La Unitat de Fractura Osteoporòtica de l’Anoia, de la qual formem part, premiada als prestigiosos premis Best In Class | ICS Catalunya Central\n← Un estudi que avalua el coneixement de la ciutadania sobre els antibiòtics, guanyador del Premi Nit de la Professió a l’Anoia\nAdherència: definició i conseqüències →\nLa Unitat de Fractura Osteoporòtica (FLS) de l’Anoia ha estat guardonada amb el prestigiós Premi “Best In Class” -“BIC”- que concedeix Gaceta Médica i la Càtedra d’Innovació i Gestió Sanitària de la Universitat Rey Juan Carlos i que, per primer any, ha reconegut la qualitat en l’atenció al pacient a les unitats de fractura per fragilitat òssia. La Comissió FLS Anoia està formada per 17 professionals de diferents disciplines que integren tres nivells assistencials: hospitalari, amb el Consorci Sanitari de l’Anoia-Hospital d’Igualada; intermedi, amb la Fundació Sanitària Sant Josep; i nivell comunitari amb el CAP Igualada Nord i els vuit CAP de l’ICS Catalunya Central a l’Anoia.\nEls guanyadors han rebut aquest premi amb una enorme satisfacció donat que és el màxim reconeixement a què es pot aspirar en el treball basat a donar la millor atenció als pacients amb fractura osteroporòtica. Un dels objectius principals de la FLS Anoia és mantenir actualitzada l’àrea de coneixement i donar la millor atenció a la població amb fragilitat òssia.\nPer això, el seu treball multi i interdisciplinari i multinivell, dona resposta a l’osteoporosi, per una banda, i la prevenció de les caigudes amb la Unitat Especialitzada en Prevenció de Fractures i Caigudes, per l’altra.\nEl repartiment de premis va ser a Santiago de Compostela, presidit pel President de la Xunta de Galícia, Alberto Nuñez Feijóo. El guardó va ser entregat als representants de les tres entitats integrades a la FLS Anoia: Dr. Enric Duaso (CSA), Maria Teresa Salgado (FSSJ) i Dra. Maria José Garcia (ICS Anoia).\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Notícies i etiquetada amb atenció primària, caigudes, CSA, Igualada, osteoporosi, premis. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Arriba la 8a edició dels sopars maridats dels restaurants i cellers de l’Empordà. Els restaurants dels col·lectius La Cuina de l’Empordanet i La Cuina del Vent oferiran sopars maridats amb vins dels cellers de la DO Empordà.\nAquesta campanya va néixer amb l’objectiu d’oferir una proposta gastronòmica en un sentit total, empordanesa i d’alta qualitat. També d’enfortir i consolidar relacions entre els cellers i els restaurants, que són els dos col·lectius que fonamenten la riquesa de la gastronomia empordanesa. Així com d’aconseguir dinamitzar el sector en una època de l’any on hi ha poc moviment turístic a la zona, mobilitzant els públics locals i nacionals. Trobareu més informació al web d’aquesta campanya.


Avaluació externa de 4t d’ESO: 75.000 alumnes cridats a fer-la… o rebel·lar-s’hi\nEntre avui i demà, un total de 75.132 alumnes duran a terme les proves d’avaluació de 4t d’ESO, que han de mesurar el grau d’assoliment de les competències bàsiques en acabar l’etapa d’ensenyament obligatori. Com ja va fer l’any passat, el Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans promou un boicot a aquestes proves.\nAlguns dels exemples de boicot que ha difòs el SEPC | Twitter @sepc\nLa prova externa pels alumnes de 4t d’ESO avalua “les competències i coneixements bàsics que ha d’haver adquirit l’alumnat al final de l’educació secundària obligatòria en competència comunicativa lingüística –en llengua catalana, castellana i estrangera i en aranès a l’Aran–, en competència matemàtica i en competència cientificotecnològica”, segons explica el departament d’Educació en un comunicat.\nAquest és el vuitè curs que s’apliquen aquestes proves, que tenen caràcter diagnòstic, segons subratlla el departament. Una de les novetats d’enguany és que el Consell Superior d’Avaluació del Sistema Educatiu, organisme responsable de l’avaluació, penja al seu web a finals del matí el contingut de cadascuna de les proves, a fi que siguin accessibles a tothom. També s’han introduït millores tècniques per agilitzar el sistema de correcció.\nAvui s’avaluaran les competències en llengua estrangera (anglès, francès i alemany), àmbit cientificotecnològic i llengua aranesa pels alumnes de l’Aran; i demà, en llengua catalana, matemàtiques i llengua castellana.\nCom ja va passar l’any passat, el Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans (SEPC) ha fet una crida a boicotejar aquestes proves, que considera que estimulen la competència entre escoles, i al llarg del matí han anat penjant diverses mostres d’aquest boicot a les xarxes amb el hashtag #Incompetències19, així com dels càstigs que estan rebent alguns alumnes per sumar-se al boicot. El sindicat CGT hi ha donat suport.\n1.082 centres educatius\nSegons informa el Departament, en les proves de competència en llengua catalana, llengua castellana i aranès, s’avalua la comprensió lectora i l’expressió escrita. Pel que fa a la comprensió lectora, es valora l’obtenció d’informació; interpretació de la informació; reflexió i valoració; i en l’expressió escrita la redacció –adequació, coherència, cohesió i correcció lingüística–.\nA la prova cientificotecnològica s’inclouran exercicis de qüestions referides a fenòmens naturals i tecnològics, interpretació de dades i ús de la metodologia científica.\n1 Comment on Avaluació externa de 4t d’ESO: 75.000 alumnes cridats a fer-la… o rebel·lar-s’hi\nJosep Maria Turuguet Salgado // 14/02/2019 a les 19:24 // Respon\nDe tota manera, qui s’hi oposi hauria de proposar alguna manera que la societat vagi orientada i pugui esmenar-se i progressar.\nEls estudiants catalans superen els estàndards… L’Aptis, un examen encarregat pel Consell Superior d’Avaluació del Departament…


El Teatre Gaudí torna a proposar passar-hi 'La millor nit de la teva vida' - Revista Teatralnet\nEl Teatre Gaudí torna a proposar passar-hi ‘La millor nit de la teva vida’\nLa millor nit de la teva vida engega la seva 2a. temporada al Teatre Gsudí, tot i que, degut a l’èxit, ja és, que recordem, el tercer cop que s’hi atura. Us recordem l’espectacle:\nPodrem repetir mai la millor nit de la nostra vida? O bé ens haurem de conformar amb el record? La millor nit de la teva vida’ torna a partir del 10 de juny fins al 4 de juliol! Una obra on els personatges es veuran immersos en una espiral d’amors, traïcions i sexe a la carta.\nÉs un text de Jordi Silva, dirigit per Miquel Murga, amb Roger Cantos, Diana Torné i Dolo Beltran (del grup Pastora) a l’escenari i amb el segell de Hamlet Produccions. Una obra guardonada amb el Premi Butaca al millor text teatral de l’any 2007, que torna a la sala gran del Teatre Gaudí, després d’una primera temporada d’èxit.\nEmbolics, sexe i nostàlgia\nLa història comença amb l’inici de la relació del Marc i la Marta, dos joves inexperts que viuen el seu gran amor. El Marc, que desitjava a la Marta des de feia molt de temps, sura en un núvol de felicitat. Lluny d’aquest enamorament, la Sílvia acaba d’enterrar al seu marit i de sobte esdevé una vídua rica. Durant l’enterrament, aquest misteriós personatge retroba un amor del passat, que li recorda plans de vida que ja havia oblidat. El temps passa i tot canvia. Tres anys després trobem als mateixos personatges en situacions ben diferents: la vida i les tries personals els han dut per camins que mai haurien pogut imaginar. Les seves vides, lligades sense saber-ho, toparan amb renúncies, amb la mort, amb el trencament i el desencant. I amb els records, amb els somnis, amb el sexe i amb diferents intents de recuperar la millor nit de les seves vides. Seguir buscant aquesta gran nit, quan sembla que totes les portes ja s’han tancat, és el que marcarà el camí de tots tres.


Universitat: eix de canvi\nQuan comparem el nostre sistema universitari amb altres cal tenir en compte el punt de partida i reconèixer l'esforç fet per les universitats. Ara, però, la universitat ha de ser element estratègic per transformar l'actual sistema productiu\nDiputada del PSC al Congrés dels Diputats\n+ Una imatge de l'inici del curs universitari que es va fer aquesta setmana al paranimf de la Universitat de Barcelona i que no es va escapar de les protestes. Foto: JUANMA RAMOS\nComença un nou curs universitari. A Catalunya, amb més de 45.000 alumnes i amb un munt de reptes al davant.\nSón bones o no, les nostres universitats? Per què queden tan enrere en les classificacions internacionals? Què cal fer per millorar l'ensenyament universitari? Els canvis que s'estan fent, milloraran la qualitat de la formació universitària?\nFa pocs dies hem conegut dos estudis internacionals sobre l'educació universitària, de caire ben diferent, que s'elaboren amb fonts també ben diferents però que susciten el mateix debat.\nPer una banda, el rànquing de Xangai, on, un cop més, cap universitat catalana –ni cap d'espanyola i ben poques d'europees– figura entre les 100 primeres. La que apareix primer, la Universitat de Barcelona, se situa en el lloc 194.\nPer altra banda, l'informe de l'OCDE recull un augment a Espanya de titulats superiors universitaris (33% l'any 2006; 24% el 1995) i de cicles formatius de grau superior (15% l'any 2006; 2% el 1995), que es fa especialment visible en la franja d'edat 25-34 anys, en la qual el percentatge puja fins al 39% (UE 30%, OCDE 33%).\nEspanya és també el país de la OCDE amb un percentatge més alt (40%) de fills de treballadors manuals que accedeixen a estudis superiors (a Finlàndia és el 29%; a Irlanda, el 18%, i a França, el 19%). Tenim, doncs, un sistema d'educació superior que tendeix a garantir el caràcter universal de l'accés, amb taxes de les més baixes d'Europa però amb poques beques i poc dotades, i amb la despesa per estudiant per sota de la mitjana europea, encara que en els últims anys ha augmentat d'un 51%, molt per sobre de la mitjana d'increment a l'OCDE (12%) i la UE (10%).\nQuan comparem el nostre sistema universitari amb altres cal tenir en compte el punt de partida i el recorregut dels darrers temps. Cal reconèixer l'esforç realitzat per les universitats que han complert amb escreix tant pel que fa a l'ampliació de l'accés a la formació, la captació de recursos, l'impacte territorial i avenços importants en l'àmbit de la recerca i el pensament.\nAra, però, això ja no és suficient i cal fer un nou esforç. Sense cap mena de dubte, les universitats tenen un paper actiu i vital en el creixement econòmic i el desenvolupament social. El millor impacte de les universitats en el seu entorn social i econòmic és la formació de les persones i professionals que passen per les seves aules i laboratoris. Les universitats esdevenen així elements estratègics indispensables per a la transformació de l'actual sistema productiu cap a un model basat en el coneixement, més competitiu, més progressiu, més just i amb elevades cotes de benestar. Ens hem de plantejar si les nostres universitats tenen la mateixa força i el paper central per a la societat que tenen en altres països. És clar que volem que siguin tan bones, tan visibles i tan ben considerades com ho són en altres països. I és en aquest sentit que no ens ha de fer cap por parlar d'excel·lència.\nEn aquest curs que iniciem, es comencen a impartir les noves titulacions adaptades a l'Espai Europeu d'Educació Superior, l'anomenat procés de Bolonya. Progressivament, totes les universitats contribuiran al canvi d'oferta educativa amb l'objectiu de millorar les metodologies i els resultats educatius, afavorir la mobilitat acadèmica i professional, l'ocupació i la formació continuada.\nTant el llibre blanc de la universitat de Catalunya, presentat fa uns mesos per l'Associació Catalana d'Universitats Públiques, com l'Estratègia Universitat 2015, presentada per la ministra de Ciència i Innovació fa pocs dies, pretenen crear les condicions per a la reforma i modernització del sistema, per promoure l'excel·lència en formació, recerca i innovació, la internacionalització del sistema i per reforçar el caràcter de servei públic de l'educació superior.\nEs tracta d'un procés que s'ha de fer des del compromís de totes les parts, amb la participació activa de tots els que hi intervenen –administracions, estudiants, professors, agents socials, empreses, institucions...– i amb el convenciment i la seguretat que si sabem aprofitar les oportunitats dels canvis, al final haurà valgut la pena.\nS'han de crear les condicions per a la reforma i modernització del sistema, per promoure l'excel·lència en formació, recerca i innovació, la internacionalització del sistema i per reforçar el caràcter de servei públic de l'educació superior


Creu que l'economia catalana ha de creure's el seu paper i fer pinya amb la resta de la societat\nArtur Mas al Tribuna Barcelona\nBARCELONAEl president de la Generalitat, Artur Mas, ha demanat al món econòmic que no s'espanti i no obstaculitzi el procés català. Davant d'un centenar d'autoritats i empresaris reunits en un dinar organitzat per Barcelona Tribuna, Mas ha demanat "fer pinya" i demostrar "caràcter col·lectiu" en la nova etapa que inicia Catalunya. "Si ens espantem excessivament i se'ns veu que ens espantem, aleshores ens agafaran un cop més la mida i no ens anirà bé", ha advertit.\nIgual que polítics i institucions no han de fer pressió sobre l'economia, Mas també ha demanat als empresaris que entenguin el canvi de mentalitat que s'està produint. "No cal significar-se gaire, simplement no anar-hi en contra", ha dit.\nEl paper d'ERC al procés\nMas ha reconegut que ERC sempre podrà dir que ells ja hi eren en el procés que ara sembla majoritari a Catalunya. Però alhora ha remarcat que aquest tipus de projectes "només es poden desenvolupar si compten amb majories socials àmplies, i aquestes majories no han estat amb ERC". En aquest sentit, ha opinat que els corrents independentistes eren fins ara "molt o bastant minoritaris" i no aplegaven "el cos central de la societat catalana".\nAra bé, això ha evolucionat i s'ha convertit, ha continuat, en un procés més transversal, amb sectors del PSC, d'ICV i també del partit majoritari, ha dit, CiU. "Quan això és així vol dir que l'horitzó s'amplia, i aleshores el paper d'ERC difícilment serà de lideratge, serà un paper d'acompanyament al Parlament", ha opinat.\nI és que Mas ha defensat la necessitat que hi hagi una formació, CiU, sobre la qual recaigui el pes principal d'aquest projecte, amb el seu aval corresponent a les urnes. Segons el president, el 25 de novembre s'observarà des de fora si hi ha una majoria sobiranista al Parlament, però també si hi ha una formació "que té prou urpes per liderar un procés d'aquestes característiques, que no es pot liderar des de la fragmentació". És per això que ha reclamat ja el vot d'algunes persones que no optarien per CiU "en circumstàncies normals", però ha dit que una vegada acabat el procés "les aigües es poden resituar".\nArtur Mas CiU president Govern


Moll Seguí, M. Antònia\nMª Antònia Moll Seguí, s’inicià en la música empesa sobretot per la seva mare. Les primeres lliçons musicals les va rebre als sis anys de la mà de Teresa Nicolau, monja religiosa del Col·legi de la Companyia de Maria, d’on Mª Antònia era alumna.\nDesprés va seguir els seus estudis a Ciutadella amb diferents mestres de música com la professora de piano Mª Dolors Catchot, Mossèn Gabriel Salord director de la Capella Davídica, el mestre i compositor Llorenç Galmés i el conegut pianista ciutadellenc Anton Aguiló.\nA partir del 10 anys començà a cursar els seus estudis musicals com a alumna lliure al Conservatori del Liceu de Barcelona. Als 18 any obtingué el Títol Professional de Professora de Música en Solfeig i Piano del Conservatori Superior de Música i Dansa del Liceu de Barcelona. Entre els principals professors que marcaren la seva trajectòria musical hi podríem destacar: Antoni Bossom, Ricard Valls, Mossèn Josep Mª Llorens, Maria Canela i també fins i tot va rebre algunes lliçons del gran pedagog Joaquim Zamacois. Però sobretot, caldria destacar la figura humana i entranyable del seu més estimat i recordat professor i mestre de piano Pere Vallribera que fou Director del Conservatori del Liceu durant més de 50 anys.\nA partir dels 18 anys i mentre seguia els seus estudis superiors, va començar la seva tasca docent impartint classes particulars, preparant i presentant infinitat d’alumnes pels exàmens lliures al Conservatori Superior del Liceu de Barcelona, recordem que a Menorca no hi havia encara Conservatori de Música.\nAls 22 anys obtingué el Títol Superior de Música del Conservatori Superior de Música i Dansa del Liceu de Barcelona.\nAl curs 1967-68 va entrar com a Professora Auxiliar de Música a l’Institut Josep M. Quadrado de Ciutadella, any en què per primera vegada aquest centre passava d’ésser de Institut Tècnic Agrícola a un Institut d’Ensenyança Mixta de Batxillerat.\nSense interrompre mai la seva dedicació a la docència, es va presentar a la convocatòria d’oposicions generals a Madrid l’any 1984 i va obtenir la plaça en propietat de Professor Agregat de Música de Secundària a l’Institut Josep M. Quadrado.\nL’any 1995 tornà presentar-se a les oposicions generals a Madrid, convocades per l’obtenció de la Condició de Catedràtic de Música d’Ensenyança Secundària i Batxillerat, en les quals obtingué la titulació de Catedràtica i des de llavors segueix exercint la seva tasca docent a l’Institut on al llarg de tots aquests anys de docència ha dirigit en algunes ocasions una coral i també una tuna estudiantil.\nTambé ha organitzat i dirigit concerts, en col·laboració amb entitats com: Joventuts Musicals, La Caixa, Sa Nostra, l’Ajuntament de Ciutadella, etc. En algunes ocasions ha actuat sola, i d’altres en companyia d’alguns alumnes; recorda molt especialment el concert per a dos pianos al Claustre del Seminari l’any 1974 on actuaren Esperança Barceló (alumne de Mª Antònia) i la pròpia Mª Antònia Moll.\nAmb una altra de les seves facetes, ja des de ben jove, es va interessar a més de pel piano, per altres instruments típics del nostre folklore, com són la guitarra, el guitarró i el tiple. Va aprendre a tocar la guitarra amb un dels nostres millors sonadors i cantadors de fandango, Cristòfol Llorens, més conegut com (l’amo en Tòfol de Son Roses), a tocar el guitarró amb Antoni Benejam (l’amo Antoni de Sa Cavalleria), i el tiple amb Sebastià Moll (l’amo de Son Camaró).\nEl seu entusiasme pel nostre folklore l’ha portada a escriure i publicar l’any 1994 el llibre titulat “ Folklore Musical de Ciutadella” Instruments i Balls Típics, el qual és un treball d’investigació, recopilació i didàctica, que s’ha esdevingut ja en una eina valuosa de consulta i a la vegada per preservar i conservar el nostre folklore.\nHa impartit cursets sobre la música tradicional i popular de Menorca al Conservatori Superior de música de les Illes Balears. També ha escrit diversos articles, i ha participat en ponències, xerrades i taules rodones sobre el tema del nostre folklore, participant activament en les Jornades I – II – III – de Cultura popular de les Illes Balears que s’han dut a terme a Menorca, Mallorca, Eivissa i Formentera durant els darrers anys.\nUn dels més recents treballs de Mª Antònia Moll, ha estat la seva participació dins de l’obra enciclopèdica d’Edicions 62 “Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear“ en el volum VI titulat “Música Popular i tradicional” com autora de la part dedicada a Menorca, en la qual ens parla dels nostres instruments, balls, tonades més ancestrals de les nostres festes populars, del típic glosat menorquí, cançó popular etc.\nDes de l’any 2011 gaudeix d’una ben merescuda jubilació, després de quaranta quatre anys de docència a l’IES Josep M. Quadrado, encara que segueix amb il·lusió col·laborant amb concerts, ponències i tots tipus d’activitats musicals.


El cap de Malalties Infeccioses de Vall d'Hebron aposta per un desconfinament «molt més ràpid» - Diari de Girona\nEl cap de Malalties Infeccioses de Vall d'Hebron aposta per un desconfinament «molt més ràpid»\nBenito Almirante veu «altament improbable» un rebrot a la tardor\n25·05·20 | 09:59\nEl cap de Malalties Infeccioses de Vall d'Hebron aposta per un desconfinament «molt més ràpid» EFE\nEl cap del servei de Malalties Infeccioses de l'Hospital Vall d'Hebron, Benito Almirante, ha afirmat que la tendència a la baixa de casos de coronavirus avala un desconfinament "molt més ràpid". Ha afegit que un rebrot a la tardor és "altament improbable" i que de produir-se seria més aviat cap a l'hivern. Almirante ha explicat que la incidència del virus a nivell comunitari és "infinitament inferior" a fa uns mesos gràcies al confinament però també a l'augment de la temperatura i les condicions climatològiques actuals. D'altra banda, ha considerat que l'ús de la mascareta hauria d'haver estat obligatori abans i no ara, quan creu que hauria de ser una recomanació. El mateix opina sobre la restricció de la mobilitat.\nAlmirante ha assegurat que actualment el nombre de casos són "limitats" en nombre i també limitats a entorns concrets, motiu pel qual "la limitació de moviment comença a ser menys necessària". Per això, ha afirmat que "no té excessiu sentit esperar 14 dies" per avançar de fase.\nHa considerat difícil treure una conclusió definitiva sobre què ha jugat un paper més important en la baixada de la incidència del virus i ha afegit que ha estat una suma de factors simultanis. Més enllà del confinament, ha afirmat que com altres virus respiratoris, el SARS-CoV2 podria haver experimentat un brot a l'hivern i tenir una tendència natural a la davallada "de forma espontània" amb l'arribada de la calor.\nÉs per això que veu difícil que hi hagi un rebrot a l'octubre com s'havia dit fins ara, tot que ha apuntat que és difícil fer futurologia i assegurar per complet que el virus no tornarà. Tot i això, ha indicat que la reaparició del coronavirus "s'ajustaria més a l'hivern", pel pes que hi juguen les condicions meteorològiques.\nAlmirante ha explicat també que els principals llocs de contagi han estat l'entorn familiar, el laboral i les residències de gent gran. Ha assegurat que no s'ha pogut demostrar que el virus circuli per l'aire, més enllà d'entorns concrets com l'hospitalari, sinó que és a través de les gotes que expulsa una persona infectada. En aquestes condicions, ha afirmat que la distància social és "un punt fonamental" però ha afegit que també hi intervé el factor temps, que les autoritats sanitàries situen en 15 minuts amb la persona infectada, motiu pel qual ha assegurat que una trobada ocasional "no comporta risc de transmissió".\nDavant d'això, ha criticat que l'obligatorietat de les mascaretes no arribés abans, quan sí que hauria jugat un paper en el control de la transmissió. Ara però ha afirmat que "arriba tard l'obligatorietat i hauria de ser recomanació" perquè la gent se la posés "en l'entorn que volgués". Ha afegit que el mateix hauria de passar amb la resta d'aspectes, donant a la societat el nivell de maduresa per entendre que el que està en joc és la salut.\nSobre el nens, ha explicat que diversos estudis apunten que els nens no acostumen a contraure la malaltia en tenir un receptor nasal poc desenvolupat per l'edat i en cas que es contagiïn el més habitual és que sigui de forma lleu. Ha afirmat que s'haurien de tenir en compte aquestes circumstàncies a l'hora de decidir sobre les seves relacions socials i educatives.


Idescat. Novetats. Comerç amb l'estranger segons contingut tecnològic. T4/2020 i any 2020. Dades provisionals\nCatalunya va exportar productes industrials per valor de 18.080,0 milions d'euros al quart trimestre del 2020, xifra que va representar un augment interanual de l'1,7%. Per nivells tecnològics, va destacar l'increment de les vendes de productes de nivell tecnològic mitjà alt (6,9%), mentre que els productes de nivell tecnològic mitjà baix i baix van registrar disminucions de les exportacions (−5,2% i −0,3%, respectivament), però de menys intensitat que els trimestres anteriors. En canvi, l'alta tecnologia, amb una disminució del 4,2%, va mostrar un descens de les vendes des de la segona meitat de l'any.\nD'altra banda, les importacions de productes industrials van assolir un valor de 19.029,8 milions d'euros, xifra que va suposar una disminució interanual del 4,3%. Els productes de nivell mitjà baix van ser els que més van disminuir (−13,9%), seguits dels de nivell baix (−9,2%) i els de nivell mitjà alt (−2,9%). En canvi, les compres d’alta tecnologia van augmentar un 9,2%.\nL'any 2020, Catalunya va exportar productes industrials per valor de 62.917,2 milions d'euros, xifra que va representar una disminució del 10,2% respecte a l'any anterior, fet que no es produïa des de l'any 2009, segons dades provisionals. Per nivells tecnològics, els productes d'alt contingut tecnològic van ser els únics que van fer augmentar les vendes a l'estranger (3,4%). En canvi, van disminuir les exportacions de productes de nivell tecnològic mitjà alt (−14,2%), les de nivell mitjà baix (−20,2%) i les de nivell baix (−4,1%).\nPel que fa a les importacions, Catalunya va importar productes industrials per valor de 69.454,6 milions d'euros, xifra que va representar un decreixement anual del 16,4%. Les compres a l'estranger de productes de contingut tecnològic mitjà baix van ser les que més van disminuir (−26,0%), seguides per les dels nivells mitjà alt (−18,6%) i baix (−14,2%). Les importacions d'alt tecnologia van ser les que van tenir un decrement més baix (−2,0%).


L'alcalde de Callús diu que els vídeos de l'1-O han permès identificar agents de la càrrega - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'alcalde de Callús diu que els vídeos de l'1-O han permès identificar agents de la càrrega\nJoan Badia i vuit veïns més van declarar davant la jutgessa que instrueix el cas de l'actuació policial al Bages pel referèndum\nabel gallardo manresa 12.04.2018 | 20:11\nBadia amb persones que van anar al jutjat a donar-li suport ahir abel gallardo\nL'alcalde de Callús, Joan Badia, portava apuntat el número d'identificació de l'agent que, segons la seva versió, el va agredir. «Apunti, que l'hi dic», va comentar Badia a la magistrada que instrueix el cas de les càrregues policials de l'1-O al Bages. Badia va sortir satisfet aquest dimarts al matí de la seva declaració al Jutjat d'Instrucció 2 de Manresa perquè, segons explicava, gràcies als vídeos que els ciutadans del poble van enregistrar, s'ha pogut identificar els agents que van agredir els veïns del poble que eren davant del col·legi on hi havia les urnes. Imatges que han estat clau, afirmava, per demostrar els fets que denuncien els ferits d'aquella jornada.\n«Gràcies als vídeos, també, els advocats han pogut fer una bona feina», va explicar l'alcalde en sortir dels jutjats. Per aquest motiu es mostrava confiat que el procés judicial tirarà endavant i en aquest sentit va apuntar: «Ens en sortirem i els agents de la Guàrdia Civil rebran el que han de rebre per haver agredit gent de Callús», i afegia que «ens haurien d'haver avisat amb megàfon que ens havíem d'apartar», i va tornar a qualificar la càrrega de «desproporcionada». Badia ja va ser citat per la mateixa jutgessa anteriorment pels fets de l'1-O al poble bagenc. En aquell moment hi va anar com a investigat per desobediència i es va negar a contestar les preguntes de la magistrada.\nNo només declarava Badia aquest dimarts, sinó vuit persones més de Callús que van patir lesions en l'actuació policial. A les portes de les dependències judicials hi havia prop d'una vintena de persones que donaven suport als veïns que havien de comparèixer davant la jutgessa, i que van aplaudir i animar Badia quan va sortir per la porta dels jutjats, un cop va haver contestat les preguntes de la magistrada, el fiscal i l'advocat dels ferits. Quan va sortir, va fer una encaixada de mans i es va abraçar a les persones que s'aplegaven fora.\nBadia va comentar que, a l'inici de la compareixença, la jutgessa li va fer preguntes contraposant la seva versió amb la que havia donat la Guàrdia Civil i en aquell moment, segons ell, l'advocat defensor li va recriminar que Badia estava declarant com a denunciant i no pas contestant preguntes sobre una causa de desobediència. «Tot i això, no he tingut la sensació que m'estiguessin qüestionant la desobediència i he pogut explicar el que em va passar», deia dimarts al matí. Afirmava estar content, també, perquè la fiscal li havia fet les preguntes «en català».\nEl dia del referèndum, quan l'escamot de la Guàrdia Civil va arribar al col·legi del poble -on hi havia les urnes-, un agent va tirar a terra l'alcalde després que preguntés als membres del cos si tenien una ordre judicial. «Hem rebut ordres de paraula», li van contestar. «Ataquem per la dreta!», va cridar un guàrdia civil. Van arribar més reforços per obrir un passadís i entrar al col·legi electoral quan es van trobar tot de callussencs impedint pacíficament el pas amb una seguda. Un cop a dins, el president de la mesa va demanar als agents l'ordre judicial, i com a resposta es van endur l'urna amb els vots a dins.\nEl Col·legi d'Advocats de Manresa és l'impulsor de la denúncia col·lectiva presentada contra «l'ús desproporcionat de la força» dels agents que van participar en l'operatiu policial per impedir la jornada electoral. En total hi ha una cinquantena de ferits, de Callús, Castellgalí, Sant Joan de Vilatorrada i Fonollosa.\nEls ferits per les càrregues al Bages estan compareixent des de la setmana passada al Jutjat d'Instrucció 2 de Manresa per denunciar que van rebre cops durant les càrregues de la Guàrdia Civil per una actuació policial desproporcionada. Els primers a respondre les preguntes de la jutgessa van ser els habitants de Castellgalí. D'aquest municipi bagenc, set afectats ja han contestat les preguntes de la magistrada i el fiscal, i han explicat que van patir lesions lleus que els van obligar a anar, en molts casos, a Urgències.\nAvui declara la berguedana acusada d´insultar dues noies durant el 3-0. Fet Divers


Que sí, vida — Plone site\nQue sí, vida Comentaris d'una obra de teatre per educar respecte a la sida https://elpuig.xeill.net/el-centre/activitats/educatives/teatre/que-si-vida https://elpuig.xeill.net/logo.png\nComentaris d'una obra de teatre per educar respecte a la sida\nEl día 13 de noviembre de 2001, martes, fuimos al Teatre Sagarra todos los alumnos de 4º de ESO del Puig a ver una obra de teatro sobre el sida [titulada Que sí, vida, a cargo de la compañía Teatracció]. Me gustó muchísimo porque, además de ser una obra divertida, aprendí un montón de cosas sobre el sida. Al principio era un poco infantil, pero luego no. Era divertida. Tenemos suerte de ver este tipo de obra, porque yo sé que antes, cuando nuestros padres eran jóvenes, no tenían tanta información, y hablar de sexo esta prohibido, y por eso la gente no sabía nada del tema. Nosotros tenemos más suerte y, además, viendo obras como ésta entendemos más y estamos más seguros de nosotros mismos. Lo que me pareció bien es que al final de la representación repartieran preservativos. [Nerea Navarro Duran, 4º de ESO]\nEl dimarts 13 de novembre vam assistir al teatre Sagarra a la representació d’una obra sobre el virus de la sida. L’obra va mostrar les diferents vies de transmissió, els efectes, el dany que comporta a la societat, la cura que hem de tenir els joves, i donava altres consells. El tema estava prou sobreentès, encara que es plantejava d’una forma bastant abstracta. A mi, personalment, em van quedar bastant clares algunes idees sobre el VIH (virus d’immunodeficiència humana). Sempre m’han interessat aquests temes, i aquesta obra m’ha semblat molt adequada a la nostra edat i als nostres pensaments. Els actors es van ficar als seus papers, ja que el vocabulari i els gestos que feien eren com els nostres; s’hi van posar al nostre nivell perquè poguéssim entendre-ho. Va estar força bé i a mi em va convèncer molt. Per acabar, l’obra em va fer reflexionar perquè m’he vaig adonar que, alguns detalls, alguns joves mai els tenen en compte, i això comporta un risc per a ells. [Elisabet Giménez Ballesteros, 4t d’ESO]\nUna altra representació de...\nObra de teatre sobre la prevenció de malalties de transmissió sexual i sida\nOpinen els de 4t A\nEl passat divendres, dia 22 de novembre de 2002, vam anar els alumnes de 4t de tres instituts de Santa Coloma a la biblioteca Can Peixauet, a veure una obra de teatre sobre la sida. Els actors eren dos nois i dues noies, i feien com si fossin els virus que s’estenien pel cos i es contagiaven. Després representaven que un noi i una noia quedaven per estudiar, però es van començar a enrotllar, però el noi no volia posar-se el preservatiu. I varis alumnes van sortir per interpretar diferents situacions d’aquestes. [Cristina Adrián, 4t A]\nEl passat 22 de novembre vam anar a la biblioteca de Can Peixauet per veure una obra de teatre que ens advertia i ens informava sobre les malalties de transmissió sexual i, en especial, de la sida. Ens van explicar com ens podíem contagiar i com evitar contagiar-nos. A mi em va agradar molt i vaig riure. Els actors ho feien molt bé i eren molt simpàtics. [Lorena González Durán, 4t A]\nEl divendres 22 de novembre vam anar els grups de 4t d’ESO d’alguns instituts a la biblioteca Can Peixauet a veure una obra de teatre que anava de les diferents maneres de contagiar-se de la sida. Els personatges, representant diverses històries, van explicar quines són les proteccions adequades. S’ho van muntar molt bé per tal de cridar la nostra atenció. [Esperanza Jiménez Martín, 4t A]\nOpinen els de 4t B\nEl passat 22 de novembre vam anar a la biblioteca Can Peixauet a veure una obra de teatre sobre la sida, el sexe segur i les malalties de transmissió sexual. L’obra em va agradar molt perquè representava els problemes i les anècdotes de la vida quotidiana, encara que no es veia molt bé (la sala era petita i allargada) i als actors (una companyia de Barcelona) no se’ls escoltava bé des del fons. Les malalties com el sida es transmeten per no usar preservatius o a través de la sang. També representaven una escena en la qual dos nois joves no arribaven a fer l’acte sexual perquè el noi no volia posar-se el preservatiu. L’obra va estar molt bé i, fins i tot, hi van intervenir alumnes del públic. [Carolina Vega, 4t B]\nEl passat 22 de novembre vam anar a la biblioteca Can Peixauet a veure una obra de teatre que tractava de la sida i de les malalties de transmissió sexual. L’obra va estar molt bé, perquè parlava d’aquests temes d’una manera molt divertida i molt fàcil d’entendre. Quan va acabar la funció, els actors van fer que el públic hi participés i donés la seva opinió sobre la situació d’una parella, un noi i una noia que anaven a estudiar junts. Però una cosa i l’altra van fer que acabessin en la situació de poder anar al llit, però al final no va passar res perquè ell no sabia posar-se el preservatiu i no ho volia reconèixer. Hi havia gent que deia que ho reconegué i l’altra deia que estudiessin matemàtiques. [Estefanía Soto García, 4t B]\nEl divendres 22 els grups de 4t d’ESO de l’Institut vam anar a la biblioteca Can Peixauet amb la finalitat de veure una obra que tractava de les malalties que es poden agafar practicant el sexe sense prendre precaucions. L’obra va estar força bé; l’únic inconvenient va ser que la sala era molt petita i, en tenir escenari, no veiem res, és a dir: si l’obra s’hagués fet a la sala d’actes del Puig Castellar o al teatre Sagarra, hagués estat millor. [Àngela Borràs Martínez, 4t B]


Prehistòria Codi: 21.103 : 6\nConsulta de les dades generals Descripció L'assignatura en el conjunt del pla d'estudis Camps professionals en què es projecta Coneixements previs Objectius i competències Continguts Consulta dels recursos d'aprenentatge de què disposa l'assignatura Recursos d'aprenentatge i eines de suport Informacions sobre l'avaluació a la UOC Consulta del model d'avaluació\nEn aquesta assignatura volem reivindicar un apassionat enfoc nou de la Prehistòria. I és perquè moltes vegades s'ha parlat d'ella com d'un període fosc i avorrit, como si no hagués passat res transcendental en els temps prehistòrics més enllà d'una seqüència d'homínids batejats amb noms impronunciables o un llistat de cronologies amb un munt de zeros. Segons aquesta enganyosa visió, no ens hauria de sorprendre que -en molts llibres d'Història- els gairebé 7 milions d'anys durant els quals l'espècie humana, i els seus ancestres fòssils, visqueren immersos a la Prehistòria, no ocupin més que unes breus planes; pel contrari, els períodes protagonitzats per les societats històriques (amb escriptura) han merescut detallats i dilatats capítols.\nLa Prehistòria és Història; des de l'etapa dels primers homínids fins a les societats del present, tot forma part de la Història de la Humanitat. Conseqüentment, al llarg de l'assignatura, explicarem com l'estudi i el descobriment dels orígens -els primers graons de la història humana- són cabdals per comprendre per què som com som, i per què avui, els Homo sapiens, som aquí parlant i investigant sobre el nostre bressol i llinatge. Fins i tot, entendrem perquè la Prehistòria és una disciplina clau per tal de reconsiderar el nostre futur evolutiu... el nostre futur històric.\nUn enfoc nou, perquè la Prehistòria encara viu envoltada d'una sèrie de tòpics i llegendes que afecten no només als seus protagonistes, ja desapareguts, sinó a la seva descendència: nosaltres. És per això que desmitificarem, per exemple, confoses idees sobre els orígens de la violència i la guerra, el paper de la dona i l'home a la Prehistòria, el concepte equívoc de progrés, la gènesi de la marxa bípeda, els inicis de la tecnologia o el bressol de la Humanitat.\nI un enfoc nou, perquè els continguts de l'assignatura, lluny de ser mers esdeveniments històrics, sempre respondran a una contextualització geogràfica, ambiental, sociocultural i conductual. Una característica que la fa atractiva no només per a futurs historiadors, sinó també per als estudiants de Geografia, Antropologia, Biologia, Psicologia Filosofia, etcètera.\nEn definitiva, és molt aconsellable cursar Prehistòria en el primer semestre del Grau. L'assignatura cobreix les primeres etapes de l'origen, evolució i comportament de la Humanitat; una gènesi, i les conseqüències que en derivaren, que ens ajudarà a comprendre, molt millor, les etapes següents de la Història.\nJordi Serrallonga; arqueòleg i naturalista, consultor de la UOC\nÉs molt aconsellable cursar aquesta assignatura en el primer semestre de la carrera. L'assignatura té una triple finalitat acadèmica: l'origen, evolució i comportament biològics de la nostra espècie, l'origen i evolució de la nostra cultura, i la contextualització històrica i geogràfica de tot plegat.\nConseqüentment, donat que l'assignatura Prehistòria cobreix les primeres etapes de l'evolució biològica i cultural de la humanitat, es recomana cursar-la en el primer semestre dels estudis.\nAbast i projecció interdisciplinar.\nPer a cursar Prehistòria, no es requereixen, en principi, coneixements previs específics. Tanmateix, s'entén que hom posseeix la formació bàsica d'un estudiant preuniversitari i compta amb les eines d'estudi i les nocions prèvies pròpies d'aquest nivell acadèmic.\nConèixer i comprendre la història, els corrents i debats teòric-metodològics de l'Evolució humana, així com la gènesi dels seus conceptes bàsics.\nReconèixer la variabilitat transcultural i diacrònica de les societats humanes.\nComprendre l'abast de l'expansió dels homínids\nComprendre el gran canvi econòmic i cultural que va suposar el pas de les societats caçadores recol·lectores a societats productores.\nComprendre el desenvolupament del comerç com a element configurador de societats complexes\nCompetències bàsiques i generals:\nQue els estudiants sàpiguen aplicar els seus coneixements al seu treball o vocació d'una forma professional i posseeixin les competències que solen demostrar-se per mitjà de l'elaboració i defensa d'arguments i la resolució de problemes dins la seva àrea d'estudi.\nAdquirir les capacitats, eines i recursos per a l'anàlisi i la síntesi d'informació.\nComprendre materials acadèmics, textos històrics, articles científics, audiovisuals i cartografia, i puguin comunicar-se correctament per escrit i / o oralment en una llengua estrangera.\nComprendre els grans processos polítics, socials i econòmics de la història des d'una perspectiva sincrònica i diacrònica.\nModul 1. ORÍGENS DE LA PREHISTÒRIA\nEl mite del passat\nA la recerca de l'objecte: col·leccionistes, antiquaris i naturalistes\nLa revolució darwiniana: canvi, evolució i els orígens biològics de la humanitat\nPedra versus escriptura: la prehistòria és història?\nLa prehistòria avui: del desconeixement a la descoberta\nMòdul 2. GRANS MOMENTS DE LA PREHISTÒRIA\nAbans de les cultures lítiques: els primers homínids fòssils també són Prehistòria\nDel bosc a la sabana: el llarg camí fins a la gènesi d'Homo i la seva problemàtica\nÈxode: les primeres migracions humanes fora del bressol africà\nSàpiens: d'una petita espècie a la gran conquesta humana del planeta\nDe predadors a productors: el gran canvi cultural de la Prehistòria (i de la Història)\nA les portes de la Història\nMòdul 3. TÒPICS I LLEGENDES DE LA PREHISTÒRIA\nSherlock: més enllà de les vitrines d'un museu\n2001, una Odissea a l'Espai: del bel·licisme al pacifisme prehistòrics\nA la Recerca del Foc: una descoberta antiga o recent?\nGreystoke: ètnies, o cultures, més o menys evolucionades?\nCavernícola: la visió sexista de la Prehistòria\nAltamira: el primer capítol de la Història de l'Art?\nEl Planeta dels Simis: Neandertal versus Sàpiens\nSóc llegenda: pobles primitius, avui? Pobles productors, demà?\nPer a les classes, es comptarà amb els materials (format paper) desenvolupats i redactats pel professor Jordi Serrallonga. Alhora, amb motiu de la realització de la primera PAC no avaluable de l'assignatura, el consultor lliurarà -junt a la seva contextualització pertinent- el link d'un fragment de documental (11 minuts) sobre la saga cinematogràfica de El Planeta dels Simis.\nAl llarg de l'assignatura, i com a material de consulta però no d'estudi, mitjançant l'Aula Virtual es farà arribar a l'alumne materials annexes (fotografies, esquemes, links de documentals i pel·lícules, etcètera) que il·lustrin els temes a tractar.\n- Per a fer la PS cal haver superat l'AC.\n- Per a fer l'EX no cal haver superat l'AC.\n- En cas d'haver superat l'AC hi ha l'opció d'optar per l'EX en comptes de la PS.


Terengganu - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nTerengganu (Jawi: ترڠڬانو, pronunciat habitualment Trengganu o Tringganu) és un soldanat i estat federat constituent de Malàisia. També és conegut amb el seu títol àrab honorari, Darul Imam ("Residència de Fe").\nTerengganu State Anthem (en)\n4° 45′ N, 103° 00′ E / 4.75°N,103°E / 4.75; 103Coord.: 4° 45′ N, 103° 00′ E / 4.75°N,103°E / 4.75; 103\nMizan Zainal Abidin of Terengganu (en)\nÉs situat a la costa nord-est de la Península de Malàisia, i fa frontera al nord i oest amb Kelantan, al sud amb Pahang, i a l'est amb el Mar de la Xina Meridional. Les illes Pulau Perhentian també pertanyen a l'estat. Té una extensió de 12,955 km².\nLa ciutat costanera de Kuala Terengganu, als marges del Riu Terengganu, és la capital estatal i reial, alhora que la ciutat més important de Terengganu.\n4.1 Educació terciària\n4.2 Educació secundària\nLa rèplica de Batu Bersurat de Terengganu\nLa primera notícia certa de la instal·lació de l'islam a la zona és una inscripció del 1302 o 1303 i del 1387 a Kuala Berang, on queda constància que els musulmans ja s'havien instal·lat abans a la regió. Trengganu fou sotmesa a Malacca i després a l'estat successor Johore fins al 1722 quan es va fer independent. Vers 1775 va caure sota sobirania de Siam. A l'inici del segle XIX es va nomenar el primer mufti. El sultà Omar (1839-1876) va donar importància a l'establiment de la xaria i a l'inici del segle XX era coneguda com a centre d'estudis islàmics. El 1919 es va establir el protectorat britànic. El 1922 i fins a 1928 va esclatar una revolta de camperols dirigida per ulemes musulmans. El Partit Islàmic de Malàisia (Parti Islam se Malaysia, Pan-Malaysian Islamic Party, PAS) va aconseguir algun suport i del 1959 al 1961 va dominar el govern, però no hi va tornar fins del 1999 al 2004. El govern fou dirigit pel Partit de l'Aliança (Parti Perikatan, Alliance Party) format per l'UMNO (Organització de la Unió Nacional Malaia), el MCA (Associació Xinesa Malaia), i el MIC (Congrés Indi de Malàisia) entre 1961 i 1999 (des de 1973 la coalició va agafar el nom de Barisan Nasional, Front Nacional) que va tornar a governar després del 2004.\nLa seva composició ètnica el 2010 era: Malais (961.566 o 95%), xinesos (25.857 o 2,5%), hindis (2,344), altres (3,294).\nLa majoria de la gent en Terengganu són musulmans; aproximadament el 96% de la població el 2010 cens.\nUniversiti Malaysia Terengganu, Kuala Nerus\nUniversiti Sultan Zainal Abidin, Kuala Nerus\nSekolah Menengah Agama Khairiah, Jalan Sultan Omar\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Terengganu\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Terengganu&oldid=26295089»\nDarrera modificació: 8 feb 2021 a les 18:59\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 feb 2021 a les 18:59.


Una carta revela que el físic considerava Déu com el producte de la debilitat humana\n14 de de maig del 2008. 00:00\nEl contingut d'una carta dirigida al filòsof jueu Eric Gutkind el gener del 1954, de la qual no es tenia notícia fins ara, pot aportar una mica de llum a aquesta qüestió tan controvertida. En la missiva, que serà subhastada demà a Londres, el físic escriu que "la paraulaDéu" és "l'expressió i el producte de les debilitats humanes" i que la religió és "l'encarnació de les supersticions més infantils". La casa de subhastes Bloomsbury espera que la reveladora carta arribi a un preu aproximat de 10.000 euros.\nEinstein va escriure des de Princeton a Gutkind després que aquest li enviés un exemplar del seu llibreElegir la vida. La crida bíblica a la revolta. A la carta, escrita en alemany i datada el 3 de gener de 1954, l'home que va encunyar la frase "Déu no juga als daus" per resumir la seva refutació del principi d'incertesa assegura que per a ell la Bíblia no és més que "una col.lecció de llegendes honorables però primitives que resulten força puerils". I aprofita l'ocasió per reflexionar sobre la seva condició de jueu: "El poble jueu ... no té per a mi cap qualitat que el distingeixi de tots els altres pobles. Segons la meva experiència, els jueus no són millors que altres grups humans .... No veig reselegiten ells".\nMalgrat que va néixer en el si d'una família no creient, Einstein va assistir a una escola catòlica i va ser instruït en el judaisme. Temps després es va referir a aquells anys com "el paradís religiós de la joventut". Als seus treballs, va utilitzar sovint imatges vinculades a la religió i l'espiritualitat per al.ludir a realitats físiques com per exemple l'univers o la naturalesa, i en més d'una ocasió va denunciar la "falta d'humilitat" dels que neguen l'existència de Déu des d'una posició d'absoluta certesa.


2011/08 - Estudiant del Doctorat en Sostenibilitat, Tecnologia i Humanisme guanya el premi a la investigació sobre Societat Civil — Càtedra Unesco de Sostenibilitat — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya BarcelonaTech. Cerca\nComparteix La Dra. Asthriesslav Rocuts Pabón estudiant del Programa de Doctorat en Sostenibilitat, Tecnologia i Humanisme de la Càtedra UNESCO de Sostenibilitat (CUS) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), guanya el Premi a la recerca sobre Societat Civil en la modalitat de tesi doctoral, pel treball titulat “Afrontar els assumptes globals: Fonamentació teòrica i proposta metodològica per a la creació d'aliances estratègiques entre organitzacions de la societat civil”. L’acte de lliurament del premi va tenir lloc el 24 d'agost del 2011 a les 17:00 hrs en el marc de la Inauguració del XI Congrés Anual de Recerca sobre el Tercer Sector.\nLa Dra. Asthriesslav Rocuts Pabón estudiant del Programa de Doctorat en Sostenibilitat, Tecnologia i Humanisme de la Càtedra UNESCO de Sostenibilitat (CUS) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), guanya el Premi a la recerca sobre Societat Civil en la modalitat de tesi doctoral, pel treball titulat “Afrontar els assumptes globals: Fonamentació teòrica i proposta metodològica per a la creació d'aliances estratègiques entre organitzacions de la societat civil”. L’acte de lliurament del premi va tenir lloc el 24 d'agost del 2011 a les 17:00 hrs en el marc de la Inauguració del XI Congrés Anual de Recerca sobre el Tercer Sector.\nEl “Premio a la Investigación sobre Sociedad Civil”, és un prestigiós premi organitzat per la Universitat de Guanajuato (Mèxic), el Centre Mexicà per a la Filantropia (Cemefi) i les institucions membres del Comitè del Congrés de Recerca, amb el propòsit de promoure a Mèxic la recerca en temes relacionats amb la societat civil i d'enfortir aquest sector. En aquest sentit, es vol reconèixer els treballs de recerca en societat civil que aportin una base metodològica sòlida i, alhora, presentin una anàlisi creativa i innovadora del sector. La tesi doctoral dirigida pel Dr. Xavier Alvarez és un exemple del treball impulsat per la Càtedra UNESCO de Sostenibilitat de la Universitat Politècnica de Catalunya, la qual es va crear el maig de 1996 com un espai interdisciplinari, crític, reflexiu i obert que fomenti una tecnologia que contribueixi al desenvolupament humà sostenible. Per aconseguir aquest objectiu es treballa en xarxa entorn d'un sistema integrat d'activitats de recerca, formació, projectes aplicats i cooperació internacional. darrera modificació:


Històries de poder – DONA LLUM – Associació Catalana per un Part Respectat\nBlog Històries de poder\nCalendari d'activitats DONA LLUM •05/04/2014Blog\nEl grup ¨PARIMOS vaginalmente después de cesárea¨ ens fa arribar des de l’altra banda de l’oceà un vídeo d’històries de poder: de poder perdut o robat, de poder recuperat. Històries de dolor i de goig que ens ofereixen una estona de somriures i llàgrimes, però també de realitat. La realitat que també trobem a aquesta banda de l’Atlàntic, la que trobem aquí, al Mediterrani.\nDes de DONA LLUM oferim informació i suport a totes les dones que s’estiguin plantejant un part vaginal després d’una o més cesàries. I si d’una cosa estem ben convençudes, és de que PODEU.\nEstem a l’espera de la segona part.


"Maragall a casa” a l’Arxiu Joan Maragall | Barcelona Cultura\n"Maragall a casa” a l’Arxiu Joan Maragall\nL’obra de teatre de Josep Maria Jaumà, feta a partir dels textos de Maragall, es representa al menjador mateix on va viure el poeta els últims anys de la seva vida\nPer quart any consecutiu, a la casa-arxiu del poeta Joan Maragall s’hi representa Maragall a casa. Es tracta d’una obra de teatre escrita per Josep Maria Jaumà en motiu del centenari de la seva mort, el 2011, i en ella l’autor va voler representar amb un repàs breu, però el més viu possible, la vida del poeta.\nL’espectacle, construït a partir dels articles, poemes i correspondència de Joan Maragall, compta amb un sol actor, Jep Barceló, i hi intervenen diverses veus en off que conformen una idea de la figura humana i pública del poeta. Des del menjador de la seva casa de Sant Gervasi, Maragall explica les seves vivències, els seus somnis, el seu ideari.\nDirigida per Dolors Vilarasau, Maragall a casa es pot veure el primer i quart dilluns de cada mes. La venda d’entrades es pot fer a la mateixa casa a partir d’una hora abans de l’espectacle o bé fent-ne una reserva per telèfon.\nLes properes funcions, els dies 27 de gener, 10 i 24 de febrer i 10 i 24 de març, van seguides de l’oportunitat de visitar algunes dependències de la casa en què Maragall va viure des de 1899 fins a l’any de la seva mort, la planta baixa de la qual va ser cedida per la família a la Biblioteca Nacional de Catalunya com a casa-arxiu.


Gegants – Carnaval de Solsona\nParlar del Carnaval de Solsona porta inevitablement parlar dels seus gegants, i introduint-nos en el conjunt de la festa i desxifrant-ne el significat i el tarannà d’aquesta podem entendre la simbologia d’aquests elements. La burla i la irreverència són la tònica d’aquesta festa, però per riure’s dels altres primer cal riure’s d’un mateix, i això és quelcom utilitzat pels solsonins: burlar-se del seu nom, burlar-se de les seves autoritats i sobre tot burlar-se de la festa més grossa de la ciutat fins aleshores: la Festa Major.\nLa Festa Major de Solsona té com a plat fort un folklore amb més de tres-cents anys d’història a l’esquena. Uns elements únics tant per la seva bellesa i equilibri com per la seva tradició. No ens hem d’estranyar doncs, que aquest fet no passés per alt pel Carnaval: burlar-se d’aquests elements tant estimats i de la gran tradició gegantera que gaudeix la ciutat tot creant uns gegants totalment contraris als “oficials” i que no estiguessin regits per cap norma, solament per la gresca.\nLa manifestació gegantera dins el Carnaval s’inicià des del primer any, on les autoritats anaren a rebre el Carnestoltes acompanyats d’un gegant de procedència particular. Posteriorment s’inicià la creació de peces pròpies per a la festa: la primera fou una Vaqueta que ballà pels carrers de la ciutat per primera vegada el 1972. Però, els primers gegants pròpiament del Carnaval, apareixien el 1974 en forma de quatre figures que recordaven als gegants de la ciutat però amb una aire, podríem dir, més desenfadat.\nEl mestre geganter Manel Casserras a partir de quatre capgrossos del taller barceloní “El Ingenio” elaborà quatre gegants que eren la viva imatge dels gegants de la ciutat però carregats de sàtira.\nAquests quatre elements dansaren pels carrers de la ciutat durant molts Carnavals fins que van ser apartats de la festa pels eixelebrats Gegants Bojos, capitanejats pel malgirbat Gegant Boig. Tot i això, encara actualment, apareixen en actes puntuals dins el Carnaval.\nL’any 1974 va ser el mateix any que el Carnaval solsoní es definia una mica més i s’encaminava per assolir el seu caràcter d’autòcton i únic al país. El Carnaval de 1974 no només s’estrenaren quatre gegants sinó que s’estrenava una melodia que esdevindria l’himne de la festa. El músic solsoní, Joan Roure i Jané, autor de sardanes força conegudes arreu, compongué una encomanadissa tonada batejada com el Bufi. Aquesta com el mateix autor descriu és una “barrejada carnavalesca amb motius molt coneguts, altres que no ho són tant i alguns que no gens”. I juntament amb aquests apunts hi afegí aquests: “a la JOVENTUT SOLSONINA i particularment als flamants portadors dels nous gegants (…)”, per tant, dedicà la seva obra a aquella colla de joves que organitzaven la festa del Carnaval però sobretot als geganters. Persones que desinteressadament han portat, porten i portaran els gegants del carnaval tot ballant al compàs de les notes del BUFI; en un primer moment amb aquests Gegants Vells i després amb els populars Gegants Bojos.\nEl punt d’inflexió de la festa i moment que pren un aire nou i que la defineix definitivament, va ser l’any 1978, quan Manel Casserras creà la peça més famosa i important: el Gegant Boig. Aquest fou un gegant diferent a tots els creats fins aleshores: era un gegant geperut, panxut i calb (tot el contrari del Gegant Vell de la festa Major, tot ell ferm, bell, esvelt i erecte), la seva cara era grotesca i es burlava de tothom qui el mirava, però el fet més destacable és que fou dotat d’uns braços articulats que en ballar al compàs del BUFI reparteix garrotades a tort i a dret tot animant la gent a ballar amb ell. Amb aquest element Casserras trencà la imatge convencional i tradicional del gegant i encetà una nova etapa no només pel carnaval solsoní sinó pel fet geganter.\nA partir d’aquell any, s’anà afegint una figura a la família més boja i popular de Catalunya. Així doncs, l’any 1979 apareixia la Geganta Boja, el 1980 el Mocós, el 1981 el Xut, el 1982 la Geganteta, el 1983 el Tòfol-Nano, el 1984 la Draca, 1985 els Nans, el 1986 el Comte de l’Assaltu i el 1987 l’Olímpic. Tots ells obra del mestre Manel Casserras i gairebé tots, amb ballet propi, compost pel mestre Joan Roure i Jané.\nPer tant, la festa del Carnaval solsoní gaudeix d’una imatgeria i una música pròpies que el distingeixen de la resta de festes i la fan única i incomparable.\nTorna a La Festa


eleccions presidencials: poble vs imperi - Indymedia Barcelona\neleccions presidencials: poble vs imperi\nper lafabricá\t 21 oct 2006\nDes de Caracas, el sociòleg basc Luismi Uharte analitza per a la Fàbrica el repte que suposen per al procés revolucionari bolivarià i Llatinoamèrica les properes eleccions presidencials del 3 de desembre.\nLuismi Uharte Pozas (La Fàbrica)\nVENEÃ�UELA 3-D, ELECCIONS PRESIDENCIALS: POBLE VS IMPERI\nEl proper 3 de desembre, se celebraran a la pÃ tria de BolÃvar eleccions a la PresidÃ¨ncia de la RepÃºblica. PerÃ² la importÃ ncia d'aquesta data va molt mÃ©s allÃ d'unes simples eleccions per escollir president, pels interessos que hi ha en joc i per l'impacte, que, sens dubte, supera les fronteres veneÃ§olanes.\nTot i que formalment es presenten mÃ©s d'una vintena de candidats, la confrontaciÃ³ real serÃ entre dos candidats: Hugo Rafael ChÃ¡vez FrÃas i Manuel Rosales. Per aixÃ², Ã©s fonamental que siguem capaÃ§os de caracteritzar els interessos que defensa cadascÃº i el projecte polÃtic concret que promulguen. Manuel Rosales, no nomÃ©s Ã©s el candidat de l'oposiciÃ³, sinÃ³, sobretot i per sobre de qualsevol qÃ¼estiÃ³, el representant electoral de la burgesia, de les elits econÃ²miques, del sectors mÃ©s reaccionaris, dels principals empresaris nacionals (Fedecamaras, etc.) i de les grans transnacionals que encara segueixen operant en el paÃs (ja siguin nord-americanes, europees, etc.). Ã�s, per tant, el rostre electoral dels explotadors d'abans i dels ara, el representant dels interessos de la minoria de privilegiats. Hugo ChÃ¡vez, per la seva banda, segueix sent el candidat de les grans majories que sempre van ser excloses, dels treballadors, dels aturats, d'aquests milions de veneÃ§olans i veneÃ§olanes que, des de desembre de 1998, van comenÃ§ar a somiar amb la possibilitat de canviar el mÃ³n, de construir aquest â��altre mÃ³n possible i necessariâ�?.\nEncara que sembli obvi aixÃ² que acabem d'exposar, sempre Ã©s important recalcar-ho perquÃ¨ no existeixin equÃvocs de cap tipus. Ho diem perquÃ¨ aixÃ² ens pot ajudar a comprendre la previsible estratÃ¨gia de cop electoral que â��l'oposiciÃ³â�?, Ã©s a dir, la candidatura de la burgesia i l'imperialisme, fa mÃ©s d'un any que planeja. Recordem que el passat desembre, quan es van celebrar les eleccions a diputats a l'Assemblea Nacional, la burgesia va decidir boicotejar les eleccions, conscient que el seu fracÃ s seria total. Encara existeix el perill que tornin a reeditar aquesta via, amb el clar objectiu de deslegitimar no nomÃ©s les eleccions presidencials, sinÃ³ el sistema polÃtic veneÃ§olÃ , i en Ãºltima instÃ ncia estimular una intervenciÃ³ des de l'exterior. Aquest segueix sent un perill real, i per aixÃ² Ã©s comprensible la campanya del moviment bolivariÃ , que s'ha marcat com a objectiu aconseguir 10 milions de vots, Ã©s a dir, mÃ©s del 50% del cens electoral, per tal de deixar del tot clar que la majoria segueix donant suport el procÃ©s de canvi bolivariÃ .\nEn relaciÃ³ amb aquest darrer aspecte, hi ha les enquestes que s'han fet pÃºbliques els Ãºltims mesos i que, d'alguna manera, ens permeten fer un previsiÃ³ del percentatge de vots que uns i altres recolliran el dia de les eleccions. Sembla evident que la diferÃ¨ncia percentual entre ChÃ¡vez i Rosales Ã©s enorme, entorn d'un 30. Per tant, el debat no se centra en qui guanyarÃ , sinÃ³ en el percentatge de participaciÃ³ electoral, en si l'oposiciÃ³ es presentarÃ finalment o no, en si l'oposiciÃ³ intentarÃ provocar un frau electoral i no reconÃ¨ixer la clara victÃ²ria de ChÃ¡vez i, finalment, en si l'actual president s'acostarÃ al repte dels 10 milions de vots.\nSi no succeeix cap fet fora de la normalitat, Ã©s a dir, una estratÃ¨gia de desestabilitzaciÃ³ del paÃs, Ã©s indubtable que ChÃ¡vez tornarÃ a ser reelegit president. Les reflexions actuals estan mÃ©s vinculades al que pugui passar a partir d'aleshores, Ã©s a dir, fins a quin punt el procÃ©s de canvi a VeneÃ§uela s'aprofundirÃ i es radicalitzarÃ cap a la promesa anomenada â��Socialisme del Segle XXIâ�?; o si, per contra, la contrarevoluciÃ³ interna i/o els sectors socialdemÃ²crates i moderats aconsegueixen avortar les pretensions revolucionÃ ries i la utopia bolivariana. Aquesta serÃ la batalla principal del proper mandat d'Hugo ChÃ¡vez i del moviment bolivariÃ .\nTot i que hem de mirar mÃ©s enllÃ , no en podem oblidar d'altra lectura mÃ©s immediata, que pertoca al que estÃ en joc el 3 de desembre. Com dÃ¨iem al principi de l'article, els interessos que estan en joc a les eleccions presidencials van molt mÃ©s enllÃ de l'elecciÃ³ d'un president llatinoamericÃ . El que estan en joc no Ã©s nomÃ©s, tampoc, la victÃ²ria del moviment popular veneÃ§olÃ o de l'oligarquia d'aquest paÃs; i tampoc, fins i tot, la correlaciÃ³ de forces governamentals a nivell llatinoamericÃ , la qual cosa tÃ© una gran importÃ ncia, perquÃ¨ implica a tot el continent i perquÃ¨ ChÃ¡vez, sense cap dubte, Ã©s el lÃder indiscutible d'un dels pols de poder emergent. El que estÃ en joc el prÃ²xim 3 de desembre tÃ© dimensions internacionals, perquÃ¨ la victÃ²ria o no de l'actual president veneÃ§olÃ tindrÃ efectes profunds en tots els continents. Tothom n'Ã©s conscient, i per aixÃ², aquest dia milions de persones estaran mirant amb molta expectaciÃ³ cap a la RepÃºblica Bolivariana de VeneÃ§uela.


Hotel Mont Vallon Meribel França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHotel Mont VallonRoute Du Chatelet, Meribel Mottaret, Meribel, França, 73550 - Veure al mapaExcel·lent8,4Basada en118comentarisHotel Mont VallonVeure més fotosPiscinaVeure més fotosVeure totes les 50 fotosExcel·lent ubicació 9,5Veure al mapa9,5UbicacióParticularitats que li encantaranbalcó/terrassamini bar\nSobre l'allotjamentDescripcióAquest hotel està situat al cor del domini esquiable de Les 3 Vallées, a 5 km del centre de Méribel. L'establiment ofereix un gimnàs, una piscina coberta climatitzada i una sauna d'accés gratuït. A més, hi ha Wi-Fi gratuïta a tot arreu.\nLes habitacions són d'estil tradicional i inclouen TV de pantalla plana, minibar, vista sobre les muntanyes i bany privat amb barnussos i sabatilles. Algunes habitacions tenen balcó privat.\nEl restaurant Le Chalet serveix cuina gurmet i a la cafeteria restaurant Le Schuss de l'hotel podreu gaudir d'especialitats de la Savoia. L'establiment disposa d'un bar, amb llar de foc.\nL'hotel està ubicat a 30 minuts amb cotxe de l'estació de tren de Moutiers. Hi ha serveis de trasllat públics i gratuïts al centre de Méribel.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Idiomes ParlatsAnglès Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantPer al vespre del 31 de desembre cal abonar un suplement d'entre 110 i 155 EUR, depenent del restaurant seleccionat. Comentaris recents de clients


A partir de la propera setmana, els interessats en desenvolupar aquests projectes podran presentar les ofertes, seguint els criteris que marquen les bases del concurs.\nAGENCIA MANACORNOTICIAS 14/01/2019 - 12:59:00\nMaria Antònia Garcías, ha presentat avui el concurs per a l’adjudicació de cinc solars públics, amb els seus respectius projectes arquitectònics, per a la construcció de 117 habitatges per part de cooperatives.\nEl Govern obre el concurs per adjudicar cinc solars públics i projectes a cooperatives d’habitatge en cessió d’ús. En aquesta primera fase, es podran construir cinc edificis que sumen 117 habitatges en cinc municipis de Mallorca. El conseller de Territori, Energia i Mobilitat, Marc Pons, acompanyat del director general d’Arquitectura i Habitatge, Eduard Vila, i de la gerent de l’IBAVI, Maria Antònia Garcías, ha presentat avui el concurs per a l’adjudicació de cinc solars públics, amb els seus respectius projectes arquitectònics, per a la construcció de 117 habitatges per part de cooperatives en cessió d’ús.\nLa Llei d’Habitatge de les Illes Balears regula les cooperatives d’habitatge en cessió d’ús, un nou model d’accés a l’habitatge diferent de la propietat o el lloguer a través de cooperatives. Amb la cobertura legal de la Llei de l’Habitatge, la Conselleria de Territori, Energia i Mobilitat ha posat en marxa el programa Cohabita, que consisteix en la cessió de sòl públic i projectes arquitectònics per part de l’IBAVI a cooperatives d’habitatge per a l’autopromoció d’habitatge protegit en règim de cessió d’ús durant 75 anys (prorrogables fins a 99).\n6,5 vegades IPREM (48.877 euros/ any) per a famílies nombroses o persones amb alguna de les discapacitats següents: paràlisi cerebral, malaltia mental, discapacitat intel·lectual o del desenvolupament.\nÉs un model d’accés a l’habitatge on la cooperativa, constituïda sense ànim de lucre, assumeix el dret de superfície del sòl i construeix els immobles, i les persones sòcies de la cooperativa tenen el dret d’ús d’aquests immobles. És una fórmula de gestió col·lectiva que administra i conserva l’edifici i també decideix el model de convivència que es vol impulsar. El passat mes de juliol es va presentar ja el programa Cohabita i durant aquests mesos s’ha fet per part de l’IBAVI una important feina de difusió de la informació per donar a conèixer aquesta fórmula, de manera que s’hi puguin sumar les persones interessades mitjançant la constitució de les corresponents cooperatives.\nDesprés d’ aquesta fase informativa ara s’obre el procés formal perquè les cooperatives interessades (o aquelles persones interessades que decideixin constituir-ne) puguin presentar-se al concurs que convoca l’IBAVI posant, gratuïtament, a la seva disposició cinc solars amb cinc projectes arquitectònics d’habitatge ja redactats. Les bases del concurs es publicaran al BOIB aquest dissabte dia 19 de gener. A partir de la propera setmana, els interessats en desenvolupar aquests projectes podran presentar les ofertes, seguint els criteris que marquen les bases del concurs.\nMitjançant aquesta fórmula, es poden arribar a construir, en aquesta primera fase, fins 117 nous habitatges. Seran 117 habitatges pels quals els cooperativistes que hi accedeixin hauran de pagar mensualment molt manco del que pagarien en un procés d’adquisició d’un immoble en propietat. Els solars i projectes que estan dins el programa Cohabita i als que podran optar els cooperativistes són:\nUna promoció de 42 habitatges al carrer Es Cos, núm. 53, de Son Servera.\nUna de 21 habitatges al carrer Es Molí Nou, núm 1, de Vilafranca de Bonany.\nUna de 11 habitatges al carrer de Lleó XIII, núm.15, Manacor.\nUna de 23 habitatges al carrer Grup Escolar, núm. 73, de Llucmajor.\nUna de 20 habitatges al carrer Balanguera, núm.17, de Santa Maria del Camí.\nQui pot optar a aquests solars i projectes d’habitatges i com ho han de fer?. Ho poden fer cooperatives d’habitatge que ja estiguin constituïdes, o cooperatives en fase de constitució.\nCada cooperativa pot optar a un màxim de tres solars i projectes. La cooperativa adjudicatària pot modificar el projecte pel que fa a la previsió d’espais i instal·lacions col·laboratives, sempre i quan no impliqui una reducció del nombre d’habitatges previstos al projecte inicial. A més, la superfície modificada no pot superar el 10 per cent de les superfícies útils d’habitatge. Requisits que s’han de complir per formar part de la cooperativa:


Hi ha temps per a salvar el “mig planeta” que queda, però si fem els deures: el missatge dels Jaume I en el Dia de la Terra - À Punt\nDestaquen que estem davant la sexta extinció massiva on, una única espècie, la humana, està fent desaparèixer la resta i alterant el funcionament de la terra\nLes espècies invasores o la sobreexplotació dels recursos són algunes de les amenaces que posen en perill la minvada biodiversitat que queda en el planeta / À Punt NTC\n22 d'abril 2022 - 14:58\nEstem a temps de salvar "mig planeta", el "mig" que ha deixat l’acció humana, però cal fer els deures per a frenar el procés de deteriorament. És el missatge unànime dels guardonats amb el premi Rei Jaume I que es van reunir divendres a València amb motiu del dia mundial de la Terra. Els experts en medi ambient han posat el focus en el canvi climàtic.\nLa cara i la creu d’aquest procés que segons mantenen encara és reversible, la tenim en els últims temporals de pluja que s’han registrat al territori. D’una banda, han envellit molt els paratges naturals, però també han agreujat la situació d'altres espais amenaçats com a part de platja de Dénia (Marina Alta) o la de Tavernes de la Valldigna (Safor).\nEls últims set anys han sigut els més càlids registrats al planeta, adverteix la NASA\nEls cinc premis Jaume I han llançat un missatge que és unànime: el planeta no suporta l'actual acció de l'home i el ritme de degradació ambiental actual, està qüestionant-se el benestar de la joventut i de les futures generacions.\nSobreexplotació de recursos i espècies invasores\nLes espècies invasores, la sobreexplotació de recursos, la pèrdua d’hàbitats o la contaminació dels ecosistemes són només algunes de les causes que estan contribuint a accelerar el canvi climàtic, com adverteix Anna Maria Traveset, professora d’Investigació del Consell Superior d’Investigacions Científiques i integrant de l’Institut Mediterrani d’Estudis Avançats.\nDes del seu punt de vista, totes aquestes circumstàncies configuren un “còctel explosiu” per a alterar “immensament” el planeta. En aquest sentit, Traveset afirma que a hores d’ara “estem entrant ja en la sexta extinció massiva, en què moltes espècies, en alguns llocs molt més de la meitat de les que hi havia, estan desapareixent”, advertia Traveset.\nA més, la científica apunta que estem en una situació en què “una sola espècie, la humana, està alterant totalment el funcionament de la terra”. Per això, feia una crida a “actuar ràpidament” i “actuar tots”, cadascú des del seu àmbit per a frenar la degradació del planeta.\nEl dia de la Terra té una part amarga, perquè no està en bon estat, però també una dolça, la de la biovidersitat que encara ens queda Fernando Valladares - Científic del CSIC i professor de la Universitat Rey Juan Carlos\nFernando Valladares, científic del Centre Superior d’Investigacions Científiques (CSIC) i professor de la Universitat Rey Juan Carlos, assenyalava, coincidint amb el Dia de la Terra, que l’estat actual del planeta té “una part amarga, perquè la terra no està en bon estat”, però també “una part dolça, la de la biodiversitat que encara ens queda”.\nEn aquest sentit, el científic del CSIC apuntava que queda “mitja terra en bon estat, part que ben gestionada ens dona per a alimentar-nos o fer-nos feliços, però complint amb els requeriments”.\nUn d’aquests requeriments és la reducció de les emissions de CO₂ en un 45% abans de 2030 i limitar a 1,5 graus el calfament global, en compliment de l'Acord de París de 2015. La crisi, la guerra d'Ucraïna i l'alta dependència de combustibles fòssils, dificulta encara més aquest objectiu.\nUn milió d'espècies, en perill d'extinció\nUn milió d'espècies de plantes i animals, dels 8 milions existents, estan en perill d'extinció. I atenció perquè mars tancats, com el Mediterrani, encara es veuen més afectats pel calfament global, com assenyalava Anna Traveset.\nAquests canvis en l'ecosistema provoquen sequera, destrucció de cultius i més pobresa. Hi ha 1.300 milions de persones sense recursos al món i 700 milions passen fam. Aquest divendres és, sens dubte, un dia per a preguntar-nos, què podem fer per cuidar la terra.\nEl gel del pol Nord guanya extensió


El dilluns 4 de juliol al vespre es va dur a terme un esdeveniment molt especial al Pati dels arbres de l’escola. La Rosa Suquet, la Carme Navinés, el Jordi Mercadé i l’Albert Castro van celebrar que ja fa 25 anys que formen part d’aquesta gran comunitat que conviu a diari a la Sagrada Família. […]\nComiat de 4t d’ESO 2021-22\nEl divendres 17 de juny al vespre, l’alumnat de 4t d’ESO va celebrar l’acte de comiat a l’escola, acompanyat de les seves famílies, l’equip docent i gran part de la comunitat educativa de Sagrada Família. Va ser una vetllada especialment emotiva per a tots, en la qual es van pronunciar diferents discursos, per part del […]\nInaugurem el nou tram del carrer de la Indústria!\nAquest matí, l’alcaldessa de Sabadell, Marta Farrés, i part de l’equip de govern de l’Ajuntament de la ciutat han visitat el carrer de la Indústria per inaugurar el tram entre el carrer Sant Joan i Sant Llorenç, un cop enllestides les obres que s’hi han fet els darrers mesos. Aquests treballs han permès la creació […]\nDel 28 de maig al 3 de juny, l’esport ha estat un element especialment present a la nostra escola! Volem donar l’enhorabona a tots els participants i felicitar especialment els equips guanyadors!! Prebenjamí A: 1r classificat Prebenjamí B: 2n classificat Prebenjamí C: 3r classificat Benjamí A: 1r classificat Benjamí B: 2n classificat Aleví […]\nwhat to write about yourself on a job application.


Junqueras demana discreció en plena negociació entre JxSí i la CUP\nDefensa que 'el paper de cadascú és irrellevant' comparat amb tirar endavant la independència\nEl president d’ERC, Oriol Junqueras, ha fet una crida a centrar l’atenció en el què —la independència—, el com —les estructures—, i el quan —el ritme—, per avançar cap a la independència de Catalunya. ‘El paper de cadascú de nosaltres comparat amb tot això és clarament irrellevant’, ha resolt el dirigent en republicà en la intervenció inicial al consell nacional d’Esquerra, aquest dissabte. Junqueras ha assegurat també que no es volen ‘distreure’ en qualsevol altre debat, ‘i menys en un de públic que si és públic deixa de ser útil per resoldre-ho’, en clara referència a la investidura de la presidència de la Generalitat. Per això, ha demanat discreció en plenes negociacions entre JxSí i la CUP.\nEn la seva intervenció pública al Consell Nacional d’ERC d’aquest dissabte, Oriol Junqueras ha avalat el mandat democràtic del 27-S perquè el Parlament iniciï la independència: tant per l’alta participació com pels vots i la majoria parlamentària. Si s’hagués pogut fer el referèndum, ‘la proporció de vots explícits a favor i en contra, els vots favorables superarien amplíssimament el 50%’, ha vaticinast Junqueras.\nPer això considera que ‘la oportunitat és tant extraordinària que no l’havíem tingut mai’. De fet, creu que ‘triplicar’ els diputats compromesos amb la independència -de 24 a 72, ha argumentat- és ‘un salt que no es tornarà a veure mai més’. Per això, en públic i en privat els republicans centren la seva atenció en com fer la independència: en el ‘què’, el ‘com’ -les estructures-, i el ‘quan’ -el ritme i els terminis. ‘Qualsevol altra consideració comparat amb tota això és de caràcter menor’, ha avançat.\nDe fet, ‘amb tot el respecte cap a tothom i cap als companys en aquesta aventura, cap als uns, cap als altres i cap als de més enllà’, pel que fa a ERC ‘el paper de cadascú de nosaltres és clarament irrellevant comparat amb la independència de Catalunya, la possibilitat de disposar de les eines per l’estat del benestar, modern, just net i transparent’.\nTant és així, ha seguit Junqueras, que no es volen ‘distreure’ en altres debats: ‘i menys en un de públic que si és públic deixa de ser útil per resoldre’l’, ha dit en clara referència a la investidura per la presidència de la Generalitat i a les negociacions d’aquests dies entre Junts pel Sí i la CUP. ‘La discreció en segons quins debat és una eina gairebé imprescindible, especialment els que poden afectar noms’, ha apuntat. I ha anat més enllà: ‘Convertir-ho en un espectacle públic no ajuda mai a ningú’.\nAcords i mà oberta a CSQP cap al procés constituent\nJunqueras, que ha defensat que la complexitat dels resultats pot està carregada ‘d’oportunitats i de dinamisme polític’, s’ha mostrat convençut també que al llarg dels propers dies s’arribarà als acords que ‘calguin’ per assolir ‘l’èxit definitiu’: la independència en un termini ‘menor de 18 mesos’.\nA més, Junqueras ha apel·lat també al caràcter sobiranista de formacions com Catalunya Sí que es Pot (CSQP) amb qui manté moltes ‘aspiracions en comú’. ‘Volem ser capaços de guanyar-nos la seva confiança, ser capaços de sumar en el procés constituent que volem obrir’, els ha convidat Junqueras. De fet, per ‘perfilar’ el model d’estat, vol un caràcter ‘fortament inclusiu’ del procés constituent amb les forces que no són netament independentistes ara. Tot plegat, per tenir un estat ‘on valgui la pena viure’ i que faci replantejar a alguns votants del ‘no’ que ‘potser es van equivocar’. ‘I que mai més tinguin cap dubte que la independència era la millor recepta per resoldre els problemes quotidians’. ‘Anem per feina’, ha arengat Junqueras.


Jordi Amor: "‘El forat’ representa els bonys que trobem en els espais vitals" - El Temps\nJordi Amor: "‘El forat’ representa els bonys que trobem en els espais vitals"\nJordi Amor (Barcelona, 1982) és autor d’'El forat', una novel·la editada per L’Altra Editorial plena d’humor i de turment, portaveu dels joves que no es volen fer grans i dels grans que es pensen que poden tornar a ser joves sense pagar un preu. Una novel·la mereixedora del premi Documenta.\nLa descripció dels joves és certament tòpica: egoistes, irresponsables, inhibits dels problemes que han d’afrontar... Això amaga una crítica?\nNo, perquè no només els joves de la novel·la prenen aquesta actitud: tots estan molt confusos.\nDe fet, el pare del jove protagonista no gaudeix de la maduresa que se li suposa amb la seua edat.\nSí. Es parla del pas dels anys, del fet de cremar etapes, de consolidar aspectes... I en tota aquesta etapa hi ha una sèrie de ritus incomplerts, de manca de referències familiars en els grans i en els joves. El pare i el fill troben aquestes similituds però també tenen grans diferències. El pare sempre vol excusar-se, té ganes de parlar; i el fill calla. Són dos personatges que no s’entenen.\nFa l’efecte també com si les ànsies d’alliberament familiar del pare foren castigades pels fets que li arriben després.\nÉs l’actuació poètica del karma: el pare és qui més vol escapar de la rutina familiar i finalment és el que pitjor acaba sortint de tots.\nEl protagonista es fa addicte a cavar un forat al camp per evadir-se dels seus problemes. Què expressa aquest forat?\nÉs la idea que les superfícies no són contínues, que tot està plagat de desnivells. Els bonys que trobem en els espais vitals són bastant habituals i el forat és una metàfora física d’allò que ens passa al llarg de les nostres vides.\nNovel·la, 155 pàgines, Premi Documenta 2016\nLa dinàmica social i econòmica condueix cada cop més les persones a afrontar els problemes amb aquestes actituds de refugi, de resignació i de passivitat?\nEl concepte societat té unes implicacions que exigeixen uns comportaments que t’obliguen a renunciar a tota una sèrie de coses. Potser, ara s’utilitza més el concepte comunitat, que també obliga els individus a acceptar certes regles, però amb certs avantatges deslligats de l’abast que recull el concepte societat. Em sembla interessant reflexionar sobre cap a on sembla que estem anant, què ens agrada, què no, què hem perdut i si tot allò que perdem realment és imprescindible o si, en canvi, el podem refusar.\nPrefereix dir que la seua novel·la és un drama? És una comèdia? És tot plegat?\nAixò ho haurà de dir el lector... A mi m’agrada pensar que és una comèdia, perquè no és trista. Però el lector la pot identificar d’una manera distinta, perquè és ell qui atorga l’entonació al llibre. Al remat, és una crònica familiar bastant comuna.\nL’estil humorístic suggereix que vostè ha gaudit narrant els drames mentals dels protagonistes.\nEs tracta de desdramatitzar el que és una crònica bastant quotidiana. L’estil va molt per aquí.\nPresentació Lectura Fàcil (62 KB)


Associació de Liceistes de 4t i 5è pis - L'Anell del Nibelung en el seu context (VI)\nInici - Les nostres dèries - L'Anell del Nibelung en el seu context (VI)\nPublicat el Dijous, 12 Juny 2014 23:57\nCal dir que no va ser general a tots els territoris alemanys. I en el cas concret de Saxònia, on les idees liberals gaudien de força tolerància com ja s’ha comentat, el rei, Frederic August II, va mantenir de primer una actitud moderada, fins i tot nomenant un gabinet ministerial de perfil pla. Amb la qual cosa, la situació en la primera meitat del 1848 va ser força normal, parant compte de les circumstàncies.\nEn aquest ambient fins i tot esperançador pels que somiaven amb un canvi, Wagner va dedicar els primers mesos a treballar en l’orquestració de Lohengrin, en vistes a la seva estrena. I també en la redacció d’un treball que recollint altres dues propostes anterior, duia el títol de Projecte d’organització d’un Teatre Nacional Alemany al Regne de Saxònia, amb el que intentava posar Saxònia com a capdavantera cultural de les terres alemanyes. Projecte que va ser, naturalment, refusat ja que preveia aquell teatre nacional regit per criteris artístics, i fora del control de buròcrates de la Cort. Un nou desengany.\nHavent acabat Lohengrin, que tenia una orquestració que representava un pas de gegant en la seva evolució, ell se sentia ja força segur en tant que compositor. I també en tant que creador d’un nou mode, una nova forma d’entendre l’òpera com a espectacle total. Era conscient que havia iniciat un nou camí no sols respecte de l’orquestra operística, que esdevenia ja una orquestra sense distinció de l’específicament simfònica, sinó que també en la forma musical, ja que amb aquella obra havia iniciat el camí del que després es diria melodia contínua. Un camí que representava la pràctica eliminació del model basat en formes vocals: àries, cavatines, duos, concertants, etcètera, aïllades i autònomes les unes de les altres.\nRobert Schumann, que era saxó i residia a Dresden, havia escrit el 1846, ran d’haver assistit a un representació de Tannhäuser, que el seu autor: “en poc temps pot esdevenir un gran compositor d’òpera, i pel que sé d’ell no li falta coratge. La tècnica i l’orquestració les trobo excepcionals”. Poc després, però, Lohengrin el desbordaria, i havent assistit a una mena de representació privada d’aquesta encara “òpera romàntica”, feta al Teatre Reial, expressaria la seva estranyesa pel fet que a ella no hi haguessin àries o duos “normals”. Avui és un tòpic dir que Lohengrin és una òpera “italianitzant”. Però és que la sentim amb oïdes d’avui, però no era així el 1848, com ho va expressar Schumann. I és que a Lohengrin ja hi ha una primera ruptura, que esclatarà a la següent obra, Tristany i Isolda. Que ja no serà una òpera, sinó que un drama musical.\nA la veïna Prússia, però, les coses anaven de mal borràs per les idees de canvi. Frederic Guillem IV, sentint-se fort havia format un govern radicalment reaccionari. I a la veïna Saxònia, que gairebé era un recer de llibertat en comparança, va començar a arribar gent que fugia de la repressió i la censura que sobre les idees regnava a Prússia. Entre aquests fugitius hi havia el rus Mikhail Bakunin, de plantejaments socials molt radicals, resident a Berlín i que s'havia vist amenaçat de ser extradit. Arribat a Dresden, August Röckel, l’ajudant de direcció de Wagner i editor del diari d’esquerres Volksblätter, que tenia una bona amistat amb el rus i l’havia acollit a casa seva, l’hi va presentar. I ambdós congeniarien de seguida.\nMalgrat tot, a mesura que avançava l’any va començar a Saxònia la decepció. Els debats de l’Assemblea que s’estava celebrant a Frankfurt, s’havien estancat en discussions estèrils, i la idea d’una unitat alemanya sota forma republicana havia quedat aparcada. Alhora, sota la pressió de Prússia, el govern moderat saxó havia iniciat un camí que havia començat a canviar les seves actituds de tolerància. Amb la qual cosa, els debats i petites assemblees en les que participava Wagner –en les que havia començat a destacar-se com a apassionat orador–, que no passaven de ser expressió de desitjos de futur, van adquirir altra dimensió. Ara eren debats on apareixien noms com Cabet, Proudhon o Max Stirner en el sector més procliu a les idees que obrien camí al futur anarquisme, i Feuerbach, Ruger, Marx o Bauer en els que representaven les de l’hegelianisme d’esquerres. Debats que ja no eren simplement al voltant de desitjos i de posicions teòriques, sinó que dins d’una situació concreta. I prerevolucionària.\nEn aquest clima, el kapellmeister del Teatre Reial, que al capdavall era un càrrec important i de prestigi en el món de la Cort, va incorporar-se al moviment obertament revolucionari Vaterlandsverein (Pàtria Unida). Participant en assemblees i mítings clamant contra la monarquia, com una rèmora del passat, i contra el diner, com causant de tots els mals.\nVa començar a publicar articles incendiaris al diari de Röckel, en els que lligava l’art amb la revolució –uns mesos més tard, i ja exiliat, un article seu duria el títol ben específic d’Art i revolució–, afirmant que l’art no pot evolucionar i progressar en una societat que es regeix per idees ja caducades. I també alguna poesia, com una que recull la famosa frase de Proudhon: “la propietat és un robatori”. Du el títol de La necessitat, i anuncia l’ensorrament de l’ordre social existent i amb ell la propietat privada. La influència dels debats mantinguts i de la seva relació amb Bakunin és evident.\nPer acabar d’adobar-ho, al gener de 1849, quan l’estrena de Lohengrin ja era imminent –fins i tot estaven encarregats els decorats–, Von Lüttichau, el membre de la Cort que era una mena de director general del Teatre Reial, va comunicar-li que l’estrena se suspenia. Sense donar cap explicació. Per més que els motius eren prou clars.\nDe fet, aleshores Wagner havia esdevingut un agitador destacat, i ell mateix reconeixeria anys després que havia descurat, i molt, les seves tasques de kapellmeister. Participava en assemblees i en mítings, en les que entre altres recitava la seva poesia sobre la necessitat d’un món nou. Mítings i assemblees en les que, com a detall curiós, també hi participaven sovint altra gent lligada al Teatre Reial, com el seu ajudant de direcció de l’orquestra, August Röckel, l’arquitecte Gottfried Semper, que l’havia construït, o la soprano Wilhelmine Schröder-Devrient, un veritable mite arreu d’Alemanya tant com a soprano com actriu de teatre parlat, i que ardent liberal havia esdevingut una gran activista .\nDe Jesús de Natzaret a Siegfried\nNo per això va deixar de banda el seu treball com a compositor, i també literat –com és sabut, va acabar convençut que el compositor Wagner havia d’estar al servei del literat Wagner. Així, cap a la tardor de 1848 s’havia plantejat dos temes, els dos obertament vinculats al moment que s’estava vivint, com base de la propera obra. Un va ser recuperar un antic projecte basat en la figura de l’emperador Frederic I Barba-roja (segle XII), que veia com a símbol de la unitat de totes les terres de parla alemanya, però que va abandonar ràpidament. L’altre duia el títol de Jesús de Natzaret,\nD’aquest projecte es coneix perfectament el seu desenvolupament, perquè, com era costum seu, primer va fer un esborrany que és pràcticament una versió complerta, però en prosa. La figura central del cristianisme és presentada com una figura revolucionària que obre el pas a una nova època, la qual cosa era l’aspiració del sector més radical de la revolució en marxa en aquells moments. Així Jesús de Natzareth, que no Crist, és un individu pur que vivint en un món cruel i injust es rebel·la contra una societat miserable mitjançant un sacrifici voluntari. Res de transcendència divina, ni tan sols religiosa.\nAixò pot estranyar una mica, però és que un element central del pensament dels hegelians d’esquerres ja citats era que les religions havien estat una creació de la humanitat. Aparegudes en èpoques ja desenvolupades com formes de cohesió de les tribus, ciutats estat i posteriorment regnes –i d’aquí la figura de rei-summe sacerdot, quan no déu viu– que s’havien anat formant.\nAra bé, de seguida va abandonar el projecte, ja que com dirà després a La meva vida, va témer que la gent no entendria aquest tractament. I recuperant altre idea que li rondava el cap de feia temps, va tornar a endinsar-se en la lectura dels diversos llibres, treballs i antics poemes que abordaven històries i mites germànics, ja citats al tercer lliurament d’aquest treball. I quasi que d’una tirada va redactar l’esborrany d’una obra que duia el títol de La mort de Siegfried. Després El capvespre dels déus.\nEstem ja al març de 1849. L’Assemblea reunida durant mesos a Frankfurt, finalment aprova una Constitució. De caràcter liberal, per més que moderat, proposa una unificació de tots els estats que formen la Confederació Alemanya sota una monarquia constitucional, la qual tindrà un caràcter federal. Com ja s’havia dit en l’anterior lliurament, oferirà la corona al rei de Prússia, que la refusarà.\nA Dresden hi ha indignació per la renúncia a la república, més encara davant la possibilitat que el rei de Prússia esdevingui el de tots els alemanys. Hi ha qui proposa a Frederic August II la formació d’una república saxona... de la qual ell serà president. Un absurd intent d’equilibri entre els sectors més radicals i els més moderats. Va ser endebades, esclar. El rei de Saxònia segueix les passes del de Prússia: no reconeix l’Assemblea de Frankfurt, refusa la Constitució i dissol el Parlament.\nDavant aquest cop d’estat reial, els regidors de molts pobles i ciutats fan actes públics intentant persuadir el rei que, com a mínim, accepti la Constitució aprovada a Frankfurt. En general, els guàrdies municipals en comptes de reprimir-los els fan costat. Frederic August abandona definitivament el seu posat tolerant, i dubtant que el seu petit exèrcit pugui posar ordre demana ajuda a Prússia, quan esclata la revolta a Dresden.\nLa multitud pren els carrers i s’aixequen més de cent barricades. S’organitzen milícies defensives i tres membres del dissolt Parlament encapçalen un govern provisional. Es posa setge al Palau Reial on s’ha refugiat el rei i el nou govern per ell nomenat. Tropes saxones disparen sobre manifestants. Procedents d’altres ciutats, com Chemnitz i Leipzig, arriben reforços als revoltats, i finalment la família reial i els nous ministres fugen, refugiant-se a la fortalesa de Königstein. Com fa Wotan i els seus déus al Walhalla?\nLes tropes prussianes s’acosten. L’arquitecte Semper organitza la construcció de barricades. Wagner, amb d’altres i jugant-se que els engeguin un tret, reparteix entre els soldats saxons octavetes on es diu: Estàs amb nosaltres, o amb les tropes estrangeres? L’arquitecte Semper organitza la construcció de les barricades, Com Röckel, Bakunin Schröder-Devrient i altres, col·labora a enardir els milicians a les mateixes barricades. Es posa en contacte amb un petit taller de foneria que treballava pel Teatre Reial, per veure si pot fabricar granades de mà. Quan ja els prussians han entrat a la ciutat, puja a la torre de l’església de la Kreuzkirche a fi de vigilar els seus moviments, havent d’aguantar les bales que li disparen –aquell home que vigilava els seus moviments, era força molest i perillós. La lluita és dura. Es cala foc al Teatre Reial i resulta totalment destruït. Anys després, Semper en construirà un de nou.\nFinalment, malgrat una heroica resistència al llarg de cinc dies de lluita, el dia 9 de maig els revoltats han de cedir davant unes tropes, les prussianes, millor armades i amb més disciplina i experiència de combat.\nI aleshores va succeir el que no havia passat a cap de les altes revoltes en terres alemanyes, ni tan sols a Berlín. La repressió va ser brutal. Clara Schumann, que amb Robert era a Dresden –sense participar en res del que estava passant–, escriurà en el seu diari: “El dijous 10 vam tenir notícia de les terribles atrocitats comeses pels soldats. Disparaven sobre qualsevol que es creués pel seu camí, i la nostra patrona ens va explicar que al seu germà, que té un hostal, el van obligar a presenciar com els soldats afusellaven a vint-i-set estudiants que van trobar a les seves habitacions. Un a un. També es diu que van llançar homes per desenes des de tercers i quarts pisos”.\nEs van estendre ordres d’empresonament dels més destacats dirigents. Alguns com Wagner o Semper van poder fugir. Altres, com Röckel o Semper van ser empresonats en el seu intent de fer-ho. Jutjats, van ser sentenciats a mort. Indultats d’aquesta pena, Bakunin va ser extradit a Rússia, i Röckel condemnat a 16 anys de presó. Dels que va complir tretze en règim d’aïllament, i sent el darrer dels participants en la revolta de Dresden en ser alliberat. Schröder-Devrient va estar un mesos encarcerada, però sent com era un mite arreu d’Alemanya, finalment va ser expulsada de Saxònia. Wagner, va arribar a Weimar, on Liszt el va protegir, i després va passar a Suïssa. Parant compte del que li havia passat a Röckel, és evident que, si l’haguessin agafat, el més probable és que la seva carrera de compositor s’hagués acabat aquí.\nPS: La veritat és que al llarg d’aquests sis lliuraments, s’ha parlat molt del context, i gens de L’anell del nibelung, per la qual cosa hi haurà un epíleg, força més breu, en el que intentaré fer alguna reflexió sobre la Tetralogia.


El regal – Azures\nPublicat el Desembre 30, 2013 Desembre 10, 2015 Categories Uncategorized\nT’enganyen o t’enganyes: tens 30 i ta mare te regala una neteja facial. Facial quan voldries que fora del cap (operar-se del cap, quina tranquil·litat). I la tia, que té més edat, que tu comença a dir-te que on has estat tot este temps, que la tens molt maltractada (la pell, i jo pense en el cap) i que vaja, que un dia te despertaràs i et voràs a l’espill i diràs “on estic jo?”. I jo pense en les nits que he eixit i m’he emborratxat, no m’emborratxe molt en comparació amb altres però per a ser jo (el cap) doncs sí que sí. I la poca fruita que he menjat i els dies de sol i vent a la mar.\nMaltractada, diu, t’ix molta merda. Sembla que no, però quanta merda. I clar, després tinc cita amb la psicòloga (el cap!) i pense també amb la merda que començarà a eixir (no necessites cap operació -del cap- ni tampoc cap neteja -de la cara, em diràs) i tinc ganes de plorar. Plorar a la llitera mentre la tia em passa ultrasons per la cara dels meus trenta acabats d’estrenar i què més dóna l’edat que tinc: que on he estat que m’ix molta merda, em diu.\nJo m’imagine ja havent de signar algun acord monstruós i evoque Wilde que em salve i quina merda de regal si hi penses. Però què fas creient-t’ho, em diuen, si estan per a vendre. Que no t’has de fiar, quina animalada, jo no esperava això de tu, tan intel·ligent (clar, no saben res del cap ni de l’afany). Acaba la neteja i em recomana unes cremes de setanta euros, que jo, tan poc contradictòria, matxacant-me fins al final (que no es diga, dona, que sense obsessions et moriries de soledat) les compre pensant que no em despertaré cap dia amb por a l’espill. Pareix que parle de la pell però parle del cap. Vull dir, què més dóna, quin drama.\nPonta Delgada – València\nDoncs això direm per ara


Publicat per tomas el 22 desembre 2011 en General |\nDe la història d’aquesta església que s’alça l’any 858 i consta documentada la seva cessió al monestir de Ridaura, tenim constància de la consagració d’un nou temple parroquial pel bisbe Arnulf de Girona l’any 964. De les primitives construccions únicament se’n conserva un tros de campanar amb un fris, una finestra, i algunes restes de murs de l’absis. L’edifici romànic, situat a redós de l’església parroquial, era l’antiga residència dels Bianya i dels Soler.\nEl topònim, amb l’article salat propi del català anterior al genocidi de 1.714, fa referència a la seva situació aturonada; històricament a l’indret de la Torre de Sant Pere residia l’antiga família dels Bianya; aquesta heretat passarà posteriorment als Soler, als monjos de Camprodon, i a mans de Roger de Montcada, que el 1396 la vengué a la família Corona, oriünda de Camprodon. Guillem Corona, àlies Crespià, bastí l’edifici de la Torre de Sant Pere, dita erròniament també Torre de Bianya, manté la fesomia original del segle XV, amb una torre de defensa de quatre pisos situada en un angle de la casa.\nEl pintor Enric Galwey explica que Joaquim Vayreda que en fou propietari a la segona meitat del segle XIX, s’inspirava per a moltes pintures en la serenitat del paisatge de la rodalia.\n...una altra publicació de tomas\nCopyright © 2007-2018 Conèixer Catalunya All rights reserved.


Seguretat | L'Agulla\n18/01/2008 ~ Redacció\nEns sentim insegurs davant d’allò que desconeixem. I cada vegada desconeixem més el nostre entorn proper. Mirem amb hostilitat la colla de joves o d’adolescents que freqüenta el portal de casa perquè no sabem que son fills dels nostres veïns. Desconfiem quan truquen a la porta perquè no ens han presentat mai el carter del barri. Ens malfiem de la caixera del supermercat i li fem repassar el compte perquè es nova, la canvien cada dos per tres. I alhora, una càmera vigila les prestatgeries perquè no es fien de nosaltres, no ens coneixen. Recelem dels nouvinguts musulmans que han obert una botiga a sota de casa on abans hi havia el colmado de tota la vida. Aquell home sí que era bona persona, però es va jubilar. Llàstima, el coneixíem bé a ell i a la parella de gats negres que jeien sota el taulell. Fins i tot ens fiava si no portàvem prou diners. Quina mala sort, avui han canviat l’empleat de la Caixa d’Estalvis. En el seu lloc, una noieta jove m’ha lliurat una targeta tot dient-me quasi a cau d’orella que és la meva agent personal de banca. No sé ben bé què vol de mi… Sort que el metge del “seguro” és el de sempre.\nPublicat a Número 46, Receptes per anar canviant\n< Previous Patates emmascarades\nNext > Televisió Digital Terrestre