MILLORES | AFA el Solell\nArxiu d'etiquetes: MILLORES\nAquesta entrada va ser publicada a AMPA, ESPAI DE FAMÍLIA, EXTRAESCOLARS, MENJADOR i etiquetada AMPA, BLOG, MILLORES, SOCIS el 9 Desembre 2019 per AFA el Solell.\nAquesta entrada va ser publicada a AMPA i etiquetada AMPA, FAMÍLIA, MILLORES, SOCIS el 28 Octubre 2019 per AFA el Solell.\nEl Solell estrena estructura de jocs\nCom sabeu l’existència de l’AMPA permet dotar a la nostra escola de recursos que d’altra manera serien molt difícils d’aconseguir, i això només és possible gràcies a l’aportació anual que fa cadascuna de les famílies sòcies; així com de les aportacions d’empreses col·laboradores i subvencions.\nEn aquesta ocasió volem informar-vos de la darrera adquisició, una estructura de jocs de fusta per al pati de primària el cost de la qual ha estat assumit per l’AMPA en el 100%. La necessitat d’una estructura d’aquest tipus ha estat consensuada amb l’escola, i dóna continuïtat a les millores que l’AMPA va realitzar al pati d’educació infantil. També trobareu la notícia al blog de l’escola el Solell: «Nova estructura per a la zona d’esbarjo».\nEsperem que els nostres fills i filles la gaudeixin moltíssim 😉\nAquesta entrada va ser publicada a AMPA, L'ESCOLA i etiquetada AMPA, MILLORES, PATI el 2 febrer 2018 per AFA el Solell.\nOmbres al pati de la nostra escola\nLa construcció de la nova escola va fer evident des de l’inici que hi havia un tema que no s’havia tingut prou en compte, disposar de zones d’ombra al pati. Des de finals del curs 2010-2011 l’AMPA ha realitzat diverses peticions en aquest sentit. El 23 de maig de 2012, per exemple, en aquest blog es publicava aquest escrit que animava als pares a presentar una instància amb aquesta demanda a l’Ajuntament. La resposta de l’Ajuntament la trobareu en aquesta entrada i la solució era posar carpes (com ja s’havia fet el curs anterior) i cedir altres espais per activitats concretes (com el poliesportiu).\nDes d’aleshores s’ha mantingut aquesta preocupació i com sabeu a l’assemblea general de l’AMPA que va realitzar-se a l’inici d’aquest curs, el dia 23 d’octubre de 2013, un dels punts que va aprovar-se per unanimitat va ser el pressupost per a la instal·lació d’un tendal al pati de l’escola. Aquesta despesa repercutia directament sobre l’escola, ja que realitzar-la suposava reduir d’una forma considerable els diners destinats a equipaments per l’escola (en gran part material informàtic).\nEl pressupost que va aprovar-se era de l’empresa CatVela i tenia un cost de 3807,06€ més l’iva corresponent. Consistia en el muntatge d’una vela solar quadrangular desmuntable de 90m2 fixada amb enclavatges a l’estructura de l’actual edifici.\nDes de l’AMPA, amb data 28 de novembre de 2013, vàrem presentar una instància a l’Ajuntament de la Palma en què es demanava:\nl’avaluació de la viabilitat del projecte per part dels tècnics de l’Ajuntament\nla inclusió de la despesa en els pressupostos municipals\nel compromís de l’Ajuntament per realitzar el muntatge / desmuntatge del tendal cada temporada\nEl 9 de desembre de 2013 va realitzar-se una reunió amb representants de l’AMPA, la direcció de l’escola el Solell i membres de l’equip de govern; en la qual es va exposar que tant la direcció de l’escola com l’equip de govern valoraven que ja hi havia suficients espais d’ombra al pati. A més a més, l’informe tècnic realitzat per l’arquitecte municipal concloïa que la proposta no donava prou garanties de seguretat, i fer-ho implicava un muntatge diferent amb un cost molt més elevat.\nMalgrat això, la bona notícia eren els acords als quals es va arribar, i dels que es va notificar a l’AMPA per escrit el 16 de gener:\nla direcció del centre es comprometia a facilitar tots els espais nous d’ombra necessaris per a la realització de qualsevol activitat que es realitzés a l’escola\ni l’Ajuntament prenia el compromís d’ampliar la zona d’ombra de referència, amb la plantació d’arbres de mida suficient perquè fos efectiva com més aviat millor.\nDoncs bé, podem dir-vos que ja disposem d’aquest arbres (moreres) al pati de l’escola que de ben segur que oferiran l’ombra que els nostres fills i filles necessiten. Des de l’AMPA volem agrair profundament tant a la direcció de l’escola com a l’Ajuntament els esforços per poder assolir aquesta fita. A més a més, podem dir que hem d’estar agraïts a l’Ajuntament perquè els nostres fills i filles també podran gaudir el curs vinent del material informàtic, esportiu, etc. tan desitjat tant per ells com pels mestres.\nAquesta entrada va ser publicada a L'ESCOLA i etiquetada AMPA, ASSEMBLEA, MILLORES, SOCIS el 4 Abril 2014 per AFA el Solell.\nAvui a l’escola… Sorpresa!\nSegur que més d’un s’emportarà una sorpresa quan arribi avui dilluns a l’escola…\nCom sabeu, aquest cap de setmana es va pintar tota una paret i un munt de columnes de l’escola antiga amb mestres, i pares i mares voluntaris.\nPer donar continuïtat a la decoració de l’escola nova, la paret es va pintar de color verd poma i les columnes de color lila. A infantil també van aprofitar per pintar alguns mobles antics de diferents colors.\nLa veritat és que va ser una jornada molt agradable, i on tothom estava molt disposat a treballar per aconseguir una escola millor.\nNomés es pot dir: Gràcies a tots i totes!\nSi voleu veure les fotos a l’àlbum web Picasa, aneu a aquest enllaç.\nAquesta entrada va ser publicada a L'ESCOLA i etiquetada FOTOS, MILLORES, PINTADA el 22 Octubre 2012 per AFA el Solell.\nA pintar l’escola!\nAquesta fotografia està sota una llicència Creative Commons 2.0, podeu veure-la a Flickr. Autor: Bala.\nEl proper dissabte 20 d’octubre de bon matí i fins al migdia es pretén pintar algunes de les parets de l’Escola El Solell.\nPer fer-ho econòmicament sostenible es va proposar que hi poguessin participar els pares que ho desitgessin. Ja són gairebé vint les famílies que s’hi han apuntat, i d’entrada no en caldrien més. De totes maneres, si algú volgués participar-hi hauria de posar-se en contacte amb l’escola parlant-ho amb l’Oriol directament, o a través del correu electrònic de l’escola.\nEls detalls sobre la pintada us els concretarà l’escola (quan s’acosti la data) a les persones apuntades per col·laborar-hi .\nLa despesa en pintures ha estat una inversió realitzada a tres parts iguals per l’Escola, l’Ajuntament de La Palma i l’AMPA.\nAquesta entrada va ser publicada a AMPA i etiquetada AMPA, MILLORES el 10 Octubre 2012 per AFA el Solell.


L’independentisme gal·lès desperta enmig de la pandèmia i el Brexit - Nationalia\nPrimera gran manifestació independentista a Cardiff, 2019. Autor/a: Ifan Morgan Jones\nLa pervivència del Regne Unit és més discutida que mai. Escòcia avança cap al segon referèndum, la reunificació irlandesa és una possibilitat real i, a Gal·les, les reivindicacions independentistes augmenten fins a nivells mai vistos. Històricament una reivindicació minoritària —vora un 10% de la població—, ara s’ha disparat i un terç dels ciutadans hi donen suport, amb una mobilització popular sense precedents. Repassem com s’ha arribat fins aquí.\nUna identitat molt robusta, però amb fragilitats\nLa història de Gal·les fa molts segles que està estretament lligada —i molts cops subordinada— a la d’Anglaterra. El país va ser conquerit en el remot segle XIII i, entre 1535 i 1542, amb les Actes de Gal·les, va ser totalment assimilat al sistema anglès. No obstant això, la llengua i la cultura pròpies hi han sobreviscut i s’ha mantingut una identitat gal·lesa forta.\nSegons el darrer cens publicat, fet el 2011, un 57,5% dels gal·lesos se sent “només gal·lès” i un 7,1% comparteix aquesta identitat amb la britànica. El sentiment de pertinença exclusivament gal·lès és indubtablement fort, fins i tot superior al català o el basc, però, al mateix temps, hi ha indicis d’una gran fragilitat, amb vora d’un terç de la població que no té cap mena de sentiment gal·lès.\nAquest darrer punt s’explica en gran part pel fet que un de cada cinc gal·lesos — 636.000 habitants— ha nascut a Anglaterra, dels quals una part important se sent anglesa o britànica. I amb una gran desproporció territorial. Per exemple, al comtat fronterer de Powys, hi ha un 45% de població nascuda a Anglaterra. En la mateixa línia, al comtat de Flintshire, a tocar de Liverpool, hi ha un 44% de nascuts a Anglaterra i un 32% que s’hi sent. De fet, si ens fixem només en els nascuts a Gal·les, observem que el 80% se sent només gal·lès.\nPercentatge de persones nascudes a Anglaterra i de parlants de gal·lès (cens 2011) i resultats del referèndum de 2011 / Imatge: SkateTier (esquerra i centre) i Senedd Cymru (dreta).\nEn aquest sentit, el 1985, l’analista polític Dennis Balsom va proposar un model de “tres Gal·les”, el qual encara es pren avui com a referència, malgrat que sigui per a discutir-lo. A grans trets, la part nord-oest del país, coincideix amb el que aquest model anomena “Y Fro Gymraeg“ (literalment, “El país/l’àrea de la llengua gal·lesa”), on hi ha un ús generalitzat de la llengua pròpia, amb un sentiment fort de pertinença i on domina el partit independentista Plaid Cymru. Les valls del sud del país serien el “Welsh Wales”, o “Gal·les gal·lès”, també amb una identitat gal·lesa forta però on dominen els laboristes i la llengua té una presència molt menor. La resta, principalment la zona fronterera amb Anglaterra, seria el “British Wales”, o “Gal·les britànic”, amb una identitat més dèbil i on dominen liberals i conservadors.\nSobre la llengua gal·lesa, cal tenir en compte que el 1911, ara fa cent anys, el procés de substitució lingüística ja era avançat, sent residual en moltes zones i només parlada pel 43,5% de la població. I durant les dècades següents el gal·lès va continuar retrocedint. Tot i això, les escoles immersives, una millora del prestigi social i la protecció institucional han capgirat la tendència. I ara com ara, tres de cada deu parlants del gal·lès té quinze anys o menys.\nEl camí cap a l’autogovern\nLa supervivència nacional de Gal·les s’explica en gran part per dues reformes que es van produir a partir del segle XVIII. El renaixement del metodisme gal·lès, separat de l’església anglicana, va sostenir la llengua en les zones rurals, en un moment en què es trobava exclosa de qualsevol altre espai de la vida pública. D’altra banda, l’extensa i precoç revolució industrial va consolidar-hi ràpidament un moviment obrer fort.\nLa supervivència nacional de Gal·les s’explica en gran part pel metodisme gal·lès i la consolidació ràpida del moviment obrer\nEl professor de política gal·lesa Richard Wyn Jones, de la Universitat de Cardiff, explica que això ha modelat la política gal·lesa. Els liberals van obtenir ràpidament un suport majoritari: tenien com a base social aquest moviment religiós inconformista i la classe obrera, que tendia a parlar gal·lès i que encara mantenia la identitat gal·lesa (combinada amb la britànica). En canvi, els conservadors obtenien el suport d’un espai més minoritari, de la classe mitjana anglicana i anglicitzada per qui la identitat gal·lesa significava poc o res. Aquesta divisió ha creat encara avui unes dinàmiques que han causat que els conservadors, tot i ser dominants durant molt de temps a Anglaterra, no hagin guanyat cap de les grans eleccions a Gal·les des del 1859.\nEn aquest context, el 1886 es creava el Cymru Fydd, una societat liberal que volia crear consciència nacional i aconseguir un autogovern per Gal·les. Entre els líders hi havia David Lloyd George, l’únic primer ministre britànic que ha tingut el gal·lès com a llengua materna. Les dècades següents, amb un base social similar, els liberals van ser substituïts pels laboristes, fet que els ha permès dominar durant un segle la política gal·lesa.\nCom a alternativa entre els dos blocs, el 1925 naixia el Plaid Cymru, ara el principal representant del sobiranisme, tot i que a causa del domini laborista no es va consolidar electoralment fins a la segona meitat del segle XX, quan es van enfortir les demandes nacionalistes. A principis dels anys seixanta es crea el Cymdeithas yr Iaith Gymraeg (Associació de la Llengua Gal·lesa), un grup de pressió en favor de la llengua i, el 1966, el Plaid Cymru entra per primera vegada al Parlament britànic. En aquest context de ressorgiment cultural, la desaparició de la comunitat rural de Capel Celyn va ser un punt d’inflexió pels sobiranistes. Tot i ser una de les darreres comunitats de parla gal·lesa de la zona i haver-hi l’oposició de les autoritats locals i de 35 dels 36 diputats gal·lesos, el llogaret va ser desallotjat per a crear un embassament que subministrava aigua a la industria de Liverpool. Aquest fet va causar un gran malestar entre la població.\nEl 1925 naixia el Plaid Cymru, ara el principal representant del sobiranisme. Però va caldre esperar fins al 1997 perquè Gal·les votés a favor d’una assemblea legislativa pròpia\nTot i això, uns anys més tard, al referèndum de 1979, només un 20% dels gal·lesos es van posicionar en favor d’una assemblea pròpia. Els motius són diversos. Per una banda, com explica Siôn Jobbins, president de Yes Cymru —una plataforma de la societat civil a favor de la independència— no eren prou madurs conceptes bàsics com el fet de ser una nació i el que comporta (llengua, nacionalitat, institucions); alhora, el context polític tampoc era l’idoni, amb els laboristes —que havien impulsat el referèndum— dividits i en hores baixes en el marc de l’hivern del descontentament del 1978-79, una campanya del “sí” desorganitzada i una proposta d’assemblea sense poders legislatius primaris que no va seduir ni tan sols als nacionalistes.\nLes dècades següents el país es va transformar radicalment, i el 1997, una estreta majoria del 50,3% va optar per l’autogovern en un nou referèndum. La situació havia canviat, amb 18 anys seguits de governs conservadors al Regne Unit, un nou consens sobre qüestions que abans dividien —com la llengua— i una aliança de nacionalistes, laboristes i liberals, tots a una, reconeixent Gal·les com a nació política. A més, el fet que ja hi hagués diferents nivells de govern, amb la integració de la Unió Europea, feia que la creació de l’autonomia no fos vista com un pas cap a la desintegració del Regne Unit. Pel professor Richard Wyn Jones, el canvi d’actitud dels laboristes, hegemònics electoralment, va ser clau. Hi havia una nova generació de dirigents que defensaven la cultura i la llengua, un model descentralitzat i que marcaven sense complexos un perfil nacional propi.\nD’ençà de la descentralització autonòmica (devolution), els laboristes han encapçalat sempre el govern de Gal·les. Entre la població, la confiança en l’autogovern ha augmentat i, de fet, en el referèndum per obtenir més competències de 2011, el “sí” va guanyar còmodament amb un 63,5% els vots.\nAquesta darrera dècada, una part de la població ha anat a més i ha virat cap a la independència. Sobretot arran del Brexit i de la pandèmia, el país ha començat una nova realitat política. Existeix un consens ampli sobre el fet que el govern gal·lès ha gestionat millor que el britànic la crisi del coronavirus. I en el marc del Brexit, molts gal·lesos han fet una reflexió senzilla: si el primer ministre britànic Boris Johnson diu que cal sortir d’Europa per “controlar les nostres lleis i el nostre destí nacional”, per què Gal·les no es gestiona des de Gal·les i no des de Londres, on hi ha un coneixement molt menor de la realitat gal·lesa?\nEl creixement del suport a la independència sembla una resposta a la percepció creixent que la forma de governar Gal·les des de Londres no és l’adequada. A l’independentisme ara se suma gent que mai ha votat independentista\nCom referma la professora Anwen Elias, de la Universitat d'Aberystwyth, el creixement del suport a la independència sembla una resposta a la percepció creixent que la forma de governar Gal·les des de Londres no és l’adequada. Tot i això, el fet que la unitat del Regne Unit estigui més discutida que mai també ha comportat que hagin augmentat els partidaris d’abolir el Parlament gal·lès, fet que ha provocat que per l’altre extrem també hagi augmentat el qüestionament de l’estatus constitucional actual de Gal·les.\nUn revulsiu en la política gal·lesa ha estat el naixement de Yes Cymru, que ha tingut èxit en passar de 2.000 membres a principis de l’any 2020 a més de 17.000 ara. El mateix president de l’entitat, Siôn Jobbins, afirma que “el que ha ajudat a accelerar el creixement de Yes Cymru és que la gent ha vist que el Senedd [Parlament] de Gal·les és molt més competent a l’hora de gestionar els assumptes de Gal·les que Westminster”.\nUna de les claus ha estat la capacitat d’acostar a la independència a persones que mai han votat el Plaid Cymru. Com explica el professor Richard Wyn Jones, una de les coses interessants de Yes Cymru és que atrau també aquells que no parlen gal·lès. Siôn Jobbins detalla que la plataforma està inspirada en la campanya escocesa de 2014, que va centrar el discurs en aspectes organitzatius o de model i no tant en la història i la cultura: intenta interpel·lar a gent de tots els partits i orígens, encara que això suposi prioritzar l’anglès en algunes ocasions.\nLa mobilització de la societat civil també ha fet que es produeixi la primera manifestació independentista de la història de Gal·les, l’11 de maig de 2019, que va reunir 3.500 persones a Cardiff. Va ser convocada per AUOB Cymru (“Tots sota una bandera – Gal·les”), una campanya que aplega tots els partidaris de la independència i que també s’emmiralla en la seva homòloga escocesa. Ara la campanya independentista és desacomplexada i més activa que mai. El parlament gal·lès va debatre l’any passat una moció sobre un referèndum i també trobem que desenes de localitats han aprovat mocions a favor de la independència.\nEl Plaid Cymru, tot i que no ha aglutinat tot el nou vot a favor d’un estat propi, també ha obtingut resultats històrics. En les últimes eleccions europees, el partit va superar els laboristes per primera vegada en 94 anys d’història i es va convertir en el referent dels partidaris de romandre a la Unió Europea. Com explica la professora Anwen Elias, el partit ha tingut històricament un programa que posava l’accent en la protecció i promoció de la llengua, atractiu sobretot en les zones de parla gal·lesa, que són els feus de la formació. Tot i això, durant les darreres dècades ha ampliat el discurs i l’ha centrat en altres qüestions, com el desenvolupament econòmic i sostenible, cosa que ha fet la formació més atractiva en zones on el gal·lès no és tan estès.\nActituds sobre un eventual referèndum i sobre la independència. / Imatge: Àlex Solano i Seda Hakobyan a partir de dades de YouGov d’agost de 2020, segons el record de vot en les eleccions britàniques de 2019.\nDe fet, ara com ara hi ha una majoria de gal·lesos que creu que Gal·les té dret a convocar un referèndum si així ho decideix el Parlament gal·lès, inclosos una part important de laboristes i liberals. Tot i això, els partidaris de la independència encara són minoria.\nCom explica la professora Anwen Elias, una característica de la política gal·lesa és que el Plaid Cymru no és l’únic que atrau els que són “només gal·lesos”, especialment després de la creació de l’assemblea gal·lesa. Els laboristes han esdevingut, de fet, en un partit nacional, que es tradueix en un compromís amb la llengua i la cultura, així com amb un autogovern fort. Això fa que moltes persones que s’identifiquen com a gal·leses optin per reforçar aquesta autonomia, no pas per la independència.\nAra, més que l’augment o no del Plaid Cymru, pot ser clau l’augment del suport a la independència entre els laboristes, o sigui, entre els votants del partit dominant de Gal·les. Aquest fet no té precedents i no se sap com evolucionarà ni què pot significar a llarg termini.\nA Gal·les, el debat territorial s’han accelerat molt ràpid, en molt pocs anys. El Plaid Cymru no va adoptar formalment l’objectiu d’assolir la independència fins al 2003 i no ha estat fins als últims dos anys que s’ha posat la qüestió sobre la taula. El nacionalisme gal·lès tradicionalment havia estat de construcció nacional més que de cercar un estat, perquè primer de tot havia de dotar Gal·les d’autogovern.\nMentre que fa uns anys només un 10% de la població donava suport a la independència, una enquesta que aquest gener va causar un gran impacte mostrava que un 31% hi està a favor —si es descarten els indecisos— i un 40% dóna suport a un referèndum en els pròxims cinc anys. El suport és especialment alt entre els joves, que tenen una identitat més deslligada del Regne Unit i dels quals una majoria votaria a favor del “sí”. Un sondeig més recent eleva la xifra de partidaris del “sí” fins al 39%, indecisos exclosos.\nEvolució de preferències a Gal·les sobre la independència. / Imatge: elaboració pròpia\nAra l’escenari que s’obre ja situa un referèndum a l’horitzó. El Plaid Cymru, de cara a les eleccions del Parlament gal·lès del 6 de maig de 2021 ha incorporat en el programa electoral el compromís de fer una consulta abans de 2026 si obté prou suport a l’Assemblea de Gal·les. Cosa que sembla, ara mateix, poc probable.\nEl Plaid s’ha compromès a fer una consulta sobre la independència abans de 2026 si té prou suport. No sembla probable que ho aconsegueixi. Però Escòcia i Irlanda del Nord poden precipitar esdeveniments\nMés enllà de la proposta dels independentistes, el partit Abolir l’Assemblea de Gal·les podria obtenir cinc dels 60 escons en joc. En aquest debat, en l’àmbit estatal britànic també hi ha veus que demanen reformes per a acomodar el conjunt de les nacions. L’exprimer ministre britànic Gordon Brown ha apostat per avançar cap a un marc federal, ja que les nacions i regions “sovint són tractades pel centre com si fossin invisibles” i això pot conduir, segons ell, al final de Regne Unit. El cap dels laboristes, Keir Starmer, també ha defensat un model federal, així com els liberaldemòcrates.\nPotser hi haurà reformes i la situació es reconduirà. Tanmateix, també pot ser passar que en els propers anys Escòcia esdevingui independent i Irlanda del Nord es reunifiqui amb la República d’Irlanda. En aquest escenari, Siôn Jobbins creu que el referèndum a Gal·lès seria gairebé inevitable en cinc o deu anys, on o guanya el “sí” o el país queda de facto incorporat a Anglaterra. L’evolució que prengui el Regne Unit encara és una incògnita i modelarà el que passarà a Gal·les i. Mentrestant, el moviment independentista continua en creixement.\nMots clau:\tee20, Gal·les, independència, independentisme, Partit Conservador, Partit Laborista, Partit Liberaldemòcrata, Plaid Cymru, Regne Unit, Yes Cymru


10 consells genials sobre com aconseguir que el teu cos estigui a punt destiu | CAT.MichaelrMccartySpalmBeach.com\nL'estiu està a la volta de la cantonada, així que és gairebé el temps de platja de nou. No passarà molt temps abans que vostè ha de sortir del vestit de bany nou i veure si encara li queda! Aquí hi ha deu grans maneres d'ajudar a preparar-se per als dies de sol glorioses que, amb sort, estem a punt de veure. Llegiu aquests deu consells geni sobre com aconseguir el seu cos a punt estiu i preparar-se per a aquesta platja.\n1. Obtenir una pedicura\nComençar des de baix cap amunt, amb els peus, i aconseguir que en plena forma per a l'estiu amb una pedicura. Sabates oberts i sandàlies sortirà de l'armari aviat, així que no deixi que els seus peus siguin el que li permet baixar aquest estiu.\n2. Aprima't ràpid amb cardio\nSi s'ha posat en unes poques lliures addicionals durant l'hivern, llavors l'única manera de perdre els ràpidament és aconseguir colpejant el cor i la sang de bombament amb una mica d'exercici cardio ritme ràpid. Augmentar la seva cardio a uns 15 minuts al dia, cinc dies a la setmana i que l'ajudarà a perdre aquestes lliures no desitjades.\nMolt més del seu cos va a estar a la vista aviat, així que assegureu-vos que la pell és molt suau i que no hi ha pegats de mostrar la pell seca. Exfoliar les àrees de problemes potencials com els colzes i els genolls i hidratar diàriament amb un oli natural o loció.\n4. Obtenir una cera\nNo vol que tot el pèl del cos mostrant aquest estiu i l'afaitat deixa una ombra. Obtenir una cera professional realitzat per eliminar qualsevol pèl que no se senti còmode. Una cera és molt més eficaç, durarà més temps, i que ajuda a exfoliar la pell també.\n5. Obtenir un bronzejat resplendent\nUn bronzejat radiant et fa veure més prim i saludable, així que aquí hi ha alguns consells sobre com aconseguir el bronzejat perfecte amb un autobronzejador. Exfoliar primer, per eliminar la pell morta, i no utilitzar la crema hidratant per un dia abans d'aplicar el bronzejat. La millor manera de fer que el seu aspecte bronzejat natural, és triar un to que està a només dos tons més fosc que el teu to de pell normal.\n6. Comenceu a utilitzar protector solar ara\nNo es deixi atrapar a terme amb un encanteri assolellat inesperada, d'hora, començar a utilitzar protector solar ara. Així mateix, mantindrà fora de perill dels raigs UV nocius del sol i evitarà que té una cara de color rosa compromès, quan vostè està colpejant la platja per primera vegada aquest any.\n7. Mantenir allunyat dels aliments inflor\nAlguns aliments són ben coneguts per causar inflor, per tant, mantenir-se allunyat d'ells ara pel que estarà a punt per al seu primer dia al sol. Redueixi el consum de productes lactis i les begudes carbonatades, i augmentar la quantitat de verdures que vostè menja.\n8. Protegiu-vos contra els brots\nL'estiu és la pitjor època de l'any per als brots d'acne. Si tens la pell greix, començar a preparar-se per la batalla ara. Exfoliar la pell amb regularitat per mantenir els porus nets i utilitzar una mascareta de mel per combatre els bacteris que causen brots d'acne.\n9. Iniciar el seguiment del que menja\nUna de les eines més poderoses que cal l'ajudarà a perdre unes quantes lliures és un diari d'aliments. Mantenir una nota del que menja i quan ho menja li farà més conscient del seu consum de calories i ajudar a reduir en el que menja.\n10. Coma amb freqüència i reduir la mida de les porcions\nEls refrigeris amb aliments saludables l'ajudarà a menjar menys en els menjars, així que no tingui por de menjar entre àpats. A més, quan vostè menja un àpat principal, començar a reduir la mida de les porcions que menges. La forma més senzilla de fer-ho és comprar alguns plats més petits, perquè tot i que va a menjar menys, encara es pensa que el seu plat està ple.\nCom s'obté el cos de l'estiu a punt?


Deivit Tustei: Spoilers\nUna vegada els hàbits de consum de ficció en forma de dosis curtes i intenses (format conegut com a “sèrie de televisió”) s’han vist modificats per culpa —o gràcies— a l’ús (a vegades fraudulent) de les noves tecnologies, hi ha hagut una paraula, un concepte, que ha pres una força i unes dimensions abans desconegudes: l’spoiler.\nL’spoiler (a partir d’ara, per a llegir-ho millor “espoiler”), és la revelació d’una trama abans que aquesta hagi sigut descoberta per l’espectador que n'és víctima. I els nous hàbits de consum els han fet grans, perquè ara ja ningú no sap qui ha vist què, i tothom té un grapat de coneixements que serien demolidors espoilers per a d’altres persones. El respecte mutu és el què ha preservat, generalment, el possible esclat d’una guerra (la guerra de la revelació espoilers entre amics i germans) que no tindria final.\nJo he sigut, en alguns casos, un consumidor compulsiu d’espoilers. Quan me’ls han servit en safata, moltes vegades m’ha resultat gairebé impossible de resistir-me a deixar que m’aixafessin la guitarra. Tot i sabent que el mal seria irreparable, massa sovint no he pogut apaivagar la temptació de saciar la meva ànsia de consumidor compulsiu d’emocions. Unes emocions que, servides en forma d’espoiler, perdien tota essència d’haver sigut tal cosa; però no hi ha hagut res a fer. Amagat darrera la falsa il·lusió (una mica pretenciosa intel·lecutalment parlant) de creure que el més important era el “camí” i no el “punt d’arribada”, entrava en una o altra pàgina i m’empapava d’una informació que alguns creuen privilegiada i d’altres, senzillament, una solemne imbecilitat. Unes vegades, la intenció era perseguir l’espoiler; unes altres, senzillament resultava impossible reprimir-se. El cas és que els espoilers anaven amunt i avall amb una naturalitat inquietant.\nDoncs bé, una vegada disminuït considerablement el meu consum seriòfil i ja gairebé curat d’aquest mal hàbit amb els espoilers, se’m va posar, davant dels nassos, gairebé sense ni tant sols avisar i d’una forma insultantment visible, un espoiler que destrossava un dels millors finals de temporada de la història de la televisió. Posat davant l’espoiler en qüestió, no vaig poder fer més que entrar en un estat gairebé inconscient de desesperació. Era talment, suposo, com el drogadicte que recau en la seva drogadicció per culpa d’un amic graciós que li pren el braç i li clava una agulla amb heroïna. Una perversió inexplicable, certament, però tant real com la vida mateixa.\nLa primera cosa que a hom li ve al cap quan és atacat per l’esquena d’una manera tant indigne, són uns dels versos més celebrats de l’admirat Albert Pla: li arrancaré els seus mugrons de princesa / amb la seva llengua em faré una infusió / li rebentaré el cap / li desgarraré el cony / i em faré una palla sobre del seu cadàver.\nPublicat perDeivit Tustei a 19:54\nEtiquetes de comentaris: sèries, spòilers, Televisió


Juan José Ibarretxe (PNB-EA), María San Gil (PP), Patxi López (PSE-EE) i Javier Madrazo (EB) han protagonitzat a la televisió pública basca l'únic debat electoral de les eleccions basques del 17 d'abril. L'atenció a les víctimes del terrorisme, la pacificació, la previsió d'una reforma estatutària i l'euskera han centrat la trobada. La il·legalitzada Batasuna no estava convidada al debat. Tot i això, el seu líder, Arnaldo Otegi, va intentar accedir a les instal·lacions d'Euskal Telebista, però l'Ertzaintza li va impedir el pas.\n05/04/2005 - 00.00 Actualitzat 06/04/2005 - 17.25\nEls partits bascos han debatut el seu programa per primer i últim cop a la televisió basca, Euskal Telebista. El debat, moderat pel director d'Informatius de l'ens públic basc, Jaime Otamendi, s'havia gravat hores abans de la seva difusió als estudis de Miramón, a Sant Sebastià.\nLa primera pregunta als quatre candidats va ser: "La societat basca té dret a decidir el seu futur?" Ibarretxe va defensar que el poble basc hi té dret i que "això és el que vaig defensar a Madrid". "Vostès volen que el futur d'Euskadi es decideixi a Madrid i nosaltres, que es decideixi a Euskadi." El lehendakari va recordar que el "pla Ibarretxe" va ser aprovat al Parlament i "vostès parlen com si només fos el pla del govern basc".\nPatxi López va respondre amb un "sí rotund", un cop els mateixos ciutadans bascos aconsegueixin un acord intern. "Ibarretxe vol una consulta per dividir-nos i jo plantejo un referèndum" després del consens, va declarar López. "Està disposat a renunciar al seu orgull i a començar de nou, vostè? Jo sí", va dir el líder socialista dirigint-se al lehendakari.\nLa candidata popular va assegurar que "els bascos fa més de 30 anys que decidim el nostre futur" i li va dir que "vostè és lehendakari perquè els bascos així ho han decidit". I continua: "La pregunta és si podem o no decidir els bascos la independència" i va explicar que, de la mateixa manera que els regidors no poden decidir polítiques forals, "els bascos no som els qui hem de decidir la independència".\nJavier Madrazo, per la seva banda, va respondre afirmativament en l'àmbit basc de decisió i va defensar la seva proposta de federalisme de lliure adhesió "davant un Estatut que s'ha anat buidant de contingut".\nLes víctimes del terrorisme. Puja la tensió\nEls candidats a lehendakari de PP i PSOE, María San Gil i Patxi López, respectivament, van criticar que el lehendakari, Juan José Ibarretxe, i el seu govern "han menyspreat sobiranament" les víctimes del terrorisme quan "tenien a les seves mans utilitzar totes les polítiques legals i policials per acabar amb ETA".\nLa candidata del PP va assegurar que els nacionalistes "van abandonar els demòcrates l'any 98" amb la firma del Pacte de Lizarra. "Vostès van signar amb la banda terrorista ETA, van pactar excloure'ns de la societat de la qual formem part i van trencar en dos la societat volent incidir sempre en la divisió que hi ha entre nacionalistes i no nacionalistes", va criticar.\nSan Gil també va afirmar que Ibarretxe va tenir el "dubtós honor de passar a la història com qui té un pacte amb els terroristes". "Un pacte que s'ha convertit en programa electoral, que és el 'pla Ibarretxe', signat el 30 de desembre per Otegi", va afegir.\nAixí mateix, la dirigent popular va assegurar que Ibarretxe "passarà a la història perquè ha tingut tota l'oposició escortada i perquè està amb els botxins, en comptes d'estar amb les víctimes". "I no ho dic jo, ho diuen els col·lectius de víctimes, que se senten menyspreats per vostè", va destacar.\nEn la mateixa línia, Patxi López va instar Ibarretxe perquè, davant de les càmeres de televisió, respongués a la seva pregunta: "Pot mirar a la càmera i dir que ha estat el lehendakari de les víctimes?"\nLa resposta d'Ibarretxe, després d'un breu i tens silenci, va ser: "No contestaré aquestes falques que, de forma tan injusta, continuen associant el lehendakari amb ETA. Només els he de preguntar si és possible ser solidari amb vostès sense haver de donar-los la raó." També va proposar "treure les víctimes del trànsit electoral" i va posar com a exemple "la magistral" intervenció de Pilar Manjón en la comissió parlamentària de l'11-M.\nJavier Madrazo va defensar que en la pròxima legislatura "no hi hagués amenaçats ni partits il·legalitzats".


11 setembre – Negres Tempestes\nEtiqueta: 11 setembre\nQuan intentem cercar referents alhora de pensar en l’alliberament del nostre poble, acostumem a sentir que el que cal és emmirallar-se en els estats europeus, als auto-anomenats occidentals o en alguns casos fins i tot, a models teòricament socialistes de país. Aquesta construcció de referents, sense qüestionar-ne el model econòmic, polític o social fa que plantegem que en aquesta construcció del nostre futur nacional calgui cercar altres referents. Estem referint-nos a la regió de Rojava situada al Kurdistan, sota administració teòrica de l’Estat Siri, però independent “de facto”, o a les comunitats rebels autònomes de Txiapes o Oaxaca a Mèxic, entre d’altres.Enfront la història d’ocupació, de colonialisme i la invasió, els pobles d’aquestes regions treballen per un model de societat basat amb la gestió col·lectiva i realment democràtica dels afers públics i econòmics, societat que passa precisament per l’afebliment de l’autoritat de les institucions estatals. Apostant per un poble empoderat, sobirà, i autogestionat a tots els nivells, mitjançant la promoció de l’auto-organització dels diferents estrats socials: comunitats locals, treballadores, dones, minories ètniques…\nAvui, com fa 80 anys, mantenim l’herència de les nostres àvies que, havent esclafat el feixisme alçat en armes el juliol del 1936, varen començar la revolució social. Experiència que no oblidem i que nodreix la nostra lluita per assolir la llibertat.\nEnemics de qualsevol estat, arribats a aquest punt, proclamem la nostra determinació per combatre l’imperialisme vingui d’on vingui; ja sigui Madrid, Paris, o una Barcelona sota els dictats de la OTAN, UE, BM, FMI, Troika, dels mercats… i manifestem igualment la nostra aspiració a un poble lliure i autogestionari, i la nostra aposta per la desobediència enfront de les aspiracions del poder i de les crides de diferents actors de l’esquerra institucional de supeditar els drets col·lectius, i entre ells els d’autodeterminació, a la legalitat espanyola vigent, i el monopoli de la força.\n11 de setembre del 2016 – Bloc Antiautoritari – 18:30 pl. Urquinaona\nPublicat el 11/09/2016 12/04/2017 Etiquetes 11 setembreDeixa un comentari a El millor autogovern: la gestió col·lectiva de la gent


Club Esportiu ESCOLETA BTT: Ara si, confirmat, nou fitxatge de la Escoleta Btt\nEl flamant ciclista, Adria Bernabe, guanyador de moltes curses a les contrades catalanes, a recapacitat a temps, després d'una "petita aturada" al seu palmarés, i avui a estampat la seva signatura en el contracte que uneix al club Escoleta Btt, amb tots els beneficis que això li aporta.\nDesde el club, et volem donar la benvinguda i dir-te que estem encantats que hagis triat aquest humil club, per realitzar la teva llicència i amb això, almenys anar més segur al món de les dues rodes.\nAixò sí, no tot els dies es pot dir, que formes part de la Escoleta Btt, aquí som d'una pasta especial.\nPublicat per escoleta btt en 2:19 p. m.\nA veure si actualitzem el blog mariquilles jajajajaja....\n4 de gener de 2016, a les 11:20


Aquest dilluns es començarà a estudiar el pla de reallotjament dels afectats\nTres persones contemplant la fi de l'erupció del volcà de La Palma Cézaro De Luca / Europa Press\nBarcelonaTot i que l'erupció del volcà de La Palma es va donar per acabada el dia de Nadal , després de 85 dies i vuit hores d'activitat, els veïns continuen mirant amb preocupació el seu futur. Més de 7.000 persones continuen desallotjades i fa una setmana en la zona d'exclusió es detectaven nivells letals de gasos tòxics. Aquest dilluns es començarà a estudiar el pla de reallotjament dels afectats, que es farà de manera "segura, ordenada, gradual i progressiva", anunciava aquesta setmana el conseller del govern canari Julio Pérez, director del Pevolca.\nSegons l'últim recompte del cadastre, hi ha 1.576 edificacions destruïdes, però les estimacions del sistema de satèl·lits europeu Copernicus eleven la xifra a gairebé 3.000. L'erupció ha arrasat 370 hectàrees de cultius i ha afectat prop de 74 quilòmetres de carreteres. La factura per reparar les comunicacions i serveis bàsics a la zona es compta per milions d'euros i les tasques de reconstrucció seran "laborioses", admetia en les últimes hores el coordinador del Pevolca, Miguel Ángel Morcuende. "Quan ens despertem del malson ens adonarem dels grans danys que ha fet el volcà", pronosticava Morcuende en una entrevista a Efe.\nLa lava ha afectat una àrea de 1.219 hectàrees i algunes de les riuades han engolit barris sencers de La Palma, com ara el de Todoque. En aquest punt, el magma té un gruix mitjà de 12 metres, tot i que en altres punts s'han detectat fins a setanta metres d'alçada.\nMentrestant, els científics continuen treballant en la monitorització del volcà i les emissions de gasos a la zona afectada. Les últimes estimacions indiquen que el con del volcà, que ara té sis cràters, està 1.121 metres per damunt del mar i s'eleva gairebé 2.000 metres per damunt de l'anterior terreny sobre el qual s'assentava. De fet, l'erupció ha canviat radicalment l'orografia de La Palma. A aquesta nova elevació cal sumar-hi dos deltes més de lava guanyats al mar, que sumen 48 hectàrees.\n— INVOLCAN (@involcan) 25 de diciembre de 2021\nEl cràter més gran del volcà té 172 metres de diàmetre i el més petit, 106. Es calcula que el volum de tot l'edifici volcànic és de 34 milions de metres cúbics. Durant els 85 dies i vuit hores d'erupció el volcà ha expulsat dos-cents millons de metres cúbics de lava i altres materials. Es tracta de l'erupció més llarga i la més destructiva que ha registrat l'illa durant tota la seva història.


El doctor Brenner és el pres nord-americà a Stranger Things 3? - Tv I Cinema | Gener 2022\nEl doctor Brenner continua viu a Stranger Things? Fan creu que és el pres americà\nRenner, interpretat per Matthew Modine, va ser assassinat pel Demogorgon a la primera temporada, però des de llavors es confirma que continua viu.\nCoses estranyes 3 ens va deixar tantes preguntes com ens va donar respostes. Però hi ha una gran qüestió que segur que ens perdrem els caps fins que la temporada 4 faci el seu camí dolç a Netflix i a les nostres vides: Qui és el pres americà?\nADVERTIMENT: MAJOR ESTRANGER COSES 3 SPOILERS AHEAD!\nLa tercera temporada de l'espectacle acaba amb una colpidora escena de crèdit posterior que flota completament tot el que acabem de veure al seu cap. Després d’acomiadar-nos amb Hawkins, se’ns llença el cap primer cap a una base russa nevada on podem veure una fila de cèl·lules, totes contenint presoners.\nLLEGEIX MÉS: Qui interpreta a Alexei a Stranger Things? Els aficionats estan obsessionats amb el personatge de la temporada 3\nAleshores es revela que una d'aquestes cel·les allotja un pres americà, la identitat de la qual es manté oculta. Tenint en compte el que transcorre al final de la temporada (SPOILERRRRRRR), els aficionats es van adonar ràpidament que podria ser el cap Jim Hopper. Però ara, els fanàtics tenen una teoria força sòlida que suggereix que podria ser un personatge que tothom pensava que era mort: el Dr Brenner, també conegut com 'Papa'.\nStranger Things 3: Brenner és el nord-americà? Imatge: Netflix\nSi tornes a pensar en la primera temporada, recordarà Brenner com el director de Hawkins Lab i l’home que va forçar els temes de proves, inclosos Eleven i Kali (008) a partir de la segona temporada, a participar en els seus experiments de poder mental per espiar. els russos.\nAl final de la primera temporada, semblava que Brenner va ser assassinat a les mans del Demogorgon de la Hawkins Middle School. Tot i això, igual que Hopper, la seva mort no va ser mai de veritat confirmada a la pantalla. (Sabeu la regla ... no és real a menys que veieu un cadàver mort.) Tampoc sembla que hi hagi testimonis de l'atac. També ajuda que els Duffer Brothers i Shawn Levy confirmin que encara està viu.\nA la segona temporada, Kali torna a Brenner com a projecció per treure foc a El i també es menciona un altre científic que afirma que encara viu. No es menciona a la temporada 3 en absolut ... o així pensem.\nPer última vegada, Brenner va ser atacat pel Demogorgon a Stranger Things. Imatge: Netflix\nSi bé tots morim perquè el pres sigui Hopper, en realitat Brenner té molt més sentit. Penseu-hi: els russos de sobte tenen un interès augmentat per accedir al revés. D'alguna manera també sabien exactament on es trobava l'obertura més recent, cosa que absolutament no tindrien ni idea de si algú no els ho hagués dit.\nÉs completament possible que els russos els prenguessin Brenner per utilitzar-los per obtenir el seu benefici, o bé els va desaparèixer i va acabar treballant per a ells. De qualsevol forma, la comprensió de Brenner sobre el capgipós, el Demogorgó i la mateixa Eleven és clarament valuosa per als russos. (Aleshores, també ho és Hopper ... ha estat dues vegades allà i sap obrir i tancar la porta gràcies a Eleven.)\nPerò continua sent la pregunta: si la darrera vegada que vam veure que Brenner va ser ell empescat a terra i saltat pel Demogorgó, com va acabar en una cel·la de presó soviètica? I ,mmm, si Brenner és el pres, on és Hopper?\nNo és una pista, però és una teoria sòlida i m'hi enganxo. Adeu.


Celebració de la festa de Hanukkà\nEncesa pública del canelobre\nHanukkà, la festa jueva de les llums, se celebra cada any el dia 25 del mes de quisleu del calendari jueu i commemora la victòria del poble jueu sobre l'ocupació grega (s. II aC) i la posterior purificació i renovació del Temple. És tradició encendre un canelobre de vuit braços anomenat hanukkià, progressivament durant vuit dies, cada vespre amb una espelma més. Aquest 2017 la festivitat comença la vigilia del 13 de desembre.\nEnguany us esperem el dimecres 20 de desembre a les sis del vespre, a la Plaça del Vi, per participar en l'encesa pública de la hanukkià. Aquesta festa, renovació de la llum, ens permet, també, activar la nostra memòria col·lectiva i simbolitza la voluntat de Girona de ser ciutat de trobada i d'acostament de cultures, ciutat oberta a la llum d'un futur que contempli la riquesa de la diversitat.


Un Romeral multicolor festeja el Carnestoltes | ARA Multimèdia\nEscrit per ARA Multimèdia 1 març 2019\nCentenars de xiquets, pares, mares i professorat han pres els carrers contigus al col.legi públic el Romeral per lluir els seus vestits de Carnestoltes. Festa gran per a rebre amb alegria el mes de març i el bon oratge.\nEncara que han estat molt matiners, la comunitat educativa de l'escola pública El Romeral d'Alcoi, ha desplegat un riu de colors i personatges de totes les condicions amb la idea de festejar el Carnestoltes. Molt bon oratge, batucada, dolçaines i tabalets per a recórrer els carrers més pròxims al col.legi, al Barri de Santa Rosa.\nMolts vestits confeccionats per a l'ocasió però molts altres tradicionals i innovadors. Freddie Mercury, cavallets, egipcis, personatges de la Guerra de les Galaxies... tots per rebre la quasi Primavera.\nHo poden veure al vídeo que hem gravat per a l'ocasió.


La sanitat a Castelló “va camí del col·lapse”, adverteix CSIF\nSón diversos els casos de metges i infermers contagiats en les últimes hores a Vila-real, Borriana, La Vall o Castelló, entre altres\nMetges reutilitzant la mateixa màscara, sense bates impermeables suficients i amb una sobrecàrrega de treball mai abans vista. És la situació que s'està vivint als hospitals i centres de salut de Castelló, segons denúncia el sindicat CSIF, i que està portant al sistema sanitari castellonenc al col·lapse: “El sistema es trontolla”.\nEs refereixen així als primers efectes greus de la falta de material de protecció per als sanitaris, i que han portat a actuar la Unitat Militar d'Emergències (UME) en el centre de salut Rafalafena, amb el desplegament dels seus equips de desinfecció després del positiu del seu personal sanitari. Segons Sanitat, el centre obrirà ha obert aquest divendres en horari habitual amb un personal conformat per professionals d'altres centres de salut.\nLa consellera de Sanitat, recordem, ha confirmat aquest divendres 45 nous contagis a la província, la qual cosa fa que Castelló supere la barrera del centenar de positius per coronavirus. D'elles, 36 estan ingressades i quatre en l'UCI.\nIgualment pendent d'actuació està el consultori auxiliar que dóna servei als veïns del Grau amb 4 metges i 3 infermers com a possibles positius per coronavirus. En el Centre de Salut Pintor Sorolla, hi ha un altre positiu confirmat i s'està a l'espera de saber com afectarà el servei. També en el Grau, en aquest cas en el Centre de Salut, hi ha una metgessa que ha contret Covid-19 i una altra que presenta els símptomes. “I estem atents al Centre de Salut Sant Agustí, consultori de Borriol, amb un metge en quarantena i pendents per tant del resultat del test”.\nAquest és precisament el problema segons el sindicat, “el monumental error de no fer el test als sanitaris de manera sistemàtica”. “En altres centres de salut – continuen - s'estan plantejat mesures desesperades com fer el triatge abans d'accedir al centre, perquè els sanitaris temen que això tinga un efecte va dominar amb el tancament d'un centre darrere d'un altre” expliquen.\nAquests no són, no obstant això, els únics punts afectats en les últimes hores. També en La Vall s'ha contagiat un doctor, almenys tres galenos a l'Hospital La Plana de Vila-real, i dos metges d'Atenció Primària han donat positiu, un d'ells una doctora de Burriana.\n“Si s'hagueren pres les mesures lògiques i adequades s'hauria d'haver fet un cribratge a tot el personal i d'aquesta manera als metges, infermers, auxiliars i zeladors que donaren positiu, encara que foren asimptomàtics, se'ls mana a casa en quarantena i es minimitza la propagació” afigen.\nLa falta de diligència, lamenta CSIF, i “el lent i maldestre actuar de la conselleria”, “ha aconseguit que passem de ser els garants de la salut a ser possibles transmissors de la malaltia” i subratllen que aquesta idea afecta ja psicològicament a molts metges i sanitaris de la província.\nCSIF sol·licita que “encara que siga tard i malament” s'apliquen protocols immediats de detecció de símptomes entre sanitaris i sobretot, “no poden continuar faltant equips de protecció individual en cap punt de la província”.


Administració de Comunitats - CSG Finques&Advocats\nVol canviar d'administrador?\nA CSG Finques&Advocats realitzem totes les tasques que la Llei de Propietat Horitzontal atribueix als administradors de finques, sempre amb l’objectiu d’oferir solucions que facin més fàcil la vida de la comunitat:\nPreparem les citacions per les juntes ordinàries i extraordinàries amb la deguda antelació.\nAssistim a les juntes, on assessorem als nostres administrats a l’hora d’adoptar decisions i executem els acords aprovats.\nRepresentem a la comunitat davant els organismes oficials o altres entitats com alcaldia, urbanisme, companyies subministradores d’energia elèctrica, aigua, gas, etc.\nInformem de les ajudes o subvencions a les quals pugui tenir dret l’edifici en els casos de rehabilitació o d’obres de reparació protegides.\nOferim un servei de reparacions d’urgència les 24 hores els 365 dies de l’any.\nPreparem el pla d’ ingressos i despeses (pressupost) de la comunitat.\nInformem periòdicament de la situació econòmica i comptable de la comunitat: Anualment, preparem la liquidació d’ingressos i despeses per a la seva aprovació, si escau, en junta de propietaris i lliurem tota la informació referent al període a liquidar, així com tota la documentació pertinent per la celebració de la junta ordinària i presentem el pressupost per al nou exercici.\nPosem a disposició dels propietaris un accés online a la seva comunitat des d’on poden consultar variada informació així com comunicar-se amb nosaltres.\nOferim assessorament jurídic en matèria de Dret Immobiliari.\nSom Administradors de Finques OEAF, la qual cosa garanteix professionalitat i adequada formació a l’hora de dur a terme les nostres funcions. Així doncs, estem subjectes a les normes del col·lectiu, el que suposa un plus de confiança i bones pràctiques.\nCopyright © 2022 CSG Finques&Advocats. Tots els drets reservats.


Redacció Catalunyapress | dimecres, 19 de juliol de 2017\nLes beques "Joves Talents" fomenta el talent entre els joves amb menys recursos.\nLa Fundació Agbar ha presentat aquest dimecres les seves beques "Joves Talents" amb les que becarà a cinc estudiants el proper curs 2017-2018.\nEl Museu Agbar reconstruirà una cascada desapareguda de l'obra de Gaudí\nL’objectiu de la beca és donar suport a la formació de joves amb talent però amb recursos econòmics limitats en l’àmbit de l’aigua i el medi ambient. Aquests cinc joves se sumaran als tres estudiants que ja gaudeixen d’aquesta beca des del curs passat.\nEl programa de beques “Joves Talents” està destinat a fomentar el desenvolupament formatiu de persones amb talent, però sense prou recursos econòmics en l'àmbit de l'aigua i el medi ambient. Les beques s’especialitzen en els camps estratègics d’Agbar: transformació digital, innovació, sostenibilitat i desenvolupament social.\nLa Fundació Agbar ha atorgat les beques a partir de les candidatures que la Confederació d’Associacions Veïnals de Catalunya (CONFAVC) ha proposat segons el programa veïnal Aula Actual, que treballa amb instituts d'educació secundària de l’àrea metropolitana de Barcelona.\nEls i les joves que accedeixin a les beques obtindran el pagament íntegre de la matrícula i fins a 1.500 euros en concepte de despeses personals associades.\nPer poder accedir a una beca, s’ha analitzat l’expedient acadèmic, la situació socioeconòmica i la motivació personal a través de la sollicitud d’informació pertinent i la realització d’entrevistes en profunditat.\nVÍDEO: Leticia Sabater revoluciona les xarxes socials amb la seva nadala\nEls Mossos comencen un dispositiu per desarticular un grup de...\nGirona i Tarragona estan en risc per vent i onatge per la borrasca...\nERC i Bildu exigiran al Govern central un referèndum pactat pel...\nLa 'Intifada del Besòs' de 1990 es converteix en novel·la a...


Antropologies filosòfiques "monistes" són les que afirmen que l'home és bastit d'un únic element, òbviament material; i que, per tant, qualsevol dualisme és erroni. Per a un monista "l'ànima" és tan sols una funció del cos, o un tipus específic de matèria. En teoria del coneixement i en metafísica hi ha alguns monistes de caire idealista (com ara Parmènides i el neoplatònic Plotí, que defensaven la unicitat de l'ésser); però en antropologia filosòfica "monisme" és quasi un sinònim de "materialisme".\nEl pensament materialista - monista més influent a Grècia, i amb més conseqüències posteriors, fou l'epicureisme. Segons Epicur de Samos només hi ha una única realitat que són els àtoms: tot allò que existeix (tant la natura com els humans) està constituït per una sèrie d'àtoms que es barregen entre si aleatòriament. Epicur considera que la recerca del plaer és una conseqüència mateixa del fet que la vida humana és atzarosa i breu; fet que ha de ser compensat per la recerca d'un plaer moderat basat en el càlcul de conseqüències dels nostres actes. Però l'epicureisme tingué adversaris ja en l'antiguitat (els estoics, que identificaven el fer de ser home amb la capacitat per a suportar el dolor); i posteriorment, els cristians gairebé aconseguiren fer-lo oblidar. Fins al Segle de les Llums (XVIIIè) no reapareixen amb força algunes antropologies monistes.\nEl tipus més antic d'antropologia filosòfica monista a la Il·lustració és el biologisme que té com a representant bàsic el filòsof enciclopedista Denis Diderot (1713-1784). Per a Diderot el principi bàsic que constitueix el cosmos és l'energia. Tot el cosmos no és altra cosa que una formidable explosió còsmica d'energia que s'expressa en formes atzaroses i contradictòries, a través de provatures mancades de qualsevol caire de necessitat interna. Tot el que existeix podria perfectament no haver existit i en un moment o altre deixarà de ser. Això inclou l'home, que és una expressió més de l'energia còsmica. En conseqüència, Diderot s'interessa especialment pels caràcters complexos (el geni o el foll, el personatge moralment sublim i el miserable) que a través de la seva vida, del tot individualitzada i irrepetible expressen la singularitat de l'humà. És precisament "el monstre" qui, segons Diderot, millor exemplifica la força de la vida.\nLa teoria darwinista és, en certa manera la continuació del biologisme monista, en la mesura que veu en l'evolució dels ésser vius l'única llei còsmica que permet copsar la realitat.\nUna altra antropologia filosòfica moderna, típica del segle XIX i dels inicis del XX, és l'historicisme, representat per l'esquerra hegeliana, i especialment per Feuerbach i Marx; segons aquesta escola l'home és un producte de la història que constitueix l'únic tribunal infal·lible de la raó. En aquesta tradició cultural, el principi bàsic per tal de saber si una posició moral o política és correcta consisteix a saber si hom està dins "l'onada de la història". Per a Hegel la veritat única és "la Totalitat", en conseqüència, el criteri per comprendre els humans -i específicament l'acció humana- consisteix a comprendre si ajuden al progrés de la Ciència i del Treball o si li són adversos. L'home viu, doncs, subordinat a una història que el supera i que tan sols pot expressar -però que en sentit profund cap humà no pot dominar.\nTres antropologies monistes van ser determinants al segle 20:\n1.- Marx: per a ell l'home és un ésser material i històric. Qui comprèn el sentit de la història és el que, en la tradició marxista, s'anomenarà "l'home nou", val a dir, l'obrer revolucionari conscient.\n2.- Nietzsche: que proposa el Superhome, entès com a "sentit de la terra". El Superhome no és un individu en sentit físic o material concret, sinó un símbol: l'expressió de l'home que viu la vida com un joc i com una festa, és a dir, amb "voluntat de poder" - o el que és el mateix: fent seu el poder creador de la vida.\n3.- Freud: segons el qual, l'home desconeix una bona part de si mateix perquè sota la lògica i la consciència hi ha un element que ho fonamenta tot i que no és de caire lògic, sinó que està dominat pel principi de plaer: l'inconscient.\nTots tres autors suposen que hi ha algun element que impedeix que l'home pugui arribar a viure feliç i harmònic amb ell mateix:\n· Segons Marx, l'obstacle bàsic per a la felicitat humana és l'alienació.\n· Segons Nietzsche, els homes no poden ser feliços si no s'alliberen del nihilisme que porta al ressentiment i a la mala consciència\n· Segons Freud, l'obstacle bàsic és la repressió del desig i la situació de "malestar en la cultura" que l'home viu com una frustració de la sexualitat.\nSi l'antropologia filosòfica ha fet complex i contradictori el concepte mateix d'home ho deu en bona mesura a aquestes tres crítiques a la idea harmònica de l'home.


Teràpia familiar » Especialistes en terapies familiars\nJoan Carles i Esperança Psicòlegs i la nostra teràpia familiar a Barcelona\nPsicòlegs especialitzats que us ajudaran a nivell familiar.\nQuan hi ha problemes de relació en la parella que afecten la conducta i món emocional dels fills, quan hi ha seriosos conflictes de relació amb un o diversos membres de la família, quan una malaltia greu en un membre de la família afecta i desgasta la relació familiar , és el moment de recórrer a l’ajuda professional d’una teràpia familiar que us ajudarà a comprendre i aprendre.\nLa teràpia familiar a Barcelona que realitzem Joan Carles i Esperança Psicòlegs es basa en ser una disciplina terapèutica que vol solucionar els problemes que hi ha a la família. Per tant, els objectius més rellevants d’aquesta teràpia són millorar el funcionament de la família a diferents nivells, augmentar la comprensió entre tots i generar suport emocional, desenvolupar estratègies i habilitats per gestionar els problemes que hi ha dins del nucli com, per exemple, malalties.\nAjudar la comunicació entre els membres de la família és un factor important per a solucionar els problemes que hi ha entre ells. Cada membre haurà de fer un treball diferent perquè cada un té una problemàtica diferent i una vivència particular.\nDe vegades no es realitzen teràpies familiars només perquè hi ha una problemàtica entre tots els membres, sinó que potser hi ha un familiar que es troba en un moment psicològic complicat i, per resoldre-ho, es necessiten als familiars més propers per, d’una banda, poder conèixer d’on ve la inestabilitat de la pacient i, de l’altra, per poder entre tots entendre i ajudar a la persona, creant unes pautes en comú. Aquestes teràpies són freqüents en persones drogodependents o que pateixen un TCA, ja que la base familiar té molt de pes en aquestes malalties.\nJoan Carles i Esperança psicòlegs portem més de 30 anys d’experiència gestionant aquest tipus de teràpies i desenvolupant eines per facilitar la convivència dels familiars i solucionar els problemes en grup que existeixen.\nQuina metodología fem servir a la teràpia familiar a Barcelona?\nJoan Carles i Esperança Psicòlegs volem que cada pacient rebi un tracte personalitzat, posant la teoria que sabem i l’experiència que tenim al servei del pacient. Una psicologia especialitzada en l’anàlisi Junguià que aporta un treball intern permetent conèixer el més íntim i profund de cada pacient\nSi en teniu dubtes, podeu fer-nos una trucada o bé enviar-nos els vostres comentaris en el formulari de contacte que trobareu a l’apartat de teràpia familiar i explicar-nos el vostre cas. Recórrer a l’ajuda professional us ensenyarà a comprendre i aprendre gràcies a la nostra teràpia familiar.\nA més, estem a la vostra disposició de dilluns a divendres a hores concertades, sempre pensant en el pacient i en la seva comoditat i requeriment. Ens podreu trobar a la Rambla de Catalunya, 116, 2n 1a (Centre Ruth Frías)\nSi voleu recórrer a un expert i necessiteu teràpia familiar a Barcelona, no dubteu a posar-vos en contacte amb nosaltres a través dels nostres telèfons 615 94 10 60 (Joan Carles) 615 94 10 37 (Esperança) o via email a esperanzapsi@gmail.com . Som els teus psicòlegs de confiança a Barcelona!


PARAULA DE DÉU Dissabte 10 de Juliol 2021 – Bloc de Pere Codina Gironella\nPARAULA DE DÉU Dissabte 10 de Juliol 2021\nMateu 10, 24-33\nEl deixeble no és més que el seu mestre, ni el criat més que el seu amo. El deixeble en té prou de ser com el seu mestre, i el criat, com el seu amo. Si al cap de casa l’han tractat de Beelzebul, molt més hi tractaran els altres de la casa.\nPer tant, no tingueu por de tots ells, perquè no hi ha res de secret que no s’hagi de revelar, ni res d’amagat que no s’hagi de saber. Allò que us dic en la fosca, digueu-ho a plena llum, i allò que sentiu a cau d’orella, pregoneu-ho des dels terrats. I no tingueu por dels qui maten el cos però no poden matar l’ànima; temeu més aviat el qui pot fer que l’ànima i el cos es consumeixin a l’infern. ¿No es venen dos ocells per pocs diners? Doncs ni un de sol no cau a terra si no ho permet el vostre Pare. I pel que fa a vosaltres, fins i tot els cabells, us té comptats. Per tant, no tingueu por: vosaltres valeu més que tots els ocells.\nA tot aquell qui em reconegui davant els homes, també jo el reconeixeré davant el meu Pare del cel. Però al qui em negui davant els homes, també jo el negaré davant el meu Pare del cel.\n• ACTITUD: No deixar-se portar per la por\n• PETICIÓ: Que creguem en la Providència de Déu i ella domini les nostres pors\n• Sembla impossible estar mancat de pors, perquè el que estima quelcom, comença a témer… Unes pors venen, d’altres se’n van, cada època, cada situació comporta les seves pors.\n• I sembla que aquest és el temps de la por. Ho afirmava Ellacuria, a qui li agradava dir que les nostres societats occidentals no tenien esperança sinó por. Sembla cert: Estem tenallats per les pors. Por al terrorisme, a la pèrdua del benestar, a un futur de catàstrofes; por a l’estranger, al pobre, por de veure envaït el nostre espai, que alteri el nostre temps, que es perdi la nostra identitat…\n• Però l’home no viu només de por, sinó també d’esperança. I l’esperança és descobrir el Déu que estima l’home gratuïtament, per allò que l’home és més enllà del que té o fa. I llavors no engendra la por sinó la confiança. I domina també les nostres pors, no permet que siguin absolutes: té Providència de l’home! Caldria llegir aquí tranquil lament l’evangeli d’avui.\n• I acabar resant: Ser lliure en l’Esperit és descobrir-se estimat de Déu, estimat amb un amor foll, i així poder desarmar-se, desposseir-se, alliberar-se del ressentiment i de la por i fer-se capaç d’acollir la nostra història, els nostres pròxims-germans, tal com Déu ens acull a nosaltres.\n• Als cristians dels primers segles de la nostra era se’ls anomenava: “Els qui no tenen por de la mort”. És a dir, els qui no tenen por. Els qui per la fe en la Resurrecció i en el Pare, transformen en la fondària del seu ésser l’angoixa en confiança.\n• En aquest món més que mai devastat per les pors –de la revolució, del terrorisme, de l’atur, del càncer, dels accidents– preguem per ser en l’Esperit, dador de vida, humilment lliures de la por, és a dir, capaços d’estimar-confiar sabent-nos estimats.\nAutor LA VIDA EN UN BLOCPublicado el 9 julio, 2021 Categorías Sin categoría\nAnterior Entrada anterior: REFLEXIÓDissabte 10 de Juliol 2021\nSiguiente Entrada siguiente: ESCRIT DEL BLOCDissabte 10 de Juliol 2021


La desocupació creix a totes les demarcacions - Diari de Girona\nLa desocupació creix a totes les demarcacions\n06.11.2018 | 00:41\nLa desocupació creix a totes les demarcacions Diari de Girona\nA l'estat espanyol, el nombre de persones inscrites a l'atur es va situar en 3.254.703 persones, 52.195 desocupats més que al setembre. En relació amb l'octubre de l'any passat, el nombre de persones sense feina ha disminuït a l'octubre en 212.323 persones, el 6,12% menys.\nA més l'atur va augmentar a totes les demarcacions catalanes. A més de Girona, a Barcelona, el nombre de persones inscrites al Servei d'Ocupació de Catalunya (SOC) a l'octubre es va situar en 285.345 persones, 3.939 aturats més que al setembre, l'1,4% més. En relació amb l'any passat, el nombre de persones a l'atur ha disminuït en 17.843 persones, el 5,89% menys. A Lleida, el nombre de persones inscrites al SOC a l'octubre es va situar en 21.348 aturats, 1.931 més que al setembre, el 9,94% més. En relació amb l'any passat, el nombre de persones a l'atur ha augmentat de 82 persones, el 0,39% més.\nA Tarragona, el nombre de persones al SOC a l'octubre es va situar en 47.085 aturats, 2.314 més que al setembre, el 5,17% més.\nL'atur creix en 2.669 persones a l'octubre a Girona, un 7,68% més que al setembre. Economia


Duròmetres Shore | Baxlo\nDuròmetre Shore A\nEls duròmetres Baxlo permeten determinar la duresa Shore, escala A, d'una amplíssima gamma de materials flexibles, per exemple: goma vulcanitzada tova o qualsevol material elastomèric, goma natural, neoprè, PVC tou, resina, fer a, feltre, cuir, etc . Estan construïts segons les normes DIN 53.505, UNE-EN ISO 868 i ASTM D-2240.\nDuròmetre Shore C\nPer determinar la duresa Shore, escala C de provetes i articles de goma de duresa mitjana, segons la norma ASTM D-2240. S'usa en els següents tipus de materials: Gomes i plàstics de duresa mitjana, guixos i escaioles, altres.\nDuròmetre Shore D\nPer determinar la duresa Shore, escala D, de provetes i articles de goma dura i els seus derivats, segons les normes DIN 53.505, UNE-EN ISO 868 i ASTM D-2240. S'usa en els següents tipus de materials: Làmines de termoplàstic dur, Goma dura i plàstics de més alt grau de duresa, plexiglàs, poliestirè, làmines de vinil, cel lulosa, acetat, laminats termoestàtica com la fòrmica. Grafit, etc.\nL'escala Shore és la més utilitzada arreu per mesurar la duresa de materials tous i semi durs com a cautxús, elastòmers, plàstics, etc.\nBaxlo és especialista en la fabricació de totes les escales de duròmetres Shore. Els nostres instruments es fabriquen complint estrictament amb les normes internacionals DIN 53.505, UNE-EN ISO 868 i ASTM D-2240.\nEs subministra amb galga de comprovació per verificar la regulació de l'instrument.\nEs presenta en estoig de fusta juntament amb la galga de comprovació i instruccions d'ús.\nSota comanda es pot subministrar el duròmetre amb agulla de lectura màxima.\nMés informació sobre Duròmetres Shore\nSubscriu-te a Duròmetres Shore


Olga García, la ‘crack’ de Dosrius | Esportiu Maresme\nÉs una de les millors jugadores que ha donat el futbol femení espanyol. Tota la seva infància i adolescència ha transcorregut a Dosrius.\nEns presenta el seu poble?\nDosrius és un lloc encantador, molt acollidor. M’encanta la seva tranquil·litat i la seva gent. Aquí ens coneixem gairebé tots i puc desconnectar de l’estrès i de la competició.\nEls meus pares van voler que estudiés en l’Escola Ginebró, a Llinars del Vallès.\n“El Barça em va fitxar amb 11 anys després de veure’m jugar un partit de futbol sala amb el F.S.Mataró”\nDe petita ja li tirava el futbol?\nLes nenes de la meva edat dormien amb una nina. Jo ho feia amb una pilota de futbol. Sempre em va tirar molt, encara que vaig fer altres esports.\nVaig practicar taekwondo i motociclisme.\nCom va arribar al futbol?\nVaig començar amb vuit anys a jugar a futbol sala en la Penya Blanc i Blava de la Roca i d’aquí vaig passar al Futbol Sala Mataró. Puc dir que la meva vida va canviar quan vam anar a jugar uns partits d’exhibició al ‘Planet Futbol’.\nFotos: PEP MORATA. Media Day del Barça femení abans de debutar en partit de Champions League davant el Minsk a Bielorússia.\nDesprés de jugar un partit se’m va acostar un representant del Barça i em va donar la seva targeta. Em va dir que estaven interessats a fitxar-me. I va ser així com amb onze anys, en el 2003, vaig entrar al Barça.\n“De petita no dormia amb una nina, ho feia amb una pilota de futbol”\nTota la vida…\nSí, a excepció de dos anys que vaig fitxar pel Llevant.\nHa tingut ídols?\nUn sobretot, Ronaldinho. M’encantava veure’l jugar, perquè era màgia pura, alegria. Va ser una pena que no estigués més anys al Barça.\nCom es defineix vostè mateixa?\nCrec que sóc una jugadora molt vertical i potent, que viu de cara al gol.\n“Somio marcar el gol que li doni al Barça la seva primera Champions League”\nAlgun gol especialment?\nUn d’inoblidable, el que vaig marcar en el minut 118 de la pròrroga en la final de la Copa de la Reina del 2013. De fet aquell any vàrem conquerir el triplet, una cosa molt difícil d’aconseguir.\nUf!, molts. Per exemple, fer el gol del triomf del Barça en una final de la Champions League. I per descomptat, participar en uns Jocs Olímpics i en un Mundial.\nVostè ara és professional…\nSí, des del 2016, quan vaig signar amb el FC Barcelona. És un somni que després de tota la vida dedicant-te a aquest esport puguis ser-ho.\nCom valora el creixement que està experimentant el futbol femení?\nÉs extraordinari veure com estem ara sabent d’on venim, encara que queda molt camí per recórrer. Els mitjans ens donen més visibilitat i això es tradueix en major interès pel nostre esport. •\nVA NÉIXER AL 1992\nInternacional en totes les categories\nOlga García va néixer a Dosrius (Barcelona) l’1 de juny de 1992, en plena febre olímpica. És filla de Luis Javier García i Montserrat Pérez. Té una germana petita, Patricia. Va jugar dues temporades en l’U.D. Llevant i ha estat internacional per Espanya en totes les categories.


Assessorament a Inversors - win to win\nAssessorament a Inversors\nPortada » SERVEIS D’ASSESSORAMENT » Assessorament a Inversors\nEstem especialitzats en la gestió de patrimonis, ja siguin grans, mitjans o petits. Tothom té dret a poder tenir un bon Assessor Financer al costat.\nAjudem a invertir els teus diners de la millor manera per tal d’obtenir el màxim de beneficis.\nTenint en compte tant les inversions a llarg termini, com a curt termini.\nTot això ho fem bàsicament amb el nostre element clau: la confiança i la proximitat amb el client, cultivant i mantenint una estreta relació.\nEls nostres professionals, et poden ajudar a cobrir les teves necessitats financeres a través de l’anàlisi de la teva situació econòmica, les teves necessitats i el teu perfil de risc, sempre vetllant pels teus interessos com si fossin els nostres propis.\nOferim un servei independent i objectiu basat en una coneguda dinàmica de grup anomenada Win to Win, tal i com hem batejat a la nostra empresa.\nWin to Win vol dir accentuar la importància de la cooperació entre totes les parts perquè en surtin ambdues beneficiades, i es tracta a tots els integrants com a igualment importants i valuosos per l’interès comú.


Antoni Rubio: Llei d’Ús, de jove promesa a vella glòria - El Temps\nLlei d’Ús, de jove promesa a vella glòria\nLa Llei d’Ús i Ensenyament del Valencià se’ns ha fet vella. La norma que pretenia normalitzar la nostra llengua ha complit 35 anys i s’adona que ja té cabells blancs i un bon grapat d’arrugues que li solquen el rostre sense haver donat de si tot el que podia. Fent un símil esportiu, la Llei d’Ús és com aquells futbolistes que irrompen de ben jovenets amb uns quants bons partits i, sense acabar d’esclatar mai, arriben a la trentena i a la retirada amb un munt d’expectatives frustrades per complir. De jove promesa a vella glòria en un obrir i tancar d’ulls.\nNascuda l’any 1983, la Llei d’Ús tenia la difícil tasca de tornar a la primera divisió idiomàtica una llengua que arrossegava la llosa de 40 anys de franquisme arraconada en la minorització més absoluta; per dir-ho a la manera de Fuster, en el “reducte folklòric”. L’estigma dels catalanoparlants era ser analfabets, rústecs o, pitjor encara, rojos separatistas que pretenien trencar l’Espanya una, grande y libre. L’escola nacionalcatòlica contribuí a aprofundir la ferida i la pressió social va fer la resta, tal com s’explica perfectament en Tio Canya, la cançó d’Al Tall que és un autèntic manual de sociolingüística en vers i melodia.\nLa irrupció de la Llei d’Ús, de fet, va ser fonamental. La jove promesa va incorporar la llengua, el nostre valencià, el català de tots, a l’escola de manera decidida i per damunt de batalles de València, mariaconsuelosreynas i el blaveram filofeixista de torn. A recer de la tornada de la nostra llengua a l’escola, hi va créixer tot un món editorial, la llengua es va estendre per la cultura i, a poc a poc, anà filtrant-se en altres espais encara avui massa impermeables. El català va tornar a sentir-se amb orgull al cap i casal i la gent de les comarques ja no tenia aquella necessitat angoixosa d’amagar-ne la parla pel risc de ser titllats com “de poble”. Fou una normalització a bacs, però necessària.\nPerò vet ací que la Llei d’Ús, la jove promesa, va començar a trobar dificultats per fer carrera. La pusil·lanimitat lermista a l’hora d’aplicar-la i, sobretot, la lesió de vint anys que va suposar el període negre del PP a la Generalitat van aturar-ne en sec la carrera. En 2015, arribà el Botànic. Però la jove promesa era ja una vella glòria amb els genolls desfets.\nLa creació del Consell Social de les Llengües, amb l’objectiu de vetllar per la “normalització real” del català al País Valencià, denota que aquella realitat encara no s’ha assolit. La llengua té presència a l’escola, tot i que no està garantit —35 anys després!— que aquelles famílies que vulguen matricular els fills en català puguen fer-ho. En tres dècades i mitja, tampoc s’ha aconseguit que hi haja un requisit per garantir la igualtat real de drets lingüístics dels valencianoparlants; si parlem de la justícia, prove vostè a parlar en valencià en un procés judicial, a veure què passa... La policia, els mitjans de comunicació, el cinema, la retolació d’espais públics i privats... Centenars de contextos i registres en què la llengua no té presència o, si de cas, minoritària o en forma de reserva índia: una pagineta en el diari en castellà, un retolet per ací, una pel·liculeta subtitulada per allà...\nCíclicament ens despertem amb notícies de detencions per dirigir-se en català a un policia, o retencions a l’aeroport pel mateix motiu, o la negativa d’atendre un pacient catalanoparlant, o l’expulsió d’un local al crit de “háblame en español, que estamos en España”, o fins i tot s’han posat en qüestió adopcions perquè els sol·licitants eren tan bojos de parlar català al País Valencià.\nLa situació s’agreuja ara per l’embranzida neofeixista que posa en qüestió les autonomies i demana la recentralització de l’educació, és a dir, precisament, un dels pocs espais en què sembla haver-se assolit una certa normalitat. Són els mateixos neofatxes que han barrat el pas als tribunals de les tímides propostes del govern del Botànic.\nI, al final, el més greu és que l’actual sistema, la vella glòria de la Llei d’Ús, funciona més sobre el paper que en la realitat. Hom només ha de fer una volta per una classe d’ESO d’una zona castellanitzada —i no parle de les comarques castellanoparlants, on 35 anys després encara hi ha exempció del valencià!— per comprovar que allò d’aprendre els alumnes igual les dues llengües, res de res.\nLa Llei d’Ús s’ha fet vella i cal buscar-li un substitut més efectiu. Deixe, per si de cas, uns quants noms per a la llista de fitxatges: requisit lingüístic, immersió, més diners per a la promoció de la llengua i creació d’un espai audiovisual comú de l’àmbit catalanoparlant. Qualsevol altra cosa són reserves índies, reductes folklòrics i, sobretot, perdre un temps valuós que ja no tenim.


Un xou a mig camí entre la conferència i el teatre | Barcelona Cultura\nUn xou a mig camí entre la conferència i el teatre\nMiguel Noguera presenta al Teatre Goya el seu monòleg creat a partir de diferents imatges mentals.\nCada quinze dies entre els mesos d'octubre i desembre trobareu a l'escenari del Teatre Goya Miguel Noguera, humorista, dibuixant i escriptor. Hi presenta l'espectacle Ultrashow, un monòleg singular en el qual explica una vintena llarga d'idees i imatges mentals. És una proposta en què no manca l'humor, tot i que el seu intèrpret i autor ja avisa que algunes coses que posa damunt la taula no necessàriament són còmiques.\nSempre comença l'espectacle amb un cant improvisat, que tot seguit comenta, i l'acaba —no som nosaltres qui fem spoiler, ja que ell mateix n'informa al programa de mà— amb la lectura d'un text de comiat autoreferent. Els 80 minuts que van entre el cant i la lectura, els omple d'aquestes idees i imatges mentals que, diu, selecciona entre les moltes que anota o dibuixa cada dia. Noguera utilitza a estones un to vehement, i en altres moments es converteix en una mena d'estudiant adolescent. "Ultrashow és un monòleg amb passatges improvisats i divagacions inesperades, a cavall entre la conferència i la peça teatral", en diu l'actor. Per desenvolupar alguns dels continguts, projecta imatges en una pantalla, que tant poden ser dibuixos propis com fotografies descarregades d'internet o fetes amb el seu mòbil.\nNoguera va néixer a Las Palmas de Gran Canaria el 1979, i es va llicenciar en Belles Arts a la Universitat de Barcelona. Ha col·laborat en diferents programes de ràdio i televisió, i alguns dels llibres que ha publicat són Hervir un Oso (2010) —amb Jonathan Millán—, Mejor que vivir (2014) i Clon de Kant (2018).\nTinta Roja o el monòleg com una de les belles arts\nUn escenari que ha estat una referència per a tota una generació de noctàmbuls i noctàmbules s'ha...\nLas Raras contraataquen\nDesprés de l’èxit d’‘Estoy Rara’, Paloma Jiménez i Ángela Conde presenten ‘Empode... Raras’ a la sala...


BENIARRÉS AL DIA: Unes qüestions\nPense que 15.000 (seguritat social i tot) no és tant...a més si treballa haurà de tindre un sou..que podem estar parlant de uns 900€ bruts??? a més si no recorde mal Mª Vicenta fou la primera que va tindre es va posar un sou a l´ajuntament, no? i fins ara no ha cobrat???\nPD: jo no el votaré mai a Luís, però pense que ha de cobrar!!\n5 de juliol de 2012 a les 18:55\nLa fira m'agradat he vist mes gent, l'esporti li ha donat vida. 2Picines pagar un poc mes de carnet i tots contents, 15 eu de carnet 1 picina i gent queixanse...millor aixi! El sou estic d'acord en el primer anonim. 24h les llevaria de per vida, no m'agraden ni abans ni ara. La recorda son festes de Beniarres. Les cagerades teu has inventat tu, tota la vida he vist a les dones agranar davant de casa seva. Les festes en cap de semana??? Ni en broma!\n5 de juliol de 2012 a les 19:41\nL'esportí no formava part de la fireta. simplement van triar el dia per cel·lebrar els anys de Draco el mateix dia.\nEl capita Schettino no va fugir del barco, va caurre en una balsa...\n6 de juliol de 2012 a les 0:08\nLo de cobrar un càrrec públic jauría d'estar reglar per llei com a França . Tot aquell que treballa es mereix un sou siga politic o no.\nP.D dit açó, mai votaré PP\nm´agradaria saber quan val la fireta i les picines es pareix correct ja que si sols estiguera la nova seria un asco.\nPD: Fede el pesoe te els dies contats per a que dos partits de dretes.\n-M´agara molta rabia que en l´escusa de la crisis tot si valga.\n10 de juliol de 2012 a les 12:06


Bolívia expulsa dos diplomàtics espanyols i l'ambaixadora de Mèxic\nEspanya respon declarant 'persona non grata' tres membres de la legació de Bolívia a Madrid\n3 min. Barcelona 30/12/2019 20:23\n651x366 La presidenta interina de Bolívia, Jeanine Áñez, aquest dilluns en el moment que ha anunciat l'expulsió dels diplomàtics / DAVID MERCADO / REUTERS La presidenta interina de Bolívia, Jeanine Áñez, aquest dilluns en el moment que ha anunciat l'expulsió dels diplomàtics / DAVID MERCADO / REUTERS\nEl que va començar sent una simple batalla diplomàtica ja és ara una guerra oberta. El govern interí de Bolívia ha ordenat aquest dilluns l’expulsió del país de dos diplomàtics i diversos policies espanyols i de l’ambaixadora de Mèxic a La Paz, María Teresa Mercado, arran de l’estrany incident registrat divendres a la residència d’aquesta última a la capital boliviana. Per la seva banda, Espanya ha respost poques hores després amb la mateixa moneda: ha declarat persona non grata tres diplomàtics bolivians a Espanya i els ha donat 72 hores perquè abandonin el país, el mateix termini que el govern bolivià ha concedit als funcionaris espanyols expulsats perquè marxin de Bolívia. Amb tot, tant el govern bolivià com l’espanyol continuen assegurant que volen continuar mantenint “relacions diplomàtiques”. El que resulta evident, però, és que aquestes relacions han quedat clarament malmeses.\nL’incident que ha fet obrir la caixa dels trons va passar divendres: el govern de la presidenta interina de Bolívia, Jeanine Áñez, va acusar Espanya d’haver enviat diversos funcionaris de la seva legació diplomàtica a la residència de l’ambaixadora de Mèxic al país sud-americà, on hi ha asilats diversos membres de l’antiga administració d’Evo Morales. Segons la versió de l’executiu bolivià, els funcionaris espanyols hi van acudir “encaputxats” i “presumiblement armats” en vehicles oficials.\nBolívia acusa Espanya d'enviar "quatre encaputxats armats" a l'ambaixada mexicana a La Paz\nPer això aquest dilluns, en una compareixença al palau del govern a La Paz, Áñez els ha acusat d’haver “lesionat greument la sobirania del poble i del govern constitucional de Bolívia” i ha demanat a Espanya que els substitueixi per uns altres representants. Segons la seva interpretació dels fets, els diplomàtics intentaven facilitar la sortida de Bolívia dels antics aliats d’Evo Morales que són a la legació mexicana, entre els quals n'hi ha quatre que són reclamats per la justícia boliviana per suposada sedició i revolta armada.\nEls dos diplomàtics espanyols expulsats són l’encarregada de negocis, Cristina Borreguero, i el cònsol d’Espanya a Bolívia, Álvaro Fernández. Així mateix, també hauran d’abandonar el país en 72 hores el grup dels presumptes diplomàtics encaputxats i armats. “Bolívia no és colònia de ningú”, ha insistit la presidenta interina boliviana, que també ha demanat respecte al “procés per recuperar la democràcia després de catorze anys de dictadura”, en referència al temps que Evo Morales va estar al poder.\nPer la seva banda, el govern espanyol ha titllat de “calumnia” les acusacions del govern bolivià i ha rebutjat que tingui cap voluntat “d’ingerència en els afers polítics interns de Bolívia”. “Espanya exigeix que l’actual govern interí de Bolívia recondueixi i rebaixi els continguts de les seves afirmacions i es recuperi com més aviat millor el bon sentit de confiança i cooperació entre els dos països”, ha afirmat la Moncloa a través d’un comunicat.\nMentrestant, però, l’executiu espanyol també ha ordenat l’expulsió de tres diplomàtics bolivians: l’encarregat de negocis, Luis Quispe Condori; l’agregat militar, Marcelo Vargas Barral; i l’agregat policial, Orso Fernando Oblitas Siles. Per la seva banda, Mèxic no ha contestat de cap manera de moment a la decisió del govern bolivià, però el director general d’organismes i mecanismes regionals americans de la secretaria de Relacions Exteriors del país nord-americà, Efraín Guadarrama, ha dit, en relació a l’ambaixadora expulsada, que “quan ets incòmoda per a un govern que va arribar al poder mitjançant un cop d’estat vol dir que has fet un bon paper”.


Enric I. Canela » Blog Archive » Becaris menystinguts\nBecaris enganyats i maltractats és una carta de queixa de becaris universitaris. Arran de l’aprovació pel Consell de Ministres de noves beques universitàries i no universitàries, diuen que tant les que ja estan adjudicades com les que estan per adjudicar pateixen el següent tracte: No es respecten els terminis establerts en les convocatòries, ni comuniquen res encara que sigui preceptiu, ni resolen peticions d’estades a l’estranger ni al legacions perquè no es redueixi el temps de beca, violant el principi d’igualtat d’oportunitats. A més, han enviat cartes amenaçant d’obertura d’expedients d’incompliment sense motiu suficient.\nAquest és un problema crònic que no resolen els responsables polítics. Ja va sent hora que l’Administració general de l’Estat es comporti amb seriositat i rigor. A més de pagar misèries no acompleix.


Teresa Baró La bona gestió de la comunicació dels Mossos d’Esquadra - Teresa Baró\nTeresa Baró – Habilidades de comunicación y lenguaje no verbal\nLa bona gestió de la comunicació dels Mossos d’Esquadra\n29 agost, 2017 Teresacomunicació\nEn una societat com la que vivim és normal que la informació flueixi de manera descontrolada i sense cap filtre. Davant l’allau de dades, els mitjans de comunicació han de fer una feina important de filtratge. No s’hi val tot i s’ha de vigilar molt la informació que es transmet. Això és el que han hagut de fer aquests darrers dies els Mossos d’Esquadra. La comunicació que van fer dels atemptats de Barcelona a les xarxes socials ja és un cas d’èxit a tenir en compte.\nEn declaracions a La Vanguardia, Patricia Plaja, cap de comunicació de Mossos d’Esquadra, explica que ja feia dos anys que es treballava en com comunicar aquests actes. Un treball que es va realitzar juntament amb el departament de comunicació de Protecció Civil. “Cada vegada que passava alguna cosa en altres països, seguíem la informació que donaven els cossos policials. Després vam començar a elaborar un protocol per veure com ho hauríem de fer nosaltres”, afirma Plaja.\nLa cap de comunicació explica al diari que tenen dues prioritats: “informar i donar servei a la ciutadania”. Davant la gran quantitat de mitjans que volien saber què estava passant, les xarxes van esdevenir un canal per establir contacte directe. “El que preteníem és que tothom sentís que tenia un policia al seu costat que li expliqués el que estava passant, amb la reserva de no donar informació que pogués posar en perill la investigació”.\nLes claus de l’èxit de la comunicació dels Mossos han sigut:\nImmediatesa: tenir una reacció ràpida.\nNomés donar informació 100% certa.\nUtilitzar un llenguatge clar i directe.\nMantenir la professionalitat, la neutralitat i el respecte.\nImplicar els ciutadans: que trobin resposta a la incertesa i que puguin col·laborar en la investigació.\nEn aquest cas, parlar d’èxit és parlar de confiança, tant per part dels ciutadans com dels professionals que cobreixen les notícies. N’és una mostra, el compte de Twitter dels Mossos que quasi ha triplicat els seus seguidors en només deu dies.\nEl llenguatge corporal de la vitalitat 6 gener, 2018\nA la recerca de la vitalitat 19 octubre, 2017\nLa bona gestió de la comunicació dels Mossos d’Esquadra 29 agost, 2017\nLa conducta no verbal, la clau dels robots socials 25 agost, 2017\nMúsica que incita a la violència 20 juliol, 2017\nViatjar a través dels gestos 20 juny, 2017\nL’art de la seducció i el poder d’atracció 6 juny, 2017\nTeresa Baró imparteix un taller sobre “Habilitats de Comunicació per a Voluntaris de la Creu Roja del Vallès” 1 juny, 2017\nL’essència no verbal del protocol 30 maig, 2017\nTeresa Baró: “Un knowmad triomfarà gràcies a un còctel d’habilitats” 25 maig, 2017\nEl llenguatge corporal de la vitalitat\nA la recerca de la vitalitat\nLa conducta no verbal, la clau dels robots socials\nMúsica que incita a la violència\nViatjar a través dels gestos\nL’art de la seducció i el poder d’atracció\n© Teresa Baró\n× Esta web utiliza cookies con fines funcionales y analíticos. Si navegas por ella, estarás aceptando su uso. Puedes consultar todos los detalles de nuestra Política de Cookies aquí Aceptar


Els Mossos han detingut a Santa Coloma de Farners el presumpte autor del doble crim del pantà de Susqueda > Ràdio Sarrià 87.6 F.M.\nEls Mossos d’Esquadra han comunicat aquest matí la detenció d’un veí d’Anglès acusat de ser l’autor del doble assassinat del pantà de Susqueda l’estiu passat. El cos policial ha portat l’home a declarar a la comissaria de Santa Coloma de Farners, i després d’interrogar-lo ha procedit a detenir-lo. L’acusat, Jordi M.G., és un home d’uns 60 anys, que en va estar passar dotze a la presó, del 1997 al 2009, després d’haver assassinat a trets la seva exdona. Segons fonts policials, el detingut és coneixedor de la zona on es va produir el crim, ja que viu a l'entorn del pantà, i no tenia relació amb les víctimes ni amb l'entorn de les seves famílies.\nA més, han detingut a Salt el fill de Jordi Magenti qui també estaria relacionat amb el crim, tot i que s'apunta que tan sols hauria encobert els fets.\nEl crim pel qual se l’ha detingut ara va tenir lloc l’agost del 2017, quan dos joves del Maresme, Paula M.P., de 21 anys i veïna de Cambrils, i Marc H.L., de 23 i veí d'Arenys de Munt van desaparèixer al pantà de Susqueda, on havien anat a fer una excursió amb caiac. Els seus cossos van ser trobats un mes després surant prop de la presa, despullats i amb signes evidents de violència.


Llarena rebutja l'entrega de Puigdemont\nActualitat Tribunals Llarena rebutja l'extradició de Puigdemont\nLlarena rebutja l'extradició de Puigdemont\nEl jutge del Suprem també ha retirat les euroordres contra els líders independentistes fugits\nTribunals 19/07/2018 14:22\nEl jutge Pablo Llarena\nEl jutge del Tribunal Suprem, Pablo Llarena, ha rebutjat l'entrega de l'expresident de la Generalitat, Carles Puigdemont, en les condicions fixades per la justícia Alemanya. Llarena ha denunciat falta de compromís del tribunal alemany davant de fets que podrien haver infringit l'ordre constitucional espanyol.\nLlarena considera que el tribunal alemany ha anticipat un enjudiciament pel qual no tenen cobertura normativa, sense subjectar-se ni als preceptes de la decisió marc sobre l'Ordre de Detenció Europea, ni a la jurisprudència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, ni al manual sobre l'euroordre elaborat per la Comissió Europea.\nEl magistrat del Suprem també ha retirat les ordres europees i internacionals de detenció dictades contra Puigdemont, Toni Comín, Lluís Puig, Meritxell Serret, Clara Ponsatí i Marta Rovira. Amb la qual cosa, els líders independentistes fugits de la justícia espanyola poden circular lliurement, tret d'Espanya.\nAmb aquestes mesures, el jutge Llarena ha respost a la decisió presa la setmana passada pel Tribunal Superior Regional de Schleswig-Holstein (Alemanya), que només accepta lliurar a Puigdemont pel delicte de malversació però no pel de rebel·lió, en no considerar equiparable el que ha passat a Catalunya amb el que la justícia alemanya considera com a delicte d'alta traïció.\nEn aquest context, l'advocat de Puigdemont, Jaume Alonso-Cuevillas, ha dit a través de les xarxes socials que "doncs sembla que se'ns ha quedat un estiu immillorable", per afegir que "i que, a més, podré per fi fer vacances".\nTribunal Suprem Carles Puigdemont Pablo Llarena Jaume Alonso-Cuevillas\nOlga Fa 1 any\nNo són fugits, perquè van sortir de ñ després que se'ls requerís i sempre han estat a disposició de la justícia del país on són. L'única "fugida" és Marta Rovira, que no es va presentar al jutjat quan la van requerir.


Wikiloc - ruta Montseny : Font Passavets - Briançó - Les Agudes - Puig Sacarbassa - Home Mort - Turó de l'Home - Sesolles - Turó Gros - Santa Fe del Montseny, Catalunya (España)- GPS track\nMontseny : Font Passavets - Briançó - Les Agudes - Puig Sacarbassa - Home Mort - Turó de l'Home - Sesolles - Turó Gros\n5.246 136 1911\nVista 1077 veces, descargada 41 veces\nEn resum: Pujada a tots els cims d'aquesta part de la serralada del Montseny, que va des de Les Agudes (1.705m) al Turó Gros o d'en Paletreques (1.644m) passant pel Puig Sacarbassa (1.658m), el Turó de l'Home Mort (1.678m), el Turó de l'Home (1.706m) i el Puig Sesolles (1.668m).\nTerreny: Pujada i baixada per camí còmode travessant fagedes (amb algun tram d'avets). La part alta dels cims és molt exposada al Sol. La majoria de ruta es fa per corriols i camins amples per bosc.\nDificultat [Moderada]: La ruta en si és fàcil. Es descriu com a moderada per la baixada del Turó Gros al camí ample que passa per la fageda. Són uns 400 metres de camp a través entre matolls que fan el tram força incòmode. També hi ha un petit tram de roques a la zona del Puig Sacarbassa.\nPujada creuant la Riera de Passavets a la dreta i seguint les marques. El camí de pujada es troba molt ben indicat, amb petits cartellets a gairebé cada intersecció. Pujada fàcil però constant fins a la Collada Sesagudes passant per la Font de Briançó. Un cop a la Collada Sesagudes, el cim de Les Agudes queda a la dreta i la resta de cims a l'esquerre.\nAl cim de Les Agudes hi ha una gran creu de Ferro, plaques, un pessebre... Hi ha una bona panoràmica del Montseny, des del Turó de l'Home al Matagalls. Fet el cim, es baixa de nou a la Collada Sesagudes per pujar al Puig Sacarbassa, un cim secundari. Hi ha un petit tram de roques a superar per arribar al cim. Cal dir que aquest cim secundari es pot evitar seguint el corriol que el voreja.\nBaixada per seguir pel corriol que va al Turó de l'Home passant pel Turó de l'Home Mort, un altre cim secundari amb una pila de pedres al cim.\nUn cop al Coll Sesbasses, per on passa la carretera, cal superar una petita pujada per fer el cim del Turó de l'Home, on hi ha un vèrtex geodèsic. Al costat hi ha un antic observatori meteorològic. Baixada per darrere i pujada al Puig Sesolles, coronat amb antenes i una zona d'aterratge per a helicòpters.\nPassat el Puig Sesolles només queda el Turó Gros, un altre cim secundari que rep poques visites. Es passa pel Coll de Pla Amagat abans de pujar al primer dels cims, ja que té dos bonys. El segon, més alt, és el cim. Des del cim es veu tot el recorregut ja fet.\nLa baixada del Turó Gros és camp a través per una zona de matolls fins a trobar la fageda i el camí gran de baixada. Aquest es troba molt ben indicat i baixa fent esses fins a la Font de Passavets.\nFont molt popular i ben arranjada. Sense garantia sanitària. MOLT FREDA.\nEl Turó de l'Home és la muntanya més alta del massís del Montseny amb una altitud de 1.706 m., cosa que el situa per sobre dels altres dos cims més representatius del massís, les Agudes (1.705 m) i el Matagalls (1.697 m). El cim i les muntanyes properes fan de divisòria d'aigües entre la riera de Santa Fe i el naixement de la Tordera. La muntanya és famosa per l'obervatori meteorològic que alberga d'ençà l'any 1932.\nFont que es troba de pujada. Sense garantia sanitària.\nCim secundari, entre Les Agudes i el Turó de l'Home.\nEl Puig Sesolles és una muntanya de 1.668 metres que es troba al municipi de Fogars de Montclús, a la comarca del Vallès Oriental.\nPou de neu restaurat.\nColl entre el Puig Sesolles i el Puig Gros.\nPetit turó de roques.\nCollada a peus de Les Agudes.\nA peus del Turó de l'Home.\nTuró Gros (1.644m)\nLes Agudes són una muntanya de 1.705 metres que forma part del massís del Montseny. Són a cavall dels municipis d'Arbúcies, a la comarca de la Selva, i de Fogars de Montclús i de Montseny, a la comarca del Vallès Oriental. Va haver-hi l'accident aeri del Montseny del 1970.\nCim secundari al Montseny.\nAparcament per a nombrosos vehicles a tocar de la carretera BV-5114.\nS'acaba la zona de ''camp a través'' i s'arriba al camí ample.\nHola, ha encontrado interesante esta ruta Montseny : Font Passavets - Briançó - Les Agudes - Puig Sacarbassa - Home Mort - Turó de l'Home - Sesolles - Turó Gros https://es.wikiloc.com/rutas-senderismo/montseny-font-passavets-brianco-les-agudes-puig-sacarbassa-home-mort-turo-de-lhome-sesolles-turo-gr-13889205 Saludos, Wikiloc - Rutas del Mundo