Publicat per rits a 21:52 52 comentaris\nDarrers dies d'agost\nEls darrers dies d’agost sempre són estranys a la meva família. Sense pretendre-ho, sense buscar-ho, sempre intentem estar ben a prop els uns dels altres. Encara que siguin les festes del barri, vacances o tinguem mil i una coses a fer. Sense pensar-hi gaire, sempre estem per allà. O si estem lluny, ens truquem més i ens dediquem més estona.\nI tampoc és que ens diguem gaire cosa. Potser alguna discussió absurda per qualsevol tonteria que en d’altres moments portaria a enfadar-nos es dilueix suaument en una abraçada o fins i tot la rutina més rutina que sempre fem sols, la compartim.\nÉs el moment de l’any que els pares es cuiden més l’un a l’altre, sense dir-se gairebé res l’un sap perfectament el que sent l’altre i les mostres d’afecte que poc sovint ens donem, es fan més presents.\nHauríem de celebrar que el meu germà fes 35 anys, però va néixer amb una cardiopatia greu i els pulmons poc desenvolupats, i es clar, 35 anys enrere tot era ben diferent. La mare no el va arribar a tenir en braços i aquest, és el dolor més gran que sent.\nEl petit angelet que té a prop del cor i per al que cada dia en té un record especial, que només comparteix amb els altres entorn a aquestes dates, però que tots coneixem bé, com quan una llàgrima d’emoció se li escapa dels ulls en veure el somriure d’un infant o l’esperit de lluita de fills i famílies amb alguna discapacitat. I nosaltres no podem, o no sabem, fer altra cosa que estar al seu costat. Igual que el pare, que mai en diu res, però porta una medalla prop del cor amb el sant del seu nom.\nPerò després d'aquests dies estranys, ens refem i no sé si és la necessitat de tirar endavant, però d'aquí 3 dies celebrem el sant del meu pare, l'únic que celebrem a l'any.\nSempre he pensat que hauria estat tenir un germà més gran. I això sé que no ho he de pensar. M’agrada pensar que seria un germà especial, a qui poder idolatrar i que m’obrís camí, que m’ajudés a ser més forta i decidida, que no m’hauria deixat tenir tantes pors. I a vegades sento que és així, que m’empeny i m’ajuda, i que fa que cada dia sigui un tornar a començar.\nPer això quan aquest vespre miri al cel l’estaré buscant també a ell, en el racó més amagat del meu cor.\nPs. I a l’altra cara de la moneda podria explicar que vaig néixer gairebé dos anys després, i sé que vaig ser una filla molt desitjada. Tan desitjada, que sempre em van portar entre cotons, perquè no em fes mal i amb una responsabilitat massa gran que ara encara, de tant en tant, se'm fa feixuga i em fa mal. Però potser això, millor deixar-ho per més endavant.\nM’ha costat molt escriure aquest post, per tot el que em comporta i pel que pot remoure a molts, em sap greu. Potser perquè són d’aquelles petites coses que comporta el fet de viure i que cadascú té les seves pròpies històries, les seves pròpies tristeses, moltes de molt més dures, segur. De vegades sembla que haguem d’entomar tan fort els cops de la vida que no els puguem recordar ni puguem mostrar feblesa, quan sovint la vida, fa mal, i et porta per camins que no voldries haver viscut.\nPublicat per rits a 15:11 17 comentaris\nUn any a casa\nJa fa un any que va arribar el senyor Puck a casa. Amb els bigotis cremats i una cua que ja deixava entreveure lo entremaliat i alhora patós que seria. I això que semblava tímid!\nPerò cada dia explica les seves aventures en arribar a casa i ajuda, a la seva manera -és a dir, mossegant-, a llevar-se al matí.\nEncara que té esperit aventurer i fa patir, les seves corredisses, diverteixen d'allò més.\nNo és massa carinyós, potser ho ha aprés de la seva mestressa, però es fa estimar de valent.\nps. El seu nom, el del follet entremaliat de Somni d'una nit d'Estiu, una història i un personatge que vaig descobrir i començar a estimar a partir d'una de les pel·lícules de la meva joventut, El club dels poetes morts. Hi ha pel·lícules que t'arriben al fons del cor, i aquesta, se'ns dubte estarà sempre amb mi. de fet, crec que la tenia massa oblidada i he de recuperar\nPublicat per rits a 22:02 16 comentaris\nDormir-se al cinema\nMai he agafat i he marxat d'un cinema a mitja pel·lícula perquè no m'estigués agradant o no pogués més. Només vaig tenir clar després de passar-ho francament malament en una peli, que mai més aniria a veure pel·lícules de por.\nDe la mateixa manera, mai m'he adormit al cinema per avorriment. I això que de vegades fan cada pel·lícula que deixa tan que desitjar.\nPerò si que m'he adormit per cansament. És allò que encara que no vulguis, entre la fresqueta, els sofas i no haver d'estar pensant en res, simplement gaudint de la pantalla, fa que els ulls vagin caient, caient i sense voler caus rendida en un son profund que justament passa enmig del moment més important de la pel·lícula.\nM'ha passat dues vegades. La primera, enmig d'una pel·lícula genial, que m'atrapava, Juno, però el cansament pels fets dels dos darrers dies havíen estat tan intensos, que la distensió i amabilitat del moment em van deixar abatuda mitja pel·lícula. No l'he tornat a veure, és recordar aquell moment, i mira que m'estava agradant.\nI l'altra, ahir. Vaig anar a veure Enemigos Públicos després d'una setmana de bojos i un cap de setmana d'allò més intens. I a mitja pel·lícula, entre tirs i més tirs, entre persecucions i tot em vaig adormir. Trist i curiós. Ni el Johnny ni el Cristhian van ser capaços de mantenir-me atenta a la pantalla.\nps. La pel·lícula em va decepcionar. Massa sang i fetge i poc entrar dins dels personatges, dins d'una història que donava per molt més que una estètica perfecta.\nPublicat per rits a 19:57 21 comentaris\nM'agrada la Festa Major\nM'agrada la Festa Major. Els dies llargs i calurosos que donen lloc a nits curtes de riures, festa, alegria.\nVerdi per dins\nM'agrada l'esperit de comunitat. El treballar plegats per engalanar un carrer, ja sigui per competició a Gràcia o simple ganes de fer alguna cosa com passa a Sants (doncs reconeixem-ho, encara n'hem d'aprendre molt).\nM'agrada l'esperit de passar-ho bé que es despren. De les colles que fan que s'enfronten en jocs absurds com la carrera de rajoles de Granollers.\nM'agraden les tradicions, els jocs, la fira i l'envelat, com recordo els estius de petita a Torrelles i Vilafranca.\nM'agrada que per una setmana, tot el ritme sigui diferent. Malgrat vagi cansada, malgrat no estigui per res.\nps. Potser el que no m'agrada són les aglomeracions de Gràcia, l'ambient poc segur de la fira de Sants, els actes incívics d'uns quants que no estimen la festa major o haver d'anar a treballar a l'endemà.\nUna setmana, i la que ve, a un ritme frenètic que l'edat comença a notar massa.\nLes fotos, dels carrers de Gràcia d'aquest any.\nLa cançó, el moment més surrealista de la nit d'ahir, ballant una cançó que he ballat sempre`i trobar una de les meves nenes a qui he portat i que ja surt de festa.\nPublicat per rits a 22:04 13 comentaris\nImprescindible per aquests dies\nMai se m'hagués ocorregut.\nEl vano em transportava a l'àvia Teresina; com feia ventar el vano negre amb dibuixos japonesos i que ens deixava fer servir quan ens disfressavem a casa seva, amb els collarets de perles, les mantellines, els vestits de festa antics de l'envelat i les sabates de taló.\nPerò aquest any, s'ha convertit en el millor aliat. I ja no em fa vergonya portar-lo a tot arreu per sobreviure a aquesta calor i a aquesta ciutat quan ja no et pots desfer de res més.\nAl metro fa més lleugera les esperes eternes a les andanes, per no parlar de dins del metro, on estius enrere et congelaves i ara, en canvi, no hi ha dia que no caiguin les gotes de suor.\nEnmig d'un casament mantenint el tipus i les llàgrimes d'emoció a lloc.\nAl CCCB esperant les gandules i fent temps enmig de la gentada, vespres que només semblen refrescar amb cervessetes que tampoc poden multiplicar-se per mil. Fins i tot al cinema, on no sé si és que era un intent de sessió alternativa o s'havia espatllat l'aire i ni ens van avisar.\nDe festa major, alleugerint les ballaruques dels carrers de Gràcia atapïts sobretot de turistes desfermats com si mai haguéssin ballat.\nAhir, sorprenentment, a la platja. I és que no corria ni una sola gota d'aire. Només el vano i un granissat, van fer més agradable el suplici de voler estar moreneta al sol.\nI és que amb un gest ben senzill es pot trobar alleugeriment a gairebé tot. En aquest cas, la gràcia en ventar.\nps. Aquest estiu està fent massa calor. Semblava que ja devallava, però sembla que es resisteix en donar un aire fresc a aquests vespres d'agost.\nLa foto, el casament ben calurós de principis de juliol.\nNo estic segura si es pot dir vano, però m'agrada molt més que ventall.\nPublicat per rits a 16:55 18 comentaris\nAviat farà un any que vas marxar cap a la gran ciutat i encara et trobo a faltar. Els teus grans ulls verds i la cua de pèl llarg.\nRecordo com n’eres de poruc, sempre amagat darrera meu, veient com els teus germans sortien a caçar. Però quan véies una oportunitat clara, no la deixaves escapar i saltaves ben amunt per agafar la presa.\nVan ser temps difícils, hi havia poc menjar, erem molts i el pare va tornar a marxar a la muntanya. Dos dels teus germans també van anar a l’aventura, altres dos van morir i un el van portar a una granja propera. Després vas tenir més germans i un d’ells també viu ara a Barcelona.\nPerò tu eres el meu petit príncep, la meva petita estrella. Recordo com et llepava les orelles i em somreies, ronronejant d’aquella manera tan matusera com fas tu, i com et passaves hores i hores jugant amb la pilota dels vailets de la casa.\nM’han dit que estàs bé, que t’has fet gran, que ets molt golafre i que t’han crescut els bigotis després que els creméssis aquí de ben petit amb teu afany tafaner. M’han dit que t’han posat el nom d’un follet del bosc entremeliat i patòs, segur que encara et dones contra les portes quan surts corrents. Ja sé que t’agrada estirar-te entre les plantes del balcó, per recordar els vespres al jardí amb les olors de rosa però també pateixo perquè intentes saltar ben amunt i no saps que et pots fer molt de mal.\nEspero que cada nit miris la lluna, com jo la miro i et veig reflectit somrient.\nEstimat, jo seré aquí, davant l’era de casa, esperant-te i desitjant que si algun dia tornes, reconeguis la teva mare.\nps. Participació al 121è joc literari del Jesús M. Tibau.\nPublicat per rits a 12:10 6 comentaris\nPublicat per rits a 21:49 12 comentaris\nAmadeu, l'home de la piscina\nQuan l’Amadeu arriba al recinte tancat es fa un silenci. El seu pas valent i decidit cap a la dutxa provoca que a les dones se’ns caigui la baba, ens atabalem i xoquem contra les boies que separen els carrils, empassem aigua i gairebé ens ofeguem, imaginant que ens veu i ens ve a rescatar llençant-se a la piscina sense cap tipus de por. Per contra, en el sector masculí, que no els agrada tenir massa competència, s’intueix un aire de desinflor cada vegada que apareix i les pitreres tensionades per amagar panxa es desinflen en veure que no hi ha res a fer al seu costat. L’Amadeu, amb el seu encant natural es posa el gorro de lycra i es llença a l’aigua. Et veu i neda ràpidament per trobar-te. Es canvia de carril i es disposa a xerrar de qualsevol cosa, i ja es perden els papers. És inevitable, la cara et dibuixa un somriure entre tímid i emocionat. Després de molts dies, la rutina torna a donar una oportunitat, una estona de cel dins l’aigua clorada. Potser no importa la conversa, potser no importa que les mans s’arruguin com a panses o que no es puguin fer les piscines pensades. Potser et perds alguna novetat dels cotilleos del jacussi, però aquells deu minuts et fan tornar a sentir viva i bonica, provoquen l’enveja de la resta de mortals i fan somriure després d’un dia d’esgotador treball. Són les petites coses de cada dia, que sense afany de res més, fan més lleuger el caminar.\nPs. L’Amadeu, existeix, si, si, de veritat, i el seu pseudònim és un derivat d’home-10, com li dèiem al principi. Això si, ni provoca desmais, ni ens fa perdre el nord.\nLa cançó, simplement el record de l'anunci de coca-cola light de fa uns anys\nSovint sentim dir allò de la realitat supera la ficció. I és ben veritat, per grans bestieses que es puguin escriure i filmar en cine, les històries reals sempre són més dures i punyents, arriben més al fons del cor.\nGerda Taro i Robert Capa, una parella que va escollir viure per fotografiar l'horror, la desesperació i la vida a la guerra. Una parella que es va estimar, recolzar i que van viure plegats les seves eleccions i conviccions. Es van construir una imatge i van treballar damunt d'ella, van ser consqüents amb els seus principis i van portar al màxim el seu compromís. Una història d'amor que perdura al pas del temps, dos fotografs que van retratar l'horror de la guerra civil. Ella va morir a la batalla de Brunete, de forma tan tràgica que encara m'esgarrifa i ell es va endurir, va enfortir-se i tirar endavant, sense por a res, per morir també tràgicament anys més tard en una altra guerra. La història d'ell és molt més coneguda, la seva trajectòria va ser més llarga, però tots dos es complementàven, es necessitàven i van aprendre l'un de l'altre. Ell senyala l'horror més beligerant de la guerra, el més cru i salvatge, sense miraments. Ella, la part més humana, els somriure i el dolor, les dones que també van lluitar en aquella guerra.\nAl MNAC hi ha dues exposicions, una dedicada a cada un d'ells i la seva obra. I en part, a les fotografies de la maleta mexicana, la maleta que es va trobar fa dos anys i que contenia moltes fotografies perdudes de la guerra civil. Les fotografies de la nostra història, la dels nostres avis, i encara ara, quan les veig, m'esgarrifo. N'hi ha moltes de la batalla del Segre, i ves a saber si algún dels milicians que hi apareixen fora el meu avi. Està la famosa mort d'un milicià, amb la seva llegenda, sigui preparada o no, però és que tant dóna, doncs sigui instanànea o preparada, l'efecte esgarrifador és el mateix. L'horror de la guerra civil que queda tan lluny i que alhora tan igual ens és amb imatges dels nostres dies a les quals sembla que estiguem immunitzats.\nPublicat per rits a 19:53 6 comentaris


confegir Archives - Idees Magistrals\nL’arbre del nostre nom\nAquesta és una idea genial de MªÀngels Trimiño: Hola Estrella! M’agradaria compartir una activitat plàstica, amb motiu de l’any internacional de l’arbre, que té molta relació amb el tema. És una activitat que en primer lloc pot semblar plàstica, de manualitat, i sí, així ho …\nYolanda Roset del bloc “Recursos per a l’Educació Especial” ens envia una idea molt apropiada per treballar la lectura amb els alumnes. Es tracta de confegir paraules mitjançant tires de síl·labes. El material és fàcilment adaptable als alumnes d’infantil, canviant simplement la lletra lligada per …\nA P3 estem treballant ara el tema dels aliments i hem aprofitat l’hora de plàstica per fer estampacions amb verdures i fruites. Hem parlat d’elles i de la seua importància en la nostra alimentació. Ací us deixe unes quantes fotos del treball. Per estampar les …


Solemne missa en honor a la nostra patrona, la Mare de Déu al Peu de la Creu\nEl 8 de setembre és el dia de la patrona de Puçol, la Verge al Peu de la Cruz, per això en esta data es concentren els actes religiosos en el seu homenatge: al matí, solemne missa concelebrada i a la vesprada, els actes continuen amb l'ofrena de flors i aliments, seguida de la solemne processó.\n“És la celebració més important de la festa i el moment més important del dia, un acte a què va acudir moltíssima gent i on tot va transcórrer de forma molt solemne i emotiva”, assenyala Juan José Llácer, el rector de l'església dels Santos Juanes.\nPer que no cal oblidar que l'origen de les festes és totalment religiós, i que a pesar que que es realitzen una infinitat d'actes populars i d'oci l'objectiu de la realització d'estes festes és homenatjar la patrona, a la nostra patrona la Verge al Peu de la Cruz.\n“Unes festes en general molt satisfactòries perquè són dies molt especials per al poble i per a la comunitat cristiana. Puçol té en l'ànima la devoció a la verge i la història de Puçol no es pot entendre sense esta devoció”, afirma Juan José.\nUna eucaristia que integra a les dos parròquies de Puçol, l'església de Santos Juanes i l'església de Santa Marta en honor a la Mare de Deu i els rectors, de la qual Juan José Llácer i Vicente Gonzálvez han sigut els encarregats d'oficiar-la, una missa que a més ha reunit tots els sacerdots, fills de Puçol.\nUna missa celebrada en l'església dels Santos Juanes i en la que va participar un gran nombre d'assistents, a més dels festers de la tercera edat, els infantils, els casats, els jóvens i els representants de la corporació municipal encapçalaments per l'alcaldessa Merche Sanchis.\nEl rector de l'església de Santos Juanes conclou orgullós: “Una valoració totalment satisfactòria, ja que estos dies festius són dies en què no hi ha parts, sinó que units formem un tot al costat de la verge i el nivell de participació del qual és molt gratificant”\nEls festers han sigut els encarregats de realitzar l'ofrena i d'encapçalar el moment de la comunió. Una vegada conclosa, els festers s'han realitzat les habituals fotos en l'altar.\nUna celebració religiosa que té de tot i que finalitza amb la imposició de medalles per part de les festeres i la rosada de perfum per part dels festers seguit del tir d'una traca pel carrer Sant Joan.


Sense fruir de l'estipendi: A casa meva no! (a casa dels altres ja és una altra cosa)\nPublicat per Roger a les 21:09:00\nEs trist, però passa...que deia en Samper.Capellà i rector de l'església de Fàtima i mestre de catecisme a l'institut de Granollers...fins que l'hi va tocar la loteria.Cabró.\nLa batalla l'hem perdut fa temps.No hem sigut capaços de fer un país equilibrat entre transport public i privat i potser amb el 4º cinturo ja hem fet tard.\nNo se que te ha veure el capellà amb el 4º cinturo,però a la loteria de la poltrona i al "no ens toca" a alguns els hi ha sortit una xinxeta i ara els hi punxa.\nNo se si s'entén, però a aquestes hores no dono per mes.\n10 d’octubre de 2010 a les 2:12\nEm penso que sí que s'entén i segurament hi té a veure la loteria de la poltrona.\nLa batalla del 4t Cinturó s'haurà perdut perquè no hi haurà hagut voluntat de guanyar-la: no pas per part dels qui s'hi han oposat des del primer dia, que han fet el que tocava, sinó per part dels qui tenien instruments més poderosos i han vacil·lat, o han actuat de forma mesquina o, senzillament, ja els anava bé.\n10 d’octubre de 2010 a les 20:16


Encamp engega avui els 'mercats a la plaça' .\nEl cartell dels 'Mercats a la plaça'\nActualitzada 10/07/2020 a les 09:53\nEl comú d'Encamp engega aquest cap de setmana els 'Mercats a la plaça', una fira d'artesania d'inspiració medieval que se celebra a la plaça Sant Miquel, el carrer Major i la plaça del Consell. Les parades a l'aire lliure des d'avui a les 19 hores fins a les 22 hores, dissabte de 9 del matí a 10 del vespre i diumenge de les 9 a les 19 hores. El cap de setmana del 25 de juliol el mercat es farà a la plaça de l'església del Pas de la Casa, de les 8 a les 20 hores, i diumenge de les 8 del matí a les 6 de la tarda. La iniciativa s'emmarca en les accions i mesures incloses en el pla de xoc per dinamitzar el centre de la parròquia amb activitats. Així mateix, aquesta setmana el comú ha iniciat les 'tardes d'estiu', amb espectacles infantils per a infants de dilluns a dijous, així com les activitats esportives a l'aire lliure o l''Encamp en clau de llum' que aquest any se celebra al vespre i no a la nit per les restriccions horàries aplicades arran de la pandèmia.\nHo patrocinen amb els diners que ens han tangat de les activitats esportives. Acaben de girar un rebut de l'escola de neu, que han cobrat sencera quan de 12 caps de setmana van fer 9 d'activitat. Enlloc de tornar el 25% als que ja havien pagat tot, ens cobren la totalitat als que encara no haviem acabat de pagar. Molt legal tot.\nEns veiem al Saig, o a la batllia.\nUna gran iniciativa, felicitats! Aquesta s'hauria de repetir i aprofitar que la Cultura tindrà un lloc rellevant a Encamp treure potencial econòmic a la nostra història. Ministeri de Cultura, Arxiu Nacional i Biblioteca Nacional. Per què no crear un grup d'investigació sobre la història d'Andorra dins del mateix Arxiu Nacional.\nAlhora, si es vol potenciar la ciutat encampadana potser caldria millorar les freqüències i tarifes del transport nacional, per tal de facilitar l'arribada dels turistes culturals, un Express Encamp.\nMolt bona iniciativa! Molta sort ho esteu fent genial :)


Dr. Viñas, Catedràtic de la Facultat de Medicina, publica el llibre"Com viure amb la malaltia"\nDescarregar Pdf dimecres, 06 de juny de 2018\nEl Dr. Joan Viñas, cap de Cirurgia de l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova i ex rector de la Universitat de Lleida comparteix la seua experiència com a metge malalt de càncer de ronyó:\nEntrevista Salut, El Segre, Diumenge 3 de juny 2018/Foto: Bisbat Lleida\nQuè el va inspirar a escriure aquest llibre?\nLa idea principal que volia transmetre és que la felicitat no s’acaba en el moment en què et detecten una malaltia. De qualsevol dificultat s’aprèn i la malaltia és una lliçó vital que t’obre els ulls i et fa valorar més les petites coses. No fan falta llargs viatges per adonar-te que el que més importa és el que tens a prop teu i moltes vega-des, per l’estrès del dia a dia, ens oblidem dels qui més ens estimen. En definitiva, que val la pena viure.\nÉs cirurgià i fa prop de tres anys que li van detectar un càncer. Quina experiència li aporta el fet de viure des del punt de vista del pacient i del doctor?\nM’ha ajudat a millorar el meu treball com a metge perquè, malgrat que al llarg de la meua carrera professional sempre he intentat tractar bé els meus pacients, aquesta experiència m’ha ajudat a empatitzar més i adonar-me que cada petit gest s’agraeix. A més a més, haver-me detectat aquesta malaltia va implicar que veiés tot el procés de curació des de l’altre costat. Com a cirurgià a mi el que m’agrada és tallar en sec, però quan la malaltia progressa la cirurgia té poc a fer. Ara la meua relació amb els meus companys d’ oncologia no és només professional, quan entro a la seua consulta és com a doctor pacient.\nCom creu vostè que hauria de ser la relació del metge amb els seus pacients?\nSempre dic que el metge ha deser un bon metge i un metge bo. No només ha de ser un bon científic, sinó una persona que s’impliqui amb els pacients i els cuidi com germans. No és només un tècnic, forma part d’un dels moments més importants de la teua vida.\nLa fe forma una part impor-tant de la seua vida. Creu queés la clau per conviure amb la malaltia?\nPer a mi la fe és un tresor molt preuat que m’ha ajudat molt. Si a una altra persona també li pot ser d’ajuda en aquest viatge, endavant.\nEn aquest sentit, ciència i religió poden semblar termes del tot oposats.\nÉs una qüestió de fer un pas cap a déu, encara que ja se sap que l’enamorament té molt poc de científic, sobretot per als que ho veuen des de fora.\nPodria dir-se que el seu llibre barreja ciència, humanitats i religió.\nSí, el llibre té una part més científica en la qual s’aprecia la meua vocació per la investigació i la docència però també tracte altres temes que s’atansen més a la quotidianitat i a les meues inquietuds. Per exemple, hi ha una part en la qual parlo de créixer com a persona i preparar-te per a les coses bones i dolentes de la vida, perquè la mort és una cosa natural que li passa a tothom i per tant també és positiu estar preparat per a l’etapa final de la vida. I si a banda de tot això estàs obert a la fe −que al capdavall és un acte de confiança, t’adones que tot és més suportable− i t’ajuda molt més.


El Sedis Mausa entra a la setmana decisiva amb bones sensacions — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / El Sedis Mausa entra a la setmana decisiva amb bones sensacions\nEl Sedis Mausa entra en la setmana decisiva de la temporada amb bon regust de boca. Dissabte es van desfer del Sant Boi (99-88) i han tancat la Copa Catalunya amb un balanç que ja es pot qualificar d'històric: 26 triomfs en 30 partits.\nContra el Sant Boi, el Mausa va seguir la tònica habitual, amb un inici fluix però amb una millora progressiva que va permetre una victòria còmoda. Els màxims anotadors locals van ser Franc Sansa, amb 18 punts, i Nacho Moreno, amb 12.\nEl conjunt de Carles de Bofarull ja coneix quin serà el seu rival a les semifinals d'aquest dissabte vinent. És el Sant Josep de Badalona, que ha quedat segon del grup 1. El campió d'aquell grup, el CB Mollet, s'enfrontarà al Vilatel Vila-seca, que ha aconseguit el segon lloc al grup del Mausa. Els equips que guanyin les semifinals ja tindran assegurat l'ascens a la Lliga EBA.


El cicle Testimoni escènic farà un homenatge a Víctor Català a l'Auditori Convent - Ona Bages\nInici CULTURA El cicle Testimoni escènic farà un homenatge a Víctor Català a l’Auditori...\nEl cicle Testimoni escènic farà un homenatge a Víctor Català a l’Auditori Convent\nREDACCIÓ | Aquest dissabte, l’Auditori del Convent de Sant Francesc de Santpedor estrena a les 6 de la tarda un nou cicle de Testimoni Escènic, amb la posta en escena de les lectures dramatitzades de Víctor Català a càrrec del Grup de Joves de les Lectures Dramatitzades de la Biblioteca Víctor Català de l’Escala i sota la direcció d’Anna Casas.\nEls joves porten a escena una producció amb el títol “Víctor català, espurnes de llum”. Tot just aquest any passat ha estat l’aniversari dels 50 anys de la mort d’aquesta autora que amb el pseudònim de Víctor Català va ser un referent de la literatura catalana amb obres cabdals com Solitud. La proposta del Grup de Joves pretén descobrir el personatge creat per Caterina Albert a partir de l’incondicional moviment de les seves paraules, fruit de la relació que va mantenir amb alguns dels personatges que els joves interpreten.\nEn el repartiment hi ha Guille Casas al paper de mestre Lluis Albert; Aina Navarro que interpreta Nela, Caterina Albert/Víctor Català de jove el posa a escena Aina Casadevall; Pablo Casas interpreta a Joan Maragall; Víctor López és Àngel Guimerà, Roger Garrido interpreta a Baltasar Porcel i la directora Anna Casas es posa en el paper d’una Víctor Català adulta.\nEl preu de les lectures dramatitzades està pensat perquè sigui accessible per als joves estudiants i per això és de només 4 euros fins als 18 anys i els majors de 18 anys paguen 8 euros. Fins a 3 anys és gratuït.


Pedro Sánchez amenaça amb un altre 155 (si hi ha via unilateral)\nPedro Sánchez amenaça amb un altre 155 si hi ha via unilateral\nBarcelona. Dissabte, 30 de març de 2019\nEl president espanyol i candidat del PSOE, Pedro Sánchez, ha amenaçat amb la intervenció altre cop de Catalunya amb l'article 155 de la Constitució si adopta la via unilateral. Sánchez s'ha expressat en aquests termes en una entrevista que publica aquesta tarda El Periódico.\nAquest és el moment de l'entrevista on Sánchez parla d'aplicar el 155:\n-Amb els llaços el Govern Torra ha creuat per primer cop la línia vermella de la legalitat. Tem que la Generalitat explori una altre cop el camí de la unilateralitat?\n-Aquest camí ja saben on porta. L'Estat democràtic i de dret ha demostrat tenir en la Constitució elements suficients per restaurar qualsevol trencament uniulateral del marc estatutari i constitucional. Els qui plantegin la unilateralitat hauran d'explicar als seus ciutadans per què ho fan.\n-Sí, estem parlant del 155, un instrument perfectament legítim, constitucional i homologable a altres democràcies semblants a la nostra. Si la Generalitat torna a la unilateralitat, el govern d'Espanya actuarà amb serenitat, calma i proporcionalitat. Però això no està en la nostra voluntat, sinó just al contrari. Volem curar les ferides, no aprofundir en elles com fa l'independentisme i també la dreta, amb la seva proposta d'un 155 permanent i sense consens, que suposaria el qüestionament del nostre Estat autonòmic. No em ve al cap un despropòsit més gran.\nPedro Sánchez descarta a més repetir intents de diàleg com el de la declaració de Pedralbes, amb el Govern. "No m'agrada ensopegar dues vegades en la mateixa pedra", indica al·ludint al fet que el diàleg va esclatar quan es va començar a parlar d'un possible relator intermediari.\nEl líder socialista s'ha desmarcat de les declaracions que va fer el primer secretari del PSC, Miquel Iceta, en el sentit que s'hauria de trobar una solució política si l'independentisme arriba al 65% dels vots, posteriorment matisades. "La democràcia no és llançar una moneda a l'aire, a veure si surt cara o creu", argumenta el líder del PSOE, i posa l'exemple del referèndum del Brexit al Regne Unit per descartar aquesta opció.\nEl president espanyol proposa com a solució només el diàleg dins del marc de la Constitució.\nUltradreta Puigdemont deixa en evidència un ultra que ofereix 100.000 euros per segrestar-lo Cèlia Forment i Bori\nDiplomàcia El diplomàtic que ha pogut fer carrera amb Borrell, segons Gonzalo Boye Alba Solé\nUltradreta Vox punxa en la seva posada en escena a Barcelona enmig d'una forta tensió Adrià Rovira


Unides Podem demana explicacions pel desplegament de tanquetes en les protestes de la vaga del metall\nActualitzat 23/11/2021 12:55 CET\nLa vicepresidenta segona Yolanda Díaz ha traslladat la qüestió al Govern central\nUnides Podem ha sol·licitat explicacions al Ministeri de l'Interior pel desplegament de tanquetes de les Unitats d'Intervenció Policial (UIP) arran de les protestes dels treballadors del sector del metall.\nSegons han explicat fonts de l'espai confederal, la vicepresidenta segona del Govern central, Yolanda Díaz, ha demanat que la part socialista de la coalició i el departament de Fernando Grande-Marlaska aclareixin el criteri per desplegar aquests mitjans.\nLa presència aquest dilluns de tanquetes al barri obrer de Río de San Pedro de Puerto Real (Cadis) amb motiu de les protestes dels treballadors del sector del metall han generat malestar en el si d'Unides Podem.\nD'aquesta manera, el president del grup parlamentari al Congrés, Jaume Asens, ha criticat a Twitter que emprar aquests mitjans "contra una vaga és un error". "Demanem al ministre (Marlaska) que no torni a passar. Aquesta imatge és una provocació", ha etzibat Asens.\nMés País, soci parlamentari de l'executiu, també ha carregat contra aquesta actuació i mitjançant el seu portaveu, Íñigo Errejón, aquest mateix dilluns va registrar una bateria de preguntes per demanar explicacions al ministre de l'Interior.


Hotel Alpen Blick Niigata Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSekikawa 2452, Myoko, Niigata, Japó, 949-2112 - Veure al mapa\nBarri Myoko Myoko Itoigawa Myoko Myoko\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Myoko, Hotel Alpen Blick és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Alpen Blick asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, habitació familiar, restaurant.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, telèfon, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hotel Alpen Blick la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Myoko.\nCal que informeu el Hotel Alpen Blick de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Pot ser que els clients que portin tatuatges no puguin entrar a les zones de bany públiques de l'allotjament o a altres instal·lacions on els clients puguin veure els tatuatges.\nTots els tipus de viatgers (24) Parelles (6) Famílies amb infants petits (10) Famílies amb infants grans (4) Grups (4)


La por de Mèxic, visió vigatana - Canal Taronja Osona i Moianès\nIniciNotíciesGeneralLa por de Mèxic, visió vigatana\nMèxic viu un dels moments més difícils de la seva història pel fort terratrèmol de 7,1 graus a l’escala de Richter aquest dimarts. Almenys hi ha 233 morts confirmats, a falta d’inspeccionar gran part de les runes que han quedat de les cases i edificis que s’han vingut a baix pel sisme. Canal Taronja Osona-Moianès ha recollit l’experiència d’un vigatà que resideix a Ciutat de Mèxic.\nVicenç Moral és un professional del món de la moda, del cinema i de la televisió a Mèxic, país on resideix fa diversos anys. Per sort Moral no va sentir de primera mà el terratrèmol, però si que ha notat les greus conseqüències que ha deixat.\nMoral destaca sobretot la unitat del país i la solidaritat que s’està mostrant per tal que el país es recuperi el més aviat possible.


ELS CAPITELLS DEL CLAUSTRE DE SANTES CREUS - BiblioEteca\nAUTOR: OLIVER, JESUS M.; ND\nCasadellibro 13.80 €\nAmazon 13.11 €\nAgapea 13.80 €\nImosver 13.11 €\nQuè va passar a Santes Creus? Al seu claustre hi ha simis, hi ha monstres, hi ha aus, sirenes, guerrers, músics, elefants, grius… El claustre de Santes Creus és un univers escultòric molt original que és difícil de trobar en qualsevol dels programes escultòrics d’altres monestirs cistercencs. Segons en quin aspecte ens fixem, podríem afirmar que el de Santes Creus és un programa iconogràfic únic en tota Europa per la qualitat i per la diversitat de les seves escultures. El nostre propòsit a l’hora d’elaborar aquest llibre és conduir l’espectador per aquest silenci del claustre gaudint al mateix temps d’alguna de les moltes lectures que són susceptibles de fer en aquest espai claustral. Cada element esculpit pot suggerir una paraula, una frase, una història. “Si veure imatges equival a llegir”, diu Alberto Manguel, llavors a Santes Creus es pot trobar una lectura enormement creativa. No hi ha cap secret, es tracta de passejar, gaudir i “llegir”, pausadament, un, dos, tres o tots els capitells. Aquesta és la invitació, aquest és l’objectiu.\nJosep Baluja Barreiro Mestre, llicenciat en Pedagogia Terapèutica i en Geografia i Història. Premi Nacional d’Educació, 2006. Ha escrit, sol o amb col·laboració, diversos textos didàctics al voltant dels monestirs de Poblet, Santes Creus i Vallbona. Ha col·laborat amb diverses revistes especialitzades en articles sobre didàctica de l’art. En l’actualitat és director del Camp d’Apre-nentatge “Els monestirs del Cister”. Jesús M. Oliver Salas Monjo de Poblet des de 1972. Llicenciat en Teologia (1977) per la Universitat de Fribourg (Suïssa). Col·labora a la revista Poblet i altres revistes. És autor de diversos llibres: Poblet, espai i temps (Barcelona, 2000); Poblet, Santes Creus i Vallbona (en el llibre Música en les rutes del Cister); Catalunya (Saragossa, 2007); Abadia de Poblet, col·lecció &


......DOLÇ I SALAT......: CROQUETES DE PERNIL I OU DUR\nAmb aquesta recepta aquest mes hem presentaré a la recepta del 15 de els fogons de la bordeta i xocolata desfeta!! Personalment hem fa molta il·lusió presenta aquesta recepta meva ja que a casa sempre els hi han agradat molt aquestes croquetes, el Xavier sempre les vol de pernil, no son res de l’altre mon però a vegades amb les coses senzilles es quan arribes al cor de la gent, be en aquest fet a l’estomac jejeje! Dir també que es el primer cop que hem presento amb un recull de receptes com aquest, ja que en un any han crescut molt i que des de el meu humil blog de cuina voldria presentar aquestes croquetes perquè tothom que vulgui les pugui fer.\n120gr de ceba picada\n200gr de pernil salat picat\nPer a arrebossar:\nOli abundant per fregir-les\n1.Picarem la ceba amb la picadora i la reservarem. Després farem el mateix amb el pernil i el reservarem. Pesarem els ingredients i els deixarem tots preparats.\n2.En una paella posarem la mantega i la deixarem desfer a foc fort. Quan sigui desfeta i tirarem la ceba picada i la deixarem fregir. Jo amb les barilles manuals la vaig movent tota l’estona ja que es tan menuda que en un tres i no res es pot cremar, fins que sigui roseta.\n3.Baixarem el foc a la meitat i tirarem la farina tamisada, aquí l’integrarem amb la mantega i la ceba barrejant fins que quedi com una mena de pasta i ho barrejarem 1 minut per a que la farina perdi el gust de cru que te.\n4.Tirarem un raig de llet i barrejarem fins que sigui casi be del tot integrada i llavors i tirarem la llet en quantitats importants i l’anirem barrejant fins que sigui casi be integrada i així fins que se’ns acabi la llet. Ha de quedar una bechamel espessa, el punt esta en quan se’ns d’espega la nostra massa de les parets de la paella. Si ens queden grumolls podem passar-hi la batedora elèctrica.\n5.Ara es el moment de tirar el pernil picat i l’ou dur picat, ho barrejarem tot molt be per a que s’integri be tot a la massa. Apagarem el foc i ja tenim la massa feta.\n6. Quan l’apaguem del foc esperarem 5 minuts i la taparem amb film. La deixarem refredar sobre el marbre i després la passarem a la nevera així es farà una mica mes compacta i ens anirà millor per a formar les croquetes. Millor si les deixem d’un dia per l’altre.\n7.Ara es el moment de formar les croquetes, tenim dos opcions que es agafar una petita porció amb les mans i donar-li forma a la croqueta o amb dos culleres agafar una mica de massa i passant d’una cullera a l’altra es formarà la croqueta, aquí cadascú que ho faci com mes be li vagui. Quan tinguem una croqueta la passarem per farina, ou i pa ratllat respectivament, i així amb totes les croquetes.\n8.I ara es moment de fregir-les amb oli abundant fins que siguin daurades. I a degustar-les perquè la veritat que son boníssimes!!\n9.Podeu substituir la mantega per la mateixa quantitat d’oli d’oliva però personalment no tenen el mateix gust.\n10.Segur que us heu fixat que no tenen sal, doncs es així no tenen sal perquè el pernil ja li dona la sal necessària per a fer-les prou bones.\n11.Un cop donada la forma a la croqueta i la tingueu arrebossada les podeu posar en un tuper i congelar-les, son igual de bones!\nPublicat per dolç i salat a 16:19\nEls fogons de la Bordeta 15 de febrer de 2012 a les 19:20\nA mi les croquetes de pernil ja de per si m'encanten, i amb l'ou dur les acabes d'arrodonir!\ndolç i salat 15 de febrer de 2012 a les 22:30\nMoltes gracies pel comentari!\nLa Cuina de l'Olga 15 de febrer de 2012 a les 23:03\nHola!!! T'he conegut gràcies a la RECEPTA del 15!!! ..i he vist que has fet un comentari a la meva recepta.\nM'acabo de fer seguidora del teu blog!!!!\nJo tinc un blog jovenet (des del desembre...). Et deixo l'enllaç....\ndolç i salat 15 de febrer de 2012 a les 23:21\nHola olga!! hem fa molta gracia que poc a poc hem conegi la gent!! M'he fet segidora del teu blog i t'he feu un comentari! De segur que trobare moltes bones idees al teu blog!! Per cert les teves croquetes de pollastre i curry deuen estar tambe molt bones!! Felicitats!\nSummer 16 de febrer de 2012 a les 14:31\nMe comía ahora una decena!que crack eres!sigue así guapa! un besazo!\nMar i Muntanya 8 de juny de 2015 a les 20:44\nHola, aquestas croquetes són realment delicioses.\nJo sóc novata amb el tema del bloc, però la veritat es que m'hi estic aficionant molt.\nAra que et conec aniré seguin les teves receptes


Disturbis a les marxes de l’1 de Maig a París\n150 persones encaputxades van llançar còctels Molotov i pedres contra la policia, que va respondre amb gasos lacrimògens\n1 min. 02/05/2017 09:14\n651x366 Un grup d'antiavalots en flames intentant apagar el foc durant els disturbis de París de l'1 de maig / AFP Un grup d'antiavalots en flames intentant apagar el foc durant els disturbis de París de l'1 de maig / AFP\nEl dia dels treballadors ha tingut enguany a França una forta connotació política i el moment de tensió que viu el país s’ha vist reflectit en els enfrontaments entre manifestants i policia. A la marxa de la CGT de París, diversos encaputxats -unes 150 persones que eren al capdavant de la manifestació- van llançar còctels Molotov i pedres contra la policia i, segons les autoritats, almenys 6 agents antidisturbis van quedar ferits, 2 dels quals greus. La policia, en resposta, va llançar gasos lacrimògens. Hi hauria 5 persones detingudes. Més de 2.000 agents havien sigut mobilitzats ahir a França perquè ja s’esperava una jornada calenta.\nEls encaputxats portaven pancartes on expressaven el seu rebuig a escollir entre els dos candidats a l’Elisi. La marxa de la CGT reunia els sindicalistes que s’han mobilitzat contra el Front Nacional d’extrema dreta de Marine Le Pen però que no demanen el vot per a Macron, cosa que sí que fa el principal sindicat de França, la CFDT. Segons el ministeri de l’Interior, 142.000 persones van participar ahir en les manifestacions convocades arreu del país. Els organitzadors elevaven la xifra a 280.000.


Benigànim ajorna a inicis de setembre les seues festes patronals - radioontinyent.com\nBenigànim ajorna a inicis de setembre les seues festes patronals\nImatge de la reunió entre la Regidoria de Festes i Isaura Navarro | Ajuntament de Benigànim\nLa decisió ha arribat després d'una vídeoconferència entre l'AJuntament i Isaura Navarro, Secretaria Autonòmica de Salut Pública\nLa Regidoria de Festes de l’Ajuntament de Benigànim es va reunir dimarts amb Isaura Navarro, Secretaria Autonòmica de Salut Pública i del Sistema Sanitari Públic, per a tractar la realització de les Festes Patronals aquest any a Benigànim.\nExpliquen des del consistori que amb les recomanacions de la Secretaria Autonòmica i amb les mesures sanitàries vigents, "veiem el més convenient, pel bé del nostre poble i de les nostres festes, sol·licitar al plenari el canvi de les Festes Patronals del 3 al 6 de setembre".\nPer finalitzar afirmen que “les festes no les viurem com els últims anys, seran molt diferents, ens reinventarem i amb il·lusió realitzarem tots els actes possibles, complint totes les mesures sanitàries vigents”.\nAixí el Regidor de Festes explicava a Ràdio Ontinyent les conversacions que van tindre amb la Secretària Autonòmica Isaura Navarro, a qui van proposar que els deixaren avançar-se uns díes d'eixe 1 de setembre, al que Navarro va dir que "no, ja que a pesar que ells pogueren tindre controlats els actes festius, després la sensació festiva seria incomparable", pel que afirmava que "no es podria autoritzar".\nExplica José Miguel Cháfer que "per uns díes que atrassarem la festa, ho vam proposar als festers i la resposta va ser positiva", explicant així el fet que "aquest any les festes patronals seran una setmana després", matisant que "no seran les festes que volem i com les conèixem, però seran un poc millor que si les ferem la setmana d'abans".


Alberto Fabra, hospitalitzat per Coronavirus – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nL’expresident de la Generalitat Valenciana i senador territorial per la Comunitat Valenciana Alberto Fabra es troba hospitalitzat a l’Hospital General de Castelló després d’haver donat positiu en el test de coronavirus. Així ho han informat fonts del PP castellonenc.\nFabra va ingressar el dimarts en el centre hospitalari després de després de manifestar els símptomes associats a la malaltia, i després de sotmetre’s a les proves els resultats van confirmar anit que és portador del COVID-19.\nEl *expresident “està bé i afronta la malaltia amb força i optimisme”, complint les indicacions dels facultatius i seguint amb atenció i màxim interés l’actualitat pel que fa a la malaltia a Espanya i tothom”, segons les mateixes fonts.\nAlberto Fabra ha agraït les mostres d’afecte que ha començat a rebre del seu cercle familiar i personal, i ha expressat el seu “reconeixement més sincer a tots i cadascun del personal sanitari que aquests dies està treballant sense descans, ajudant als castellonencs, i demostrant que estem en les millors mans”.\n“Podem sentir-nos molt orgullosos de la seua capacitat i dedicació, perquè són els vertaders herois”, ha manifestat Fabra, qui ha llançat “un missatge d’esperança” per a totes les persones que, com ell ara mateix, “estan lluitant contra aquesta epidèmia sanitària, inèdita a nivell mundial”.\nEl *expresident de la Generalitat Alberto Fabra indica que confia “a poder recuperar prompte la salut, per a continuar amb la labor de representació i defensa dels interessos dels ciutadans de la Comunitat”.


La Cotorra de la Vall: La campanya citrícola s'ínicia amb les varietats primerenques\nLa campanya citrícola s'ínicia amb les varietats primerenques\nLa campanya citrícola ha començat amb la collita de varietats primerenques, cas de les varietats de Satsuma Iwaski, Clausullines, Prim 23 a les quals s’unirà en uns 10 dies la varietat Orogros.\nCal dir que la campanya es present bona en varietats primerenques i en navelines, i suposem que després la demanda s’allargara a la resta de varietats més d’hivern, amb la que pot ser una bona temporada propiciada per la bona demanda dels mercats europeus, doncs no podem oblidar que la càrrega de vitamina C dels cítrics és una ajuda a les defenses. En aquests dies primers de campanya encara es poden vore als supermercats taronja no europea, cosa que es deu a la importació de fruit de fora les nostres fronteres.\nQuan a previsions, s’espera poca fruita en la Navel, Navel Lane un poc millor i més quantitat en les valències.\nNomés hem inclòs aquelles varietats on s’han produït compres.\nLa impressió general és de decepció, sobretot perquè els preus no pugen i estem en una mateix nivell que fa quaranta anys, quan els adobs, els recs, els insecticides, els jornals... tot ha pujat, amb la qual cosa els guanys són mínims i com se sol dir “de la terra no es pot viure”, i per tant molts horts abandonats o treballats com a segona activitat.\nI queixes de la situació pel fet que tot el comerç i amb ell els preus, estiga controlat per uns pocs comerços que formen un veritable lobby citrícola que domina la comarca de la Safor-Valldigna i fan tot el que poden perquè els preus no augmenten.\nUn altre factor que no ajuda gens a l’economia del llaurador professional són les normes marcades per Europa, sobre tot quan a tractaments fitosanitaris, amb preus que han encarit els productes químics i, paral·lelament, els tractaments als arbres i al fruit en les diferents etapes del seu desenvolupament.\nLes múltiples queixes i demandes, any rere any, dels llauradors tant al govern valencià com principalment al d’Espanya (el govern valencià té molt poques competència quan a l’agricultura, i menys encara en l’aspecte comunitari europeu) cauen en sac foradat i això provoca la fugida de possibles treballadors del camp, i tot seguit l’abandó de les terres. Només cal fer una passejada per la Valldigna per comprovar com terres ben conreades fa unes dècades, estan abandonades.\nEl fet que l’agricultura és font de treball i de riquesa, i una de les bases exportadores del País Valencià, no sembla ser un factor que canvien voluntats en els polítics de Madrid i Europa, que són els que poden capgirar aquesta situació.\nAgraïm la col·laboració i assessorament que ens ha prestat Javi Escrihuela, exregidor d'Agricultura de l'Ajuntament


Repsol i la seva fundació obren una nova convocatòria d'ajuts a projectes socials | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEls projectes que optin a la convocatòria, amb una dotació total de 15.000 euros, han de ser de caràcter local i cal que prestin especial atenció a actuacions relatives a col·lectius vulnerables, discapacitat i dependència.\nUn dels guardonats, en l'edició anterior, va ser la Fundació Estela.\nfundacioestela.cat/ Diari més\nEl Complex Industrial de Repsol a Tarragona i la Fundación Repsol posen en marxa una nova convocatòria per a projectes socials que es desenvolupin a l'entorn del Complex Industrial de Tarragona. Aquesta convocatòria s'emmarca dins del compromís de Repsol de contribuir al benestar de la societat, millorar la qualitat de vida de les persones i aconseguir un major desenvolupament social, educatiu, ambiental i cultural, especialment a les zones on és present.\nEls projectes que optin a la convocatòria, que compta amb un total a repartir de 15.000 euros, han de seguir alguna o algunes de les següents línies d'actuació prioritàries: que afavoreixin la promoció i desenvolupament integral de les persones en situació de pobresa i vulnerabilitat; que contribueixin a la igualtat d'oportunitats i la inserció social i la promoció del desenvolupament social i educatiu d'infants i joves de famílies en situació de pobresa; que siguin projectes de suport escolar per a aquests col·lectius i d'oci infantil; que atenguin les necessitats bàsiques de les persones en aquest context; que promoguin els hàbits saludables i la millora en la qualitat de vida, o bé que tinguin en compte la promoció de la qualitat de vida de les persones amb discapacitat, oci inclusiu i desnevolupament psicosocial d'aquest col·lectiu.\nEl desenvolupament de les iniciatives haurà de ser de caràcter local, i en especial es valorarà molt positivament que els projectes s'executin a l'entorn proper de Tarragona. El període d'execució dels projectes ha de ser a partir de desembre de 2018.\nEl termini de presentació de candidatures finalitza el pròxim 31 d'octubre, abans de les 12 de la nit. Al novembre es publicarà al web de Fundación Repsol i a la del Complex Industrial de Tarragona la llista dels projectes guanyadors. Les bases completes de la convocatòria es poden consultar al web del Complex Industrial de Repsol a Tarragona.\nComplex Industrial Repsol a Tarragona


JAUME SOLER GUANYA LA PRIMERA CRONOPIC\nHa estat un matí fred, gris i amenaçant de pluja que de tant en tant deixava anar quatre gotes\n15 corredors i molts grams de campions a la línia de sortida (curses de muntanya, duatlons de muntanya, raids, ultratrails…) i ambient de ressaca nadalenca.\nCompte enrere i sortida de la primera sèrie; un, un altre, un altre. Un rosari de corredors dispersos per la pujada que arribaven al coll del Pic de l’Àliga on eren rebuts pel Xavi Perelló i en Marc tot prenent els temps i aguantant un aire fred de pebrots.\nTornar a baixar pel mateix camí aprofitant per animar als que encara tiren amunt.\nUf! Temps just per recuperar, que fa fred, i a per la segona sèrie. Boques obertes, corts desbocats, pulmons cremats per l’aire fred…\nUn cop de nou tots al punt de sortida, cava i torrons, classificacions i bon rotllo.\nObjectiu aconseguit, passar una bona matinal i fer lloc pel canalons que ara ja venen de gust.\nLa cronopic, una cursa curta i explosiva en pujada.\nFarem una cursa amb dues manegues pels mes agosserats.\nI una altra d'una sola pujada pels mes afectats.\nDespres de la cursa ens menjarem els torrons regats amb alguna cosa que no sigui isotonica.\nLa cursa es gratuita per tothom, però si que us demanem que confirmeu la vostra presencia envian un correu a ceazimut@gmail.com, per saber mes o menys quants serem i organitzar-ho tot.\nClassificacions Roc Bike 08\nHola valents tots i totes!.\nPer gentilesa del Xavi Perelló que es qui va muntar la fantàstica matinal de diumenge aquí teniu les classificacions finals del Roc Bike. El més fred dels darrer 100 anys...o 200.\nPublicat per blskn 6 comentaris:


Especialista en Dret del Treball i de la Seguretat Social: un Dret en Evolució Aplicable a les Noves Formes de Treball i Realitats Socials -\nData de finalització: 30/05/2022\n9 ECTS / 54 hores de videoconferència\nLloc de realització: Online, per videoconferència amb la plataforma ZOOM.\nEl sorgiment de noves formes de treball, i en particular de treball a distància, teletreball o aplicacions digitals, fa imprescindible estudiar com s’hi pot acomodar el dret laboral.\nAquest curs de postgrau permet la realització de pràctiques externes extracurriculars.\nPodran matricular-se aquells sol·licitants que estiguin en possessió del títol de batxillerat o formació professional de grau superior sempre que demostrin una connexió professional amb el món del treball, la protecció social o la immigració.\nSi un sol·licitant no reuneix els apartats anteriors, podrà accedir-hi sempre que demostri una connexió per motius laborals amb el món del treball, la protecció social o la immigració, o bé acrediti la realització prèvia de cursos específics sobre la temàtica del curs de postgrau.\nNota: Els alumnes que no tinguin títol universitari rebran, amb les mateixes condicions, un certificat d’assistència lliurat per la Fundació UdG: Innovació i Formació.\nEl Curs de Postgrau en Dret del Treball i de la Seguretat Social: un Dret en Evolució Aplicable a les Noves Formes de Treball i Realitats Socials es divideix en tres cursos d’especialització:\nLes persones que es matriculin en el curs de postgrau hauran de fer els tres cursos d’especialització i un examen tipus test amb resposta múltiple justificada.\nAdquirir una formació especialitzada de caràcter universitari sobre aspectes teòrics de la legislació laboral espanyola i de la UE, i la seva aplicació pràctica en matèria laboral i de seguretat social en relació amb les activitats internacionals de les empreses i els treballadors.\nS’estudia amb profunditat la gestió davant les autoritats laborals i de la Seguretat Social per al reconeixement i exercici dels drets derivats del treball i de protecció social.\nS’adquireixen coneixements en matèria de mobilitat laboral i de moviments migratoris, tant d’estrangers que vénen a Espanya, com d’espanyols o catalans que marxen o es desplacen a l’estranger.\nEn el marc de l’estudi sobre la legislació i l’anàlisi de la seva aplicació a supòsits pràctics o reals, es prestarà una atenció molt especial a les noves maneres de treballar, especialment quan hi ha involucrats els aparells digitals, així com la cobertura de noves necessitats socials.\nExpert, assessor o gestor en mobilitat laboral.\nCurs de postgrau-Especialista en Dret del Treball i de la Seguretat Social: un Dret en Evolució Aplicable a les Noves Formes de Treball i Realitats Socials\nSeminari-Presentació del llibre 'No puedo respirar: Anatomía de la revuelta contra el racismo tras el linchamiento de George Floyd', de Lorenzo Cachón (Editorial Apip-Acam, 2021).\nSistema de Seguretat Social. Institucions. Cotitzacions. Requisits d’accés.\nIncapacitats temporals i permanents: les estrelles de la Seguretat Social en vies de reforma.\nJubilació: vents de canvi i sostenibilitat.\nTreballadors autònoms. Cobertura dels seus riscos socials.\nAssistència social: ajudes econòmiques.\nCurs de Postgrau en Dret del Treball i de la Seguretat Social: un Dret en Evolució Aplicable a les Noves Formes de Treball per la Universitat de Girona*\nCada sessió docent del Postgrau (de 3 hores de durada) s'estructura en dues parts, que són les següents:\n1. Una primera part d'anàlisi de la normativa laboral, de Seguretat Social i d'estrangeria, així com la manera en què és interpretada per la jurisprudència i la doctrina laboral o els experts en la matèria.\n2. I una segona part de resolució de casos reals on es posi en pràctica aquella legislació, conforme als criteris establerts pels tribunals de justícia i les autoritats públiques laborals.\nAbans de cada sessió docent entregarà a l'alumnat una Guia explicativa o un document en format power point sobre el contingut de cada sessió, així com els casos pràctics que es resoldran amb la direcció del ponent.\nDesprés de cada sessió, l'alumnat podrà interactuar amb el professor responsable de cada sessió per aclarir tots aquells conceptes que encara els despertin dubtes o per aprofundir en el seu estudi amb sentències judicials d'interès, informes jurídics o articles doctrinals.\nPer obtenir una qualificació del Postgrau, l'alumnat haurà de fer una prova final d'acreditació dels coneixements adquirits.\nLes classes s'impartiran en espanyol.\nL’assistència i la participació a classe així com el seguiment de les explicacions teòriques i la resolució de casos pràctics que es duguin a terme en cada sessió.\nEn cada sessió s’entregarà un document PowerPoint o en un altre format sobre el tema tractat així com un cas pràctic que es resoldrà durant videoconferència.\nEls estudiants hauran d’assistir a un 80% de les videoconferències en temps real amb plataforma zoom.\nEs farà un examen tipus test de resposta múltiple amb justificació que es realitzarà 30 de maig de 2022.\nEdició: 4ª Edició | Lloc: ON LINE, per videoconferències a través de la plataforma ZOOM. | Idioma: Català |Data inici: 18/03/2022\nEdició: 11ª Edició | Lloc: ON LINE per videoconferència amb la plataforma ZOOM | Idioma: Català |Data inici: 26/11/2021\n10% de descompte per persones aturades en el moment de la matrícula. 1.057,50€ (235 € preinscripció + 822,50 € Matrícula)\n10% de descompte per alumnes i exalumnes de la UdG. 1.057,50€ (235 € preinscripció + 822,50 € Matrícula)\n10% de descompte per alumnes i exalumnes de màsters, postgraus i diplomes d'especialització de la Fundació UdGIF. 1.057,50€ (235 € preinscripció + 822,50 € Matrícula)\n10% de descompte per personal UdG (PDI i PAS) i Fundació UDGIF. 1.057,50€ (235 € preinscripció + 822,50 € Matrícula)\n5% de descompte per persones amb discapacitat reconeguda igual o superior a 33 %. 1.116,25€ (235 € preinscripció + 881,25 € Matrícula)\n10% de descompte per persones amb discapacitat reconeguda igual o superior a 65 %. 1.057,50€ (235 € preinscripció + 822,50 € Matrícula)\n5% de descompte per membres de famílies nombroses o monoparentals. 1.116,25€ (235 € preinscripció + 881,25 € Matrícula)\n10% de descompte per matrícula de 2 treballadors de la mateixa empresa o organització ( la factura anirà a càrrec de l’empresa). 1.057,50€ (235 € preinscripció + 822,50 € Matrícula)\n15% de descompte per matrícula de 3 o més treballadors de la mateixa empresa o organització ( la factura anirà a càrrec de l’empresa). 998,75€ (235 € preinscripció + 763,75 € Matrícula)\n10% de descompte per matrícula de treballadors d'empreses que hagin realitzat formació a mida amb la Fundació UdGIF. 1.057,50€ (235 € preinscripció + 822,50 € Matrícula)


Unió Catalanista de Sabadell: de maig 2013\nLes relacions Catalunya – Espanya\nEl proper dijous dia 30 de maig a les 7 de la tarda i al Saló d’Actes de l’Acadèmia, carrer Sant Joan 20 de Sabadell, es celebrarà la cloenda del cicle amb un debat amb tots els ponents que han intervingut en aquestes conferències que sota el títol “LES RELACIONS CATALUNYA ESPANYA” , l’Associació Sabadell Memorial amb la col·laboració de la Unió Catalanista de Sabadell, han vingut oferint aquest curs. Amb aquest motiu, el President de l’ASM ha volgut publicar la següent carta oberta:\nAmb aquest Debat Obert, s’acaba el curs 2012-13 amb el cicle de cinc conferències que han analitzat des de diversos punts de vista les relacions Catalunya-Espanya.\nPel proper curs, i responent a la qüestió de màxima actualitat i transcendència a Catalunya, hem programat un nou Cicle de conferències que sota el nom “La independència de Catalunya” vol ajudar a divulgar, entendre i donar resposta al dilema que els catalans tenim plantejat: La Independència de Catalunya o la submissió a Espanya. En la situació en que ens trobem immersos, és convenient fer un comentari o justificació d’aquest cicle de divulgació.\nL’Estat Espanyol i per extensió natural el conjunt de l’Espanya d’idiosincràsia castellana, no te cap projecte de futur, ni social, ni polític, ni econòmic. El govern del PP i la oposició del PSOE, han perdut la carta de navegar, estan instal·lats en la indefinició i tots els seus plans es resumeixen al “qui dia passa, any empeny”. L’Estat de les Autonomies ha fracassat i s’ha convertit en un fòssil pudent, inútil i que no satisfà a ningú.\nA Catalunya i als catalans, perquè s’ha convertit en un instrument d’opressió, que vol continuar la política franquista i falangista, utilitzant subreptíciament, una democràcia intervinguda pel poder judicial i submisa al dictat del govern madrileny de torn.\nTampoc als poders fàctics de l’Estat Espanyol, dominats i al servei d’una casta de funcionaris, amics i parents, on la corrupció, la ineficàcia i la cobdícia són els trets dominants i definitoris d’aquesta banda de delinqüents. Una situació que es vol perpetuar utilitzant una Constitució i uns Tribunals supeditats als interessos dels polítics i oligarques dominants. Que no els repugna, gens ni mica, la utilització de la guerra bruta o de qualsevol altra mitjà per espuri que sigui.\nAls espanyols per la seva lògica imperialista i dominadora, per radicalitzar la seva política assimiladora, jacobina i destructora de tot allò que no sigui espanyol. Per esborrar del mapa qualsevol discrepància o personalitat diferenciada del model oficial. Per poder seguir robant i espoliant als catalans. Per acabar la feina del dictador Franco aliat de Hitler i servidor fidel dels nazis, obsessionat per eliminar definitivament la cultura, llengua i la personalitat de la nació catalana.\nEn aquesta croada anticatalana, són factors importants, la hostilitat permanent del PP i dels Ciutadanus, contra el Govern de la Generalitat i molt especialment contra el seu President. Ajudats pel PSC, que seguint les consignes del PSOE, intenten torpedinar la política de la Generalitat, amb propostes forassenyades i estúpides com ara el federalisme o la submissió a l’ordre constitucional establert.\nLa degradació és tan important i evident, que en qualsevol país civilitzat, tot el Govern del PP, hauria dimitit i anat a la presó. Amb aquest panorama, és fa més que evident la necessitat de constituir un Estat propi i un govern que defensi els nostres interessos i com la única via per superar la crisi i l’espoli a que estem sotmesos. Per totes aquestes consideracions, l’ASM va endegar un cicle de conferències sobre les relacions entre Catalunya i Espanya. Culminarà aquest cicle, amb un Debat Obert amb la intervenció dels ponents i la participació els assistents.\nAquest és la nostra aportació al procés sobiranista en que Catalunya està compromesa i que condiciona i assegura el nostre futur. També la nostra supervivència com a poble.\nEn el debat es tractaran els següents temes a càrrec del seus respectius ponents:\n1- Els fets diferencials entre Catalunya i Espanya.\nPer en Miquel Crusafont i Sabater. Dr. en Història i Enginyeria. President de la Societat Catalana d’Estudis Numismàtics de l’IEC.\n2- La Societat Civil a Catalunya.\nPer na Teresa Mira i Lozano. Arquitecte. Membre de l’Assemblea Nacional de Catalunya i de la Fundació Bosch i Cardellach.\n3- L’Economia catalana sense Espanya.\nPer en Modest Guinjoan, economista, autor del llibre “Balanç de l’Economia Catalana sense Espanya”.\n4- Les infraestructures de Catalunya.\nPer en Pere Puig i Ysern, Empresari del sector logístic. Responsable d’infraestructures a la Cambra de Comerç de Sabadell.\n5- Catalunya en el marc de la Unió Europea.\nPer en Joan Canadell, Secretari general del Cercle Català de Negocis, empresari, Enginyer Industrial.\nParaules clau ASM, C's, Catalunya, Constitució, Espanya, Franco, Independència, PP, PSOE, Tribunal Constitucional\nPubliquem tot seguit unes interessants reflexions sobre la independència, que el periodista i presentador de “Singulars” a TV3 en Jaume Barberà, autor de “S'ha acabat el bròquil”, llibre de no-ficció en llengua catalana més venut d'aquest Sant Jordi, ha publicat desprès de la seva darrera xerrada a Radio Puig-Reig i que ell mateix titula “La por”, aquesta mena de por que tots el catalans hem de perdre si volem tenir un Catalunya lliure i sobirana.\nLlegiu aquestes reflexions, valen la pena.\nAhir, vaig participar en el Forum 10, organitzat per Ràdio Puig-reig. La trobada va començar a les 9 del vespre, i havia de durar 60-75 minuts. La meva intervenció no havia de passar de 30 minuts i, després, seria el torn del públic. Els organitzadors esperaven unes 100 persones. Aquestes eren les previsions de la bona gent de Puig-reig.\nEls resultats van ser diferents. La trobada va durar gairebé 150 minuts i la meva intervenció va superar els 90 minuts. La sala es va fer petita: se'm va dir que hi havia 200 persones i n'hi va haver que no van poder entrar. Plovia a bots i barrals. Vaig arribar a casa a les 2 de la matinada, quan hi havia d'haver arribat a les 12. Hi hauria pogut arribar més tard: la gent no volia marxar. El públic era majoritàriament de mitjana edat, encara que també hi havia joves i gent gran. La trobada es va acabar amb un aplaudiment la durada del qual em va incomodar força.\nSí, ara ja ho puc dir ben alt: tornem a voler implicar-nos. Tornem a voler escoltar. Tornem a voler ser subjectes. Si això és el que ens ha portat la crisi, benvinguda crisi!. Jo no vaig anar a Puig-reig a fer de "celebrity" de segona fila. No hi vaig anar a explicar batalletes de la foguera de les vanitats. Hi vaig anar com faig sempre, sense cap guió previ. Això sí, la meva intervenció tenia aquest títol: "El futur és nostre: impliquem-nos-hi".\nVaig mirar els ulls d'alguns dels assistents i em vaig deixar anar. Viure és trobar-se, és comunicar-se. I vaig començar a parlar de la indefensió apresa i de la por, de la por que ens fa sobreviure i de la por tòxica, la que ens paralitza. Vaig parlar de la independència. I ho vaig fer de la mateixa manera que ho fet aquí: la independència és només un instrument, un instrument que ha de servir per construir una societat millor.\nVaig posar molt èmfasi en la necessitat d'acceptar l'altre, perquè l'altre també som nosaltres. Vaig recordar que Catalunya és el que és avui gràcies a centenars de milers de persones que van haver de marxar forçosament dels seus pobles per sobreviure. Vaig repetir el que ja he dit moltes vegades i que ho puc resumir així: la independència de Catalunya no respon a cap sentiment de superioritat ni es fa des de l'odi, sinó que és una simple resposta a un fracàs, el fracàs de constatar que la classe dirigent espanyola, avui ampliada i legitimada per una Constitució que ens condemna sempre a perdre qualsevol votació, no ens accepta com som. Una classe dirigent, el Madrid-Centre de Poder, que no té res a veure amb els madrilenys ni amb altres ciutadans espanyols. Una classe dirigent que, de fet, no entén ni vol entendre com és possible que encara no hagi pogut assimilar-nos, que no hagi pogut eliminar-nos com a ciutadans que ens sentim nació.\nVaig voler destacar també que Catalunya ha fet sempre de la diversitat riquesa, i que això ha de continuar així. Vaig defensar que la llengua castellana és la meva segona llengua i que vull que també sigui oficial en la nova Catalunya. I, per si algú ho oblida, vaig fer notar també que de la mateixa manera que jo em sento català, i vull que em respectin els meus sentiments, també hi ha persones que se senten espanyoles i tenen tot el dret a no ser ofeses ni menyspreades. I encara que pugui semblar un contrasentit, vaig explicar que hi ha conciutadans que, tot i sentir-se espanyols, votarien sí a la independència. Però que no ho farien si entenguessin que sentir-se català exclou el fet de poder-se sentir espanyol. És a dir, vaig defensar, com he fet aquí diverses vegades, la independència inclusiva.\nAvui, s'ha escampat per Espanya l'entrevista que em va fer el "Punt-Avui" i que es va publicar ahir. I s'ha fet amb aquest titular: "Un conocido presentador de TV3 afirma que España quiere "eliminar" a Cataluña". És obvi la intencionalitat d'aquest titular. I no em detindré a rebatre'l. No cal. Si els que el destaquen no entenen que la classe dirigent espanyola no ha volgut fer mai pedagogia de la plurinacionalitat d'Espanya ni ha volgut entendre que la diversitat és riquesa, no ho aconseguirem ara. Si no veuen que l'única Espanya que ells accepten i defensen és la de la uniformitat, ara tenen un problema: els que ens sentim exclosos, volem sortir-ne. Volem decidir.\nCom podem voler quedar-nos dintre d'un Estat on el partit que en aquests moments el governa és capaç de fer un vídeo on es diu que en la Catalunya independent tots els conciutadans amb cognoms d'origen espanyol seran obligats a canviar-se'ls? Sí, en lloc de García, Garriga?. L'estratègia dels disbarats, de la por tòxica. Les pensions, la ciutadania europea, la llengua, el mur, els sentiments, la frontera, la pobresa, l'enfrontament, la divisió, la resta, l'exclusió, el nazisme.....\nHe comès un altre error. Com sabeu, era dels que defensava que des de Catalunya es podia tornar a proposar una alternativa a Espanya, una Espanya regenerada políticament i econòmicament. Una Espanya amb una nova Constitució feta sense l'alè franquista al clatell. Em vaig equivocar. I ho he tornat a fer quan, en un primer moment, esperava que des d'Espanya sorgís un discurs sensat, amb arguments. No és així. La resposta d'Espanya és poder estendre al màxim el virus de la por tòxica.\nLa resposta a aquests disbarats és la que ens va donar ahir un pare de família a la trobada de Puig-reig: "No he nascut a Catalunya. A casa, parlem en castellà. I vull la independència de Catalunya".\nParaules clau Catalunya, Constitució, crisi, Independència, Madrid\nPotser ara toca que esquerres i dretes es posin d'acord d’una punyetera vegada. Hi ha una cita atribuïda a Josep Pla que diu: “El que s'assembla més a un espanyol de dretes és un espanyol d'esquerres”, per justificar la tírria universal que els espanyols mostren envers Catalunya. Potser no és cert aquesta assignació a Pla, el que si es veritat és que el jove Pla posa en llavis del seu pare la següent expressió: “Pensa que el que s'assembla més a un home d'esquerra, en aquest país, és un home de dreta. Són iguals, intercanviables, han mamat la mateixa llet.” Per això semblaria lògic que, en aquests moments d’emergència nacional, s’arribessin a posar d’acord en el Parlament des del partit més progressista i d'esquerres fins al més conservador i de dretes, per defensar Catalunya enfront dels atacs que, dia si i dia també, es reben des de Espanya més retrograda. Aquest és el fil conductor de l'article titulat: “Catalanisme prioritari” escrit per en Jofre Llombart.\nJa aniria sent hora que Catalunya deixés de ser un segon plat ideològic i passés a ser el primer. M’explico. Durant la Guerra Civil es va “aconsellar” al catalanisme que renunciés a reclamar la plena sobirania per defensar la República. Val, d’acord: legítim, lògic i necessari. El mateix durant la oposició al franquisme. A la transició, es va reclamar “responsabilitat” al catalanisme per consolidar la democràcia i una Constitució que, per cert, va sacralitzar la unitat indissoluble d’Espanya (I) i per cert (II) amb l’aval de l’exèrcit. Però vaja, res, tot sigui per la democràcia, companys. Més tard l’excusa va ser l’entrada a la CEE (1986), després els Jocs Olímpics i posteriorment l’entrada a l’euro. Ara és la sortida de la crisi. Sempre apel·lant al nostre seny, sempre demanant que el catalanisme renunciés al discurs rupturista pel “bé comú”, per “l’interès general”, o el sempre irritant “sentit d’Estat”. Això hauria estat bé si aquesta lleialtat hagués estat recíproca. Però a canvi vam rebre un AVE vint anys tard, el combat contra la llengua catalana, l’espoli fiscal i una autonomia política que com a molt ens permet escollir dos festius l'any.\nDiversos factors poden haver intervingut en aquest fre. Per exemple, la bona fe europeista del president Pujol. No se li pot imputar cap mala volença. Es creia que un nacionalisme controlat afavoriria l’entrada a Europa de l’Estat, i amb ella de Catalunya. És cert que hi van haver renúncies (la primera el pacte fiscal l’any 1978) però els diferents governs espanyols (començant amb els de la UCD passant pels de Felipe i els d’Aznar) van saber treure profit d’aquest sentit del deure que tenia el President Pujol. Ara fins i tot ell s'ha adonat d'aquest engany i s'ha reconegut independentista per eliminació. I amb ell, el partit que va fundar, dirigir i manar: Convergència Democràtica. A l’altre eix, i com a segon factor, també hi ha hagut una esquerra que també s'ha mostrat atemorida pel poder de l’esquerra espanyola. Sempre amb l'ai, ai, ai... l’ui, ui, ui, el “junts, que ve la dreta”. Era el seu “ara no toca” particular, aquest cop disfressat amb jaqueta de pana. És aquesta esquerra que sempre ha confiat (també quasi sempre de manera benèvola) en què a l'altra banda del riu hi havia una esquerra espanyola esperant-la amb la mà estesa i la guitarra penjada. Una esquerra però, que ha estat abans espanyola que esquerra, i que mai ha perdut el sentit unívoc de l'Estat, que mai s’ha cregut el federalisme, o almenys no ha pres ni una sola mesura en aquest sentit mentre ha governat (de 1982 a 1996 i de 2004 a 2011). Els Bardem i Víctors Manuels capaços de fer una vaga de fam pel Frente Polisario i callada amb la vergonya aberrant del Lapao i del reportatge de Telemadrid.\nDoncs bé ni que sigui per justícia però sobretot per una qüestió d'intel·ligència, dignitat i supervivència, ara potser aniria sent hora que dretes i esquerres del país li tornessin a Catalunya aquest deute ideològic. Tampoc passaria res, de fet seria un experiment força saludable, que les dretes i les esquerres nacionals es posessin d’acord en allò que ja estan d’acord: que Catalunya té dret a decidir i a dret –si així ho vol la majoria- a formar un nou Estat. I després, un cop assolit aquest estadi, ja tornaran les baralles ideològiques. Ja tornarem a discutir sobre si hi ha d’haver més o menys impostos, quin grau d’intervenció ha de tenir l’estat, quines prestacions es posen a la salut pública o si s’han de tancar les centrals nuclears. Ah, i també escollir el nombre de festius l’any.\nArticle publicat a elSingularDigital.cat el dimecres 15 de maig del 2013\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 11:22 Cap comentari:\nParaules clau Catalunya, CDC, Constitució, Espanya, Franco, Jocs Olímpics, Jordi Pujol\nEl Tribunal Constitucional ha liquidat una declaració política, una simple idea que només era un punt d'arrencada per a, més endavant, fer un plantejament jurídic i institucional. Aquests dotze funcionaris de partit, han respost a l'estímul del PP i el PSOE i s'han pensat que amb quinze línies en tenen prou per passar per sobre de la voluntat democràtica del poble català. Aquest malaurat tribunal només és una pedra més en el camí que, inexorablement, porta Catalunya cap a l'emancipació. Els espanyolistes no conceben altra cosa que guanyar. Arrasant, devastant, derrocant. No hi haurà un "parlem-ne", ni tampoc un "no, però...", no oferiran cap altra sortida que la derrota i la rendició. Si cal ho faran amb els tancs i la Guàrdia Civil. Ni tan sols són conscients que aquesta vegada per a vèncer necessitaran convèncer. Tots aquests sentiments queden prou ben reflectits, en dos articles titulats: “És la sobirania, estúpids” d’en Francesc Puigpelat i “Ara toca desobeir l'Estat” d’en Vicenç Partal, triats entre les nombroses opinions que han aparegut avui als diaris i que, si voleu, podeu llegir tot seguit.\nEl Tribunal Constitucional (TC) ha dit que "no" a la declaració sobiranista del Parlament i hi ha hagut un seguit de gent que, per a variar, s’ha començat a exclamar i esquinçar les vestidures. Fins i tot s’han anunciat noves acciones legals, recursos i contrarrecursos. Tot plegat, em cansa. Per què no fem l’únic coherent que es pot fer, que és ignorar la legalitat espanyola? El TC ha fet el que havia de fer. Si la Constitució diu que la sobirania recau sobre el poble espanyol, i el Parlament replica amb una declaració dient que recau sobre el poble català, la conclusió és evident: la declaració del Parlament és inconstitucional. No cal ser doctor en Dret ni passar cinc mesos debatent per adonar-se’n.\nLa qüestió és simple i irreductible: o el poble espanyol és sobirà, o el poble català és sobirà. I punt. Tota la resta és xerrameca. Cal portar el conflicte a aquest punt de simplicitat absoluta i despullada. O sigui que, sisplau, senyor Artur Mas i senyora Núria de Gispert: ¿podrien estalviar-nos la humiliació i confusió de més paperassa legal?\nParafrasejant Bill Clinton, cal arribar al cap del carrer i exclamar: “És la sobirania, estúpids!” Per part de suposant no-nacionalistes, havíem sentit fa anys sonors sermons que advertien que la “sobirania” és un concepte bizantí i inútil, i que debatre sobre aquest concepte era com fer-ho sobre el sexe dels àngels. Que n’eren, de mentiders! La sobirania és la clau de volta de tot. Totes les guerres que en el món han sigut, han estat per qüestions de sobirania. I totes les crisis que es fan i es desfan, es basen en temes relacionats amb la sobirania.\nPer exemple: tota la (nefasta) gestió de la crisi que han fet, primer Zapatero i després Rajoy, no ha pivotat sobre el deute, ni el creixement, ni l’atur. No, això no els interessava. L’únic que comptava era la sobirania. Espanya no podia “cedir sobirania” a Europa sota cap concepte, i per això l’únic criteri que guiava l’actuació del PSOE i el PP era evitar el rescat. “Espanya no pot perdre sobirania”, clamaven. “No estem disposats a donar la nostra sobirania a Brussel•les ni a Berlín”, afegien. Tot el creixent antieuropeisme i antigermanisme que es detecta a bona part de l’opinió espanyola té com a única base una defensa aferrissada, estil alçament del 2 de maig, de la sobirania espanyola.\nI arribem al cap del carrer. Els espanyols reivindiquen el dret a cometre qualsevol animalada disfressada de pujada d’impostos per tal de no cedir sobirania a la UE ni a Alemanya. I, alhora, responen als catalans que reclamar sobiranies és cosa de nacionalismes medievals i passats de moda. En què quedem?\nArticle publicat al diari NacióDigital.cat el dijous 9 de maig del 2013\nLa metàfora del xoc de trens va fer fortuna ja fa anys en la política catalana, en el sentit que seria inevitable tard o d'hora un xoc de trens entre la voluntat del poble de Catalunya i l'immobilisme supremacista de l'Estat. Ara el xoc de trens ja ha passat, com ho demostra la insòlita actitud del Tribunal Constitucional espanyol que suspèn, o creu que suspèn, la Declaració de Sobirania feta pel Parlament de Catalunya. No sé si ho saben ells però aquesta és una suspensió pírrica.\nHi ha moments en els quals dubte si els nostres diputats són conscients del que van votar aquell dia però això no invalida en cap cas el valor jurídic, he dit jurídic sí, de la Declaració de Sobirania. Si les coses segueixen com van, la independència de Catalunya acabarà essent objecte de disputa al Tribunal Internacional de l'Haia. I per al Tribunal, hi ha tota la jurisprudència que ho avala, les decisions d'Espanya després de la declaració de sobirania ja no tindran l'efecte legal que tenien abans. De fet no en tindran cap. El marc de joc el va moure la declaració, ho sàpiguen o no els nostres diputats, i ja no és el Regne d'Espanya sinó la comunitat internacional on es juga el nostre futur. Cosa que el text de la suspensió, per cert, deixa més que clar. Ells sí que en són conscients i per això ho diuen que la declaració “és un acte de poder constituent”. Clar que sí.\nAra, però, de forma immediata, la qüestió és com reaccionar a tot plegat. I a parer meu, decidisca el que decidisca el Parlament, cal que hi haja un gest explícit de desobediència a les institucions de l'Estat per part de les institucions catalanes i per part de la societat també. Com una resposta proporcionada a l'agressió rebuda. La forma que aquesta desobediència prenga em sembla secundari. Poden proposar arriar la bandera espanyola dels edificis de la Generalitat. O retirar els diputats de Madrid. O votar al Parlament negant el dret del TC a ingerir-se... o posar data a la consulta. No és tant el que fem sinó com ho proposem i com guanyem espai.\nPeriodista i director de Vilaweb.\nArticle publicat al diari EL PUNT AVUI el dijous 09 de maig de 2013\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 13:18 Cap comentari:\nParaules clau Catalunya, Estat Propi, PP, PSOE, sobiranisme, Tribunal Constitucional\nRetalleu, retalleu catalans!\nEls polítics extremenys es superen dia a dia. Ahir la vicepresidenta de la Junta d’Extremadura exigia a Catalunya que retalli més i més. La número dos de Monago i portaveu del Govern, Cristina Teniente assegurava que la seva comunitat no pot ser sempre la que se sacrifiqui i que les comunitats incomplidores no haurien de tenir un dèficit del 2,1%” com demana el conseller d’Economia, Andreu Mas-Colell. Quina barra! Catalunya subvenciona Extremadura i encara volen que nosaltres retallem més. Val la pena llegir l’article “Perles espanyoles” que publiquem més avall, per veure quina mena de gent pul·lula per aquesta Espanya de cabra i pandereta i que els catalans hem de aguantar, confiem que per poc temps.\nL'Aleix Vidal Quadres és l'estrella indiscutible d'aquesta secció, és una mina de ràbia i d'hostilitat, sobretot per aquesta obsessió que té de voler empresonar Artur Mas i de voler que la Guàrdia Civil intervingui Catalunya. Ho ha dit tantes vegades que segur que es toca davant del mirall imaginant-se amb l'uniforme i prenent Catalunya ell mateix. És un animal. No és limita a criticar la il·legalitat del procés, com poden fer els de Ciutadanus o Alícia Sánchez Camacho, sinó que també menysprea el sentiment: "Una gran majoria dels nostres conciutadans distingeix perfectament qui és el veritable demòcrata entre el que reclama serenament que es compleixi la llei i el que se la posa com a gorra embriagat d'emocions tribals". I la més bèstia: "Espero que algun dia els catalans paguin per tot això". Mare de Déu Senyor. A sobre, després de tot aquest patriotisme de vena inflada, és capaç d'acabar les seves intervencions dient coses com aquesta: "Hem d'apostar per una Europa que promogui valors universals que facin capaç a la ciutadania de superar diferències culturals, vèncer egoismes nacionals, desmitificar sobiranies i assegurar la pau, viure en llibertat i per la llibertat." Amén. És com José Bono, que després d'assegurar que preferia morir que veure una Espanya "trencada i desintegrada", va dir que ell no és un "nacionalista" sinó un "internacionslista", que dius, encara sort!\nArticle publicat a elSingulardigital.cat el dimecres 1 de maig del 2013.\nParaules clau Alícia Sanchez Camacho, Artur Mas, C's, Catalunya, Espanya, ETA


El Fes + Chapeau amplia seus i propostes escèniques - L'Eco de Sitges\nTorna el Fes + Chapeau, el Festival Internacional de les Arts en Moviment en Risc, a partir de demà i fins diumenge. En una època marcada per la pandèmia mundial generada per la Covid-19, el certamen s’ha adaptat novament a les mesures i restriccions vigents, presentant algunes novetats, en una edició que també es planteja com una mostra de suport cap a les companyies que treballen en l’art del circ per tirar endavant els seus projectes en aquests temps de dificultat. La primera és que enguany tots els espectacles –que engloben circ, dansa, teatre i música– es faran en recintes tancats, amb control d’aforament, actualment del 50 per cent de la capacitat total de l’espai.\nLa segona novetat, després de la bona experiència de l’any passat quan el festival marxava del seu lloc d’origen i aterrava per primer cop a Sitges, l’organització ha apostat per la descentralització i traslladar el Fes + Chapeau en tres municipis de la comarca del Garraf i quatre escenaris diferents. D’aquesta manera Sant Pere de Ribes retorna com a seu principal del certamen, amb vuit espectacles distribuïts a la Carpa Revolució i la Nau Pere Vall i Soler del GER. Sitges, enguany ubicarà la seva seu al teatre del Retiro amb tres funcions, i finalment s’incorpora Vilanova i la Geltrú amb dos espectacles més a la Daurada, a uns preus que oscil·len entre els cinc i els deu euros.\nI com a darrera novetat el festival serà l’aparador i espai de mostra d’algunes de les companyies del Celler de Creació del 2021, el programa de suport impulsat per la Carpa Revolució on les companyies residents tenen l’oportunitat d’investigar i treballar alguns espectacles que es podran veure durant aquests dies. El públic assistent podrà gaudir del treball Work In Progress o en desenvolupament, en un format on també es demanarà l’opinió del públic, en espais de feedback per a continuar el seu procés creatiu, entre els quals hi ha alguns artistes i companyies com Janika, Veronica Capozzoli, Viral Circ o Cia Caí, entre algunes estrenes de funcions protagonitzats per Anònima Teatre, Cia. La Churry, o Uta Circ.\nEl Fes + Chapeau també comptarà amb espectacles de format musical com Llach Poeta de Joan Berlanga i Albert Flores o el concert protagonitzat pel conjunt Rata & The Whiteys amb els seus temes que naveguen entre el hip hop i el funk, i TocToc Birds ens porta un repertori de versions de temes de producció pròpia a més de versions de coneguts temes de l’àmbit del reggae, la música urbana i el flamenc. A més també hi haurà propostes familiars i per a tots els públics com els protagonitzats per Payaso Loco o Francisco Rojas & Benny, que completen un festival que enguany incorpora el lema i hashtag #GanesDeTornarAViure, i que després de nou edicions de bagatge s’ha convertit en un referent de les arts escèniques al territori.


Diane Keaton - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(en) Diane Hall\n5 gener 1946 (76 anys)\n(2004) Premi Satellite a la millor actriu de pel·lícula musical o còmica, per l'obra Quan menys t'ho esperes\n(2003) Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica, per l'obra Quan menys t'ho esperes\n(2003) National Board of Review Award a la millor actriu, per l'obra Quan menys t'ho esperes\n(1982) David di Donatello a la millor actriu estrangera, per l'obra Rojos\n(1978) BAFTA a la millor actriu, per l'obra Annie Hall\n(1977) National Society of Film Critics Award a la millor actriu, per l'obra Annie Hall\n(1977) New York Film Critics Circle Award a la millor actriu, per l'obra Annie Hall\n(1977) Oscar a la millor actriu, per l'obra Annie Hall\n(1977) Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica, per l'obra Annie Hall\nDiane Keaton, nascuda Diane Hall (Los Angeles, Califòrnia, 5 de gener de 1946), és una actriu, directora i productora de cinema estatunidenca. Feu els seus primers passos en el món del teatre des de ben jove, a la dècada del 1960, i debutà a la pantalla gran el 1970. Francis Ford Coppola li oferí el seu primer paper important en el cinema, interpretant Kay Adams-Corleone a El Padrí. Tanmateix, les pel·lícules que marcaren el començament de la seva carrera foren del director i actor Woody Allen: Play It Again, Sam (1972), El dormilega (1973) i L'última nit de Borís Gruixenko (1975). Els llargmetratges del cineasta la consolidaren com a actriu còmica i el 1978 fins i tot guanyà l'Oscar a la millor actriu pel seu paper a Annie Hall.\nEn els últims anys de la dècada del 1970, Keaton reorientà la seva carrera cinematogràfica cap a altres gèneres per no quedar-se encasellada com a actriu de comèdies.\nKeaton va començar al teatre; i va debutar al cinema el 1970. El primer paper important va ser com Kay Adams a El Padrí, però les pel·lícules dels primers anys van ser les que va fer amb en Woody Allen.\nLes primeres dues pel·lícules per a Allen, El dormilega (Sleeper, 1973) i L'última nit de Borís Gruixenko (Love and Death, 1975), la van establir com una actriu còmica. La tercera, Annie Hall, (1977) li va fer guanyar guanyar el premi Oscar com a millor actriu.\nDesprés va fer papers diferents per a no quedar-se a l'estereotip del personatge de Annie Hall. Es va convertir en una consumada actriu dramàtica, començant amb Buscant al Sr. Goodbar (Looking for Mr. Goodbar, 1977). Va ser candidata a l'Oscar per Reds (1981) i Marvin's Room (1996).\nAlgunes de les pel·lícules més recents són El pare de la núvia (Father of the Bride, 1991), El club de les primeres esposes (The First Wives Club, 1996), i Quan menys t'ho esperes (Something's Gotta Give, 2003).\nLes seves pel·lícules han recaptat en total més de 1.100 milions de dòlars només als Estats Units. A més d'actuar, és també fotògrafa, agent de la propietat immobiliària i cantant ocasional.\n1972 El padrí\n(The Godfather) Kay Adams-Corleone\n1973 El dormilega Luna Schlosser\n(The Godfather Part II) Kay Adams-Corleone\n1975 L'última nit de Borís Gruixenko\n(Love and Death) Sonja\n1975 Harry i Walter se'n van a Nova York\n(Harry and Walter Go to Nova York) Lissa Chesnut\n1977 Annie Hall Annie Hall Oscar a la millor actriu\n1977 Looking for Mr. Goodbar Theresa Dunn Premi Fotogramas de Plata − Millor pel·lícula estrangera (també per Interiors)\n1978 Interiors Renata Premios Fotogramas de Plata − Millor pel·lícula estrangera (també per Looking for Mr. Goodbar)\n1979 Manhattan Mary Wilkie Nominada − BAFTA a la millor actriu\n1981 Reds Louise Bryant David di Donatello a la millor actriu estrangera\n1982 Shoot the Moon Faith Dunlap Nominada − Globus d'Or a la millor actriu dramàtica\n1983 Mrs. Soffel Kate Soffel Nominada − Globus d'Or a la millor actriu dramàtica\n1984 La noia del timbal (The Little Drummer Girl) Charlie\n1987 Dies de ràdio (Radio Days) Cantant del New Year Cameo\n1987 Baby Boom J.C. Wiatt Nominada − Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica\n1987 Heaven Documental, també guionista/director\n1990 El padrí III\n(The Godfather: Part III) Kay Adams\n1990 Les Lemon Sisters (The Lemon Sisters) Eloise Hamer\n1991 El pare de la núvia\n(Father of the Bride) Nina Banks\n1993 Misteriós assassinat a Manhattan\n(Manhattan Murder Mystery) Carol Lipton Nominada − Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica\n1995 Torna el pare de la núvia (Father of the Bride Part II) Nina Banks\n1995 Amelia Earhart: The Final Flight Amelia Earhart Nominada − Primetime Emmy a la millor actriu en minisèrie o telefilm\n1996 Marvin's Room Bessie Greenfield Nominada − Oscar a la millor actriu\n1997 La meva única emoció (The Only Thrill) Carol Fitzsimmons\n2000 Penjades (Hanging Up) Georgia Mozell també directora\n2001 Les ensenyances de la germana Mary (Sister Mary Explains It All) Germana Mary Ignatius\n2003 Quan menys t'ho esperes\n(Something's Gotta Give) Erica Jane Barry Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica\n2003 Elephant Productor\n2005 La joia de la família (The Family Stone) Sybil Stone\n2007 Perquè ho dic jo\n(Because I Said So) Daphne Wilder\n2012 Per fi sols!\n(Darling Companion) Beth\n(The Big Wedding) Ellie Griffin\n2014 Àtic sense ascensor Ruth\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Diane Keaton\nLloc de fans de Diane Keaton Arxivat 2007-12-04 a Wayback Machine.\nBlog de Diane Keaton a The Huffington Post\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Diane_Keaton&oldid=28877125»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 des 2021 a les 03:42.


Proyectos I+D+i «Retos Colaboración» 2019\nEns plau comunicar-vos que el Ministerio de Ciencia, Innovación y Universidades (antic MINECO) ha publicat les bases de la convocatòria “Proyectos de I+D+i 2019 «Retos-Colaboración»” en el marc del Plan Estatal de Investigación Científica y Técnica y de Innovación 2017-2020, que va obrir el 30 setembre i que restarà oberta fins el 24 d’octubre de 2019 a les 14:00h (hora peninsular).\nObjecte: L´objecte d´aquesta convocatòria és finançar projectes de desenvolupament experimental en cooperació entre empreses i organismes de recerca, amb la finalitat de promoure el desenvolupament de noves tecnologies, l´aplicació empresarial de noves idees i tècniques, i contribuir a la creació de nous productes i serveis.\n- Els projectes han d´estar alineats amb les prioritats establertes als Retos de Programa Estatal de I+D+i orientada a Retos de la Sociedad. Les propostes hauran de referir-se a un únic Repte.\n- Els projectes han de tenir caire de desenvolupament experimental en la modalitat de “projectes de cooperació”.\nRequisit de participació del projectes: als menys han de participar dues entitats, sent una d’elles un organisme de recerca públic o privat. Cada entitat ha de demanar con a mínim el 10% del pressupost total del projecte. La suma dels percentatges de participació empresarial haurà de ser superior al 60% del pressupost total presentat, i cap entitat ha de córrer per si sola amb més del 70% de l´esmentat pressupost.\nDurada: Els projectes seran plurianuals i han de començar la seva execució al llarg de l´any 2020. Per tant, s´haurà de sol·licitat ajuda per aquell any. La finalització del projectes haurà de ser com a mínim el 31 de desembre de 2021 i com a màxim el 31 de desembre de 2023.\nConceptes finançables per a les fundacions públiques o privades:\n- Costos d´adquisició d’aparells i equips nous sempre que es dediquin en exclusiva al projecte i la seva vida útil s’esgoti durant el període d’execució del mateix.\n- Despeses de personal investigador, tècnics i personal auxiliar dedicat al projecte, tant de personal propi de l´entitat com de noves contractacions (exclusivament personal que pertany als grups de cotització 1, 2 i 3). No seran finançables els costos de personal propi ni els d´amortització d´aparells i equips utilitzats quan aquests hagin estat finançats amb fons públics. Encara que no siguin finançables els costos de personal propi hauran d´incloure-hi-se obligatòriament en el pressupost del projecte dins del formulari electrònic de sol·licitud perquè computin en relació als requisits de quantia i de participació indicats en l´article 7.5 a) i c).\n- Costos indirectes associats als costos de personal assignat al projecte.\n- Aparells i equips. Adquisició i amortització de l´equipament necessari per a la realització del projecte, excloent els dispositius informàtics d´us genèric (PC, ordinadors portàtils, impressores,...). Estan inclosos l´adquisició i amortització de programaris informàtics de caire tècnic, justificant adequadament la seva necessitat.\n- Costos de material fungible, subministraments i productes similars directament derivats de la realització del projecte. Les despeses de material d´oficina i consumibles informàtics no es finançaran.\n- Auditoria de comptes. Es finançarà l´informe realitzat per un auditor inscrit en el Registre Oficial d´Auditors de Comptes, que s´haurà de presentar a la justificació. Es finançarà un màxim de 1.200 € per entitat beneficiaria i anualitat.\n- Subcontractació d´actuacions amb les següents característiques:\n* Activitats del projecte que formen part de l´actuació subvencionada però que no poden ser realitzades per l´entitat beneficiària per si mateixa.\n* El pressupost global de l´activitat subcontractada no podrà ser superior al 50% del pressupost del participant.\n* Per a cada entitat beneficiària, si l´activitat concertada amb tercers per any és superior al 20% i superior a 60.000 €, la subcontractació queda condicionada a l´autorització del òrgan de concessió.\n* No es podrà subcontractar amb les mateixes entitats beneficiàries que formen part del consorci.\n- Patents. Despeses de sol·licitud de les patents generades. Concepte no subvencionable per a grans empreses.\n- Costos de consultoria de gestió del projecte només a l´entitat representant de l´agrupació i amb un màxim de 10.000 €/any i sempre que no siguin part dels costos generals de l´entitat.\n- Contractes i assistències tècniques. Relacionats amb el projecte, que no constitueixen part de l´activitat subvencionada i per tant no són susceptibles de subcontractació.\n- Viatges. Els estrictament necessaris, amb un import màxim de 2.000 € per entitat participant i any i referits a treballadors imputats al aparat de personal (les despeses han de tenir una justificació nominativa).\n- Publicacions científiques resultants dels resultats del projecte.\nConceptes NO finançables:\n- Dispositius i programaris informàtics d´us genèric.\n- Les despeses de difusió dels resultats.\n- Les assistències a congressos o jornades.\n- Despeses derivades de publicacions.\n- Subscripcions a publicacions o revistes científiques.\n- Estudis de mercat o de viabilitat\n- Els costos d´adquisició, manteniment o estudi de patents.\n- Les despeses de sol·licitud de patents generades pel projecte per part de grans empreses.\nDotació: El pressupost mínim de cada projecte serà de 500.000 € .\nDocumentació: la presentació de tota la documentació s´ha de realitzar obligatòriament mitjançant els mitjans electrònics habilitats. Aquí disponeu del link d´accés Retos Colaboración 2019\n- Es requerirà a cada entitat que indiquin la seva categoria en el sentit expressat l’article 5.\n- La presentació telemàtica de la sol·licitud es realitzarà a través de la complementació del formulari disponible a la seu electrònica del Ministeri.\n- La presentació efectiva de la sol·licitud es farà pel representant legal de la institució.\nPunts a tenir amb compte a la documentació:\n- La declaració de conformitat de participació en la actuació signada pel representant legal de cada entitat participant al projecte. Adjuntem model del VHIR.\n- La memòria tècnica del projecte tindrà una extensió màxima de 100 pàgines amb el contingut descrit a l´annex III. Es recomanen uns tipus, mida de lletra, marges i interlineat a utilitzar.\n- No podran incloure´s a la memòria activitats d´entitats que no formen part del consorci ni activitats d´entitats, o que encara que formin part del consorci, no tinguin una quantificació econòmica en el pressupost.\n- La memòria, l’addenda de la memòria i la documentació notarial de personal sòcio-accionista s´ha d´entregar en format PDF amb una mida màxima de 4 MB cadascun d´ells.\n- El qüestionari i la memòria es consideraran par integrant i contingut mínim de la sol·licitud. La no presentació o falta de contingut d´aquests documents determinarà el desistiment de la sol·licitud.\n- Posteriorment al termini de finalització de la sol·licitud no es podrà fer cap canvi del contingut de la memòria tècnica del projecte, de les dades aportades al qüestionari i a l´ajut sol·licitat.\n- A l´annex I de les bases hi trobareu els criteris d´avaluació.\n- A l´annex II de les bases hi trobareu los “Retos de la Sociedad Plan Estatal de I+D+i 2017-2020”.\n- A l´annex III de les bases hi trobareu la descripció del contingut de la memòria tècnica del projecte.\n- A l´annex IV de les bases hi trobareu la descripció del contingut de l´addenda de la memòria.\n- Termini intern VHIR per a la mostra d'interès: 8/10/2019 (enviar un correu a innovacio@vhir.org indicant l'investigador principal, empresa col·laboradora, títol i descripció breu del projecte i pressupost aproximat si es coneix; així com si hi ha una consultora liderant la gestió del projecte i quina).\n- Termini intern obligatori per a la revisió dels pressupostos i de la memòria: 17/10/2019.\n- Termini intern per a la presentació electrònica de la proposta per part de l'investigador principal: 23/10/2019 a les 14:00h. Posteriorment, la Unitat de Projectes gestionarà la signatura del Representant Legal del Centre.\n*El VHIR no es farà responsable d'aquelles sol·licituds que no estiguin al portal dins d’aquest termini.\n- Termini oficial: 24/10/2019 (14:00h).\nAdjunt a aquest correu podreu trobar els documents referents a la convocatòria, i per a més informació podeu visitar la web del Ministeri Retos Colaboración\nDes de la Unitat d’Innovació i la Unitat de Projectes de Recerca Competitiva restem a la vostra disposició per a qualsevol dubte o aclariment al respecte (innovacio@vhir.org).