Barnils: «Una de les pegues de la transició va ser canviar una màfia per una altra»\n23 juliol 2019 01:40\nJaume Vicens | 20 març 2018\nDia 24 d’abril de 2001, amb motiu de la mort del periodista Ramon Barnils, la revista El Temps va tornar a publicar una entrevista que Dolors Palau li havia fet a mitjan dels anys noranta, ara fa més de vint anys. Reproduïm avui l’entrevista al dBalears perquè hem considerat que les opinions del reporter, sobre el primer periodisme després de la mort de Franco, avui en dia són d’interès per mor del que s’anomena el neofranquisme vigent.\nDolors Palau: Com és defineix professionalment?\nRamon Barnils: Jo sempre dic que no sóc periodista. He fet moltes coses i sempre en faig diverses al mateix temps, una de les quals és aquesta. No sóc un periodista vocacional o, almenys, no me’n sento. Als disset anys vaig començar al setmanari de Sant Cugat. Quan va plegar, ho vaig deixar i no vaig tornar fins al cap de tres o quatre anys, com a corresponsal d’El Correo catalán a Sant Cugat. M’anaven pagant i més o menys m’agradava, fins que el periodisme es va convertir en la nova feina principal als vint-i-set anys, en entrar a l’agència Europa Press. El món aquest dels periodistes és molt divertit, segons com te l’agafis. Si t’ho creus, no. Hi ha gent que pensa que és molt apassionant, la vida de periodista. Això és mentida. S’assembla molt a la feina d’oficina... En essència, és el mateix que una oficina, però en el moment que ho acceptes o te’n convences, llavors sí que és més divertit.\nVostè va començar estudiant econòmiques...\nPrimer vaig fer de periodista i després vaig estudiar, a l’Escola de Periodisme de L’Església. Però allà on vaig adquirir una certa formació intel·lectual, que es diu, un cert acoblament universitari, és a Ciències Econòmiques, carrera que no tinc acabada. Hi vaig anar perquè era la millor facultat de l’època, amb un claustre de professors de primeríssima categoria.\nOn s’ha sentit més còmode, en el periodisme d’informació o en el d’opinió?\nInformació, informació... El que més m’agrada fer és periodisme d’agència, on m’he sentit més còmode, més productiu, més realitzat, millor. No firmes, la informació és escarida, és la base del periodisme, la resta és secundari. En aquest país resulta complicat fer periodisme d’informació, perquè no hi ha gaire interès, ni ganes que se’n faci. Qualsevol país té una agència que subministra informació. Fer periodisme sense és difícil.\nLlavors, per què ha conreat l’opinió la major part del temps?\nPer què em paguen, em vénen a buscar, com a Tele/eXprés. Va venir Joan Segarra i em va dir: agafa-ho. A mi m’agrada molt el reportatge, però és massa complicat, pesat i llarg de fer.\nEs mou millor en el terreny de l’article llarg o en la columna curta, com l’”Amunt... ” a El Temps?\nM’agrada perquè és una cosa no m’havien encarregat mai, fer una cosa de màxim quinze línies. M’ho passo molt bé. El que feia abans, d’unes trenta ratlles, és el desenvolupament d’una idea. En quinze no tens espai. Desenvolupes una imatge, un pensament sobre una idea, una afirmació, una negació. Prefereixo aquests als de “L’ull de Déu”.\nQuina era la filosofia d’aquells articles?\nEra crítica de televisió, encara que no ho semblés. L’”Ull de Déu” era la televisió, no jo. Alguns em deien: “Tu ets molt xulo, no?” La forma condiciona el fons. Si tens unes quaranta línies, pots desenvolupar un idea complexa, amb matisos. Si haig de ser franc, el que m’agradaria, en quatre ratlles, és dir: “El resultat de les darreres eleccions demostra que...”, una frase més i prou.\nEls seus inicis en el periodisme d’opinió van ser amb un peça diària, al Tele/eXpres. Com duia aquesta pressió?\nResultava excessiu. És com jugar un partit de futbol cada dia, acabes veient el món en forma d’article. Aparentment és còmode perquè pots triar, però es torna obsessionant. L’altre aspecte és que no tens horari. Però això també és terrible perquè ho deixes per a darrera hora o bé ho fas a primera per no pensar-hi més, però com que l’endemà n’has de fer un altre, continues pensant. Per evitar això paradoxalment em vaig marcar un horari i no fallava mai, ni pont ni caps de setmana. De 7 a 9 h. de la tarda m’asseia a la màquina. Sempre intentava escriure a última hora per a garantir la màxima actualitat, encara que fos un article sobre Shakespeare. Si el feia, segur que era sobre alguna cosa del dia perquè si no, l’hauria fet sobre Homer. El lector a la llarga ho nota.\nVa ser el cansament el que el va impulsar a apagar la secció “A media Luz” i deixar el Tele/eXpres?\nPer motius diversos. El diari va començar a fer massa política i llavors als directors, als caps de redacció, no els agradava el tipus de periodisme que feia, el trobaven massa frívol. Consideraven que s’havien de publicar notícies sobre vagues i manifestacions. I diguem que m’havien fet alguna jugada lletja. Jo cobrava tant l’article; si no publicava, no cobrava. Alguns dels que anaven de revolucionaris, tot i saber això, feien saltar el meu article i posaven la notícia d’algun incident obrer més o menys interessant, o del seu partit. Com que a mi no m’agradava barallar-se, no vaig discutir, i quan em va semblar, vaig marxar.\nEl títol del teu darrer article al Tele/eXpres, “El Trato”, sembla que reflecteix aquest sentiment.\nEm vaig empipar, sobretot amb els companys, per l’estupidesa aquesta de considerar que no era el moment de fer aquell periodisme, que era el moment de fer la revolució. Quina revolució, si no podies dir res? Era gent que va fer que el Tele/eXpres, en comptes de ser un diari obert, fos un diari controlat pels socialistes i, després, pels comunistes.\nDiu que va tenir més problemes per treballar a la fi dels anys setanta que els primers anys de la dècada\nNo tinc costum d’escandalitzar-me gaire, no em queixo de forma violenta. És molt lògic; quan es va acabar el franquisme, ho controlava tot l’antifranquisme. Jo era antifranquista, però per sobre això era pro... Després del franquisme van controlar els llocs de la política o del periodisme els antifranquistes, que eren, per damunt de tot, anti. Els que no érem comunistes, ni socialistes, ni franquistes, no teníem res a fer, trobàvem més dificultats. Quan hi havia una plaça lliure en un diari, qui l’ocupava? Un independent de tipus jo? No, l’ocupava un que havia fet l’antifranquisme amb un carnet. Això va passar bastant i va ser un desastre. Ara sembla que comença a canviar; però encara dura. La màfia franquista va ser substituïda per la màfia antifranquista, per la màfia comunista i socialista, i la màfia convergent, que no existia però ara sí. Aleshores, els que som de la màfia dels que no tenen màfia, que també és una màfia, aquests ho tenim més malament. N’hi havia uns que volien fer política a través del periodisme, per substituir la política franquista. Això encara dura. Una de les pegues de la transició va ser canviar un màfia per una altra.


Dejuni intermitent, com fer-ho de manera saludable - El Gourmet Català\nDejuni intermitent, com fer-ho de manera saludable\nEncara que està de màxima actualitat i segurament n’has sentit parlar, t’expliquem en què consisteix el mètode de dejuni intermitent per a aprimar-se. Compta cada cop amb més suport científic i amb més adeptes; i no és d’estranyar, ja que és bastant efectiu i molt fàcil de seguir, doncs s’adapta al ritme de vida de cadascun.\nEl dejuni intermitent permet menjar durant 8 hores i després dejunar durant 16\nUn dels més seguits és el 16/8 (anomenat també Protocol Lean Gains), que rencontre gay marvejols consisteix a ingerir aliments durant 8 hores i dejunar durant 16, de les quals, 8 es fan coincidir amb la nit, de manera que es fa més suportable. En aquestes hores de dejuni, poden prendre’s alguns líquids, com a aigua, cafè sol, infusions o brou natural de verdures.\nPer a poder aguantar les hores de dejuni, rencontre gay a sallanches és important que els aliments que prenguem en les nostres hores d’ingesta, siguin molt nutritius, i seguir la Dieta del Plat descrita per la Universitat Harvard, que consisteix en: la meitat del plat de verdures i hortalisses, una quarta part de carn o peix i l’altra quarta, de pa, arròs, llegums, pasta o patates. Per a postres, una fruita o un iogurt.\nbuy modafinil amazon Si ets més de matins:\nKo Samui Si ets més de tardes:\nSi és la primera vegada que fas un dejuni intermitent comença poc a poc


Junta de Govern Local - Ajuntament de Valls\nLa Junta de govern és integrada per l'alcalde i set regidors, nomenats i separats lliurement per l'Alcalde, el qual n'ha de donar compte al Ple.\nPresidenta: Dolors Farré Cuadras (Junts)\nJordi Cartanyà Benet (ERC-AM)\nBàrbara Flores Vera (Junts)\nNúria Gavarró Rodríguez (ERC-AM)\nMarc Ayala Vallvey (Junts)\nÒscar Peris Ròdenas (ERC-AM)\nMartí Barberà Montserrat (Junts)\nLaia Castells Aritzeta (Junts)\nCompetències Delegades d'Alcaldia (Decret 254/2019):\nImposició de sancions en matèria urbanística o mediambiental, per import superior a 600 euros.\nOrdres d'enderroc d'obres il·legals.\nOrdres de clausura de locals.\nAprovació de l’oferta pública d’ocupació, les bases de les proves de selecció de personal i concursos per a la provisió de llocs de treball, nomenament de personal.\nContractacions de tota classe de quantia inferior al 10 % dels recursos ordinaris del pressupost i import inferior a 6 milions d'euros, inclosos les de caràcter plurianual amb una durada màxima de quatre anys, sempre que l'import acumulat de totes les seves anualitats no superi ni el percentatge indicat, referit als recursos ordinaris del pressupost del primer exercici, ni la quantia assenyalada.\nAprovació de projectes d’obres.\nAdquisició de béns i drets i adjudicació de concessions demanials de quantia inferior al 10 % dels recursos ordinaris del pressupost i import inferior a 3 milions d'euros.\nAlienació de patrimoni de quantia inferior al 10 % dels recursos ordinaris del pressupost import inferior a 3 milions d'euros que no sigui bens declarats de valor històric o artístic.\nL’atorgament de subvencions i ajudes econòmiques amb càrrec a les partides globals consignades en el pressupost.\nDelegades del Ple (Sessió de 12 de juliol de 2019):\nEs deleguen a favor de la Junta de Govern les següents competències de caràcter delegable del Ple de la corporació (inclòs l'establiment i modificació de preus públics, per la prestació de serveis i realització d'activitats competència de l'Ajuntament) que expressament li atribueixen la llei reguladora de bases de règim local, el text refós de la llei municipal i de règim local de Catalunya, la llei d'hisendes locals i les lleis sectorials:\nLes altres que expressament li atribueixin les lleis, a excepció de les Bonificacions ICIO contemplades a TRLHL 103.2a.\nLes sessions ordinàries de la Junta de Govern tindran lloc cada dijous a les 9.00.\nQuan sigui necessari convocar sessions públiques de la Junta de Govern, aquestes tindran lloc els dijous a les 10.00.


Activitats al municipi per a un Nadal diferent | Ajuntament d'Alcanar\nInici Ajuntament Comunicació i premsa Notícies Activitats al municipi per a un Nadal diferent\nActivitats al municipi per a un Nadal diferent\n18 des. 2020 | activitats\nAlcanar celebra, aquest any, un Nadal molt especial, condicionat per les mesures de seguretat i prevenció necessàries per a evitar la propagació del coronavirus. Activitats tradicionals com la Cavalcada de Reis o la celebració de Cap d’Any s’hauran de reconvertir amb fórmules imaginatives per tal que la ciutadania puga gaudir-ne amb seguretat.\nEl parc de Nadal, que habitualment s'organitza des de la Regidoria de Joventut, aquest any no s'ha pogut celebrar, això no obstant, la regidora de l'àrea, Meritxell Ulldemolins, explica que "sabem la il·lusió que tenen els més menuts en aquestes dates tan assenyalades, per això no hem dubtat a treballar el màxim per oferir-los propostes molt especials però adaptades a la situació actual".\nDe moment les activitats que s’han organitzat desde l'Ajuntament d'Alcanar són la visita del Pare Noel i l'Elf Candy perquè els infants puguen fer l'entrega de la seua carta a la bústia màgica. A Alcanar hi seran el 21 i 22 de desembre, de 17 a 20 h, al parc de la Bassa. A Alcanar Platja el 23 de desembre, de 10 a 13 h, a la plaça Sancho Panza, mentre que a les Cases el 23 de desembre, de 17 a 20 h, a la plaça Sant Pere.\nPer mesures de seguretat davant la covid-19, només es podrà entrar a l'activitat per grups bombolla familiars. L'atracció té un sistema de depuració de l'aire per a evitar contagis.\nEn aquestes activitats es podran comprar butlletes de la Marató de TV3 per a participar en el sorteig solidari d'obsequis amb l’objectiu de recollir fons per al projecte.\nI a partir del 27 de desembre, les famílies rebran instruccions a les xarxes socials sobre com fer un fanalet amb material reciclat de casa. D'aquesta manera, els menuts i menudes podran il•luminar el camí dels reis Mags durant la seua arribada al municipi.\nD’altra banda, el patge Mikelí visitarà els tres nuclis urbans i recollirà les cartes dels xiquets i xiquetes per a fer-les arribar als Reis Mags d'Orient. A Alcanar hi serà el 2 de gener, de 17 a 20 h, i el 3 de gener, de 10 a 14 h al Centre Cívic; a les Cases el 2 i 3 de gener, de 10 a 14 h, a la plaça Sant Pere i a Alcanar Platja el 4 de gener, de 10 a 13 h, a la Urbanització Serramar.


El ‘lladre’ Dídac Cuevas: recupera 14 pilotes en un partit júnior | Diari de Badalona\nEl ‘lladre’ Dídac Cuevas: recupera 14 pilotes en un partit júnior\nCuevas 'roba' 14 pilotes I ANGT.\nEl Divina Seguros Joventut guanya l’Almeda amb grans números del base format al planter.\n13/03/2017 – El Divina Seguros Joventut guanya l’Almeda amb grans números del base format al planter.\nQue la Penya s’imposi al Basquet Almeda en un partit de la lliga Júnior Preferent (60-77) no deixa de ser quelcom esperat. Ara bé, que un jugador sigui capaç de recuperar fins a 14 pilotes al llarg de 40 minuts no és tan habitual.\nAquest és l’espectacular registre assolit per Dídac Cuevas, base de la Penya, en el triomf sumat pels verd-i-negres davant l’Almeda. El bloc de Dani Miret (6/3) és tercer i continua passant per una etapa de la temporada on les lesions de Busquets, Parrado, Nunes i Signes ho fan tot més difícil.\nA més, jugadors com Pol Molins, Alejandro Galán i Joel Parra també estan en dinàmica de l’equip ACB i del Prat, fet que encara complica més que el júnior agafi sensacions d’equip.\nAl camp de l’Almeda, el Divina podria córrer (15-20) malgrat no comptar amb l’encert exterior desitjat (31-49) i s’acabaria imposant per 17 punts de marge després d’anar guanyant per més de 20 en algún moment del xoc (38-59).\nDídac Cuevas, amb 19 punts, 3 assistències, 14 recuperacions i un 24 de valoració seria el gran protagonista del matx, tot i que Karpin (21 de valoració) i Parra (18+8) també farien una bona feina abans de rebre dissabte vinent el Tarragona (17:45h).\nEl Sant Pep desfà el Lleida\nEn el segon grup de Preferent, el CB Sant Josep (7/1) sumava la setena victòria en vuit jornades davant el Força Lleida, imposant el seu ritme des del primer minut del partit. Al Centre Parroquial s’hi veuria un Sant Pep molt més competitiu que el rival.\nEls de Marcel Roca obrien el duel castigant la defensa visitant amb els punts de Teruel i Omar Bajja (21-14), però no seria fins a l’arribada d’un triple de Nogales que l’equip groc-i-lila podria assolir rendes còmodes (34-22).\nDesprés del descans (38-25), el júnior del Sant Josep continuaria manant (50-37) sense deixar que el Lleida entrés en dinàmica de remuntada (69-51). Els badalonins continuen segons i dissabte vinent (16h) visitaran Olost.


Acostant-se a l’ascens\nRedacció Vilanova i la Geltrú 13-03-2018 01:06\nUna jornada més guanyant a segona estatal i en aquest cop atrapant al líder el Tarraco a tretze victòries, malgrat que amb un partit més disputat.\nUn rival tradicional el CPP Igualada visitava Casernes. L’equip que va ascendir des de tercera amb el Vilanova es troba lluitant per la permanència però venia amb dos jugadors contrastats com són Dani Luco i Francesc Masip.\nComençava el partit amb victòria còmode Francesc Conde sobre Bernat Luco. Masip guanyava a Ivan Martínez en 3 sets amb força superioritat fet que feia pensar en una tarda difícil. No va ser així perquè Rafa Monzó guanyava a Luco en quatre sets, els tres del vilanoví per avantatges. Rafa molt atent davant un jugador que el pot guanyar.\nEl partit el trencaria Francesc Conde amb un partit molt complert contra Masip i cinc sets intensos.\nSentenciava Rafa Monzó amb el juvenil Bernat Luco, cap opció per un jugador que està lluny de ser competitiu a segona estatal.\nPer acabar amb bones sensacions Ivan Martínez guanyava en tres sets a Dani Luco.\nEls vilanovins consoliden el segon lloc i esperen la propera jornada de descans per ells amb un Tarraco Borges en joc. Si el Borges guanya els vilanovins depenen d’ells mateixos per ascendir directes en el darrer partit de lliga a Casernes. Abans d’això haurien de guanyar tres partits més que els queden i completar una segona volta perfecte.\nEl Vilanova D virtualment a fase d’ascens\nEls filials mantenen les opcions d’ascens. El Vilanova B a primera guanya al Collbató per 5-1 amb 2p de Garrote, Cepero i un de Salva Milà i es jugarà la setmana vinent a Sallent en un partit determinant,la lluita pel segon lloc.\nPerd el Vilanova C a Calella 4-2 amb un punt de Sallant i Batalla. El resultat que era la sentència per perdre les opcions d’ascens directe queda neutralitzat per l’ensopegada del Sant Feliu i fa que una victòria molt difícil contra el CN Sabadell els col·loqués en el segon lloc.\nEl Vilanova D virtualment ha aconseguit ja la fase d’ascens, guanyant al Foment Martinenc per 1-5, amb 2p de Samuel Encuentra, Arnau Mestres i 1 de Jordi Martínez. Només perdre-ho tot i que l’Hospitalet guanyes tots els partits i a més l’average particular, li trauria el segon lloc de la taula.


Óssos i Ósses tornen als entrenaments a INEF Barcelona aquest dimarts - Club Esportiu INEF Barcelona\nLa il·lusió de jugar a rugby torna a INEF\nLa pilota oval tornarà a rodar al camp José Antonio Sancha de Prada de nou aquest dimarts a partir de les 19:30, quan els Óssos entrenaran de nou després de quasibé un més aturats a causa de la pandèmia. Mitja hora més tard, les noies faran un entrenament reduït per tal de recuperar sensacions.\nTots dos equips esperen il·lusionats que aquest retorn sigui el definitiu i que d'una vegada per totes, la Lliga Catalana pugui tenir el seu inici, tal com va anunciar la Federació Catalana de Rugby, si la situació sanitària ho permet.\nSi tens ganes de provar el rugby a INEF, pots contactar amb nosaltres a través de correu electrònic o les xarxes socials.\nUna publicación compartida de Rugby Inef Barcelona (@rugbyinefbcn)


El Festival IF Barcelona posa atenció en el teatre visual, de figures i titelles com una forma àmplia que abasta des de les formes més tradicionals fins a les propostes escèniques més avançades.\nFigures del desdoblament, o com convertir-nos en l’altre\nToni Rumbau presenta IF Barcelona, un festival interdisciplinari que neix amb la voluntat de posar el teatre de titelles, visual i d’objectes en la centralitat cultural que avui en dia ocupa arreu del món. El centre neuràlgic d’aquest festival és l’Arts Santa Mònica.\nEl Born es vesteix de Nadal\nUna tradició que any rere any mobilitza milers de famílies i aficionats al teatre a la majoria de pobles i barris de Catalunya. Enguany, a Barcelona, en tindrem un que farà les delícies dels més petits: Els Pastorets del Born. La primera obra pensada i escrita per a en Bornet, el titella creat per Toni Rumbau per al Born CC.\nToni Rumbau presenta “A mans plenes” a la Sala Moragues\nLa Sala Moragues acull demà dissabte 14 i diumenge 15 de juny un espectacle de titelles de guant i ombres xineses a càrrec de Toni Rumbau. La cita és dissabte a les 18h i diumenge a les 12.30h.\nToni Rumbau: “El Bornet encarna el perfum de les ànimes invisibles”\nToni Rumbau coordina un cicle d'espectacles de titelles que comença aquest dissabte. La 'Pulcinella' de Gaspare Nasuto es podrà veure al Born Centre Cultural a les sis de la tarda.


Els arbres, entre el cel i la terra: de desembre 2017\nAquests darrers dies hem gaudit dels paisatges de l’Alsàcia i ens ha sorprès el gran nombre de mercats de Nadals que hi ha tant a les ciutats, com Estrasburg o Còlmar, com els petits pobles situats al peu de les muntanyes dels Vosges, com Kaysersberg o Riquewihr. A tots ells l’arbre de Nadal és omnipresent i no és gens estrany ja que a la vila de Selestat hi ha el document més antic que parla del guarniment d’un arbre de Nadal, en concret es tracta d’un text del 1521 guardat als arxius municipals. A partir del 1870 l’avet es converteix en l’arbre de Nadal i la tradició de guarnir-lo s’estén per tot Europa. No es estrany que tot això succeís a l’Alsàcia, doncs aquesta regió s’estén entre les suaus muntanyes dels Vosges on els avets creixen entre els faigs i els roures i l’ampla i prospera vall del Rin.\nL’avet, segon la mitologia grega, era l’arbre dedicat a Àrtemis, deessa de la Lluna, la vida salvatge i per tant dels boscos i les selves, protectora de les dones i de la fecunditat. Per tant, no és estrany que els cristians associessin aquest arbre al naixement de Crist, data que també coincideix amb els solstici d’hivern i per tant, en el moment que el sol torna a guanyar presència ja que el dia es fa més llarg. A més a més, amb contrast amb la resta dels arbres caducifolis de la regió, l’avet és perennifoli, és a dir sempre verd i, en conseqüència, promesa de renaixença i de vitalitat.\nEl darrer dia de la nostra estada a l’Alsàcia vam anar a passejar pel bosc de Haguenau. Es tracta d’un immens bosc planicial ja que té una extensió de 20.000 Ha i està format per rodals de faig, pi roig, bedoll, avets i roures penols. Es tracta d’un espai habitat des de fa milers d’anys tal com testimonien els centenars de túmuls i necròpolis cèltiques. A l’època medieval si van instal·lar ermitans i monestirs. Aquest fet li ha donat el sobrenom de “bosc sant”\nEn un moment de la nostra passejada pel bosc de Haguenau ens va sobtar trobar-nos amb un petit avet guarnit amb elements nadalencs i un cartell al costat que ens desitjava: Bones Festes i Pau sobre la terra als homes i dones de bona voluntat. Mai ens havia succeït res semblant i vam pensar que realment érem dins d’un bosc ben especial !!!


Saps fer el manteniment bàsic de la teva piscina? - Espai Piscines\nEncara que et pugui semblar complicat, el manteniment bàsic de la teva piscina amb clor o la piscina desmuntable del jardí no implica massa temps i fins i tot pot resultar entretingut i relaxant si decideixes fer-ho tu. Simplement cal que tinguis en compte una sèrie de recomanacions.\n1. Conservació i neteja de la piscina\nSi has conservat l’aigua de l’hivern no l’hauràs de buidar i tornar-la a omplir, simplement caldrà que facis una cloració inicial de xoc (15 g. per cada m3 d’aigua), tot controlant els nivells de pH de l’aigua. En cas que no hagis mantingut l’aigua a l’hivern, convé que netegis el vas de la piscina. Si detectes incrustacions a les parets de la piscina, utilitza un desincrustant líquid per a piscines amb la dosi recomanada pel fabricant. Et recomanem de netejar el vas quan no hi hagi massa sol i sempre mantenint humides les parets i el fons de la piscina. Aclareix la piscina amb aigua després de la utilització del desincrustant.\n2. Reomplir la piscina\nAbans de procedir a reomplir la piscina fins al nivell òptim, hauràs de fer un manteniment bàsic de la teva piscina. Repassa que les vàlvules selectores del filtre, les vàlvules d’aspiració i impulsió, els filtres, bombes, skimmer així com altres aparells tècnics, funcionen perfectament. Una vegada comprovat ja pots reomplir la piscina, posant en funcionament la bomba per fer circular l’aigua i cobrir fins a la meitat dels skimmers. Durant aquest procés de reompliment et recomanem que no us hi banyeu fins a comprovar que els nivells de clor i pH son els adequats.\nTambé et podria interessar..\n3. Tingues cura del nivell de pH\nEl pH, que indica el grau d’acidesa o alcalinitat, sempre ha d’estar entre 7.2 i 7.6. Si és inferior a 7.2 pot generar irritacions als banyistes, mentre que si superior a 7.6 el clor desinfectant perd efectivitat. Sempre pots corregir els nivells amb productes líquids o granulats adequats.\nPer evitar infeccions utilitza clor granulat a l’interior de l’skimmer o reparteix-la sobre la superfície. Entre 30 minuts i una hora més tard, comprova la quantitat de clor lliure i els nivells de pH.\nCom pots observar, tenint en compte aquestes 3 pautes pots optar a un manteniment bàsic de la teva piscina de manera que no se’t faci farragós. Si necessites rebre assessorament, visita’ns a la nostra botiga d’Olot, a l’adreça Av. Sant Jordi, 172-174, 17800 Olot


els secrets de la Germandat del Ferro – Ciudad Criolla\n“Prefereixo treballar sol. Em permet concentrar-me en les lliçons que el Ferro té per a mi. Aprendre de què estàs fet sempre és un temps ben gastat, i no he trobat millor professor. El Ferro m’ha ensenyat com viure…”\n“El Ferro és el millor antidepressiu que mai he trobat. No hi ha millor manera de lluitar contra la debilitat que amb la força. Un cop la ment i el cos han despertat al seu veritable potencial, és impossible tornar enrere.”\n“El Ferro mai no et menteix. Pots passejar-te i escoltar tota mena de coses, com et diuen que ets un deu o un bastard total. El Ferro sempre et torna a la realitat. El Ferro és el gran punt de referència. El Ferro és el meu millor amic. Mai no em vacil•la, mai se’n va. Els amics van i venen. Però 90 quilos són sempre 90 quilos.”\nMalgrat el que pugui semblar, no es tracta d’una versió ampliada del famós anunci de Bruce Lee. Ni tan sols és el missatge d’algun predicador boig. No, es tracta d’alguns dels manaments del cantant de hardcore Henry Rollins, uns manaments que tots aquells que pertanyem a la Germandat del Ferro (sí, JO TAMBÉ, i des de fa set anys) entenem molt bé.\nI què és el Ferro? Doncs els pesos, les barres i tots els elements metàl•lics que es troben a la sala de musculació d’un gimnàs. El món del culturisme entre els músics és un univers inexplorat, un vici que acostuma a afectar a dos col•lectius molt concrets: el heavy – hardcore, i el hip hop.\nHenry Rollins és un cas digne d’estudi: la seva complexió física, resultat del seu treball durant anys amb el Ferro, contrasta amb la seva complexitat artística. No només és cantant d’un grup hardcore: també escriu llibres, presenta programes de ràdio i televisió, i actua com a monologuista.\nEls manaments abans citats pertanyen a un article que Rollins va escriure l’any 2001, titulat precisament IRON (Ferro). I gràcies a aquell article, el cantant s’ha convertit en un model a seguir per a molts culturistes, i fins i tot el seu entrenament és tema de conversa a portals com Testosterone Nation.\nEntre els rapers també hi ha molt aficionat al Ferro. Un d’ells, L.L.Cool J, ha publicat el llibre LL Cool J’s Platinum Workout: Sculpt Your Best Body Ever with Hollywood’s Fittest Star. En aquesta obra, explica els secrets de la seva transformació física, aconseguida amb un treball dur i disciplina, i estableix diversos nivells d’entrenament, des del Bronze al Platí, com si es tractés d’aconseguir un disc amb vendes milionàries.\nUn altre raper històric que fins i tot ha professionalitzat la seva afició pel culturisme és Grandmaster Mele Mel, component dels mítics Furious Five i un dels autors de The Message, considerat un dels raps pioners. Després de participar en diverses competicions culturistes, ara es vol dedicar al món de la lluita lliure. A més, prepara un vídeo de fitness i ha tret un nou àlbum titulat, com es pot esperar, Muscles.\nLa llista de músics “afiliats” a la Germandat del Ferro inclouria també a grups com Manowar o Misfits, i no es pot negar que fins i tot un personatge com Iggy Pop ha aconseguit el seu cos fibrat després de moltes hores de gimnàs. Per no parlar de la gran atleta del pop, Madonna. I és que, en el fons, alguns artistes es cuiden més que els pobres oficinistes que es passen vuit hores asseguts davant la pantalla de l’ordinador.\nCrec que era el protagonista de Fuego en el cuerpo el qui deia que tenia callos a les mans de tant cascar-se-la. En el meu cas, és la principal conseqüència de pertànyer a la Germandat del Ferro, aquest grup de persones que gaudeix amb el dolor aixecant peses, això sí, sense guants perquè si no demostres que ets un tou. Un grup de persones que creu que el múscul només s’aconsegueix amb la suor, el dolor i enèsimes repeticions, sense cap classe de additament químic ni dopatge. Esportistes a la manera antiga, vaja.\nEstic orgullós dels meus callos, aconseguits amb esforç, repetició darrera repetició, sèrie darrera sèrie, quan són el resultat d’aconseguir aixecar cinc quilos més, d’aixecar pesos que al principi et semblarien impossibles.\nI ara la confessió: al gimnàs no només s’hi va a fer esport. També pots conèixer actrius porno. No sabia qui era la gran Celia Blanco fins que el meu entrenador personal em va dir que tenia com a clienta a una d’aquestes noies. He de reconèixer que quan me la va ensenyar, no l’havia vist en la meva vida… i no havia vist cap de les seves pel·lícules!!! La meva curiositat em va dur a preguntar a l’entrenador quines zones del cos treballava amb ella, ja que contemplant-la amb les seves cenyides malles no veia que li faltés ni li sobrés res. Crec que em va respondre que treballava la flexibilitat i els glutis…. No faré cap comentari al respecte…\nDesprés vaig descobrir que Celia vivia molt a prop de casa meva, i alguna vegada la veia en el gimnàs o pel carrer. Acostumava a córrer a la cinta o a fer spinning. Un dia fins i tot vaig coincidir amb ella en una classe, i només sé que quan havia de passar-li aquest aparell anomenat bosu, em vaig posar bastant nerviós.\nPer cert, em vaig posar al dia quant a la seva filmografia es refereix amb un visionat accelerat (com tots els porno) dels seus DVD, gràcies a una oferta a una botiga on line.\nEtiquetado celia blanco, furious five, grandmaster mele mel, henry rollins, iggy pop, l.l.cool j., madonna, manowar, misfits\nEntrada anterior"Sputnik", sense rumb i a la deriva\nEntrada siguienteno hi ha noies com la Juno, però sí com la Diablo Cody!


Curs Fisonomia - Feng Shui i Fisonomia Maria Rosa Pérez\nEn el nostre rostre està tot escrit. La fisonomia és l'estudi a través dels trets facials que ens permet poder conèixer la personalitat, el caràcter, les qualitats, les capacitats intel·lectuals, la professió més adequada i el perquè de les nostres reaccions i conflictes.\nUn acte total de coneixement de nosaltres mateixos i els altres.\nEl Sistema Tau Psico estudia set trets facials que ens mostraran:\nBoca: com és la persona instintivament.\nNas: com són les seves emocions.\nUlls: capacitat intel·lectual concreta.\nPerfil Frontal: capacitat intiutiva.\nNaixement del pèl: capacitat intel·lectual abstracta.\nHoritzontal (forma de la cara): com és la persona interiorment.\nVertical (Mitjana vertical de perfil): voluntat de realització.\nSíntesi temperamental: anàlisi i resultat de la combinació de tots els trets facials.\nQuè ens aporta saber Fisonomia:\nEntendre el perquè de les nostres relacions conflictives, i com solucionar-ho.\nEntendre per què no podem controlar les nostres emocions i com aprendre a fer-ho.\nMillorar les relacions humanes.\nSaber escollir la professió adequada, segons les nostres aptituds.\nCom comprendre millor a la parella, fills, amics, etc.\nAugmentar la nostra autoestima, en ser conscients de les nostres veritables capacitats.\nUn avantatge en el terreny professional, en poder veure com són els altres, i preveure les seves reaccions.\nConèixer-nos i entendre'ns d'una forma objectiva i científica, no subjecta als nostres prejudicis.\nSer conscients de les nostres capacitats, i les nostres possibilitats de realització.\nPoder canviar i millorar aspectes de la nostra vida.\nIntroducció a la Fisonomia\nEls set temperaments Tau Psico i les seves característiques, Egotial, Cordial, Mental, Nervial, Bilial, Sanguial i Linfatial.\nSet trets facials: predomini vertical, predomini horitzontal, límit frontal, perfil frontal, disseny ocular, perfil nasal i disseny bucal.\nCorrespondències sepentaries: factor temperamental, professió, expressió, patologies, etc.\nImpartit per: Maria Rosa Pére


L’únic remei és espavilar-se | X. Masachs / C. González | GIRONA | Girona | L'Esportiu de Catalunya\nL’únic remei és espavilar-se L’únic remei és espavilar-se L’únic remei és espavilar-se L’únic remei és espavilar-se + L’únic remei és espavilar-se E-mail\nL’únic remei és espavilar-se\nEl Girona, afeblit per dues derrotes consecutives que el deixen lluny de la zona de ‘play-off’ d’ascens, necessita reaccionar a Anduva (18.15 h)\nEl Mirandés, un equip jove, descarat i ofensiu, viu l’altra cara amb tres victòries seguides sense rebre cap gol\nStuani, durant un entrenament a La Vinya GIRONA FC.\nL’únic remei és espavilar-se L’únic remei és espavilar-se L’únic remei és espavilar-se L’únic remei és espavilar-se L’únic remei és espavilar-se E-mail\nLes dues derrotes consecutives contra el Mallorca i el Leganés, dos dels aspirants a l’ascens, han desinflat el Girona. L’equip rebia els madrilenys amb l’esperança d’acostar-se al sisè lloc, però la realitat és força més dura. I al cap d’una setmana, el pensament és un altre al vestidor. L’únic que han generat les expectatives són frustracions, i el discurs és ara un de més tòpic però també més realista i conseqüent en un equip que no ha parat d’acumular contratemps i irregularitat des que va començar la lliga, tard, sense desconnexió i amb mal peu. El Girona es proposa l’objectiu mínim i curt de competir en cada partit sense mirar més enllà. Ni distàncies ni comptes. Primer, sortir de la mala dinàmica. Al Girona li convé molt espavilar-se, i ja no per ambicionar el play-off d’ascens –almenys no a curt termini– sinó per evitar haver-se de posar més nerviós del compte. I avui a Anduva (18.15 h) el repte torna a ser de dificultat elevada.\nEl Mirandés no té, ni de lluny, el potencial de l’Espanyol, el Mallorca i el Leganés, però el seu paper té molt mèrit. Un molt bon rendiment la temporada passada va derivar en la pèrdua d’un grapat de jugadors, molts cap a primera, i en una renovació profunda de la plantilla que va afectar també la banqueta. José Alberto López, però, ha sabut conjuntar un grup molt jove que destaca per la verticalitat i l’atreviment ofensiu. Un equip descarat que, quan més encallat semblava (tres derrotes seguides i una victòria en set jornades), ha reaccionat amb tres triomfs consecutius, contra el Cartagena (0-2), Las Palmas (2-0) i el Castelló (0-1). Nou punts seguits que el deixen amb tres punts més que el Girona, al qual ja van fer patir molt en el duel de la primera volta, resolt amb l’últim gol que ha fet Mamadou Sylla.\nEl Mirandés busca encadenar el quart partit amb la porteria a zero contra un equip que no pot allargar més la sequera. El conjunt de Francisco ha acabat sense veure porteria la meitat de les 24 jornades i, amb 17 gols, presenta el tercer pitjor registre de plata. O es desperten els puntes, adormits des de fa moltes setmanes, o es comencen a aprofitar elements com l’estratègia, una altra assignatura que no hi ha manera d’aprovar.\nAmb Terrats i Arnau\nEl Girona arriba a Miranda de Ebro sense Aday Benítez, que s’ha fet una lesió a l’adductor de la cama dreta que no li hauria d’impedir tornar la setmana que ve. Tampoc s’hauria d’allargar gaire més l’absència de Pablo Moreno, que ja es va perdre el duel contra el Leganés, i de Luna, que va recaure de la lesió muscular que es va fer fa un parell de mesos. Són les tres baixes que té Francisco, que recupera Ramon Terrats un cop superat el coronavirus. El barceloní va quedar arraconat de l’equip just després que el tècnic li donés la titularitat a Ponferrada, en un esquema amb tres migcampistes que va funcionar amb Terrats com a destacat. Després de tres partits sense el jugador del filial, i amb Cristóforo al darrere de Monchu i Samu Saiz (i amb Gumbau a la banqueta), Francisco haurà de decidir si fa moviments. A la convocatòria, s’hi manté el futbolista més jove amb presència aquesta temporada, Arnau Martínez, que sense Aday és una alternativa més al lateral esquerre.\nFrancisco té a punt Terrats, però perd Aday i no recupera Pablo Moreno ni Luna\nEl tercer equip menys golejador assumeix que ha de millorar el balanç ofensiu\n“Ens ve un grandíssim equip”\nEncara que la classificació no ho acabi de reflectir, els entrenadors rivals elogien el nivell del Girona. “Ens ve un grandíssim equip de la categoria. Un equip fet per estar en play-off, amb una qualitat increïble, amb dos jugadors per posició, i molts serien titulars en qualsevol equip”, assegurava José Alberto López. “El Girona és un equip que se sap moure bé amb la pilota i sense”. L’exentrenador de l’Sporting relativitza la sequera dels gironins i del seu referent: “Encara que Stuani no tingui una xifra de gols important, aquest instint no es perd.” El tècnic està satisfet de l’evolució dels seus, que han superat un mal moment: “Tots tenim una mala ratxa. N’hem sortit més forts. Des del principi de temporada parlem de ser un equip equilibrat, i crec que ho estem sent.”\nAnduva, última sortida amb públic\nEl Girona torna avui al camp del Mirandés, que va ser l’últim equip que va visitar amb públic en la lliga –en la copa, va jugar amb aficionats al camp de la Gimnástica Segoviana– abans que la pandèmia fes aturar el futbol. Vuit dies abans d’un empat a casa contra l’Albacete, els gironins van marcar primer a Anduva, amb un gol de penal de Stuani (74’), però Matheus va empatar també des dels onze metres (84’). Enric Franquesa, que avui torna a Anduva, va jugar el partit sencer al lateral esquerre del Mirandés. A segona A, les sis visites del Girona a Miranda de Ebro s’han saldat amb tres triomfs, dos empats i una derrota.\nL'Esportiu. Girona 13-02-2021, Pàgina 2


El Consell Comarcal es compromet a seguir invertint en la dinamització del castell de Berga - Aquí Berguedà\nEl Consell Comarcal es compromet a seguir invertint en la dinamització del castell de Berga\nHa arribat el moment de dissenyar clarament el futur del castell de Berga. Aquest dimecres a la tarda l’associació Amics del Castell, el Consell Comarcal del Berguedà i l’arqueòleg Pere Cascante han fet balanç de l’activitat en els cinc últims anys al castell i han arribat a la conclusió que cal fer un pla director per saber “cap on hem d’anar”, ha dit el president de l’associació, Xavier Campillo.\nEn cinc anys, el castell ha rebut 719 visitants i ha fet un total de 53 visites guiades. La gran majoria dels visitants són del Berguedà (61%), tot i que també n’hi ha un important percentatge de la resta de Catalunya (30%). El 8% són estrangers.\nPerò, a banda de les visites guiades, la principal iniciativa que s’ha fet al castell en els darrers anys han estat les campanyes arqueològiques. La idea va començar l’any 2015 i des de llavors cada primera quinzena de juliol entre 20 i 30 voluntaris hi han participat. En total, en tres anys hi ha hagut 77 participants. A més, hi ha hagut altres iniciatives relacionades amb el castell com, per exemple, el servei comunitari de l’IES Guillem de Berguedà, que ha aportat 25 participants per any en els dos últims cursos.\nL’activitat ha anat en augment i les inversions, també. En els tres primers anys d’iniciatives dels Amics del Castell (basades en el voluntariat) les inversions van ser mínimes. Però des de la seva fundació com a entitat, l’any 2014, el pressupost ha anat en augment. L’any 2015 es van fregar els 6.000 euros invertits i l’any passat, el 2016, es va arribar als 3.000. En el total dels cinc anys, la xifra puja fins els 11.443 euros.\nD’ara en endavant, el compromís del Consell Comarcal és de “seguir invertint el que podem aportar”, segons ha dit la consellera Anna Maria Serra. Però l’arqueòleg Pere Cascante té clar que “no només es tema de temps i diners invertits, sinó que cal planejar el futur i saber com dinamitzarem el castell”. En la mateixa línia, Campillo ha recalcat que el castell “és el monument històric més important de Berga i hem de fer que la ciutat el torni a veure així”.\nAmics del Castell de BergaAnna Maria SerraArqueologiaConsell Comarcal del BerguedàPere CascanteXavier Campillo


AVA-ASAJA reclama al Govern reparar la discriminació fiscal a 140 municipis valencians – RiberaTV\nL’Associació Valenciana d’Agricultors (AVA-ASAJA) recalca la valoració positiva de les mesures fiscals aprovades pel Govern central, a fi de pal·liar les pèrdues derivades tant de les adversitats climàtiques com dels problemes comercials empitjorats per la pandèmia, però li urgeix a adoptar com més prompte millor les correccions sol·licitades perquè els agricultors i ramaders es puguen beneficiar de les mateixes durant la present campanya de la renda.\nL’organització presidida per Cristóbal Aguado reclama al Govern atendre les rebaixes de mòduls que va remetre la conselleria d’Agricultura, després de consensuar-les amb el sector agrari valencià, o, almenys, reparar el tracte discriminatori que Hisenda ha infringit en les reduccions de mòduls en un o més cultius a més de 140 termes municipals de la Comunitat Valenciana a pesar que en 2020 van patir sinistres climàtics en forma d’inundació, vent, pedra o fred.\nPer cultius, els cítrics (taronges i mandarines) acumulen un major nombre de poblacions maltractades fiscalment amb un total de 121. Altres produccions amb discriminacions fragrants són el caqui (25 municipis), fruiters (9), cereals (8), raïm de vinificació (3), olivar (3), hortalisses (3) o ametler (2). L’arròs, per part seua, comptabilitza 5 termes municipals amb insuficients rebaixes de mòduls per greus danys de l’avifauna.\nAVA-ASAJA també demana la inclusió de rebaixes fiscals per a tota la Comunitat Valenciana al bestiar oví, caprí i boví de llet, així com a la cunicultura, sectors tots ells que han sigut exclosos d’aquestes mesures. Quant a la rebaixa addicional del 20% aplicada als cultius que utilitzen energia elèctrica per al reg, AVA-ASAJA sol·licita que, a més de les comunitats de regants, també puguen acollir-se les Societats Civils o aquelles entitats l’única activitat de les quals fora el subministrament d’aigua entre els seus socis per a ús agrícola, o aquells pous d’autònoms l’única activitat dels quals fora l’agricultura.\nAVA-ASAJA ha enviat un detallat informe exposant aquestes demandes a la Delegada del Govern en la Comunitat Valenciana, Gloria Calero, i a la consellera d’Agricultura, Mireia Mollà, a fi que traslladen aquest posicionament a l’executiu central.\nEl president de AVA-ASAJA, Cristóbal Aguado, manifesta “la seua preocupació perquè el temps passa, cada vegada falta menys termini per a presentar la declaració de la renda, i el Govern encara no ha corregit totes aqueixes deficiències arbitràries i discriminatòries que hem detectat. És de justícia reconéixer la sensibilitat que l’executiu ha demostrat cap al sector agrari a través d’una sèrie de mesures fiscals, però hauria de rematar la faena en aquells punts on no ha mostrat aqueixa necessària sensibilitat”.\nAVA-ASAJA reclama al Govern reparar la discriminació fiscal a 140 municipis valencians added by Ribera Televisió on 7 maig, 2021


'Venga Juan': la sèrie que retrata com cap altra la corrupció espanyola\nMèdia / Sèries 04/01/2022\nEncertat canvi de registre d'aquesta sàtira política sobre un arribista típic, interpretat per Javier Cámara\nJavier Cámara és Juan Carrasco a 'Venga Juan' Virginia Martin Chico / HBO\n"Los políticos de ahora no la cagan como tú, Juan. Porque tú no delegas la mierda", li comenta a manera d'estrany reconeixement un col·lega del partit al protagonista de Venga Juan. Aquesta setmana es clou la tercera temporada d'aquesta sàtira política creada en un inici per Diego San José i Juan Cabestany que ha anat escalant posicions d'ençà que es va estrenar a TNT l'any 2019.\nLa primera entrega, Vota Juan, cobria un buit en la ficció espanyola, mancada d'una bona sèrie de comèdia que funcionés com a mirall deformador de la política a l'Estat. Juan Carrasco (Javier Cámara), un gris ministre d'Agricultura que decidia presentar-se a les primàries del seu partit i així aspirava a convertir-se en president del govern, va quallar com a esplèndida encarnació de les misèries i l'oportunisme d'un tipus de polític perfectament reconeixible sota la majoria de sigles. La segona temporada, Vamos Juan, retratava els esforços de Carrasco per continuar amb la seva carrera però ara de forma independent, i la manca d'escrúpols amb què emprenia aquest propòsit. Aquesta tercera edició, Venga Juan, representa un salt qualitatiu pel que fa a la seva difusió, ja que la sèrie s'ha traslladat de TNT a HBO Max.\nAquest cop trobem Juan Carrasco fora de la política, endollat a un gran sou en el despatx d'una empresa energètica, una prova irrefutable del funcionament de les portes giratòries. S'agraeix que la sèrie no s'aturi a explicar la cadena d'esdeveniments que l'han conduït fins aquí, i confiï en la capacitat de deducció de l'audiència. Però a Carrasco la vida se li complica quan esclata un escàndol de corrupció lligat a la seva etapa com a alcalde de Logronyo. I això fa que el rol del protagonista canviï, i amb ell el vincle que hi ha mantingut fins ara l'audiència. En les dues primeres temporades, Carrasco és un personatge força repugnant però que no deixa de fer-nos certa gràcia. A la tercera, el protagonista s'adona que l'entorn del partit el deixa sol davant de la justícia. Ara no només és còmplice menor de la corrupció política, també n'és una víctima. La seva posició respecte al poder ha canviat i, en conseqüència, Venga Juan adopta un to més dramàtic.\nInspirat en fets reals\nEl canvi de registre escau a una sèrie que donava certes mostres d'esgotament en alguns recursos còmics. Cabestany ja no forma part de l'equip creatiu i això possiblement també explica que s'aparqués l'humor més incòmode i absurd a partir de la segona temporada. Per altra banda, Venga Juan es fa més ressò que mai dels tripijocs de la corrupció a l'Estat. Casos com la Gürtel o l'operació Port inspiren la trama, mentre que Cristóbal Suárez encarna un president del govern que s'assembla perillosament en la planta i en el to de veu de "poli bo" a Pedro Sánchez. La sèrie fins i tot recull la moda d'implantar-se cabells com a principal signe de triomf per als homes de mitjana edat. De fet, el millor episodi de la segona temporada era el de l'escapada a Istanbul de Juan Carrasco amb aquest propòsit. En aquesta tercera, destaca el capítol Patagonia, un d'aquelles episodis "ampolla" que funciona com a parèntesi de l'arc narratiu general i que permet centrar-se en el duel interpretatiu entre dos grans actors, Cámara i Eduardo Blanco.\nLa trilogia de Juan Carrasco es confirma com una de les produccions més potents de la ficció espanyola en tots els seus aspectes, de la direcció als intèrprets. La cirereta la posa el compte de Twitter de la sèrie, @soyjuancarrasco, que ha entès molt bé el paper de les xarxes com a canal de promoció, però també de narrativa transmèdia.\nsèries crítica de sèries


Amarg: Lorca com mai abans s’havia vist (dissabte 7 a Sa Societat de Calvià) | fancultura\ninici » Fanteatre » Amarg: Lorca com mai abans s’havia vist (dissabte 7 a Sa Societat de Calvià)\nAmarg: Lorca com mai abans s’havia vist (dissabte 7 a Sa Societat de Calvià)\ntext de Javier Matesanz el dia 28 Nov, 2019 a Fanteatre, Notícies, portada\nDissabte dia 7 de desembre es podrà veure a Calvià l’obra Amarg, escrita per Rafa Gallego i dirigida per Pep Ramon Cerdà. Un espectacle que s’ha convertit en la sensació de la temporada d’ençà que s’estrenà a la passada Fira B! i a la Fira de Manacor.\nLorca com mai abans s’havia vist. Una funció amb música en directe (Nailé Sosa) i un repàs a la vida i darreres hores del poeta i dramaturg granadí representada per dones. Tres actrius joves espectaculars: Núria Fiol (premiada com a millor actriu per aquest paper al Teatre de Barra), Ona Borràs i Marina Nicolau.\nUna hora emotiva, dramàtica, intensa i teatralment molt original, que t’acostarà a Lorca, però també a totes aquelles persones que decidiren viure i expressar-se amb llibertat.\nLa funció serà al Teatre Sa Societat de Calvià a les 20 hores. Dissabte 7 de desembre.


Conèixer Catalunya: ESGLÉSIA DE SANT ANTONI DE PÀDUA. CAPELLA DEL CEMENTIRI DE MASPUJOLS. EL CAMP JUSSÀ DE TARRAGONA. CATALUNYA\nESGLÉSIA DE SANT ANTONI DE PÀDUA. CAPELLA DEL CEMENTIRI DE MASPUJOLS. EL CAMP JUSSÀ DE TARRAGONA. CATALUNYA\nVeníem de les Borges del Camp on ens havíem proveït de coces de recapte al forn de la carretera – en la meva condició d’aborigen d’aquesta comarca, aprofito sempre que vinc per a comprar-ne -, feia un dia de fort vent, i pel camí de xiprers que des del poble de Maspujols enllaça amb l’ermita, ens arribàvem la Maria Jesús Lorente Ruiz i l’Antonio Mora Vergés, fins a la petita plaça que es forma davant d’aquest temple , del que en trobava aquesta descripció ; edifici d'una sola nau, de planta rectangular, obra de paredat amb reforços de carreus en els angles. Façana pràcticament tota arrebossada de blanc, coronada per una espadanya alta, doble, amb quatre campanes. Porta d'arc rodó, adovellat. Capçalera arrodonida, amb l'altar senzill. Interessant coberta, amb embigats i encavallaments de fusta que sostenen un sostre nou, de maons, i teulada de dues vessants. Interior totalment emblanquinat. Té annexada, prop de la capçalera, a la banda del poble, una capella de planta quadrada de parament més antic.\nSant Antoni de Pàdua – una advocació poc pagesa – superava a Maspujols els efectes de la mal dita guerra dels Matiners – en realitat una Guerra Civil, com ho foren totes les mal dites Carlines -, cosa que no li succeïa dissortadament a la seva homònima de l’Aleixar.\nS’alçava al segle XVIII – amb els diners d’Amèrica - , i ultra la restauració dels danys de la guerra dels Matiners, patia alguna transformació en ocasió del trasllat del cementiri municipal l’any 1860 – en la primera gran operació d’especulació immobiliària del REINO DE ESPAÑA- el fossar i l’ermita es metamorfosaven en un mateix estil pompeià. Ens agradarà tenir noticia a l’email coneixercatalunya@gmail.com de l’autor d’aquella ‘ transformació’, que deixava sense sentit la casa de l'ermità.\nLa manca de conservació de l'edifici eclesial provocà que el 10 de juliol de 1940 s'ensorrés la teulada i la paret que tocava amb el cementiri, i que el mes de febrer de 1962 caiguessin la façana, la paret davantera de la casa de l'ermità i el mur de contenció de la plaça, la reconstrucció finalitzava un any i mig més tard, el 1963.\nLlegia que ha estat restaurada per l’Enric Baixeres Sastre , que ens deixava el 19.05.2013 ; en dissenyà la façana, de la qual destaquen l'espadanya, dotada de quatre campanes, i una escala de granit, que permet l'accés a l'interior, clos com és mal costum arreu, en dia de la nostra visita , i del que s’explica a la pàgina de l’ajuntament que el presideix la imatge de sant Antoni de Pàdua, que queda flanquejada per dos relleus de 3 metres x 0,8 metres cada un; dedicats a sant Antoni Abat, protector dels pagesos, i a sant Francesc Xavier, copatró del poble, dels que no en trobava imatges enlloc. Sou pregats de fer-nos-en arribar a l’email coneixercatywalunya@gmail.com\nRetratava també el fossar annex.\nEl dia de la nostra visita feia molt vent, i no vàrem coincidir amb cap esser humà per preguntar-li on era l’escola abans de la dictadura franquista, al cens de 1857 constaven inscrits 652 veïns , això atesa l’esperança de vida de l’època ens fa pensar en una població en edat escolar no inferior a 217 nens i nenes.\nEns agradarà rebre imatges i dades a l’email coneixercatalunya@gmail.com dels edificis que aixoplugaven les escoles públiques, privades i/o religioses de Maspujols abans de la dictadura franquista, o mal dita ‘guerra civil’.


Martin Creed - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n21 octubre 1968 (52 anys)\nLenzie Academy (en)\n(2015) Everything is Going to be Alright (en)\nFormat VP:LE i referències VP:CF\nMartin Creed (Wakefield, Regne Unit, 1968), és un artista britànic.\nLes exposicions de Martin Creed s'associen molts cops a la configuració arquitectònica dels espais d'exposició. A les seves obres més conegudes -sales plenes de globus de les quals ha realitzat diverses versions- Creed utilitza la sala d'exposicions com un contenidor i unitat de mesura. Un primer exemple d'això és Work No. 201: Half the air in a given space, 1998, amb globus de molts colors. Des de 1987, Creed numera les seves obres pel que el principi de successió d'una sèrie, idea central de la seva activitat artística, està ja present en els títols. A Work No. 228: All of the sculpture in a collection, 2000, va reunir totes les escultures disponibles en la Southampton City Art Gallery, de Rodin a Whiteread, a una sola sala. En contrast amb l'amplitud d'aquest projecte, Work No. 227: Lights in a room going on and off, 2000, és una sala buida a la que la il·luminació habitual és substituïda per llums intermitents que s'encenen I s'apaguen en intervals de cinc segons. És precisament a través d'aquestes intervencions minimalistes que Creed atreu l'atenció de l'espectador cap a l'entorn físic.\nEn els seus projectes exteriors, Creed sol utilitzar rètols de neó, com la declaració ambigua però optimista "Everything is going to be alright" que funciona com un missatge irònic tant a la Times Square de Nova York, com a la porta d'un orfenat abandonat al barri londinenc de Hackney. En el seu grup musical Owanda, format per tres membres, en el que el mateix Creed toca la guitarra i el teclat i canta, l'artista demostra clarament l'associació entre el reduccionisme minimalista I l'expressió individual. La forta càrrega emocional de les cançons s'acompanya del ritme repetitiu dels instruments: "from none take one, add one, make none"\nEl seu entorn artístic[modifica]\nSi ens centrem en la seva obra, Creed pot semblar abstracte o conceptual, a les entrevistes l'artista es revela com una persona sensiblement interessada per qüestions tals com l'objectiu de la creació de les obres, o per si el que ell fa interessa o no a l'espectador. A una entrevista Creed explica que solia fer pintures, però que mai no li agradava decidir que pintar. Va decidir parar de pintar i pensar seriosament que significava, i perquè volia fer coses. Creed diu que no treballa com a part de l'exploració conceptual acadèmica de l'art. Sinó que parteix de la idea d'intentar comunicar amb la gent, i per això creu que és una feina emocional.\nEl treball de Creed és molts cops una petita intervenció al món, fent ús de materials existents. Això no és del tot minimalista i és més probable que estigui influït per l'art mediambiental. Creed creu que ja hi ha suficient material al món i no està segur de què se n'hi hagi d'afegir més.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Martin Creed\n↑ Art Now: Interviews with Modern Artists, 2002 (Taschen)\nISNI: 0000 0000 8397 9701\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Martin_Creed&oldid=25430693»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 nov 2020 a les 12:05.


Les joventuts del PSOE a Catalunya assalten i embruten TV3 demanant “menys Rahola” – L'Alerta Canal\nNoticies PSOE fa 2 anys\nLes joventuts del PSOE a Catalunya assalten i embruten TV3 demanant “menys Rahola”\nL’acte ha estat reivindicat al seu propi compte de Twitter\nSota el lema “menys Rahola i més metges“, les joventuts del PSOE a Catalunya han assaltat la seu de TV3, embrutant-la amb cartells i enganxines. No contents amb això, han reivindicat l’acte des del seu propi compte de Twitter.\nAquests joves parteixen d’una premisa equivocada, ja que darrerament a TV3 s’ha entrevistat a diversos metges i especialistes sanitaris, com per exemple els epidemiòlegs Oriol Mitjà i Bonaventura Clotet, els quals han informat degudament sobre la situació de la pandèmia i les mesures a prendre.\nUn altre punt a tenir en compte és que ara això s’haurà de recollir i netejar. Les despeses d’aquesta neteja aniran a càrrec dels contribuents, així com del pressupost de la pròpia TV3. El mateix pressupost que aquestes joventuts afirmen que s’està fent servir per a finalitats independentistes i en contra dels interessos generals de tots els partits.\nAquesta ha estat la pobra manera que se’ls ha acudit per donar-se a conèixer socialment com a moviment organitzat en un intent desesperat d’obtenir notorietat.\nTags: #Oriol Mitjà #Pilar Rahola #psoe #tv3


Andie MacDowell - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n21 d'abril de 1958 (1958-04-21) (63 anys)\nGaffney, Carolina del Sud (EUA)\nGaffney High School (en)\nactriu de cinema, model, actriu, actriu de televisió\nAnn Bishop Mullany a Sexe, mentides i cintes de vídeo\nBrontë a Matrimoni de conveniència\nCarrie a Quatre bodes i un funeral\nRita a “Atrapat en el temps”\n1997 - Trajectòria cinematogràfica\nVa anar a escola fins al 1978, quan se'n va anar a Nova York. Comença la seva carrera com a model. Va ser model de la marca L'Oréal, que va difondre àmpliament la seva imatge. El seu començament al cinema va ser el 1984 a la pel·lícula Greystoke, la llegenda de Tarzan, interpretada per Christopher Lambert)\nEl 1989 va fer de protagonista a Sexe, mentides i cintes de vídeo, i l'any següent a Matrimoni de conveniència. Troba l'èxit amb Quatre bodes i un funeral, l'èxit de la qual rellança la comèdia britànica de mitjans dels anys 1990.\nMacDowell va estar casada entre 1986 i 1999, any en què es va divorciar. El 2001 es va tornar a casar. Té tres fills: Justin, nascut el 1986, Rainey, nascuda el 1989, Sarah Margaret, nascuda el 1995.\n1983: Greystoke, la llegenda de Tarzan (Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes) de Hugh Hudson.\n1985: St. Elmo's, punt de trobada (St. Elmor's Fire) de Joel Schumacher\n1989: Sexe, mentides i cintes de vídeo (Sex, Lies and Videotape) de Steven Soderbergh.\n1990: Matrimoni de conveniència (Green Card) de Peter Weir.\n1991: El gran falcó (Hudson Hawk) de Michael Lehmann\n1991: Objecte de seducció (The Object of Beauty) de Michael Lindsay-Hogg\n1992: El joc de Hollywood (The Player) de Robert Altman\n1993: Robí Caire (Ruby Cairo) de Graeme Clifford\n1993: Atrapat en el temps (Groundhog Day) de Harold Ramis\n1993: Vides encreuades (Short Cuts) de Robert Altman\n1994: Quatre bodes i un funeral (Four Weddings and a Funeral) de Mike Newell.\n1994: Bad Girls de Jonathan Kaplan\n1995: Unstrung Heroes de Diane Keaton\n1996: Els meus dobles, la meva dona i jo (Multiplicity) de Harold Ramis\n1996: Michael (Michael) de Nora Ephron\n1997: El final de la violència (The End of Violence) de Wim Wenders\n1998: Gary & Linda de Richard Wenk\n1998: Caigut del cel (Just the Ticket)\n1999: Reaching Normal de Anne Heche\n1999: Muppets from Space de Tim Hill\n1999: Shadrach (Shadrach) de Susanna Styron\n1999: La musa (The Muse) d'Albert Brooks\n2000: Les flors d'en Harrison (Harrison's Flowers) de Elie Chouraqui\n2001: Mentre hi hagi homes (Crush) de John Mac Kay\n2002: El misteri de Ginostra (Ginostra) de Manuel Pradal\n2004: Beauty Shop de Bille Woodruff\n2005: L'últim senyal de Douglas Law\n2006: Barnyard de Steve Oedekerk\n2011: Mighty Fine\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Andie MacDowell\nAndie MacDowell a TV.com (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Andie_MacDowell&oldid=28296387»\nDarrera modificació: 23 set 2021 a les 14:26\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 set 2021 a les 14:26.


Perinno Lligams: En periodisme els agressors violents també existeixen (publicat a Girona Notícies el dia 19/12/08, i a Diari Menorca i Es Diari Digital el 21/12/08)\nEn periodisme els agressors violents també existeixen (publicat a Girona Notícies el dia 19/12/08, i a Diari Menorca i Es Diari Digital el 21/12/08)\nEls que ens hem criat i format lluny d'un lloc tan petit geogràficament com és Menorca, a Barcelona per exemple com és el meu cas, sovint, en viure a l'Illa ens sentim sobtats i sorpresos per les coses “curioses i singulars” que hi passen, també en l'àmbit de la comunicació i dels mitjans que la componen.\nAixò ve a tomb que, una vegada situat a Menorca, i amb aquests antecedents, quedo sobtat del gran interès dels mitjans de l'Illa de voler descobrir -segons la meva mesura- petits temes amagats, podrits, no nets, i conspiracions, favoritismes i altres afers relacionats, que sense deixar de tenir fonament, en un lloc com el que jo provinc, no tindrien ni el més mínim interès per gairebé ningú, i no és cap menysteniment, però és així. No vol dir que aquestes qüestions no s'hagin d'investigar i si s'escau publicar, però, en tot cas, ¿cal publicar-les de manera sensacionalista, com aquells Woodward i Bernstein del Washington Post, que descobreixen sobtats el cas Watergate? ¿Cal arrasar amb tot i tothom per donar a conèixer una petita veritat? Aquesta, en tot cas, és la meva pregunta. D'altra banda, i com a menorquí d'adopció que ja em considero, i com a periodista actiu a l'Illa que sóc, la meva resposta és rotunda: absolutament no.\nCrec que hi ha moltes maneres de no amagar la veritat, sense anar “l'acoso i derribo” de l'oponent i la competència, a la caça i captura del que té la paradeta muntada al costat de la nostra, i que intenta vendre com nosaltres per guanyar-se la vida, com fem tots.\nMenorca és un territori de només 40 kmts de llarg, amb vuit municipis i una sola carretera principal per la qual ens creuem tots constantment. En definitiva, mitja comarca catalana de les petites, per posar un exemple del que conec. Hi ha qui viu a Menorca i es pensa que els trets a boca de canó enmig d'un carrer des Mercadal son la realitat quotidiana. Hi ha qui creu que els escàndols de Matesa de finals del franquisme, amb el senyor Vila Reyes de protagonista; de Rumasa, amb l'inefable Ruiz Mateos de mestre de cerimònies, els fons reservats del Roldán, els GAL o el finançament irregular del PSOE a través de Josep M. Sala Griso a Time Export i Filesa i les seves extorsions, són també una constant en aquest raconet de món enmig de la mar. I a jutjar pel que he anat veient en el decurs de la meva estada a l'Illa, hi ha a qui fins i tot li agradaria que això fos així, i que segurament deu somniar amb aquesta remota possibilitat, sortosament impensable en aquestes contrades. Doncs no, rotundament, no. Aquestes coses solen passar a altres llocs més àmplis i llargs geogràficament. I els periodistes rigorosos les expliquen d'allà on realment es donen, i no pas les mig inventen, o les inventen del tot com s'ha donat el cas algun cop.\nL'esperit dels periodistes, investigador, tafaner i, tot sigui dit, subjectiu i interessat moltes vegades, ens porta sovint a fer més força de la que cal en moltes coses que, potser dialogant, s'arreglen sense cap més complicació. Però, tal com diu la saviesa del ram “no deixis que la veritat t'espatlli un bon titular”, i això a Menorca i per desgràcia es fa patent sovint. Més sovint que a altres llocs territorialment més amplis, i gairebé ningú no es queixa formalment, ni denuncia davant la Justícia moltes d'aquestes irregularitats. De vegades no calen titulars, ni portades, ni denúncies públiques als mitjans. N'hi ha prou amb unes trucades de telèfon (que aquí ens coneixem tots), si realment hi ha interès públic i bona voluntat, bon veïnatge i ganes de convivència. Però llavors passa que no venem, o venem menys que l'altre. I és aquí on crec jo que en el fons radica el problema. Sincerament, a Menorca, com a molts altres racons del món, hi ha temes per destapar periodísticament. I si tots els que en sabem ho féssim, segurament seríem més efectius que qualsevol policia del món, perquè les nostres armes són unes altres, potser més convincents a l'hora de descobrir tripijocs i embolics, sovint petits com l'Illa, això sí. Però ¿cal que la gent, els ciutadans, les persones a les quals ens trobem cada dia pel carrer ens tinguin por? ¿És bo això per al col·lectiu i la societat? que per cert, mantenen un gran divorci. Si tots els que podem i sabem fer aquesta feina, trepitgéssim l'accelerador a fons, potser al cap de quatre dies això semblaria Corea en temps de guerra, enlloc del paradís de la calma; on pels carrers tothom s'agrediria a cop de faca com en l'època de les invasions turques. I crec que els periodistes també hi som per ajudar a fer un món millor, i no pas només per crear problemes, donar males notícies i ser connivents amb el silenci en altres que no interessen divulgar, o a nosaltres mateixos o les capçaleres a les que servim. Que la nostra professió no és precisament la de la mare Teresa de Calcuta, que ningú no s'enganyi. El que periodísticament es pot fer a Barcelona, amb l'empar de l'anonimat i la massa, difícilment es pot portar a terme a Menorca, on sortim al carrer i ens coneixem tots, tal com dic abans. Bons i dolents. I sabem tots de quin peu calcem, que ningú no es faci l'innocent. Sincerament, estic a favor de destapar escàndols, injustícies i coses poc clares. Aquesta és la nostra missió com a periodistes, de servei públic i a la societat. Però estic en contra de crear alarma social, de posar la por al cos dels ciutadans quan se'ls atansa un periodista i els diu: “vol venir al meu programa?” i marxen per cames, o en preguntar-los pel carrer: “què en pensa vostè de tot això?”, s'escuen per la cantonada esfereïts. El groguisme periodístic és una xacra ancestral, molt enquistada, i que solen practicar els carronyaires que no són capaços de fer informacions elegants i vendre-les de manera que interessin, i aquest estil dissortadament i gràcies a la ignorància enciclopèdica d'alguns segments de públic -cada dia menys per sort- potser venç, sí , però de cap manera convenç, i em permeto de fer una paràfrasi de les paraules que Miguel de Unamuno va dir al franquista Millán Astray, quan el “novio de la muerte” va afirmar, “viva la muerte, muera la inteligencia”. Doncs això. El meu prec als companys i companyes, tots i totes, d'aquesta professió que tant m'estimo, i que pròximament incrementarà de manera notable els seus efectius a l'Illa amb mitjans de nova planta, tant visuals, parlats i escrits, i que s'afegiran a la competició per l'audiència, és: respecte personal i professional per aquest petit entorn on som i existim tots, convivència, consens, companyonia i, això també, claredat i lleialtat entre els professionals. Perquè el que estigui lliure de pecat, que tiri la primera pedra.\nPublicat per Santi Capellera i Rabassó a divendres, de desembre 19, 2008\nEn periodisme els agressors violents també existei...


Així han quedat els grups (i la mascota) del Mundial de Qatar\nEl Mundial se celebrarà entre el 21 de novembre i el 18 de desembre\nEl brasiler Cafú ha tret la papereta d’Espanya al sorteig del Mundial. // EFE - Noushad Thekkayil\nActualitzada el 01-04-2022 21:22\nAquesta tarda s’ha fet el sorteig mundial del mundial de Qatar. La cerimònia ha sigut llarga amb més de tres quarts d’hora de parlaments abans d’anar per feina amb el sorteig.\nLa selecció espanyola jugarà la primera fase al grup E, amb Alemanya (un dels rivals més difícils, en teoria), Japó i el guanyador de la repesca entre Costa Rica i Nova Zelanda, que encara s’ha de jugar.\nArgentina de Messi estarà al grup C, amb Mèxic (del Tata Martino), la Polònia de Lewandowski, i Aràbia Saudita.\nQuadre del Mundial. // FIFA\nFrança, vigent campiona, estarà al grup D amb Dinamarca (de Braithwaite), Tunísia i una selecció provinent de la repesca entre Àsia i Amèrica del Sud que encara s’ha de decidir, Perú és a la final i jugarà contra Austràlia o els Emirats Àrabs. Brasil, al G amb Sèrbia, Suïssa i Camerun. Uruguay (Araújo) al grup H amb Portugal, Corea del Sud i Ghana i els Països Baixos de Frenkie De Jong, Memphis i companyia jugaran al grup A amb l’amfitriona Qatar, Senegal i Equador.\nEns queden el B, amb Anglaterra, Iran, Estats Units i el guanyador de la repesca europea (Gal·les espera rival a la final, sortirà de l’Escòcia - Ucraïna, ajornat al juny per la guerra) i l’F, amb Bèlgica, Marroc, Croàcia i Canadà.\nEl partit inaugural serà Qatar - Equador, el dilluns 21 de novembre a les 11 del matí. Els partits seran a les 11, 2 del migdia, 5 de la tarda i 8 del vespre, i a la primera fase n’hi haurà quatre cada dia. També s’ha conegut la mascota, La’eeb, una espècie de fantasma amb turbant.\n25-03-2022 11:33 FUTBOL\nGareth Bale s’exhibeix amb Gal·les i irrita el Madrid\n10-12-2021 11:45 ‘EL MÓN A RAC1’\nEl govern de Qatar expulsa un català del seu pis: “El necessiten per al Mundial”\n28-02-2022 20:22 GUERRA A UCRAÏNA\nLa FIFA, la UEFA i l’Eurolliga expulsen els equips russos de totes les competicions


Nº 251 DE L’HIMNARI CANTS DE GLÒRIA\nAbba, Pare, jo vull ser\nEl teu fill per sempre,\nI emparat pel teu poder\nSeré un bon deixeble.\nI quan pugi cap al cel,\nEl teu fill per sempre.\nMúsica i lletra original: Dave Bilbrough\nPer Dave Bilbrough, el seu cant “Abba, Pare” va ser un somni inesperat que es convertís en el seu primer èxit mundial, reconegut i acceptat en totes les esglésies i denominacions.\nDesprés han vingut altres cançons que han tingut acceptació, però encara és aquesta cançó, tot i els seus molts anys de ministeri musical, la més coneguda de totes les que ha fet.\nDave ha manifestat la seva fe i confiança en Déu de totes les formes que li ha estat possible: programes de ràdio, televisió, concerts, seminaris, dirigint programes de preparació de líders. Allà on la seva musica ha arribat ha portat una llum d’esperança i de gratitud a Déu que tant l’estima.\nDave va acceptar a Crist l’any 1971, i li semblava que molts dels cants que s’utilitzaven a les esglésies, tenien un llenguatge que no eren el que ell necessitava per relacionar-se amb Déu. Encoratjat pels líders de la seva comunitat va treballar fort per canviar aquesta situació i tot i la seva joventut se’n va sortir.\nEl seu testimoni, en tots els llocs on ha pogut parlar de l’amor de Déu, ha estat eficaç i de benedicció.\nEn un article escrit per ell, que porta per títol El Jesús que jo conec, acaba amb aquestes paraules: Jo puc ser un dèbil i imperfecte seguidor de Jesús, però jo m’acosto a Ell cada dia perquè el Jesús que jo conec em crida a proclamar la seva gràcia a fi que sigui coneguda per aquest bonic però esmicolat món.


Lo diccionari lleidatà - Editorial Fonoll\nInici/Quaderns/Lo diccionari lleidatà\nSaps què és sisquere? I los Reixos? Si sents que l’Antònia li diu al Nasi Vés-te traient los quets, que alego catxarem!, sabries què li proposa? Després de l’èxit de Lo nou diccionari lleidatà-català i Lo lleidatà és fàcil. Txarra’l, sisquere!, Robert Masip, Ferran Montardit i David Prenafeta segueixen a la seva, que no és altra que recuperar i divulgar l’ús de la parla pròpia de les terres de Ponent: publiquen amb l’editorial Fonoll de Juneda Lo diccionari lleidatà, un tercer llibre en què amplien la seva obra debut, Lo nou diccionari lleidatà-català, i afegeixen 400 paraules noves. Aquest trio lleidatà aconsegueix amb aquesta publicació fer créixer el recull més extens del vocabulari de la plana ponentina, que enriqueixen parant molt l’orella. Així, aquest tercer volum té un total de 3.500 entrades, amb 400 paraules noves i nous exemples i explicacions. El pròleg va a càrrec del Sr. Postu. Francesc Latorre, periodista esportiu de TV3, nascut a Aitona (Lleida), n’escriu l’epíleg. Lo nou diccionari lleidatà-català va batre rècords amb totes les edicions exhaurides. Lo lleidatà és fàcil (2014, Fonoll) va superar totes les expectatives: va situar-se entre els 10 llibres més venuts a la categoria de no ficció i va ser un dels cinc llibres escollits per la Llança de Sant Jordi. Els dos van sumar més de 10.000 llibres venuts. Sobre els autors Robert Masip i Vallès (Almatret, 1974) és mestre d’educació primària i membre fundador i baixista dels grups musicals The Companys, que va posar la banda sonora a la sèrie de TV3 Lo Cartanyà, i Tremendos, guardonat als premis ARC del 2011 com a millor grup de versions. Ferran Montardit i Asènsio (Lleida, 1975) és llicenciat en matemàtiques, membre de la Societat Catalana de Matemàtiques i professor de matemàtiques. Viu de i per a les matemàtiques. També és aficionat a la música. Activista de les tradicions lleidatanes des de la FECOLL, participa en tertúlies radiofòniques de diversos mitjans i col·labora en premsa escrita. David Prenafeta i Agelet (Lleida, 1974) ha estudiat Ciències Empresarials a la Universitat de Lleida. És gerent a Transports Vilavert, S.L. -DHL Lleida-, membre de l'Associació de l'Empresa Familiar de Lleida i del Club Escacs Balàfia.\nSaps què és sisquere? I los Reixos? Si sents que l’Antònia li diu al Nasi Vés-te traient los quets, que alego catxarem!, sabries què li proposa?\nDesprés de l’èxit de Lo nou diccionari lleidatà-català i Lo lleidatà és fàcil. Txarra’l, sisquere!, Robert Masip, Ferran Montardit i David Prenafeta segueixen a la seva, que no és altra que recuperar i divulgar l’ús de la parla pròpia de les terres de Ponent: publiquen amb l’editorial Fonoll de Juneda Lo diccionari lleidatà, un tercer llibre en què amplien la seva obra debut, Lo nou diccionari lleidatà-català, i afegeixen 400 paraules noves.\nAquest trio lleidatà aconsegueix amb aquesta publicació fer créixer el recull més extens del vocabulari de la plana ponentina, que enriqueixen parant molt l’orella. Així, aquest tercer volum té un total de 3.500 entrades, amb 400 paraules noves i nous exemples i explicacions. El pròleg va a càrrec del Sr. Postu. Francesc Latorre, periodista esportiu de TV3, nascut a Aitona (Lleida), n’escriu l’epíleg.\nLo nou diccionari lleidatà-català va batre rècords amb totes les edicions exhaurides. Lo lleidatà és fàcil (2014, Fonoll) va superar totes les expectatives: va situar-se entre els 10 llibres més venuts a la categoria de no ficció i va ser un dels cinc llibres escollits per la Llança de Sant Jordi. Els dos van sumar més de 10.000 llibres venuts.\nRobert Masip i Vallès (Almatret, 1974) és mestre d’educació primària i membre fundador i baixista dels grups musicals The Companys, que va posar la banda sonora a la sèrie de TV3 Lo Cartanyà, i Tremendos, guardonat als premis ARC del 2011 com a millor grup de versions.\nFerran Montardit i Asènsio (Lleida, 1975) és llicenciat en matemàtiques, membre de la Societat Catalana de Matemàtiques i professor de matemàtiques. Viu de i per a les matemàtiques. També és aficionat a la música. Activista de les tradicions lleidatanes des de la FECOLL, participa en tertúlies radiofòniques de diversos mitjans i col·labora en premsa escrita.\nDavid Prenafeta i Agelet (Lleida, 1974) ha estudiat Ciències Empresarials a la Universitat de Lleida. És gerent a Transports Vilavert, S.L. -DHL Lleida-, membre de l’Associació de l’Empresa Familiar de Lleida i del Club Escacs Balàfia.


Voleu migrar el vostre bloc de WordPress a wordpress.org?\nSi sou com moltes altres persones que inicien la creació de blocs utilitzant serveis gratuïts de WordPress.com i ara voleu migrar cap a una plataforma wordpress.org més flexible, aquesta és la guia perfecta per a vosaltres..\nÉs un bon pas perquè obtindràs l’experiència real del lloc web basat en WordPress sense invertir ni un cèntim.\nAixí que si dediqueu molt de temps a gestionar un bloc de WordPress, com ara organitzar categories, tipografies, personalitzacions de temes i crear contingut útil per als lectors.\nAra el vostre bloc comença a obtenir trànsit i us adoneu que és el moment de traslladar el vostre blog des de WordPress.com. Per descomptat, és gratuïta, però si us pateix seriós, descobrireu que hi ha moltes coses que limiten el vostre creixement.\nTot i que aviat no és el vostre cas, us adonareu que WordPress.com ofereix, sens dubte, una oportunitat fantàstica per familiaritzar-vos amb aquesta increïble plataforma. Però el WordPress.com gratuït no ofereix tant control com allotjament de si mateix.\nPer exemple, en un WordPress que s’allotgi a si mateix, podeu utilitzar diferents programes publicitaris, instal·lar qualsevol complement de tercers i instal·lar temes que trieu sense cap limitació..\nAixí que si esteu preparat per canviar el vostre lloc sense contingut de pèrdues, seguiu aquesta guia pas a pas, us mostrarem la manera adequada i fàcil de passar de WordPress.com a WordPress.org.\n1 Com moure el vostre bloc / lloc des de WordPress.com a WordPress.org\n1.1 1. Compra un pla d’allotjament web\n1.2 2. Instal·leu WordPress en un nou pla d’allotjament\n1.3 3. Exportar contingut de WordPress.com\n1.4 4. Importeu el contingut a un lloc de WordPress que s’allotgi de manera autònoma\n1.5 5. Importació d’enllaços de Blogroll\n1.6 6. Establiu el vostre blog WordPress.com a Visibilitat privada\n1.7 6. Redirigiu els usuaris de WordPress.com al lloc web de WordPress.org\nCom moure el vostre bloc / lloc des de WordPress.com a WordPress.org\nA continuació, es mostra la llista de passos que seguirem en aquesta guia\nCompreu un pla d’allotjament web\nInstal·leu WordPress en nous allotjaments\nExportació de contingut des de WordPress.com\nImportació d’enllaços de Blogroll\nDefiniu el vostre blog WordPress.com a privat\n1. Compra un pla d’allotjament web\nEl primer fet que necessiteu per a un lloc web WordPress.org que s’allotgi per si mateix és el pla d’allotjament web i el nom de domini.\nRecomanem Bluehost perquè proporcionen serveis de qualitat i totes les eines essencials per crear un bloc a wordpres.org a preus molt assequibles..\nHostingSprout.com també comença el seu viatge amb Bluehost. A més, Bluehost és un dels amfitrions recomanats per WordPress. Amb un nom de domini gratuït i un certificat SSL gratuït, Bluehost és un bon negoci per agafar.\nSi utilitzeu el nom de domini personalitzat amb el vostre bloc gratuït WordPress.com, aneu endavant, obteniu un pla d’allotjament de Bluehost ja que encara necessiteu allotjament web. En aquesta guia, us mostrarem com podeu mantenir el mateix domini mentre migreu a wordpress.org sense perdre la classificació del motor de cerca.\nD’altra banda, si no ho feu, no anireu a cap altre lloc perquè Bluehost ofereix un domini gratuït juntament amb un pla d’allotjament.\nI, per descomptat, mantingueu les vostres credencials de WordPress.com ja que encara ho necessiteu per exportar contingut.\n2. Instal·leu WordPress en un nou pla d’allotjament\nAixí que després de comprar un pla d’allotjament web de Bluehost, no trigarà gaire a preparar-lo. Bluehost fa que la instal·lació de WordPress sense esforços.\nEl seu allotjament inclou un assistent de configuració senzill on només cal triar un tema, nom del lloc, etiqueta i allà on es dirigeix; instal·laran el WordPress automàticament. Ara per ara, podeu seleccionar qualsevol tema ja que sempre podreu canviar-lo.\nUn cop veieu la instal·lació de WordPress amb èxit, també veureu alguns detalls de la instal·lació que inclouen l’URL del lloc web, l’administrador, el nom d’usuari i la contrasenya. Anoteu aquesta informació mentre la necessiteu per iniciar la sessió al quadre de comandament de WordPress.\nDesprés d’instal·lar i configurar WordPress, ara és el moment d’exportar les dades que voleu migrar al vostre lloc web de WordPress.\n3. Exportar contingut de WordPress.com\nEndavant, inicieu la sessió al vostre WordPress.com i accediu al vostre tauler de gestió de blocs.\nPodeu simplement escriure “Yourdomain.wordpress.com/wp-admin” per accedir al vostre Tauler de control de WordPress.\nDes de la barra lateral, aneu a Eines > Exporta.\nWordPress us ofereix llavors dues maneres de transferir on un mètode és gratuït mentre que l’altre es paga. Aneu de franc i feu clic a “Inicia l’exportació”.\nA continuació, us demanaran què voleu exportar. Simplement trieu “Tot el contingut” i feu clic al botó “Descarrega l’exportació de fitxers”.\nEn cas que exporteu el contingut específic, no dubteu en seleccionar que, ja que el procés de migració serà el mateix, si aneu amb tot el contingut o amb la selecció.\nEs descarregarà un XML a la unitat d’ordinador local, que conté totes les vostres pàgines, publicacions, comentaris, categories, etiquetes, suports i qualsevol altra personalització.\nAbans de passar al següent pas, cal destacar una cosa que, de vegades, quan el fitxer exportat supera la mida del fitxer de 2 MB, és possible que no pugueu importar el fitxer a un servidor d’allotjament nou. Tot i això, és un cas molt rar, però si es troba amb un problema, no us preocupeu, és fàcil diagnosticar-lo.\nHi ha 2 maneres. En primer lloc, només cal que contacteu amb la vostra empresa de hosting; Gairebé totes les bones empreses de hosting ofereixen xat en viu per ajudar als seus usuaris ràpidament. I la segona manera és fer servir Splitter de fitxers WXR, que dividirà el fitxer en trossos manejables per poder pujar-lo fàcilment.\nCom hem comentat anteriorment, és un cas molt rar, per la qual cosa no cal preocupar-se.\n4. Importeu el contingut a un lloc de WordPress que s’allotgi de manera autònoma\nPer importar el contingut antic de WordPress.com primer, heu d’iniciar sessió al vostre nou host web on heu instal·lat el nou wordpress.org. Tal com hem descrit al pas 2, obtindreu una URL d’inici de sessió i altres credencials d’inici de sessió a la instal·lació correcta de WordPress.\nUn cop hàgiu iniciat la sessió al vostre tauler de control de WordPress, aneu a eines > Importa i, a continuació, feu clic a “Instal·la ara” enllaços que es mostren a WordPress, com es mostra a continuació.\nInstal·larà automàticament un complement anomenat “WordPress Importer”, que és un oficial desenvolupat per WordPress. Una vegada que vegeu Executeu importador només cal fer clic a l’enllaç que apareix a la mateixa pàgina.\nUs portarà a una pàgina on se us demanarà que pengeu un fitxer XML (el fitxer que vau exportar des de WordPress.com al pas 3).\nAixí, aneu endavant, feu clic a “Trieu fitxer” i localitzeu el fitxer XML de WordPress.com al vostre ordinador.\nUn cop feu clic al botó “Carregueu fitxers i importeu”, WordPress us mostrarà algunes opcions.\nLi pregunten si voleu assignar el mateix perfil d’autor que vau utilitzar a WordPress.com o voleu crear-ne un de nou. També podeu assignar publicacions a un autor existent al vostre nou lloc web de WordPress.\nTambé hi ha una opció per descarregar i importar fitxers adjunts. Assegureu-vos de marcar aquesta casella de manera que inclogui tots els fitxers multimèdia que vau utilitzar a les vostres publicacions i pàgines. Per tant, heu de marcar aquesta casella.\n5. Importació d’enllaços de Blogroll\nSi utilitzeu enllaços de Blogroll, potser coneixeu aquest terme. Tot i així, en paraules senzilles, els enllaços de Blogroll són la llista d’enllaços que normalment apareixen a la barra lateral del vostre lloc web. Aquests són els enllaços a altres blocs que podrien pertànyer als teus amics. També podeu enllaçar amb els vostres propis llocs.\nAixí que si utilitzeu enllaços de Blogroll, seguiu aquest pas; en cas contrari, simplement desplaceu-vos cap avall i passeu per alt aquest pas.\nEls enllaços de Blogroll tenen un format OPML i podeu desar el fitxer en format XML que exportarà i importarà tots els fitxers.\nCom es pot trobar aquest fitxer OPML? És fàcil. Si utilitzeu subdomini gratuït que us proporcionava WordPress.com, només cal que escriviu aquest nom de subdomini en un navegador web com aquest\nTanmateix, si utilitzeu un nom de domini personalitzat amb el vostre blog WordPress.com, heu d’escriure l’URL següent a la pestanya del navegador web per accedir al fitxer OPML..\nDesprés de prémer el botó Enter, el navegador obrirà un fitxer OPML que heu de desar. Feu clic amb el botó dret a la pàgina i utilitzeu “guardar com” o simplement Ctrl + S per desar el fitxer. Desarà el fitxer en format XML. L’usuari de Mac el pot guardar mitjançant Command + S.\nAra, un cop heu desat aquest fitxer OPML, el següent pas és exportar-lo al vostre WordPress independent. De forma predeterminada, no hi ha cap gestor d’enllaços a WordPress.org, per la qual cosa heu d’activar-lo baixant i activant un complement.\nGestor d’enllaços és un dels excel·lents complements que hi ha des de fa anys, desenvolupat per WordPress. Després d’activar el complement “Enllaços” l’element s’afegirà al tauler de control de WordPress.\nPer administrar els enllaços de blogroll del vostre WordPress.com, també cal instal·lar un altre complement. O simplement aneu a Connectors > Afegir nou. Cerqueu el document Importador OPML instal·leu-lo i, després, activeu-lo.\nAra per tal d’importar el fitxer OPML del fitxer, heu de tornar a visitar Eines > Importa. A continuació, feu clic a “Executar importador”.\nTan aviat com hi feu clic, veureu una pàgina que us demana que pengeu el fitxer OMPL que heu desat anteriorment. Feu clic a Trieu fitxer i, a continuació, localitzeu el fitxer OMPL. Després d’això, premeu el botó “Importa fitxer OPML”.\nWordPress ara començarà automàticament a importar enllaços i categories d’enllaços des del fitxer que acabeu de penjar. Un cop finalitzat el procés, veureu un missatge d’èxit.\n6. Establiu el vostre blog WordPress.com a Visibilitat privada\nLa importació de contingut de WordPress.com a WordPress.org no esborrarà el contingut que vau publicar al vostre antic bloc de WordPress.com. I, per descomptat, no voleu duplicar les vostres publicacions, pàgines i categories, etc..\nHi ha dues maneres de seguir.\nUna forma és si no voleu redirigir el trànsit de WordPress.com al vostre lloc nou, només haureu de fer un pas senzill i que estigueu configurant el bloc antic a privat..\nPer això, inicieu la sessió al vostre tauler de blocs de WordPress.com.\nDes de la barra lateral, aneu a Configuració estableix la privadesa del bloc a Privat i després a “Desa la configuració”. Ara només tu o l’usuari que aproves pots accedir a l’antic bloc de WordPress.com.\nL’altra manera és que si escriviu un temps i el vostre bloc tingui visitants, no seria convenient penjar-los amb el vostre bloc antic.\nObtenir trànsit en un nou bloc no és fàcil; cal temps i molts esforços, per què no redirigir els usuaris antics del bloc al nou bloc. Afortunadament, sense afectar els rànquings del motor de cerca, podeu redirigir fàcilment els usuaris antics al nou bloc seguint el següent pas.\n6. Redirigiu els usuaris de WordPress.com al lloc web de WordPress.org\nLa redirecció us assegureu que no perdreu cap rànquing de motors de cerca, reorientant automàticament l’usuari al lloc web que tingui accés a la vostra adreça antiga..\nLa solució estàndard per redirigir els usuaris a una ubicació nova és utilitzar 301 capçaleres sense afectar la classificació del motor de cerca. Però la limitació aquí per a realitzar una tasca necessària és necessari accedir al fitxer access.htaccess. Tanmateix, com WordPress.com no us proporcionarà accés a .htaccess, no podeu utilitzar aquest mètode.\nMalauradament, WordPress.com només ofereix una eina de redirecció de llocs que paga una petita etiqueta de preu, és a dir, només 13 $ per any.\nAixí que si creieu que el vostre antic WordPress.com té prou trànsit per al qual val la pena pagar 13 dòlars / any, haureu de dirigir-vos al tauler de comandament de WordPress.com. Feu clic a “Configuració” a la barra lateral i feu clic a “redirigeix”.\nA continuació, us demanaran que introduïu el vostre nom de domini cap a on vulgueu redirigir el públic. Després d’escriure el nom de domini, feu clic al botó “Vés”.\nDesprés d’això, se li demanarà que ompliu les dades de pagament per completar la compra.\nEnhorabona, ja ho ha fet; tots els usuaris i motors de cerca es redireccionaran cap a un nou domini.\nSi utilitzeu un domini personalitzat amb WordPress.com, ja està gairebé fet. Només heu de canviar el registre DNS al vostre nou servidor web, i tot anirà bé, inclosos els rànquings en cercadors.\nD’altra banda, si canvieu de domini, heu de canviar els URL de les entrades. Heu d’actualitzar les URL que estan interrelacionades amb les publicacions. Així que seguiu els passos següents\nVés al quadre de comandament wordpress.org.\nInstal·leu i activeu la versió Velvet Blues URL Update\nVés a Eines > Actualitzar els URL\nProporciona el teu URL antic i nou i tria quina URL s’ha d’actualitzar. I tot això.\nTot plegat, aquesta migració de WordPress.com a WordPress.org és bastant senzilla. Tot el que necessiteu per fer els passos següents\nExporteu l’XML mitjançant el tauler de control de WordPress.com\nObteniu un nou domini i pla d’allotjament. Instal·leu WordPress al vostre nou pla d’allotjament\nDesprés d’instal·lar WordPress al tauler de control de WordPress, seleccioneu Eines > Exporta. Assegureu-vos de marcar la casella adjunt per exportar fitxers multimèdia.\nEspero que aquest tutorial us ajudarà a migrar el vostre lloc web de WordPress.com a un bloc que s’allotja. Si necessiteu més ajuda, no dubteu a preguntar a la secció de comentaris.\nPer a mi, la bellesa del negoci en línia és que es pot 1)


BELL RECÓ (ARGENTONA) - Actuality Carpas\nBELL RECÓ (ARGENTONA)\nInici / Molt més que espais / BELL RECÓ (ARGENTONA)\nPublicat el 19 de novembre de 2019 a les 11:36 per ActualityCarpas / Molt més que espais / 0\nBell Recó és una finca privada situada en un entorn ideal a Argentona, a l’interior de la comarca del Maresme, el nord-est de Mataró, Barcelona. Per la seva ubicació i proporcions, bellesa dels seus jardins i declarat valor artístic, és una de les més senyorials mansions de Catalunya.\nEls exteriors captivaran per les seves lluminoses terrasses, la senyorial cascada, el verdor dels seus eucaliptus… Però l’interior resulta més esplèndid si cap. El confort de les peces de la casa i l’elegància de les seves proporcions transmeten una sensació pròpia d’aquests llocs màgics poc comuns.\nEl menjador jardí que disposa té capacitat per 490 comensals amb vistes als seus exteriors i jardins, enamorant a tots aquells que agrada l’únic, extraordinari i singular. A més disposa d’una sala de tapissos de gran bellesa i un saló de música privada pels amants de la música.\n« LA FARINERA DE ST. LLUÍS (PONT DE MOLINS)\nEL CONVENT DE BLANES »


els núvols s'emborratxen.\nGlaça a l'estiu,\npren til·la el tamariu.\nAmb boira i vent,\ns'empaiten les paitides.\nAmb boira i neu,\nel somni es torna lleu.\nSi el vent és groc,\nla tarda és com la cendra.\nPlou, prô plou poc,\ni els núvols són de foc.\nNeu al matí,\nels àngels fan la muda.\nSembla un embut\nel casc de la puput.\nAmb sol i vent\nles boires es desgrenyen.\nAmb boira i sal\nles drudes fan el salt.\nHi ha un núvol prim\nque espolsa calamarsa,\nde panses i raïm.\nFa vent i plou.\nSi esternuda la bruixa,\n—pebre i safrà—,\nni plou ni se n'està.\nTant va a la font,\nque el cantiret es trenca.\nI sota el pont\nles aigües fan un son.\nPer l'aigua amunt\nel peix compra llimones.\nPer l'aigua avall,\nombreja el Ilenegall.\nEnllaç d'on l'he extret i d'on podeu escoltar la cançó a càrrec de Josep Tero:\nNo se't veu el pèl!!!!\n14 de setembre de 2011 a les 19:18\nHauré de tornar que encara estic escoltant la Ràdio Clàssics de l'Assumpta i encara no he après a escoltar dues coses a la vegada...\n:) fins aviat...\n15 de setembre de 2011 a les 9:25\nOstres, he llegit això "Glaça a l'estiu" i he tingut un atac de felicitat! :-)\nHahaha CARME!! :-))\n16 de setembre de 2011 a les 19:19


David Pradas: “Vaig compondre 'Umbilical' com una banda sonora del procés de l'embaràs”\nActualitzada 05/12/2017 a les 15:38\n© David Pradas: “Vaig compondre 'Umbilical' com una banda sonora del procés de l'embaràs”\nLa Gata Roja és l’estudi de David Pradas a Castellserà, situat a les golfes de casa seua. Fa trenta anys era impensable poder gravar un disc a l’Urgell. Fora de les grans ciutats només hi havia estudis en masies amb vistes bucòliques a paisatges empordanesos. “La digitalització i l’abaratiment dels aparells han democratitzat el sector”. A mig camí entre els estudis de primera divisió i els domèstics, per La Gata Roja han passat des de quartets de corda clàssics fins a Lo Pau de Ponts o els desapareguts Good People d’Ivars d’Urgell.\nAbans de ser productor havia fet molts bolos amb bandes com els Timbalers del Blues.\nN’havíem arribat a fer seixanta en un any, una xifra que no estava malament per a una banda amateur de poble. Les bandes que hi havia a Lleida als noranta no teníem gaire formació musical, no era estrany que cap dels components sabés llegir una partitura, però el nostre objectiu era tocar i fer el nostre propi repertori.\nPerò vostè sí que en sabia, de llegir partitures, tenia formació musical clàssica.\nSi alguna cosa sabíem en aquella època era llegir partitures. Jo encara vaig estudiar harmonia com si fossin matemàtiques. Sóc un supervivent, molta gent va abandonar els estudis i no s’ha posat mai més davant d’un teclat perquè li van fer avorrir la música. Jo vinc d’una època en què la metodologia encara era molt dura, molt quadriculada i poc creativa.\nRealment no sembla gaire atractiu.\nHarmonia és entendre la música des del so i aleshores estudiàvem matemàtiques. Ningú no et tocava una napolitana per ensenyar-te què funcionava i què no a nivell harmònic. Aleshores els pianistes sabien llegir però mai no s’atrevien a sortir del guió perquè ningú no els havia ensenyat a fer-ho. No sabien viure la música i molt menys compondre o improvisar. Traduïen els símbols d’un paper en una sèrie de gestos mecànics.\nAra els mètodes pedagògics són més intuïtius?\nSi estudies clàssica als conservatoris diria que encara es fan servir, però ara hi ha molta oferta formativa i a la majoria d’escoles no veus una partitura fins que no fa molts dies que toques un instrument i has escoltat molta música. Jo mateix, aquí a Castellserà, fujo de la manera de fer les coses d’aleshores: era com aprendre a escriure abans de parlar, és antinatural i una contradicció.\nAquesta major formació musical de les generacions més joves respecte a la seua, com s’ha traduït en l’escena lleidatana?\nHi ha bones bandes, compositors i cantautors, però a vegades tinc la sensació que també hi ha molta gent jove que prefereix fer versions en lloc de temes propis. Abans s’ajuntaven quatre amics amb unes nocions molt bàsiques i de seguida feien els seus temes, hi havia gent que els escoltava i era relativament fàcil trobar llocs on tocar i a les festes majors els programaven. Potser sobretot em fixo en els pobles de l’Urgell i la Noguera, però tinc la sensació que no hi ha tantes bandes de gent jove com abans.\nSempre va tenir clar que es dedicaria a la música?\nNo, En el terreny dels estudis formals vaig acabar fent enginyeria sense pensar gaire si era el que volia, però la veritat és que sempre havia fet música en paral·lel i era el que realment m’agradava. Als anys noranta fer música no era una sortida en un poble com Castellserà, això es veia més com una afició que no pas com una professió amb futur. Vaig arribar a exercir l’enginyeria, però finalment es va imposar l’evidència i em vaig decantar per la música. En benefici de la humanitat perquè era un enginyer molt nefast.\nEn quin moment va decidir que volia dedicar la seua vida a la composició i a la interpretació?\nA Manresa l’any 1999 vaig fer un curs amb Manel Camps i em va descobrir l’harmonia de veritat. Després de tants anys em va canviar la perspectiva que tenia fins aleshores, de sobte vaig sentir la música. Camp va ser un mestre que va obrir un món nou a molts músics que fins aleshores vivíem molt desencantats per tota aquella metodologia que comentàvem abans i que encara funciona als conservatoris.\nLes seues primeres composicions són d’aquella època?\nSí, és aleshores que vaig començar a volar pel meu compte. Val a dir que en aquelles primeres peces dels voltants de l’any 2000 s’hi nota molt la influència de Camps. Tant en mi com en altres companys d’aleshores. Tots veníem d’aquella educació encartronada i ens vam alliberar. És a poc a poc que cadascú va trobant el seu propi camí.\nDe la composició a la producció sense deixar mai de tocar?\nTenir l’estudi va ser un pas natural, per viure de la música en un poble de la Noguera has de poder tocar diferents fronts.\nCom ha afectat la digitalització en la producció musical?\nHa democratitzat el sistema, ara qualsevol que tingui un ordinador, un programa i una targeta de so de qualitat pot fer coses amb un nivell prou decent. Però si es vol un treball de molta qualitat i capaç de suportar diferents tipus de reproduccions en alta qualitat s’ha de gravar en estudis condicionats i amb instruments i aparells de primera.\nPer això va gravar part del seu darrer disc, Umbilical, als estudis PKO de Madrid?\nAquesta és una de les conseqüències de la digitalització. Fa vint anys hauria estat impossible somiar amb posar-hi els peus perquè només era accessible per als grans artistes. Ara és relativament assequible poder-hi gravar alguns dels instruments del treball i masteritzar-hi el disc.\nUmbilical és un disc que transmet calma i serenor.\nÉs un disc en el qual es representa el procés de l’embaràs i la vida. Vaig pensar que seria molt bonic si les mares el rebessin com un regal i l’escoltessin com una banda sonora de l’embaràs . Tots els moments de la gestació es reflectecixen al disc: des del dia que ho saps i no ho pots dir fins als primers mesos de vida del nadó. El piano és el fil conductor i també hi ha cinc sopranos, una tenora i un quartet de corda perquè el disc no vagi tan despullat. Sempre que vols potència i personalitat una tenora hi va molt bé, és un instrument de cobla que a fora de Catalunya no es coneix, recorda un oboè una mica més nasal. A Madrid no el tenien gens sentit, però qui hagi sentit sardanes el trobarà molt familiar perquè és el solista de les cobles.\nDonar a llum és començar una nova vida i publicar un disc és com tancar una etapa. Quina és la propera?\nEm sembla que ja estic preparat per compondre un disc que no sigui per a piano. Fa molt temps que ho dic i encara no m’hi he atrevit.