en tot el partit. David Rodilla va sacar ràpidament un cop de càstig prop de marca i va poder plantar la pilota, la marca va ser transformada per Josu Quintana que posava als seus dos punts per sobre, 31-33. Els Sabadell RC es va dedicar a mantenir la possessió de pilota la resta del partit i fins i tot van aconseguir ampliar distàncies amb un altre cop de càstig, aquest cop xutat a pals que posava el resultat final 31-36. Amb el xiulet final, l’alegria dels jugadors vallesans va esclatar celebrant l’esforç que havien dut a terme.\nL’entrenador sabadellenc Fran Gonzalez celebrava el fet de tornar a aconseguir una victòria tant temps després i assegurava que “hem de treballar per mantenir aquesta bona línia”. El tècnic es mostrava orgullós dels seus jugadors afirmant que “amb la dinàmica en la qual estàvem era molt difícil aixecar el cap i remuntar de la manera que ho hem fet”.\nLes Valquiries cauen al fang de Cornellà\nLa fusió d’equips de Sabadell i Begues van caure aquest passat diumenge per 15-5 al camp de Cornellà. Les Valquíries s’enfrontaven a Cor Sangran, la fusió d’equips entre Cornellà, Santa Coloma de Gramenet i Granollers, i van haver de disputar el partit en un terreny joc molt castigat per la pluja. El pròxim cap de setmana les noies de Fran Gonzalez, que està dirigint actualment els dos equips sèniors del Sabadell RC, s’enfrontaran a l’AVR-FC Barcelona a La Roureda i buscaran la primera victòria del 2019 que sembla resistir-se.\nEl partit de diumenge es va disputar en un terreny de joc molt malmès per la pluja i el fang va dificultar molt que cap dels dos equips pogués imposar el seu estil. Les locals es van avançar ràpid i van fer que les Valquíries anessin a remolc durant tot el partit. Tot i així van ser les de Sabadell i Begues les que van portar el ritme del partit, però sense acabar de finalitzar les jugades. Les Cor Sangran van aconseguir una altra marca al límit del descans i posaven un ajustat 10-0 al marcador.\nLa segona meitat va començar amb les Valquíries buscant arribar a la línia de marca rival per aconseguir un assaig que les apropés al marcador. Les noies de Fran Gonzalez ho van assolir quan es portaven disputats quinze minuts de la segona part. Va ser la capitana sabadellenca, Montse Martín, la que va aconseguir plantar la pilota i acostar al seu equip a només cinc punts. Després de l’assaig de les Valquíries les locals van fer un pas endavant per no deixar escapar el partit, però les de Fran Gonzalez van seguir mantenint la pilota i buscant l’empat. Quan faltaven deu minuts pel final del partit, les Cor Sangran van aconseguir una marca molt ràpida que deixava el marcador 15-5 i sense opcions per les Valquíries. Tot i així les visitants van intentar de totes les maneres aconseguir més punts, però va ser impossible.\nFran Gonzalez, que actua com a entrenador de les Valquíries des d’aquest 2019 estava molt content per com havien millorat les noies i assegurava que “estem posant les bases d’un equip amb un estil de joc i això porta temps”. El tècnic també es mostrava orgullós de la feina de les noies i afegia que “jugar en terrenys de joc com aquest fa que s’uneixi el grup, sigui quin sigui el resultat”.\nLes Valquíries estan empatades a l’últim lloc de la classificació amb l’ARV-FC Barcelona, que a més seran les seves rivals el pròxim dissabte dia 26 de gener. Les noies jugaran a La Roureda contra les blaugrana i aprofitaran per celebrar una jornada en benefici del Leo, un nen de Sabadell que pateix la Síndrome d’Angelman i que els seus pares volen educar-los en els valors de l’esport i sobretot en els del rugbi.\nUltima actualización Lunes, 18 Marzo 2019 19:06\n« David de la Cruz debuta con el Team Sky Emma García quiere dar el salto »


Fora les forces d’ocupació! (Antoni Riera)\n4 min. Periodista 01/11/2019 19:20\nHo cantàvem a les manifestacions quan passàvem per davant la patrulla de guàrdia de la policia espanyola o de la Guàrdia Civil. Encara avui es canta. És eufònic, el lema. Aquests dies passats, després de la sentència que condemnava a prop de cent anys nou persones de bé, el jovent (i tanta altra gent) del Principat de Catalunya ha sortit al carrer per protestar per una decisió judicial que consideren (consideram) injusta i antidemocràtica. Exagerada no, perquè si fos així voldria dir que pensam en la possibilitat d’una pena més petita. En un estat democràtic, l’única sentència justa era l’absolució.\nEn qualsevol cas, no venia avui a fer judicis de valor sobre la sentència, sinó sobre l’actuació desmesurada d’allò que formalment s’anomenen “cossos i forces de seguretat de l’estat”. Cal tenir present que, del dia de la sentència ençà, l’estat espanyol i la seva maquinària han mirat de convertir en versemblant el relat de la violència. Més encara, el relat que atribuiria actituds violentes a l’independentisme. Des del 2010 l’independentisme, que feia dècades que al nostre país s’havia desvinculat de forma contundent i clara de qualsevol casta de violència, ha sortit al carrer de manera massiva, pacífica i festiva. La revolució dels somriures, n’han dit. Tot aquest moviment va confluir, ara fa dos anys, en una de les manifestacions més impressionants de civisme, compromís i organització per part de la societat catalana: el referèndum de l’1 d’octubre. Només qui no ho vol veure es nega a acceptar l’evidència. L’única violència d’aquell dia l’exerciren els esbirros, goril·les i altres bèsties piolineres vengudes de les Espanyes al crit d’“a por ellos”. Guàrdies civils i policies nacionals que es desplaçaven pensant, gairebé, que anaven a la guerra, quan aquí tot era pau i determinació, autodeterminació, per ser exactes.\nDesprés, interrogatoris, detencions, empresonament, macrojudici, comèdia i sentència. Sorgeix un nou element, amb el qual no comptava, sembla, la “intel·ligència” espanyola. Un “tsunami democràtic” de dimensions diluvianes ocupa l’aeroport del Prat, les autopistes, els accessos a ciutats i viles, les places de Barcelona. El col·lapse aeroportuari posa frenètic l’Estat, que se sent atacat i humiliat i això genera una resposta com fins ara no s’havia vist. A partir d’aquí, barricades, foc, cops de porra, pilotes de goma, infiltrats, detencions que són, més que mai, segrests, i en general una actitud repressiva i agressiva sense precedents recents envers un jovent indignat que veu en aquesta protesta una porta a reivindicar un futur millor.\nPerò tornem al principi. M’ha agradat de sentir aquests dies Núria Gibert, tinenta de batlessa a Sant Cugat del Vallès tot responent un prec d’un regidor de Ciutadans, que li demanava que condemnàs la violència. Gibert va acotar el terme de violència a aquella que s’aplica contra i sobre les persones. Recordà que qui pega, qui agredeix i qui treu ulls és la policia. Que qui va pegar el Primer d’Octubre va ser la policia. Que qui es passeja amb matxets i armes blanques pels carrers són els neonazis, a una passa d’esdevenir paramilitars. Va recordar que l’interès de l’espanyolisme és vincular la violència amb l’independentisme. Condemnar-ho, en el fons, seria acceptar el relat que se’ns vol imposar. Condemnar la violència seria dir que l’independentisme és violent. Per tant, digué, “no, no ho condemno”.\nPedro Sánchez, president espanyol en funcions, visitava els ferits a Catalunya. Però alerta, només “els seus” ferits. Els nostres, no. Només la policia. Només estaments oficials. Només els qui defensaven l’ordre públic (o tal vegada la unitat d’Espanya?).\nMentrestant, la divisió de l’independentisme, novament a les portes d’unes eleccions, continua sense ser comprensible per a la majoria de mortals. Gabriel Rufián, diputat al Congrés espanyol i també reconegut tuitaire, compartia unes imatges al seu compte denunciant una actuació de la policia espanyola a la terrassa d’un bar. Les imatges són prou explícites. Però costa d’entendre el suport que Esquerra Republicana ha donat i dona al govern de Sánchez. I així li ho retragueren centenars de joves. L’independentisme ha d’anar a l’una, amb dos objectius clars, en parlar d’eleccions: el primer, mantenir la majoria absoluta i aconseguir que sigui encara més suficient per legitimar el mandat de l’electorat: la proclamació de la independència. I el segon, esser determinants a les cambres espanyoles, de manera que esdevenguin ingovernables. No s’entén, de cap de les maneres, que Sánchez, tenint independentistes a la presó, hagi pogut ser president amb el suport de polítics independentistes.\nPer ara, mantendrem el crit: “Fora les forces d’ocupació”, malgrat que, pel que sembla, les haurem de tenir per aquí una temporada ben llarga, encara.