Un dron avisa als santcugatencs que s'han de quedar a casa - TV SantCugat.cat\nL’Ajuntament ha utilitzat aquest divendres al matí un dron per avisar als santcugatencs i santcugatenques que durant l’estat d’alarma s’han de quedar a casa i tan sols sortir per causes de força major i sempre justificades. De moment, segons fonts consistorials, patrullarà aquest divendres al matí però el govern local es podria plantejar utilitzar-lo altres dies i en altres situacions.\nÚLTIMA HORA: Un dron avisarà a la ciutadania que s'ha de quedar a casa! pic.twitter.com/bV4ySRgjLZ\n— Televisió Sant Cugat (@tvsantcugat) March 20, 2020\nEl dron sobrevola les zones del nucli antic i parcs, com per exemple el parc de la Pollancreda. Es tracta d’un aparell de l’empresa Mars Intelligence que ha cedit gratuïtament a l’Ajuntament.\nA la vegada el consistori ha començat a desinfectar els carrers de la ciutat. El servei de neteja realitzarà a partir d’ara i cada dia treballs de desinfecció de carrers, mobiliari urbà, parades de bus, contenidors, entrades dels comerços oberts i qualsevol altre indret que sigui necessari.\nPla general del dron que ha sobrevolat la ciutat de Sant Cugat el divendres 20 de març per demanar als ciutadans que compleixin el confinament.


Exposició 'Faruk. Històries del 28 de desembre'\nDel 16 de novembre al 13 de gener\nEn el marc del 75è aniversari del Patge Faruk, missatger dels Reis i icona i símbol de la ciutat d'Igualada, el Museu de la Pell d’Igualada i Comarcal de l’Anoia presenta l'exposició 'Faruk. Històries del 28 de desembre'.\nUna exposició temporal que recorre els 28 de desembres des dels inicis de la festa dels Reis a Igualada fins l’any 1991. Produïda pel Museu i comissariada per l’historiador i gestor cultural igualadí Pau Duran, la mostra és un recorregut emocional i històric que busca explicar històries de molts igualadins i anoiencs rere aquests 28 de desembres. Dies, antesala de la gran festa que, marcats per diversos successos polítics i socials al llarg de la història, no han deixat de ser dies d’il·lusió, tendresa i solidaritat.\nEn la segona part de l’exposició s’explica l’arribada del Patge Faruk de la mà de Lluís Valls, professor de l’Acadèmia Igualada, i tots els elements exposats il·lustren aquesta figura -la ràdio, les cartes, els patges, l’himne, el Centro Nacional- durant els anys 40 i 50. El color i les tendències dels 60 i 70, que es visualitzen a través de pel·lícules familiars i fotografies, expliquen una mica més la figura del Patge Faruk en aquests anys.\nDijous i divendres: de 16 a 20h\nDissabtes, diumenges i festius: d’11 a 14h\nDivendres 16 de novembre, 19:30h\nVisita guiada a l'exposició a càrrec del comissari Pau Duran: Diumenge 2 de desembre, 12h\nlaBastida del Rec


Ca l'Alfaro - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nCap als anys 80 del segle XIX el pintor canari Nicolás Alfaro va construir la seva casa d’estiueig, segons el projecte de l’arquitecte Eduard Mercader Secanella, que utilitzà paràmetres del modernisme historicista a la seva obra, com són les motllures i altres elements de caire neogòtic.\nLa construcció, distribuïda en tres cossos, presenta a la part esquerra una torre de tres pisos construïda amb posterioritat, ja entrat el segle XX, quan la casa pertanyia a la família Rocha, època daurada de l’estiueig a Sant Andreu de Llavaneres per part de la burgesia barcelonina.\nConsta de planta baixa, pis i unes petites golfes, amb coberta a quatre vessants tant pel que fa a la torre com a la casa. La casa té un gran balcó en el primer pis que ocupa tota la façana, a l'entrada el balcó fa de petit porxo. Les obertures estan remarcades amb unes motllures a la part superior. Tant la casa com de la torre acaben amb un ràfec. A les golfes hi ha un petit balcó i la coberta és a dues vessants. Les teules de les cobertes són vidriades d'un color vermellós.\nEstà envoltada d'un gran jardí dissenyat pel mateix propietari i l'artista Benet Mercadé, tancat per una reixa. Des de 1988 és propietat municipal i hi ha instal·lades diverses dependències administratives de l'Ajuntament i, a la planta baixa, hi ha una petita sala d'actes i exposicions.\nCom arribar a Ca l'Alfaro ?


Març | 2010 | Els Llums\nYou are currently browsing the monthly archive for Març 2010.\nIraq vs Kosovo vs Osetia\n3 Març 2010 in Hemeroteca, Política | Deixa un comentari\nQuina credibilitat té la diplomàcia americana exigint la retirada de les tropes russes d’Osetia quan encara estan empantanegats a l’Iraq en una guerra que no té el suport legal-moral de Nacions Unides?\nQuina credibilitat té la diplomàcia europea no reconeixent Osètia quan ho acaba de fer amb Kosovo? Recordant sobretot que la primera intervenció militar multilateral que es va fer sense el suport d’una ressolució de Nacions Unides no va ser la guerra d’Iraq sinó que van ser els bombardejos de la OTAN sobre Belgrat per aturar el genocidi kosovar. (En aquell moment tots vam recolzar Javier Solana però amb una miopia que no haviem previst, si la UE es saltava el dret internacional, perquè no ho havien de fer els EUA o Rusia).\nEl dret internacional, definitivament, ningú li en fa cas, ni nosaltres ni els EUA ni Rusia.\nEn els tres conflictes esmentats, de ben segur hi ha moltes diferències sociològiques i geopolítiques, però en el fet principal de què es tracta d’una intervenció militar sense suport del dret internacional no hi veig diferència.\nDe ben segur ara aquest article es pot interpretar com un article pro-rus, però no és el cas, són els mitjans de comunicació que ens posicionen a nosaltres del costat pro-EUA i si no perquè el moviment de Kosovo el tracten de moviment independentista i a Osetia la tracten de regió separatista?\nQuan intervenen les “nostres” tropes estan participant de l’alliberament nacional d’un poble oprimit, però quan intervenen les tropes dels altres ho estan fent damunt d’un país sobirà per donar suport a uns separatistes. Tot plegat és d’un maniqueisme infantil. La ciutadania no és tonta, i no se’ns pot tractar d’aquesta manera.\nPerò el més preocupant de tot és que avui no existeix un dret internacional vinculant. Hem tornat als segles XVIII i XIX en matèria de dret internacional, quan la independència d’una terra existia només en funció del nombre d’estats que la reconeixien i prou. I això és preocupant.


LA PANXA DEL BOU: DINASTIES, HERÈNCIES, FACÈCIES I CRIATURES CONDICIONADES\nDINASTIES, HERÈNCIES, FACÈCIES I CRIATURES CONDICIONADES\nFa poc que he acabat aquest interessant llibre sobre la mítica dinastia Romanov. Alguns especialistes acurats li han trobat errades. Jo, que no soc cap especialista en res, trobo errades a molts textos, la veritat. No es pot saber tot ni haver-ho llegit i consultat tot, per treballador que siguis.\nEn tot cas el llibre ens ofereix un inquietant passeig per la història de Rússia però, també, per la història d'Europa i fins i tot de part d'Àsia, ja que tot acaba per estar relacionat. Combina força bé les biografies dels protagonistes individuals amb referències al context i esgarrifa pensar com anaven les coses per a la majoria de la gent i com la violència de veritat, la que mata i tortura a gavadals, estava normalitzada i instaurada en la societat. De dalt a baix, sí, però també de forma transversal, a dins de les famílies més miserables, per exemple. Quan es fa referència a fets violents del passat s'obvia que la violència existia a les famílies, els marits pegaven amb impunitat i normalitat a les dones i dona i marit pegaven als fills de forma, en molts casos, brutal. Els mestres pegaven, a les escoles europees, fins fa, com qui diu, quatre dies. Fins i tot, no ens enganyem, els mestres d'esquerres.\nDe vegades va bé comprovar com hem evolucionat, fins i tot moralment, encara que no ens ho sembli. L'autor és jueu i incideix en les ferotges carnisseries que per aquells verals van fer amb els jueus fins fa, com qui diu, quatre dies. Se'n feien a tot arreu però allà eren massives i indiscriminades, molt abans de Hitler i també després, amb Stalin i la resta. Passés el que passés la culpa era dels jueus, de tots els jueus en general.\nHi ha qui encara creu que els reis i les reines i el seu entorn eren i son gent privilegiada però el cert és que, sobre la reialesa, existeixen molts tòpics. Reis -i, avui, fins i tot presidents de govern- ben intencionats i amb idees generoses no es podien escapar del que s'esperava d'ells ni d'unes corts on les intrigues eren el pa nostre de cada dia. Molts reis no volien ser reis, però se suposava que era Déu qui els havia triat i penso que molts d'ells s'ho creien i sabien que no podien defugir un destí que determinava el lloc de cadascú, en un temps en el qual la permeabilitat social o la possibilitat de tocar el dos eren coses impossibles.\nLluís XVI, i ja surto de Rússia, era un home bonhomiós, que gaudia fent bricolatge i a qui no deixaven posar-se ulleres per qüestió de protocol, com que no veia bé a la gent no els recordava i pensaven que era ximplet. Possiblement s'hauria estimat molt més ser un pagerol una mica benestant i viure tranquil sense fer mal a ningú i sense que li diguessin què havia de fer.\nCondicionar les criatures a un determinat destí ha estat una constant, i això val per al que trien per a Dalai Lama o per a l'hereu o hereva del manaia coronat. Però també val per a totes les criatures que adoctrinem patriòticament o religiosa i portem a manifestacions diverses en les quals, vegeu reportatges, els infants criden com esperitats en nom del que sigui.\nCrec que molta gent raonable sent avui una certa angúnia quan constata el passeig oficial al qual sotmeten a la pobra Elionoreta, no em puc ni imaginar el pes que té al damunt, i em pregunto si en algun moment tocarà el dos amb algun manso, el futur és imprevisible. Quan van mal dades els infants de sang reial son estossinats sense manies, si cal, i els Romanov en son un bon exemple. A la nena, ho va dir ella ahir, en un català més correcte que el de l'avi i el del pare, li han ensenyat les tradicions i la cultura catalanes i les té en el seu cor. Aquests discursets i la pobra nena, en uns altres temps, relativament recents, ens haurien emocionat, encara recordo com s'admirava la senyora Urdangarín i la seva cosineta perquè anaven a cursos de català. Avui tot plegat angunieja perquè hem perdut la fe en moltes coses, gràcies, tot s'ha de dir, a què l'evidència dels fets i l'evolució dels ídols esberla totes les il·lusions.\nAls infants, encara que ja siguin una mica espigadets, els fem fer i dir el que volem. Al capdavall, de petit, depens dels grans per a tot i encara bo si has tingut la sort de comptar amb un pare i una mare normalets, bona gent, i que, t'estimin, ni que sigui a la seva manera. Quan ens fem grans tenim tres camins, refusar el que ens han ensenyat i allò amb què ens han adoctrinat, continuar amb la fe dels nostres pares, com deia una cançó de missa, o bé caure en un escepticisme saludable i considerar que es pot estimar la família sense haver de combregar amb rodes de molí, acceptant que els nostres avantpassats van ser fills del seu temps i de les idees les quals, també a ells, els van imposar. I admetre que avui tenim a l'abast informacions diverses les quals ens haurien de fer més responsables i generosos a l'hora de reinterpretar el passat o d'interpretar el present quan aquest és diferent del nostre. No és fàcil, recordo com en un grup de lectura la gent s'enfadava amb Naguib Mahfouz a causa del sotmetiment assumit d'algunes dones protagonistes.\nEn una magnífica versió del clàssic italià Cuore, que van passar per la tele fa molts anys, hi van afegir un epíleg en el qual, després de la Primera Guerra Mundial, el mestre que havia impartit, per imperatiu professional, abrandades classes patriòtiques sobre la unificació italiana i la pàtria gran confessava, a un alumne que havia retornat ferit, del front, que era conscient d'estar-los enviant a l'escorxador, amb aquells discursos.\nUn altre molt bon llibre que he llegit, La paradoja de la historia, de Nicola Chiaromonte, analitza la complexa relació de l'individu amb els esdeveniments, en aquest cas, d'Europa, des de les guerres napoleòniques fins la Primera Guerra Mundial, a través de les obres de cinc autors, Stendhal, Tolstoi, Martín du Gard, Malraux i Pasternak. Van ser, tots ells, testimonis de les èpoques que novel·len, i molt crítics amb el resultat demolidor de les grans utopies. No cal ni pensar en què, després, van venir coses encara pitjors i no sembla que la cosa millori. El llibre ofereix una reflexió lúcida i honesta -copio de la contraportada- sobre el lloc que ocupem al mon. Les lectures en les quals es basa son molt diferents del que ens mostren moltes novel·letes de consum reconvertides, cas de la nostra guerra civil, en contes heroics de bons i dolents.\nAvui tot plegat, això de les ideologies, les lluites o la mitificació de guerres i revolucions, fa certa angúnia. Tot i que hi ha qui conserva la fe en coses diverses, com ara el brillant, lliure, desvetllat i feliç, futur independent de Catalunya, i que, com la infanta, porta les tradicions i la cultureta al cor, tot i que, en néixer, no ens deixen escollir ni família, ni terra on venir al mon, ni època històrica. La infanta Elionor és el paradigma de la poca llibertat vital de les criatures i per això, en algun moment, ens pot semblar una mena de bonic mirall estrafet de les realitats més difícils d'entomar. Tanta crema de fotografies i algunes pancartes exigint guillotines, que vaig veure per la tele, em van fer molta angúnia, la veritat, tot i que fossin retòrica propagandística lligada a saludables sentiments de rebel·lió.\nEtiquetes de comentaris: actualitat, monarquia, opinió\nAhir la vaig veure quan feia el seu discurs i em va fer molta pena, no perquè no ho fes bé, que se'n va sortir amb soltura (aqui es nota la ma de sa mare) i parlant un català més que correcte. Em va fer pena la vida que li espera tant si arriba a ser Reina com si no. La seva germana ha tingut més sort.\nDoncs si, hi ha moltes criatures al mon que en fan més, de pena, però néixer amb aquest pes al damunt ha de ser molt inquietant.


Una periodista de la CNN desmunta el mem que l'ha convertit en el símbol de l'opressió talibana contra les dones\nUna periodista de la CNN desmunta el mem que l’ha convertit en el símbol de l’opressió talibana contra les dones\nClarissa Ward explica que abans de l'entrada dels talibans a Kabul ja sortia amb el cabell cobert al carrer per informar\nL’ofensiva dels talibans, que han reconquerit el poder a l’Afganistan vint anys després de ser defenestrats, ha omplert les xarxes de vídeos i imatges sobre el país asiàtic, especialment del caos i desesperació que s’han viscut a l’aeroport Hamid Karzai, on centenars de persones han ocupat les pistes per intentar de fugir del nou règim integrista.\nAra bé, una altra imatge que s’ha fet viral al llarg del dia és un mem que involucra a la periodista de la CNN Clarissa Ward, una de les poques que s’han quedat a Kabul. En el muntatge es veuen dues imatges de la periodista, una d’ahir amb el cabell destapat i una altra d’avui portant mocador i abaia (una túnica ampla).\nEl muntatge, que ha estat penjat i repiulat per molts comptes de Twitter, sempre anava acompanyat de textos similars: “La periodista de la CNN a l’Afganistan, només vint-i-quatre hores de diferència.” Assenyalant així que la situació de les dones a l’Afganistan havia fet un gir de 180 graus amb l’arribada dels talibans a Kabul.\nTanmateix, la realitat és molt més complexa. Certament les dones seran especialment oprimides sota el nou règim, però tampoc no gaudien de massa llibertats durant el govern d’Ashraf Ghani. En aquest sentit, la mateixa Clarissa Ward ha sortit a la palestra per denunciar la “imprecisió” del mem que l’ha convertit en un símbol de la repressió.\n“La primera fotografia és dins d’un edifici privat, mentre que la de sota és als carrers controlats pels talibans. Sempre he portat mocador als carrers de Kabul, tot i que no amb el cabell completament cobert i abaia. Per tant, hi ha una diferència, però no pas exagerada”, ha piulat la periodista.\nEn aquesta imatge podeu veure com Ward portava mocador mentre feia un reportatge a la ciutat de Kandahar el 7 d’agost. En aquell moment, la principal ciutat del sud de l’Afganistan encara estava sota control de les forces governamentals.


4t D'ESO SE SUBMERGEIX EN EL MODERNISME - Xúquer Centre Educatiu\n4t D’ESO SE SUBMERGEIX EN EL MODERNISME\nDate 22 febrer, 2019\nEl dijous, 21 de febrer, el grup de 4t d’ESO de Xúquer Centre Educatiu, tenia programada una eixida per realitzar una Ruta Modernista literària per la ciutat de València, organitzada des de l’àrea de Valencià: llengua i literatura,\nL’objectiu de l’activitat va ser ampliar els coneixements sobre el moviment literari del Modernisme (principis del segle XX) estudiat previament a classe i, vore com es van reflectir molts dels seus aspectes en la vida quotidiana de la societat d’aquella època i que hui en dia han quedat de testimoni en molts edificis civils i en d’altres privats.\nLa ruta es va iniciar a la Plaça Major d’Alzira per fer un recorregut dels edificis que encara queden a la ciutat, com la Casa de la mona, la casa Cucó i el magatzem de taronges conegut com La Cotonera.\nLa següent parada va ser a València, a l’Estació del Nord, seguírem amb l’edifici de Correus, l’Ajuntament de València, Mercat Central, la Plaça redona, recorreguérem el carrer de la Pau i arribàrem fins al Mercat Colon.\nLa Ruta, a més de mostrar els edificis amb les característiques que els diferencien i que marcaren l’estètica d’una època, va donar peu a diferents lectures breus de textos d’autors modernistes, com per exemple, poemes de Joan Maragall: La vaca cega, Oda a Espanya i Oda nova a Barcelona; el poema Isolat de Miquel Duran de València; diferents fragments de la novel·la Josafat, de Prudenci Bertrana; fragments de Els sots ferèstecs, de Raimon Casellas; de La vida i la mort de Jordi Fraginals novel·la costumista de Josep Pus i Pagés i, finalment, de la novel·la Solitud de Caterina Albert, publicada en el seu moment amb un pseudònim masculí, Víctor Català.\nL’alumnat s’ha de sentir immers en l’època, conèixer per què l’Artista buscava l’Art Total i què significa, per què l’artista està en continu conflicte amb la societat, quins són els seus sentimenst i com acaba reflectint-los en les seues obres.\nPer estudiar literatura és imprescindible conèixer el context social i històric per entendre els missatges dels artistes, ja que està totalment lligada una cosa amb l’altra.\nI com diu la tradició popular, “una imatge val més que mil paraules”.\nTag:alumnat esoxuquer, ruta modernista literaria, XUQUER CENTRE EDUCATIU\nTOTALMENT IMMERSES EN EL JOBSHADOWING A PORTUGAL


Noticies – Pàgina 6 – Hotel Cal Sastre (Santa Pau-Garrotxa)\nHistoria Cal Sastre\nCARTA D´ESTIU CAL SASTRE\nMENÚ VERBENA DE SANT JOAN\nLa Garrotxa – Santa Pau\nHotel Cal Sastre (Santa Pau-Garrotxa)\nHotel Restaurant Cal Sastre de Santa Pau, La Garrotxa\nFacebookInstagramT. 972 68 00 95\nPreus especials pel Pont de la Segona Pasqua-2015\nPromoció allotjament a Santa Pau. Llegeix mes\nContinua llegint"Preus especials pel Pont de la Segona Pasqua-2015"\nMultiaventura experiencies a la Garrotxa – 02\nCap de setmana de multiaventura a la Garrotxa, Santa Pau\nVols gaudir d’una escapada programada de multiaventura per descobrir la Garrotxa de forma diferent? A l’ Hotel Cal Sastre de Santa Pau, al cor del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa et proposa un cap de setmana diferent.\nPots fer la teva petició a la recepció de l’ hotel Cal Sastre de Santa Pau o be.\nper el nostre formulari de reserves per gaudir d’una escapada especial.\n[col type=”1_2″ class=””][title type=”h3″ class=”title_bg”]MULTIAVENTURA A SANTA PAU (JUNY)[/title]\n[dots_bordered_list] Llegeix mes\nContinua llegint"Multiaventura experiencies a la Garrotxa – 02"\nHotel + Vol en Globus a la Garrotxa, Santa Pau\nAllotjament a l’ Hotel Cal Sastre de Santa Pau, ùnic hotel a la vila medieval.Situat darrere de la muralla del nucli antic de Santa Pau. L’Hotel Cal Sastre és una antiga masia amb bon accés des de la carretera. És un lloc tranquil i assolellat on es pot gaudir d’un espai plàcid i ric en vegetació.\nA primera hora del matí , sobre les 07,00 hores trobada al punt acordat per iniciar la fase d’ enlairament. Podeu gaudir de tots els pasos fins que el nostre mitjà de transport estigui a punt i ben inflat. Llegeix mes\nContinua llegint"Hotel + Vol en Globus a la Garrotxa, Santa Pau"\nPropostes de Senderisme a la Garrotxa 2015\nPropostes senderistes a Santa Pau a l’ Hotel Cal Sastre\nVols viure un cap de setmana per senders i camins envoltat de volcans? A l’ Hotel Cal sastre et preparem diferents itineraris que pots descarregar al teu dispositiu mobil per gaudir dels senders de la Garrotxa? A l’ Hotel Cal Sastre t’ho possem fàcil i et presentem un programa de multiactivitats perque no et perdis cap racó del nostre territori amb diferents empreses col.laboradorares.\n[col type=”1_2″ class=””][title type=”h3″ class=”title_bg”]CAP DE SETMANA DE SENDERISME[/title]\nContinua llegint"Propostes de Senderisme a la Garrotxa 2015"\nMultiaventura experiències bicicleta elèctrica a la Garrotxa\nProposta amb bicicleta elèctrica a Santa Pau a l’ Hotel Cal Sastre\nVols viure un cap de setmana per senders i camins envoltat de volcans sobre dues rodes? A l’ Hotel Cal Sastre et preparem diferents itineraris que podràs gaudir sobre una bicicleta elèctrica. Amb sortida i arribada al mateix hotel.\n[col type=”1_2″ class=””][title type=”h3″ class=”title_bg”]CAP DE SETMANA BICICLETA ELECTRICA[/title]\nCap de Setmana a Santa Pau a la Garrotxa.\nEntrada el divendres i sortida diumenge\nDos nits hotel.\nBicicletes elèctriques per un dia (dissabte)\nPREU PER PERSONA: Consultar.\nContinua llegint"Multiaventura experiències bicicleta elèctrica a la Garrotxa"\nRevetlla Sant Joan a la Garrotxa, viu la nit màgica a Santa Pau 2015\nRevetlla de Sant Joan a l’ Hotel Cal Sastre de Santa Pau\nVols viure l’ experiència de viure la nit més curta de l’ any entre volcans? Aquest any, l’ Hotel Cal sastre de Santa Pau et proposa una escapada màgica per la nit més màgica.\nPots fer la teva petició a la recepció de l’ hotel Cal Sastre de Santa Pau o be per el nostre formulari de reserves per gaudir d’una escapada especial.\n[col type=”1_2″ class=””][title type=”h3″ class=”title_bg”]SANT JOAN 2015 (Del 20 al 24 de Juny)[/title]\nContinua llegint"Revetlla Sant Joan a la Garrotxa, viu la nit màgica a Santa Pau 2015"\nHotel Cal Sastre - Telèfon - 972 68 00 95


DVD contra el càncer - 5è Aniversari GIOrquestra — Verkami\nAgraïment al dvd\nVisionat preferencial Online\n+ Agraïments al dvd\nDVD signat per Albert Guinovart, Marcel Sabaté i Vanessa Nueda\nLlibre "Las Aventuras del Cáncer" signat per Vanessa Nueda\n+ DVD signat per Guinovart, Sabaté i Vanessa\n2 Entrades pel Concert d'Albert Guinovart i la GIO a Figueres el 28 d'abril\n+ DVD signat\n2 DVDs signats\n+ 2 Libres signats\nINVITACIÓ COCKTAIL PRIVAT\nInvitació al cocktail privat (2 persones) amb els protagonistes el dia de la presentació del dvd en cine\n+ Llibre signat\n+ Agraïments destacats\n5 DVDs signats\n+ 5 Llibres signats\n+ Nom / Logotip destacat en el dvd i en tots els actes solidaris\nXerrada motivacional a càrrec de Vanessa Nueda\n+ 5 DVDs signats\nAPORTACIÓ PATROCINADOR/MECENES DESTACAT\n+ 20 DVDs signats\n+ 20 Llibres signats\nConcert privat amb el quartet GIO Solistes\n+ 10 DVD's signats\n+ Nom / logotip destacats als dvd i a tots els actes solidaris\nÀPAT ALS TINARS 1* Michelin\nMenú Temporada per a 2 persones\nNit especial a l'Hotel "Cala del Pi" 5★ per a 2 persones amb sopar i accés a l'spa.\n+ Libre signat\nAPORTACIÓ SOLIDÀRIA CONCERT\nRecaptació pel projecte que es va fer a l'Auditori de Girona el 5 de febrer\nMÚSICA contra el càncer!\nEl 5 de febrer de 2017, la GIO (Orquestra simfònica de Girona), va celebrar el 5è aniversari amb un concert molt especial a l'Auditori de Girona.\nApart de las mítiques 5ª Simfonia de Beethoven i l' Obertura 1812 de Txaikovski s'estrenà Núria, un poema simfònic encarregat al reconogut compositor Albert Guinovart. L'obra, que és un Cant a la Vida, està dedicada a la mare dels fundadors de l'orquestra, els germans Sabaté, que va morir de càncer i vol ser un homenatge a totes les persones i famílies que han patit o pateixen aquesta malaltia.\nEl concert el va enregistrar el prestigiós productor Igor Cortadellas -i el seu equip Igor.cat - i l'emissora Catalunya Música i l'estudi Solfa Recordings es van encarregar de la retransmissió i enregistrament de so.\nL'objectiu és editar un DVD solidari amb l'objectiu de recaptar fons per a la recerca del Dr. Jordi Frigola de l' Institut d'Investigació Biomèdica de Girona.\nSi s'aconsegueix l'objectiu, com a acció pionera en la música clàssica de casa nostra, està prevista la presentació del DVD en actes solidaris en sales de cinema.\nVanessa Nueda, referent en la lluita contra el càncer i creadora del blog\nEl crep de mi vida, on narra l'experiència de la malatia en primera persona, col·labora per a fer realitat aquesta acció.\nEl projecte es va presentar el passat 26 de gener en un acte/roda de premsa al Celler de Can Roca (considerat dues vegades com a millor restaurant del món).\nLes aportacions es destinaran a finançar, en part, els costos de drets, d'edició i impressió de 1.000 còpies de DVD.\nA partir de la venda dels DVDs i les accions solidàries en cinemes es destinaran els fons directament a l'Institut d'Investigació Biomèdica.\nSi se supera l'objectiu, hi haurà l'opció de realitzar més còpies i poder destinar una major aportació directa a la causa.\nLes recompenses van des de l'aparició en els crèdits, a aconseguir el DVD signat i el fantàstic conte de la Vanessa Nueda "Las Aventuras del Cáncer", a un àpat al Restaurant Els Tinars (1* Michelin), una nit d'hotel (amb sopar i accés a l'spa) al magnífic Hotel 5* Cala del Pi, conèixer els protagonistes en un còctel privat o fins i tot un concert a mida del quartet GIO Solistes.\nAgraïrem també les aportacions solidàries de mecenes destacats i empreses on podran comptar també amb el seu logo destacat en el dvd i, fins i tot, la possibilitat d'una xerrada motivacional per al seu equip de la Vanessa Nueda.\nL'objectiu és presentar el DVD la propera primavera per a programar els actes solidaris a partir de l'abril.\nEl primer acte de presentació està previst a la Sala Gran dels Cines Olot, coincidint amb l'actuació de la GIO a la ciutat el 2 d'abril, dins els actes de celebració del 5è Aniversari.\nLa GIO en directe\nAixí sona la GIO i es veu a través dels ulls de Igor.cat\nMÚSICA PER A UN NOU MON!\nVídeo: Igor.cat Àudio: Catalunya Música / Solfa Recordings\nBlog El Crep de mi Vida\nEn primer lloc, moltes gràcies pel teu interès!\nEl dvd es pot encarregar en aquesta pàgina de Verkami. Hem engegat aquesta campanya de micromecenatge per fer-ho realitat entre tots. Si aconseguim l'objecitu de 10.000€ podrem editar i treure el dvd i, si has col·laborat, ens posarem en contacte per fer-te'l arribar.\nVeuràs que hi ha diferents opcions de col·laboració i, per accedir al DVD signat i, a més, que surti el teu nom en els agraïments, són 25€.\nQuan fas la reserva, no es carregarà res a la teva targeta de crèdit, només es farà si arribem a l'objectiu a partir del 7 de març. Si no arribem no es carregararà res. Espero que t'hagi servit aquesta explicatif i moltes gràcies de nou!\nPilar Gasso Bosch\nOn puc comprar el dvd


«Tret de l'últim quart, hem jugat al ritme que ens interessa i ens fa estar a gust» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n«Tret de l'últim quart, hem jugat al ritme que ens interessa i ens fa estar a gust»\n03.04.2021 | 23:37\nPedro Martínez, ahir aitor arrizabalaga/acb photo\nL'entrenador del Baxi, Pedro Martínez, va dir del partit que,«tret de l'últim quart, hem estat en el ritme que ens interessa i que ens fa estar més a gust. Ens ha faltat defensar millor la seva línia de tres, però és molt difícil perquè tiren ràpid i es passen bé la pilota. Hem fet un partit solvent». Sobre el fet que l'equip hagi batut el seu rècord d'assistències a la lliga amb 27, segons dades de Gerard Castañé, «és una bona dada, tot i que també has de culminar bé les jugades. Ha estat un bon dia per part de tot l'equip».\nPer la seva banda, el tècnic català de l'equip local, Àlex Mumbrú, va afirmar que «en el primer quart anotàvem però l'intercanvi no era bo per a nosaltres. Després hem estat malament en defensa i quan els hem pressionat, a la segona meitat, ens han castigat anotant cada cop cistella. Gràcies al seu encert i al fet que juguen bé al bàsquet ens han dominat, com ho demostren les seves 27 assistències. No hem pogut aturar la velocitat en la passada i anàvem sempre darrere de la pilota».\nGuillem Jou es lliga al Baxi Manresa fins al 2023.\nPedro Martínez: «Tenim la sensació que els àrbitres no ens estan respectant».


MACBA - Museu d'Art Contemporani de Barcelona | Hop on Hop Off Barcelona\nL’ànima del nou Raval\nUn gran museu de vidre i alumini blanc omple de llum el barri del Raval i alberga obres que van des de la meitat del segle XX fins a l’actualitat. El Museu d’Art Contemporani de Barcelona (MACBA) va significar la culminació de dos somnis: el de reunir en un sol espai les col·leccions d’art contemporani a l’estil del MoMA de Nova York i el de dotar al barri del Raval de llum, aire, espais públics oberts i un cor.\nPer què visitar el MACBA?\nA banda d’un museu d’art contemporani, el MACBA és un edifici impressionant de l’arquitecte Richard Meier, que va obrir un espai diàfan i lluminós de 14.000 metres quadrats en un dels barris amb més tradició i història de Barcelona. El mateix Meier va afirmar que el Raval es trobava al seu nadir quan, a finals dels anys 80 del segle passat, l’alcalde de Barcelona, Pasqual Maragall, li va encarregar el projecte de construcció d’un museu que havia de ser l’element central del pla director per a la renovació del barri del Raval, que també incorporava la rehabilitació de la Casa de la Caritat, convertida en l’actual CCCB.\nL’edifici modern i racionalista de Meier, declarat museu d’interès nacional per la Generalitat de Catalunya, es va inaugurar l’any 1995 a la plaça dels Àngels, just davant del plàcid Convent dels Àngels, d’arquitectura gòtica. La sobrietat del convent contrasta amb la claredat del museu, fet d’alumini blanc, vidre, metall i elements reflectants. A més, Maier també va dissenyar la nova plaça dels Àngels, un gran espai obert que es fusiona amb el museu a través de la utilització de rampes i claraboies per on entra la llum.\nLa col·lecció d’art contemporani del MACBA ofereix un recorregut per l’art des de l’abstracció matèrica dels anys 50 del segle XX, evolucionant cap al pop europeu i les avantguardes dels anys 60 i 70, la centralitat de la paraula i l'experiència poètica, la tornada de la figuració fotogràfica i l'escultura antiminimalista dels anys 80, fins a arribar als creadors més joves. El seu fons conserva obres d’artistes locals destacats, com Joan Miró, Antoni Tàpies, Joan Brossa, Joan Ponç, el col·lectiu Dau al Set, Josep Maria Subirachs, Jaume Plensa i Miquel Barceló. També atresora obres d’artistes nacionals i internacionals, especialment llatinoamericans i dels països de l’est, amb obres del col·lectiu Equipo Crónica, Jorge Oteiza, Alexander Calder, Andy Warhol, Gordon Matta-Clark i Jean-Michel Basquiat, entre molts altres també del Nord d’África, Orient Mitjà i del món àrab.\nCom arribar al MACBA?\nSabies que: El llavors Alcalde de Barcelona, Pasqual Maragall, va conèixer Richard Meier en un debat al Fòrum Econòmic Mundial de Davos. En ser preguntat per l’alcalde sobre quin tipus d’edifici li agradaria dissenyar per a la Barcelona Olímpica, Meier va respondre que un museu. Uns mesos després, Maragall li va encarregar el projecte del MACBA.\nConsell del barceloní: La gran plaça dels Àngels, amb les rampes que donen accés al museu, és el paradís dels "skaters" de Barcelona.\nImprescindible per: Començar la visita al nou barri del Raval.\nCom arribar a: MACBA - Museu d'Art Contemporani de Barcelona


Nit de Santa Llúcia 2011| Omnium Cultural\nNit de Santa Llúcia Notícies Agenda Sala de premsa cercar\nÒmnium organitza presentacions dels premiats de la Nit de Santa Llucia 2012\nÒmnium Cultural organitza la presentació dels guanyadors del Premi Sant Jordi, Carles Riba i Mercè Rodoreda el proper 27 de febrer a les 19h a la seu nacional de l'entitat. Llistat de premis i guardonats en la Nit de Santa Llúcia 2012\nTot seguit podeu consultar els guanyadors i les guanyadores dels premis enmarcats en la 62a Nit de Santa Llúcia, Festa de les Lletres Catalanes, que va tenir lloc divendres passat a Tarragona.\nMuriel Casals: "la nostra cultura necessita un nou Estat"\nMuriel Casals ha reclamat aquest vespre un nou Estat per poder garantir el futur de la cultura catalana\n29-05-2013 de 19:00 a 20:30\n11-06-2013 de 20:00 a 21:30\nÒmnium Cultural lliurarà el guardó a Josep M. Benet i Jornet l'11 de juny al Palau de la Música Catalana en un acte obert als socis i sòcies de l'entitat\nLa Festa de les Lletres Catalanes La Festa de les Lletres Catalanes - Nit de Santa Llúcia és considerada la vetllada literària més important en llengua catalana. Organitzada per Òmnium Cultural des dels seus orígens, aquest any 2011 arriba a la seva 61a edició. Entre els premis hi conten el premi Sant Jordi de novel·la, el Carles Riba de poesia i el Mercè Rodoreda de contes i narracions. Entre la llarga llista de premiats hi ha molts dels principals noms de la literatura catalana contemporània. Segueix la 61a Nit de Santa Llúcia en directe DES D'AQUÍ: en directe per TV3 des d'aquí Dimarts, 20 de desembre, a les 20.20 h TOTS ELS PREMIS DE LA NIT DE SANTA LLÚCIA\nHISTÒRIA I BASES | PREMIATS\nInstituït el 1960 pel grup de persones que l'any següent va fundar l'Òmnium Cultural, com a continuador del Premi Joanot Martorell (1947-1959) i, en certa forma, del Joan Crexells (1928-1938, reinstaurat el 1983). Premi Mercè Rodoreda de contes i narracions\nEl Premi Mercè Rodoreda de contes i narracions va ser instituït per Òmnium Cultural i la Fundació Enciclopèdia Catalana l’any 1998 per substituir el Premi Víctor Català i editat per Edicions Proa.\nContinuador del premi Óssa Menor, fundat per Josep Pedreira (1950-1958), i també en certa forma, del Joaquim Folguera (1932-1938). Convocat per Edicions Proa amb el patrocini de la Fundació Enciclopèdia Catalana.\nPremi Josep M. Folch i Torres de novel·la Premi Josep M. Folch i Torres de novel·la per a nois i noies\nPer tal d’estimular la qualitat en la producció d’obres de narració en llengua catalana per a nois i noies, La Galera, SAU Editorial, amb el patrocini de Fundació Enciclopèdia Catalana, convoca el premi Josep M. Folch i Torres.\nPer tal d’estimular la qualitat en la producció d’obres de narració en llengua catalana per a nois i noies, La Galera, SA, Editorial, convoca aquest premi amb el patrocini de la Fundació Enciclopèdia Catalana. Les obres concursants han de ser autèntic interès i qualitat humana i literària, escrites en català i destinadoes a lectors entre els 12 i els 16 anys.\nPremi Memorial Joan B. Cendrós i Carbonell\nÒmnium Cultural convoca el Premi Memorial Joan B. Cendrós per a treballs publicats o emesos fora dels Països Catalans, en qualsevol idioma, en mitjans d’informació general o especialitzada d’arreu del món.\nDes de l’any 1990 la Fundació Joan Maragall convoca un premi d’assaig sobre el tema de Cristianisme i Cultura. Recull molts del originals premiats en col·lecció de llibres que co-edita amb l’Editorial Cruïlla.\nRecollint l’herència dels antics premis Òmnium a programes de ràdio i de televisió, i dins la Nit de Santa Llúcia, la Festa de les Lletres Catalanes, Òmnium Cultural convoca un premi de comunicació amb l’objectiu de valorar i donar a conèixer els esforços que fan els professionals del sector per prestigiar l’ús de la llengua i projectar la cultura dels Països Catalans.\nÒmnium Cultural i la Fundació Futbol Club Barcelona convoquen la tercera edició del premi de narrativa juvenil Esport i Ciutadania, que es lliurarà en el marc de la 60a Nit de Santa Llúcia, la Festa de les Lletres Catalanes, el desembre de 2010.\nTwitter # - lletrescat\nRT @JordiLon: Enric Gallén i Jordi Ferré conversen amb Benet i Jornet sobre el seu teatre. @omnium #premihonor #lletrescat http://t.co/mP949K1vpu\nvia webRT @JordiLon: Enric Gallén i Jordi Ferré conversen amb Benet i Jornet sobre el seu teatre. @omnium #premihonor #lletrescat http://t.co/mP949K1vpu\nGaleria d'imatges Accedeix a totes les imatges de la Nit de Santa Llúcia Contacte


Ximo Puig demana unir esforços en la “meta comuna” d’aconseguir una societat sense violència masclista | Notícies Dígitals\nXimo Puig demana unir esforços en la “meta comuna” d’aconseguir una societat sense violència masclista\n11/06/2021 11/06/2021 societat sense violència masclista, ximo puig\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, ha demanat unir esforços en la “meta comuna” d’aconseguir una societat sense violència masclista. “Cada mort d’una dona, assassinada pel fet de ser dona i de voler viure en llibertat, és insuportable, i l’assassinat inhumà de nens i nenes pel deliri masclista és profundament abominable”, ha assenyalat.\nEl president s’ha pronunciat així durant la seva intervenció en l’acte de lliurament de les condecoracions, diplomes i distincions a l’mèrit policial a la Unitat d’el Cos Nacional de Policia adscrita a la Comunitat Valenciana i a aquelles persones o institucions que destaquen per la seva col·laboració amb ella.\nA l’acte, que s’ha celebrat al Monestir de Sant Miquel dels Reis, ha assistit també la consellera de Justícia, Interior i Administració Pública, Gabriela Bravo.\nEl president ha subratllat que, “tot i que la pandèmia eclipsi gairebé tota la resta”, el treball de la Unitat Adscrita de la Policia Nacional “segueix sent crucial per a un altre repte prioritari”, com és l’eradicació de la violència masclista.\nPuig ha recordat a això que “a la Comunitat Valenciana plorem ia la mort de 137 dones des de 2003, i això és una indignitat que no podem naturalitzar, és una indecència com a societat que hem de tallar”. “El terrorisme masclista és el pitjor cara de la nostra societat, i distorsiona la nostra voluntat de viure en plena igualtat, ha indicat.\nPer això, el cap de el Consell, que ha reconegut tasca de la Policia Autonòmica en aquesta lluita, ha sol·licitat fer tot el possible “per acabar ja amb els tristos minuts de silenci”.\n“En aquest camí hi ha la Generalitat”, ha afegit Puig, que ha considerat una mostra d’això el fet que l’Oficina de Denúncies per a les Víctimes de Violència de Gènere hagi atès 1.133 casos en els seus dos anys de funcionament, que al novembre vagi a estar acabada una nova seu al Palau de Justícia d’Alacant i que a finals de mes comencin les obres per a la nova oficina a Castelló de la Plana.\nTasca clau per a la seguretat sanitària\nD’altra banda, Puig ha destacat que la tasca desplegada per la Unitat Adscrita, en coordinació amb les forces de seguretat de l’Estat, en la “pitjor emergència” viscuda a 80 anys ha estat clau perquè la Comunitat Valenciana “sigui avui el territori més segur d’Europa “.\n“Aquest no ha estat un any més”, ha assenyalat el responsable de el Consell, que ha mostrat el seu agraïment a tots i totes les agents dels cossos de seguretat de l’Estat, “per haver salvat tantes vides” a la pandèmia de COVID-19 i per haver-se lliurat “a el límit” per la salut i la seguretat de la ciutadania.\nPuig ha ressaltat el treball desenvolupat per la Policia de la Generalitat, que ha multiplicat per quatre els seus efectius durant la pandèmia, en àmbits com el control d’aforaments o les actuacions per fer respectar les normes bàsiques i per evitar situacions que atemptaven contra la salut pública .\n“Des de març de 2020, heu dut a terme 425.000 actuacions relacionades amb la pandèmia, són gairebé el doble de les accions en un any normal, i valorem el vostre esforç, que ha estat a l’altura de el moment històric”, ha ressaltat Puig.\nEl president ha assenyalat, d’altra banda, que ara que s’han acabat les grans restriccions, segueix sent de gran importància la tasca de la Policia Autonòmica. “No podem permetre, després de tant esforç col·lectiu, que una minoria irresponsable posi en risc a el conjunt de la ciutadania”, ha manifestat Puig, que ha demanat un “últim gran esforç” per superar la pandèmia i facilitar la recuperació.\n← El Premi Lluna de València recau en Lynne Ramsay, la veu més autoritzada del cinema britànic actual\nL’alacantí Pablo Bellot rep el primer premi de el Concurs Trobades d’Art Contemporani 2021 →


Ferrà: «El Govern espanyol ha preferit els mítings electorals madrilenys que no solucionar la fi de l'estat d'alarma»\n04 desembre 2021 23:42\nEl portaveu adjunt de MÉS per Mallorca al Parlament, Josep Ferrà, ha denunciat la situació de «vulnerabilitat» en què quedaran els ports i aeroports de les Illes Balears tot d'una expiri l'estat d'alarma. Ferrà ha recordat que, «ara per ara el control d'aquestes d'instal·lacions és una competència estatal» i per tant «queda en l'aire com quedaran aquests controls i com es podem intervenir en les portes d'entrada i sortida de ca nostra».\nDe fet, el diputat de MÉS ha censurat la «deixadesa» de l'executiu de Pedro Sánchez que durant les darreres setmanes «només s'ha centrat en les eleccions madrilenyes». Així ha posat com a exemple el ministre responsable dels aeroports, José Luis Ábalos, qui la setmana passada va cancel·lar una compareixença al Senat a petició de MÉS. «El senyor Ábalos va preferir anar a un míting que no respondre a les preguntes del senador Vidal», ha dit.\nEn aquest sentit, i acabada la campanya electoral a Madrid, Ferrà ha demanat al Govern espanyol un pronunciament clar sobre els dubtes respecte a la seguretat jurídica de les restriccions que puguin decretar-se a partir d'ara. «Resulta perillós que amb decrets es puguin limitar drets dels ciutadans», ha matisat.


Es presenta l'onzena edició a Valls del Voluntariat per la llengua amb cinc parelles lingüístiques | EL PORTAL NOU\nHome Cultura Es presenta l'onzena edició a Valls del Voluntariat per la llengua amb cinc parelles lingüístiques\nEs presenta l'onzena edició a Valls del Voluntariat per la llengua amb cinc parelles lingüístiques\nPortalNou Valls diumenge, d’abril 09, 2017 Cultura\nLa sala d'actes de Casa Caritat de Valls va ser l'escenari dijous, 30 de març, de la presentació de l'11a edició del Voluntariat per la llengua. L'acte va ser presidit pel regidor d'Ensenyament de l'Ajuntament de Valls, Martí Barberà, i va comptar amb la presència de la directora del CNL de Tarragona, Rosa M. Ibarz i la tècnica de l'Oficina de Català, Carme Leiva.\nEn aquesta edició es van presentar un total de 5 parelles lingüístiques, formades en aquest primer tram de l'any 2017, entre les quals hi havia voluntaris que repetien l'experiència, a més de nous aprenents de procedència molt diversa com el Marroc, Argentina i d'altres comunitats autònomes de l'Estat espanyol.\nDesprés dels parlaments inicials, es va projectar un vídeo informatiu del programa del Voluntariat per la llengua i, tot seguit, es va lliurar el material del Voluntariat a les noves parelles: es tracta de les instruccions per al voluntari i per a l'aprenent, un conte i el carnet de voluntari o aprenent.\nEn el transcurs de la presentació, i gràcies a la col·laboració amb la Regidoria de Cultura, a través de Xarxa de Cultura, es va obsequiar 5 parelles lingüístiques amb entrades per a un espectacle de la Cartellera. En aquesta ocasió es tracta de l'espectacle 'Els tres aniversaris', que es representarà el dia 29 d'abril, a les 9 del vespre, al Teatre Principal de Valls.\nLa cloenda de l'acte va anar a càrrec del regidor, que va encoratjar els organitzadors a seguir amb la seva tasca i va agrair a voluntaris i a aprenents la seva voluntat de participar en aquest programa que facilita la cohesió social a través de la llengua.


Ens toca parlar de la mort | Dol Penedès\nEns toca parlar de la mort\nby anna_dol | maig 29, 2020\nDe cop i volta i sense avisar, s’apodera de tu la desolació més absoluta i la certesa que mai més tornaràs a veure aquella persona estimada. Saps que allò no té remei, que no hi ha res al món que tu puguis fer, cap pastilla, cap vacuna, cap preu; res, absolutament res, farà que torni.\nMoltes famílies aquests dies s’han sentit així. La vida els ha canviat radicalment, ha desaparegut el que estimaven i un buit profund, intens i fins ara desconegut, ha alterat les seves vides. Ferides que costaran de tancar per la manera tant cruel que els ha tocat viure la mort. Acomiadar els seus essers estimats amb la fredor d’una pantalla o per telèfon, amb molta tristesa, plors i molta soledat. Sense rituals de vetlla, sense paraules d’afecte i estimació, sense flors, un dol sense abraçades i mirades compassives que consolen i reconforten. A totes elles, el meu més sentit condol.\nLa mort forma part del cicle vital i de tots els cicles naturals de la terra i és l’única certesa de la qual tots podem estar ben segurs. Morim cada dia una mica, quan ens acomiadem de diferents adversitats i de petites o grans pèrdues significatives per a nosaltres, i d’aquesta manera anem aprenent a dir adéu.\nLa mort potser no té sentit, però dota de sentit la vida. Si la mirem de més a prop, també podrem veure com ens fa viure més intensament, ens fa considerar el que realment és important i el que no, ens empeny a valorar i apreciar tot allò que ara tenim i a assaborir el temps que potser un dia enyorarem.\nEls hàbits i les nostres costums de vida que creiem inamovibles s’estan desfent, i ha saltat pels aires tot allò que creiem segur i permanent, han canviat moltes coses per a tots i ens assalten un munt de incerteses i preguntes sense respostes del nostre futur més immediat. Potser caldrà considerar que no tenim el control de res!\nDesconec quins seran les efectes del que estem vivint, què ens pot passar, si haurem de enfrontar-nos a moments complexos. Però crec fermament que tots tenim les capacitats i els recursos per fer front a allò que ens depara la vida. Confiem en ella, tots tenim una força interna, de resistència innata, que ens ajuda a comprendre i acceptar les coses.\nSempre he pensat que alguna cosa ens fa néixer i alguna cosa ens fa morir. És, senzillament, el procés de la vida. Tal com diu la doctora Luján Comas “La mort és el moment més important de la vida. Aquí deixem el cos i ens emportem la consciència”.


Four-Bedroom Holiday home in Vig Vig Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Four-Bedroom Holiday home in Vig\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Four-Bedroom Holiday home in Vig és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Vig. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Vig. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb piscina privada, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, nevera a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com piscina coberta. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Four-Bedroom Holiday home in Vig la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Vig.


Valeria Vegas: "Figures com Carmen de Mairena són part de la nostra història LGTBI +" | le Koncept\nValeria Vegas: “Figures com Carmen de Mairena són part de la nostra història LGTBI +”\nQuan un pensa en els primers referents LGTBI + patris, és senzill remuntar-se als anys inicials de la Transició ia la Moguda madrilenya : l’obertura de sales mítiques com Gay Club, les pel·lícules d’Almodóvar, els himnes en els quals s’han convertit a qui li importa o Allibera’t. Tendim a oblidar que la llibertat dels 80 es fonamenta sobre aquells que van començar a ser visibles durant el franquisme; no només en els grans escenaris de la capital, freqüentats per artistes com Antonio Amaya i Coccinelle, també va ser imprescindible la dissidència sexual des de les perifèries: al País Basc va tenir a Francis, Astúries a Rambal, València a La Margot.\n‘Carmen de Mairena: Una vida trepidant per darrere i per davant’, la biografia narrada d’una icona de la supervivència\nel món de l’espectacle sempre ha acollit, fins i tot en els temps de més repressió, als que es trobaven fora de la norma. Per això, la periodista Valeria Vegas (València, 1985) el reivindica a Allibera’t: la cultura LGTBQ que va obrir camí a Espanya, publicat per Dos Bigotes. “Des de l’escenari o a través de cançons i pel·lícules s’ha fet molt activisme quan encara no es feia servir la paraula activista”, explica l’escriptora a elDiario.es. Ella porta anys intentant ampliar el nostre imaginari col·lectiu, recuperant referents espanyols en un món on potser ens soni més RuPaul que La Prohibida, o coneguem els disturbis de Stonewall abans que els de Passatge Begoña. “Moltes vegades ens arriben millor embolicats els referents internacionals i deixem de ser conscients dels nostres”, opina l’autora.\nAllibera’t és el quart llibre de Vegas després Grans actrius de cinema espanyol (2015); Dic! Ni puta ni santa. Les memòries de La Verí (2016), biografia en la qual es basa l’aclamada sèrie de Javier Calvo i Javier Ambrossi; i Vestides de blau. Anàlisi social i cinematogràfic de la dona transsexual en els anys de la Transició espanyola (2019). Aquest bagatge ha facilitat que l’escriptora desglossament, amb l’ordre alfabètic d’un diccionari, la precisió d’una guia i el to didàctic d’un manual, una sèrie d’artistes, cançons, espais, pel·lícules claus per entendre la història LGTBI + del nostre país. Inevitablement, hi ha absències: “Aquest no és un llibre de outing, on un actor o una cantant hagin de ocupar un lloc pel simple fet de la seva orientació sexual sense haver-se manifestat obertament a l’respecte, sent això igual de respectable però poc representatiu en qüestions d’alliberament “, adverteix l’autora en el pròleg.\nPerquè van ser, som\nPer Vegas, ser visible és posicionar-se, exposar-se públicament amb actituds o declaracions. Cita com “huracans d’alliberament” a Paco Espanya o Yeda Brown, les extenses biografies apareixen en el llibre. “Crec que el de travesti és una feina com qualsevol altre”, va dir Paco Espanya en una entrevista amb Gaceta Ilustrada que va revolucionar a l’opinió pública el 1976. També hi ha espai per als que se’n van anar aviat però van deixar empremta, com Francis, transformista i icona de la lluita LGTBI + al País Basc després de ser assassinat el 1979 per un policia.\n“Gairebé ningú pensava: ‘vaig a transgredir’, simplement els naixia per la seva pròpia identitat i circumstàncies”, assenyala Vegas. El llibre, a més de posar en valor als que dissentien des de la perifèria, intenta dignificar personatges com Carmen de Mairena, morta al març de 2020, tot just una setmana després que es decretés l’estat d’alarma. “Carmen de Mairena o Cristina La Verí van ser descobertes per programes de màxima audiència, això les va fer visibles, però d’una manera en la qual la societat les ridiculitzava”, recalca Vegas. “Figures com Carmen de Mairena són part de la nostra història LGTBI +; Espanya està plena de Cármenes de Mairena, persones molt autèntiques però sense aquesta exposició mediàtica, per a mi són vides totalment irrepetibles”.\nEspanya està plena de Cármenes de Mairena, persones molt autèntiques però sense aquesta exposició mediàtica\nSobre el procés de documentació, principalment a través de les hemeroteques de revistes i diaris nacionals, Vegas destaca com ha canviat el tractament de les persones LGTBI + en els mitjans. “Abans, per exemple, hi havia una confusió entre termes com transformisme, transvestisme i transsexualitat que no esmenava mai; ara diferenciem entre orientació sexual i identitat de gènere, hi ha més consciència i molt menys sensacionalisme en els mitjans”. Llavors, el reclam amb què s’anunciaven espectacles o pel·lícules LGTBI + solia ser morbós, amb excepcions com Dolly Van Doll, que regentava el seu propi music hall.No obstant això, Vegas subratlla un caire positiu: “Som un dels pocs països amb cultura de l’transformisme”. També reivindica, com va fer Paco Espanya, que s’equipari amb qualsevol altra professió artística.\n“A Espanya hem tingut un transformisme lligat a una cosa molt nostre, com la cobla. Ja existia a la II República i va tornar a ressorgir en la Transició”, prossegueix. Una cosa que atribueix a “les dives hispàniques que permetien aquest tipus d’imitacions tan sui generis”. Precisament, aquest 2020 va arrasar Ai campaneres !, un podcast sobre folklòriques en què la investigadora Lídia Garcia aprofundia, més enllà de la mítica frase de Lola Flores, en la vinculació de dones lesbianes i bisexuals a la cobla. Però en els 80, segons Vegas, “les folklòriques van ser associades a una cosa antiga, i va passar el mateix amb els transformistes, eren associats a el règim, a alguna cosa cutre, com de barraca de fira”. Entrant en els 90 es va reivindicar àmpliament el concepte de drag queen, que per a l’autora no difereix d’aquest terme en desús. “Sona més glamurós, però per a mi no hi ha una línia que separi un altre”.\nAbans hi havia confusió entre termes com transformisme, transvestisme i transsexualitat, ara hi ha més consciència i molt menys sensacionalisme en els mitjans\nAmpliar referències per al futur\n“Encara queden molts territoris per conquerir”, escriu Vegas. Per exemple, la intersexualitat encara és una realitat patologizada i fora de les principals estadístiques, com va apuntar el periodista Rubén Serrano a No estem tan bé: néixer, créixer i viure fora de la norma a Espanya (Temas de Hoy), un assaig que dialoga a la perfecció amb Allibera’t. De fet, hi ha qui erròniament pensa que Mi querida señorita (Jaime de Armiñán, 1972), representant d’Espanya als Oscars com a pel·lícula de parla no anglesa, abasta la transsexualitat i no la intersexualitat, anomenada llavors hermafroditisme. “Podem presumir de tenir a Espanya una pel·lícula tan singular com aquesta”, assevera l’autora.\nCreu que ha estat exhaustiva “encara que el bo d’aquest llibre és que sempre es pot ampliar”. Diverses de les figures esmentades en ell segueixen treballant, altres estan retirades, en general, els majors LGTBI + “acaben per ser silenciats si no estan embolicats en glamour o alguna cosa comercial “, denuncia Vegas. Ara, ella mateixa s’ha convertit en referent després de l’èxit de La Veneno, que reflecteix, a més de la seva tasca com a biògrafa de Cristina Ortiz, la seva pròpia transició. Encara visqui com una cosa “bonic i positiu” el fet de ser reconeguda com a exemple, assenyala que “no és una cosa que una es plantegi, o no ho seria mai”. Qui podria estar en Allibera’t passats uns anys? “Persones com Kika Lorace o Samantha Hudson, ja estan deixant la seva empremta “.\nla periodista espera que Allibera’t no arribi només a l’col·lectiu, perquè” sembla que les persones LGTBI + si podem implicar-nos en la cultura majoritària i no a l’inrevés; m’agradaria recordar que probablement els pares i mares dels lectors han ocorregut a sales de festes a veure a Paco Espanya o a Dolly “. “De fet, no hi ha res m’enamori més que un home heterosexual gaudint d’un espectacle de transformisme, per què no podem gaudir tots de tot?”, Es pregunta. “Encara hem de reivindicar que els espais LGTBI + no siguin nínxols LGTBI +, reconquerir que els espectacles drag no es quedin per a comiats de soltera, i que tornin els matrimonis a les sales”.\nQuan un pensa en els primers referents LGTBI + patris, és senzill remuntar-se als anys inicials de la Transició ia la Moguda madrilenya: l’obertura de sales mítiques com Gay Club, les pel·lícules d’Almodóvar, els himnes en els que s’han convertit A qui li importa o Allibera’t. Tendim a oblidar que la llibertat dels 80 es fonamenta sobre aquells que van començar a ser visibles durant el franquisme; no només en els grans escenaris de la capital, freqüentats per artistes com Antonio Amaya i Coccinelle, també va ser imprescindible la dissidència sexual des de les perifèries: al País Basc va tenir a Francis, Astúries a Rambal, València a La Margot.\nel món de l’espectacle sempre ha acollit, fins i tot en els temps de més repressió, als que es trobaven fora de la norma. Per això, la periodista Valeria Vegas (València, 1985) el reivindica a Allibera’t: la cultura LGTBQ que va obrir camí a Espanya, publicat per Dos Bigotes. “Des de l’escenari o a través de cançons i pel·lícules s’ha fet molt activisme quan encara no es feia servir la paraula activista”, explica l’escriptora a elDiario.es.Ella porta anys intentant ampliar el nostre imaginari col·lectiu, recuperant referents espanyols en un món on potser ens soni més RuPaul que La Prohibida, o coneguem els disturbis de Stonewall abans que els de Passatge Begoña. “Moltes vegades ens arriben millor embolicats els referents internacionals i deixem de ser conscients dels nostres”, opina l’autora.\nSobre el procés de documentació, principalment a través de les hemeroteques de revistes i diaris nacionals, Vegas destaca com ha canviat el tractament de les persones LGTBI + en els mitjans. “Abans, per exemple, hi havia una confusió entre termes com transformisme, transvestisme i transsexualitat que no esmenava mai; ara diferenciem entre orientació sexual i identitat de gènere, hi ha més consciència i molt menys sensacionalisme en els mitjans”. Llavors, el reclam amb què s’anunciaven espectacles o pel·lícules LGTBI + solia ser morbós, amb excepcions com Dolly Van Doll, que regentava el seu propi music hall. No obstant això, Vegas subratlla un caire positiu: “Som un dels pocs països amb cultura de l’transformisme”. També reivindica, com va fer Paco Espanya, que s’equipari amb qualsevol altra professió artística.\n“Encara queden molts territoris per conquerir”, escriu Vegas.Per exemple, la intersexualitat encara és una realitat patologizada i fora de les principals estadístiques, com va apuntar el periodista Rubén Serrano a No estem tan bé: néixer, créixer i viure fora de la norma a Espanya (Temas de Hoy), un assaig que dialoga a la perfecció amb Allibera’t. De fet, hi ha qui erròniament pensa que Mi querida señorita (Jaime de Armiñán, 1972), representant d’Espanya als Oscars com a pel·lícula de parla no anglesa, abasta la transsexualitat i no la intersexualitat, anomenada llavors hermafroditisme. “Podem presumir de tenir a Espanya una pel·lícula tan singular com aquesta”, assevera l’autora.\n← Les millors ordinadors portàtils per a professors de 2021\nEspígol sobreviu amb èxit →


COMERÇ 4.0 LA DIGITALITZACIÓ COM A FACTOR DE COMPETITIVITAT - Comerç Moble\nA la seu de la CEV es duu a terme una reunió per a poder parlar de la digitalització com a factor de competitivitat en el comerç. Confecomerç dona suport a la innovació i a l’actualització en tots els comerços de la Comunitat i posa l’accent principalment en la necessitat que tot el retail assumisca el repte d’aquests nous temps.\nTots els sectors dins del retail han d’assumir que el canvi és la situació actual permanent, res roman, tot s’actualitza, estar al dia en les tendències, per tant, es fa necessari perquè els nostres negocis siguen rendibles, i puguen romandre en l’oferta i que arriben a ser necessaris per al consumidor i/o consumidora.\nEl concepte de servei a les persones, ser útils a través del coneixement profund professional sobre la matèria i l’especial rellevància del concepte servei, de la cura dels temps, i del seguiment de la informació per a traslladar-la al consumidor i/o consumidora i que aquest perceba la tranquil·litat del comerç minorista enfront de comprar per Internet sense la intervenció de persones.\nConfecomerç està realitzant labors molt actives destinades a donar servei a les associacions que es troben dins de la confederació, sent útil i observant i controlant tots els seus esdeveniments perquè la seua labor siga eficaç.\nEl nou equip de govern està treballant perquè cada dia el retail siga més rellevant en les institucions i perquè la necessària actualització dels punts de venda passe per ser més fàcil, gràcies als suports aconseguits des del sector públic i gestionats per Confecomerç.\nComerçmoble, com a associat i membre de la junta de govern de Confecomerç, defensa els interessos de les botigues de mobles associades i posa en valor el treball d’aquestes amb campanyes com l’actual, on estem traslladant a institucions, mercat i consumidors i consumidores la millora que suposa moblar amb mobles de debò les nostres cases.


Una investigació interna de l'exèrcit revela els crims de guerra comesos per forces d'elit\n5 min. Barcelona 19/11/2020 14:42 Traduccions: Cat Cas\n651x366 El cap de les forces de defensa d'Austràlia, Angus Campbell, en la roda de premsa sobre els crims de guerra a l'Afganistan / Reuters El cap de les forces de defensa d'Austràlia, Angus Campbell, en la roda de premsa sobre els crims de guerra a l'Afganistan / Reuters\n"A la gent de l’Afganistan, en nom de la Força de Defensa d'Austràlia, els demano disculpes sincerament i sense reserves per qualsevol delicte comès per les forces australianes. He parlat amb el meu homòleg afganès, el general [Yasin] Zia, per traslladar-li aquest missatge", ha proclamat aquest dijous en una impactant i històrica roda de premsa el cap de l'exèrcit australià, Angus Campbell.\nEl general ha comparegut per fer públics els resultats d'una investigació interna que ha posat al descobert l'assassinat d'almenys 39 civils afganesos i el tractament cruel de dos més per part de 25 soldats de les forces especials de l'exèrcit. Uns fets constitutius de crims de guerra i que el mateix Campbell va admetre que no eren aïllats, sinó producte d'una "cultura egocèntrica de guerrers" i de "competitivitat" promoguda pels comandaments d'aquesta unitat especial.\nExecucions de civils desarmats, col·locació d'armes i ràdios al costat dels cadàvers per fer-los passar per combatents i fins i tot una macabra "iniciació ritual" dels soldats nous, als quals es forçava a matar un presoner indefens per apuntar-se "la seva primera mort". Són algunes de les revelacions de l'informe, que assegura que "cap dels assassinats descrits es va fer en plena batalla", com ha admès el general Campbell.\n" Quan vaig sentir els rumors per primer cop a finals del 2015 [d'algunes actuacions inapropiades de l'exèrcit a l'Afganistan] vaig tenir la sensació que hi havia alguna cosa al darrere, però mai m'hauria esperat alguns dels passatges que he llegit aquestes últimes setmanes", ha admès el cap de l'exèrcit.\nL' informe que s'ha fet públic aquest dijous, elaborat per l'inspector general de l'exèrcit Paul Brereton després d'una investigació de quatre anys, va portar ja la setmana passada el primer ministre d'Austràlia, Scott Morrison, a anunciar que posava en marxa una oficina especial d'investigació per portar a la justícia els sospitosos d'haver comès aquests delictes. Uns crims que el mateix Brereton defineix al seu informe com "una traïció profunda i vergonyosa dels estàndards professionals i les expectatives de la Força de Defensa d'Austràlia".\nLa investigació de Brereton es va posar en marxa després de la filtració de documents classificats facilitats per un advocat de l'exèrcit, David McBride, que va servir a l'Afganistan i que en tornar va denunciar les actuacions il·legals dels soldats australians al país. McBride està encara pendent de judici imputat per delictes de revelació de secrets. Però la seva filtració va donar lloc a investigacions periodístiques que van permetre treure a la llum gravacions d'alguns dels fets, com l'execució sumària d'un afganès desarmat que va quedar enregistrada per la càmera del casc d'un dels soldats de les forces es pecials.\n🇦🇫 🇦🇺Sale a la luz un vídeo de 2012 en el que un soldado de las fuerzas especiales australianas (Special Air Services) ejecuta a un civil desarmado en Afganistán. El vídeo fue realizado desde la cámara del casco de uno de los soldados. pic.twitter.com/x58l5WrxFo\n— Descifrando la Guerra (@descifraguerra) March 20, 2020\nEls crims de guerra que s'han pogut provar, amb un total de 23 incidents investigats que van acabar amb "39 persones assassinades il·legalment" i dues més maltractades cruelment, involucren fins a 25 soldats del Grup de Treball d'Operacions Especials, amb preeminència dels soldats dels Serveis Aeris Especials (SAS, en les sigles en anglès). De tots ells, l'informe recomana investigar especialment la mort de 36 civils a mans de 19 soldats de les forces especials.\nEntre el 2005 i el 2015, fins a 25.000 soldats australians van estar desplegats a l'Afganistan, dels quals uns 3.000 eren del Grup de Treball d'Operacions Especials, la unitat a què pertany el SAS. El primer efecte de les revelacions publicades aquest dijous ja sigut la revocació, anunciada per Campbell, de la distinció militar al mèrit que s'havia donat a aquestes forces especials per la seva tasca a l'Afganistan.\n"Ens hem d'assegurar que la investigació criminal que ha posat en marxa el govern australià sigui realment independent i tingui prou recursos per poder oferir justícia real a les víctimes afganeses d'aquestes atrocitats", apunta per telèfon des d'Austràlia la investigadora de Humans Rights Watch (HRW) Sophie McNeill. Recorda el "fracàs" d'experiències similars d'altres països, com l'operació Northmoor del Regne Unit per investigar possibles crims de guerra també a l'Afganistan i que "es va tancar sense portar a judici a cap soldat". "Hi va haver interferència política, aquella no va ser una investigació independent, i no podem permetre que passi el mateix a Austràlia. Hem de fer-ho ràpid, perquè el temps s'esgota per poder oferir justícia a les víctimes afganeses", diu McNeill.\nDe fet, es desconeix encara qui formarà part d'aquesta oficina d'investigacions especials i quins poders tindrà per demanar informació o cridar testimonis, un aspecte important tenint en compte "l'opacitat i secretisme" que caracteritza l'exèrcit australià, diu McNeill. Una investigació nacional que permetrà evitar la intervenció del Tribunal Penal Internacional, però que les organitzacions de drets humans com HRW seguiran molt de prop per assegurar que "serveixi realment per compensar les víctimes, fer justícia als afganesos i assegurar que la cultura d'impunitat i encobriment de l'exèrcit s'acaba per sempre".


Entrevista a Alícia Vàzquez, estudiant de l'ETSAB, que es desplaçarà a Haití el proper mes de juliol i fins al novembre. — Centre de Cooperació per al Desenvolupament de la UPC — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nSou a: Inici / Noticies / Entrevista a Alícia Vàzquez, estudiant de l'ETSAB, que es desplaçarà a Haití el proper mes de juliol i fins al novembre.\nPregunta: Què vau anar a fer a Karis (Haití), al 2006?\nAlícia: La nostra contrapart era l'SKDK (Sant pou a Kilti ak Developman Karis) que és una organització comunitària sorgida d'una reflexió conjunta de tots els sectors de la població de Karis, com un espai de diàleg, coordinació i unió de tots els grups i persones que estaven treballant pel desenvolupament de la comunitat.\nEl 2006 la comunitat de Karis estava acabant una profunda reflexió interna i diagnosi per tal de definir el seu Pla de Desenvolupament Local, el seu “Somni de Futur”, per 15 anys i que s'haurà de materialitzar en subplans cada 3 anys.\nDintre d'aquest procés de diagnosi havien detectat la problemàtica de la construcció i la confrontació que suposen les noves formes de construcció amb formigó, que estan desbancant les tradicionals amb materials locals, contribuint a l'empobriment de la població per ser més cares i desarrelant la cultura local. Per aquesta raó ens van demanar de fer un estudi comparatiu i una avaluació de les tècniques constructives.\nLa convivència amb la gent de Karis va fer que el seu “somni” també passés a ser el nostre somni. I quan vam tornar a Barcelona vam continuar estudiant possibles solucions constructives basades en les tradicionals per a millorar-les. Aplicant aquestes idees en el Projecte Final de Carrera del Roger, que consistia en una proposta per al futura Centre de Formació Professional de Karía.\nL'any 2008 vam tornar a Karis per portar aquest retorn i per compartir la proposta arquitectònica del Centre de Formació, ja que aquest projecte havia sorgit directament del seu Pla de Desenvolupament Local com una de les accions fortes a realitzar en el primer trienni. Vam poder comprovar com la comunitat està evolucionant, vam compartir els estudis que havíem fet i els vam continuar, vam fer algunes formacions i vam començar a construir alguns prototips.\nP: Quina és la teva experiència amb Haití, i amb la cooperació al desenvolupament?\nA: La meva experiència a Karis m'ha marcat profundament i m'ha donat esperança en la possibilitat de construir un món millor tots junts.\nExperiències anteriors a l'Àfrica m'havien defraudat molt de la cooperació, de la poca consciència amb què s'ha fet moltes vegades i de com pot arribar a fer més mal que bé quan no va acompanyada d'una voluntat comunitària.\nJa després, el treball amb el MOCASE (Moviento Campesino de Santiago del Estero) a l'Argentina, ha sigut molt més gratificant i enriquidor, i m'ha donat les pautes del què pot ser una bona cooperació, basada en una relació de confiança en què nosaltres, com a tècnics i persones, posem el nostre coneixement i energia al servei d'una causa que la pròpia comunitat ha definit. Una contrapart forta, coherent, que sap cap on va i que ho faran per sí mateixos, amb l'ajuda de tots aquells que s'adhereixin a la seva causa.\nAmb aquestes idees ja clares com a base indispensable pels nostres projectes, vam conèixer Karis i l'SKDK. En aquest punt va ser molt estimulant conèixer una organització tant forta i coherent, però sense estar tan polititzada, sinó amb la voluntat d'integrar tots els actors i persones que tinguin la voluntat de millorar la comunitat, sense discriminació. Així l'SKDK s'ofereix com un espai de diàleg on es troben tant les cooperatives de sucre i cafè i les dones artesanes, com el grup de joves catòlics o el propi ajuntament. Ells decideixen i treballen conjuntament per millorar la vida comunitària. I estic feliç de contribuir en aquest treball a partir de l'intercanvi de coneixements i la voluntat.\nSento que podria posar la meva energia en molts projectes i feines, a Barcelona o a qualsevol part del món. Però amb ells sento que el meu treball contribueix a una bona causa, ni que sigui per donar-los confiança en sí mateixos per continuar endavant. Tots junts treballem per a que el món sigui una mica millor, i per què no fer-ho des d'una petita comunitat del nord-est d'Haití que ja ha llaurat el camp per a les llavors de l'esperança i la solidaritat.\nProperament em desplaçaré de nou a Haití, aquesta vegada per a quedar-m'hi 5 mesos.\nP: El treball que vas a fer aquests propers mesos, té alguna relació amb el terratrèmol?\nA: El terratrèmol i la necessària reconstrucció fan més evident la necessitat de trobar sistemes constructius apropiats i apropiables, sostenibles, barats, amb els recursos disponibles a l'entorn, i adequats als riscos naturals.\nTinc previst treballar en formació en temes de construcció, acompanyant el Centre de Formació Professional. Així mateix també es poden fer formacions a la comunitat en general i als tècnics de l’administració.\nParal·lelament intentarem avançar en la construcció del Centre de Formació Professional, que ara mateix disposa d’unes escasses aules. Per això estem buscant altres font de finançament.\nP: Quina és ara la situació, després del terratrèmol, de la zona d’Haití que vosaltres coneixeu?\nA: La zona d’Haití en què estem treballant no va ser danyada físicament pel terratrèmol. Però la catàstrofe de Port au Prince va tocar ben d’aprop algunes famílies que tenien fills i familiars a la capital.\nAra mateix, però, la conseqüència més visible és l’arribada de molts exiliats de la zona devastada pel terratrèmol. Moltes persones amb fortes seqüeles físiques i psicològiques, que tornen a les seves terres d’origen o les cases de familiars, fugint de la ciutat en runes. Al problema d’acollir tots aquests nous arribats s’hi sumen les dificultats d’integració d’unes persones amb uns hàbits de vida de suburbi urbà, molt diferents de la tranquil·la vida rural de Karis.\nP: Quins creus que han de ser els propers passos?\nA: El proper pas és continuar amb més forces el procés que Karis estava fent. A falta d’un govern nacional que trobi solucions als problemes de la població, són les comunitats les que prenen les regnes del seu desenvolupament, autoreconeixent-se i formant xarxes amb altres comunitats. I en això Karis és una comunitat pionera a Haití, i que pot servir d’exemple per un model de desenvolupament que ja s’està introduint a altres comunitats.\nPer tant, ara cal definir la nova situació i adaptar el pla de desenvolupament a les necessitats detectades. I un dels punts d’incidència que a priori s’han definit és la necessitat de donar eines a la població per a construir i reconstruir amb una tecnologia apropiada i apropiable.\nP: Quina situació t’esperes trobar?\nA: Puc imaginar que Karis ja no serà un lloc tan tranquil com era. El terratrèmol no ha deixat a ningú indiferent. En les anteriors ocasions que vam estar allà ens vam quedar amb la sensació de que la major part de la població no tenia grans esperances o confiança en el futur, simplement deixaven passar els dies. Ara però, han vist que deixar passar els dies no és garantia de que no passa res. Això ha generat en la població una voluntat per fer front a la seva situació, i fer-ho units.\nEn els dies immediatament posteriors al terratrèmol, les notícies sols ens parlaven de la violència i el caos que regnaven als carrers de Port au Prince. Però l’altra cara de la moneda era la solidaritat i organització de grups de persones que es van anar unint en campaments per compartir els pocs recursos i cuidar els nens i la gent gran. Enmig de l’horror va ressorgir la solidaritat que abans era tan escassa.\nP: Quan acabis la carrera, t’agradaria continuar vinculada a la cooperació per al desenvolupament?\nA: Quan acabi la carrera espero poder-me dedicar més plenament al treball per al desenvolupament. Sense el lligam dels estudis universitaris, veig possible viure a qualsevol part del planeta on pugui contribuir a un projecte de desenvolupament comunitari.\nLes fotografies que acompanyen aquesta entrevista són d'Alícia Vàzquez i Roger Estivill, realitzades entre el 2006 i el 2008 a Karis, Haití. Estan protegides per drets d’explotació i poden estar protegides per drets d’autor/a.


Presentem la secció del barri de Cerdanyola - Ajuntament de Mataró\nPresentem la secció del barri de Cerdanyola\nAquesta és la quarta Secció de barri que Esquerra Republicana de Mataró obre a la ciutat, despr...\nAquesta és la quarta Secció de barri que Esquerra Republicana de Mataró obre a la ciutat, després de les de Rocafonda, el Palau i Escorxador, la secció del Pla d'En Boet i Peramàs i la de l'Havana, i finalment la de Cerdanyola, totes i cada una d'elles amb la finalitat d'apropar l'organització als veïns i veïnes de Mataró.\nEl passat dissabte, Esquerra Republicana de Mataró va presentar la Secció de barri de Cerdanyola.\nEn nom de la seva coordinadora, Ana Garcia,va encapçalar l'acte afirmant que "això és una mostra de què el projecte d'Esquerra Republicana creix dia a dia, i que els seus valors de la llibertat, igualtat i fraternitat arribaran a tots els barris de Mataró". Garcia ha conclòs "perquè la pluralitat és el que ens fa créixer dia rere dia, la interconnexió entre tots i cadascun dels Barris de Mataró per al bé comú, i Cerdanyola està molt present en el nostre mapa."\nGarcia ha estat acompanyada durant l'acte per altres membres de la secció de Cerdanyola com són Laia Pérez, Yasmin Blal o Arcadi Martín.Així com activitats per dinamitzar la presentació, com són un micro teatre, un taller de Henna i finalment una màster class de zumba.\nA l'acte polític també va intervenir el diputat d'Esquerra Republicana al Parlament de Catalunya José Rodríguez afirmant "que es constitueixi una secció de barri aquí a Cerdanyola és una molt bona notícia no només pels independentistes, sinó per tots els que creuen que el poder ha de tornar al pobre".\nFinalment el cerdanyolenc i president de Moviment d'Esquerres, Alfons Palacios, va posar en relleu que "som republicans i socialistes, pensem que el règim del 78 està esgotat i necessitem un nou projecte. Aquest projecte és el d'Esquerra Republicana."


Mimam: [CAT] L'ús de cinturó en embarassades és obligatori, utilitza BesafePregnant per més seguretat\n[CAT] L'ús de cinturó en embarassades és obligatori, utilitza BesafePregnant per més seguretat\nMoltes dones dubten dels beneficis que pot tenir per al bebè i si realment estan obligades a usar el cinturó de seguretat. Doncs s’han acabat els dubtes: l'ús del cinturó és obligatori en l'embaràs. Es recomana col·locar la banda pèlvica per sota del ventre ben ajustada a la pelvis i la banda diagonal entre el pit, sobre l'espatlla i allunyat del coll. Però per més seguretat existeixen cinturons especials per a dones embarassades com el sistema de seguretat en cotxe per a embarassades BesafePregnant.\nBesafePregnant permet retenir el cinturó abdominal sota l'abdomen, perquè no oprimeixi en el centre de la panxa. L'ús de BesafePregnant garanteix una eficaç acció del cinturó de seguretat, disminuint el risc que la pressió del mateix podria perjudicar d'alguna manera al fetus. BesafePregnant s’instal·la sobre el seient, se seu al damunt d'aquest peculiar coixí i s'encaixa el cinturó del cotxe. Després s'obre el velcro, s'introdueix el seient i es torna a tancar. D'aquesta forma el cinturó quedarà sota la panxa. BesafePregnant es pot utilitzar des del segon mes d'embaràs.\nA Mimam Barcelona trobaràs BeSafe Pregnant i altres productes destinats a la seguretat del nadó i les mares. Vine a visitar-nos i podràs provar-ho o si ho prefereixes a la nostra tenda online també podràs adquirir-ho i te l'enviarem per missatgeria.


Sánchez descarta tornar a confinar Espanya i diu que anirà a la Porta del Sol a ajudar, no a avaluar o jutjar - Diari de Girona\nSánchez descarta tornar a confinar Espanya i diu que anirà a la Porta del Sol a ajudar, no a avaluar o jutjar\nDurant una entrevista a La Sexta, el cap de l'Executiu ha evitat explicar perquè Espanya és un dels països amb pitjors dades de contagis a Europa en la segona onada del coronavirus\nEl president del Govern, Pedro Sánchez, ha descartat aquesta nit tornar a confinar al país, encara que ha matisat que no es pot tancar cap porta. Així mateix, sobre la trobada que dilluns que ve tindrà en la seu de la Comunitat de Madrid, amb la seva presidenta Isabel Díaz Ayuso, ha indicat que anirà a ajudar, subratllant que no va ni a jutjar, ni a avaluar.\nDurant una entrevista a La Sexta, el cap de l'Executiu ha insistit que acudeix a aquesta reunió per a posar-se al costat de la presidenta madrilenya, perquè el seu objectiu és doblegar la corba de contagis. No obstant això, ha tornat a reiterar que són les comunitats autònomes les que tenen les competències sobre sanitat i que a partir d'aquí el Govern posarà a la disposició de Madrid els recursos de l'Estat.\nEn preguntar-li si les mesures de confinament que ha anunciat Madrid seran útils, s'ha limitat a contestar que espera que ho siguin, ja que hauran estat proposades pels especialistes de la comunitat en aquests temes.\nSánchez ha evitat explicar perquè Espanya és un dels països amb pitjors dades de contagis a Europa en la segona onada del coronavirus, explicant que es tracta d'una onada diferent, amb un creixement més lent que en la primera, amb una letalitat més baixa, subratllant que ara es detecten a 6 de cada 10 contagiats, mentre que en la primera fase aquesta proporció era només d'1 de cada 10.


TAC12 TV - El Club dels Tarraconins celebra el seu desè aniversari a ritme de reggae\nEl Club dels Tarraconins celebra el seu desè aniversari a ritme de reggae\nDilluns, 07 Octubre 2019 09:22\nDesprés d’haver-se suspès per la pluja ara fa dues setmanes, el Club dels Tarraconins ha pogut celebrar la festa del seu desè aniversari. El reggae dels The Penguins ha protagonitzat una jornada on també ha pujat a l'escenari Teclat Màgic.\nLa meteorologia ha respectat als infants de Tarragona i aquest dissabte sí que s’ha pogut celebrar la festa del desè aniversari del Club dels Tarraconins després que s’hagués de suspendre el passat 21 de setembre.\nEls jardins del Camp de Mart s’ha omplert de famílies que han gaudit amb les coreografies de Teclat Màgic i han ajudat la Nineta, l’Ivori i el Wanda a poder gaudir de la festa. El punt àlgid del matí ha arribat amb el concert dels Penguins que ha fet ballar als presents al ritme de l’ska i el reggae del seu nou àlbum Ballant sobre la lluna.\nUn club dels Tarraconins plenament consolidat a la ciutat, sent una de les entitats més actives en el panorama cultural i festiu de Tarragona, en gran part gràcies als prop de 15.000 socis que conformen el club.\nLa jornada musical d’aquest dissabte ha posat punt final a una festa del desè aniversari que va començar ara fa tres setmanes amb la inauguració d’una exposició que ha recopilat moments inoblidables d’aquests deu anys.\nTot i això, l’activitat no cessa al club, ja que l’entitat ha posat en marxa l’organització del Parc de Nadal i l’encesa de les llums nadalenques.\nMés en aquesta secció: « Podem inhabilita Herman Pinedo durant un any Castelldefels - CBT (62-72) »


La primera lent de contacte que elimina la hipermetropia sense cirurgia es dissenya a l'Escola d'Òptica i Optometria de la UPC - Innovem Terrassa !!!\nUPC - Universitat Politècnica de Catalunya - 09/04/2010\nLa primera lent de contacte que elimina la hipermetropia sense cirurgia es dissenya a l'Escola d'Òptica i Optometria de la UPC\nJaume Pauné, graduat del Màster universitari d'Optometria i Ciències de la Visió que imparteix l'Escola Universitària d'Òptica i Optometria de Terrassa (EUOOT) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), ha dissenyat la primera lent de contacte del món que aconsegueix eliminar la hipermetropia sense cirurgia refractiva amb la tècnica del modelat corneal, també coneguda com ortoqueratologia. Aquesta tècnica consisteix a modelar la còrnia per corregir defectes de la visió com ara la miopia, l'estigmatisme i la hipermetropia de nivells mig o baixos sense cirurgia, a través de lents de contacte rígides, permeables a l'oxigen, úniques i intransferibles, fabricades a mida per cada pacient.\nVisió al 100% sense cirurgia\nPer a la seva comoditat, el pacient només es posa la lent de contacte rígida durant la nit. La lent actua pressionant la llàgrima que hi ha entre aquesta i la primera capa de la còrnia. Aquesta pressió modifica la forma de la còrnia en unes 20 micres, l'equivalent a la meitat del gruix d'un cabell. Al dia següent, el pacient se les treu i hi pot veure perfectament. Aquesta és una tècnica que obté els mateixos resultats que la cirurgia refractiva, però de manera temporal. Les noves lents de contacte, fruit del treball final de màster de Jaume Pauné, ja es comercialitzen amb preu inicial de 1.000 euros, ja que s'han de dissenyar segons l'estructura de la còrnia de cada pacient, i de 400 euros cada cop que es renoven, anualment. Les lents es comercialitzen amb la col·laboració d'Atenas Vision, del distribuïdor per a Espanya i Portugal, i del laboratori francès Precilens, que les fabrica sota el nom de Paunelens.\nJaume Pauné ha desenvolupat la innovadora lent de contacte basant-se en la tecnologia ja existent de l'ortoqueratologia. L'any 2005 Pauné va assistir a un congrés internacional de lents de contacte als Estats Units, on es va presentar la primera lent ortoqueratològica d'hipermetropia, que finalment no es va comercialitzar. A partir de llavors, l'optometrista graduat a l'EUOOT va començar a experimentar amb la idea de fabricar una lent per a hipermètrops. L'any 2008 es va matricular al Màster universitari d'Optometria i Ciències de la Visió de la UPC, que inclou el desenvolupament d'un projecte de recerca final de Màster i va ser gràcies a aquest treball que va revisar els resultats anteriors i es va decidir a dissenyar i fabricar un nou model de lent, que va fer provar a deu persones. La clau la va descobrir amb una d'aquestes pacients, que tenia molt d'interès en resoldre el seu problema de visió, i va provar-se sis dissenys diferents, durant una setmana cadascun. A partir dels resultats obtinguts, Pauné va desenvolupar la primera lent de contacte efectiva i eficaç contra la hipermetropia i va descobrir, a més, que els seus principis tècnics i científics són diferents als models coneguts fins ara per corregir la miopia.\nJaume Pauné (Barcelona, 1964) es va diplomar a l'EUOOT l'any 1991, i va ser el primer de la seva promoció. Recentment, s'ha graduat al Màster universitari d'Optometria i Ciència de la Visió amb el projecte final que ha donat peu a la creació de la nova lent de contacte. El 1992 va rebre el premi del Col·legi Nacional d'Òptics i Optometristes pel seu treball sobre lents de contacte per controlar la miopia. Actualment, treballa com a òptic i optometrista al Centre Mèdic Teknon de Barcelona i al seu propi Centre de Teràpia Visual Marsden. Ara, a més, s'embarcarà en la tesi doctoral, centrada a investigar com crear unes noves lents de contacte per a persones amb queratocon, una malaltia de l'ull que pateixen dos de cada mil persones. Aquesta malaltia ocasiona moltes dificultats per utilitzar lents de contacte, tot i que són imprescindibles per a les persones afectades.\nMés Informació a: EUOOT i Paunelens.


Give it Up: Aconseguir el ritme ara és un repte | Faros HSJBCN\nEdat recomanada: + 7\nDesenvolupador: Invictus Games Ltd.\nDistribuïdor: Play Store/ App Store\nPreu: Gratuït (ofereix compres integrades)\nSaltem al ritme de la música!\nGive it Up és un joc de ritme musical, on es tracta de controlar els salts que realitza la petita massa protagonista. Quan toquem la pantalla, la petita massa saltarà i ens permetrà evitar una casella o saltar un esglaó més alt. L’objectiu d’aquest joc és arribar al final de la pantalla realitzant salts al ritme de la música sense equivocar-nos.\nGive it Up té una estètica industrial i el ritme d’una música electrònica. A més a més, l’aplicació utilitza colors vius per donar dinamisme i moviment als diferents nivells.\nSi agafem la dinàmica molt ràpidament, no cal patir perquè el joc se’ns quedi curt. Podem augmentar la dificultat, ja que el joc ofereix tres nivells diferents per cada pantalla: fàcil, mitjà i difícil.\nAquest joc potencia l’observació, la coordinació mà-ull, la discriminació visual i la perseverança.\nPer començar a jugar has d’aprendre a dominar la protagonista, la petita massa. Cada cop que toquis la pantalla la massa realitzarà un salt i per tant durant la partida, has de tenir molt clar en quin moment és necessari fer-la saltar coordinant molt bé la mà i els ulls.\nPer poder superar la pantalla, has de saltar al ritme de la música electrònica i esquivar els esglaons i algunes caselles. Per aquest motiu, has d’estar atent al ritme musical a la vegada que observes i anticipes els propers obstacles.\nEn el joc has de prendre decisions constants i ràpides, on has de discriminar visualment quines caselles saltar o quines evitar. A més a més, Give it Up promou l’assaig-error, de forma que vas aprenent les accions errònies i potenciant les accions satisfactòries.\nEl joc també potencia la perseverança, ja que si t’equivoques has de tornar a començar, generant defenses a la frustració.


Aiueno. Ser el germà de Can Kenji, ja és prou garantia | Els meus restaurants\nAiueno. Ser el germà de Can Kenji, ja és prou garantia\nRosselló, 296 (Bailen)\nAiueno és d'aquells llocs que quan t'assabentes a través de les xarxes, que obriran i que és dels mateixos que Can Kenji, ja et fa il·lusió anar-hi doncs saps que no fallarà.\nEstà en el mateix carrer Rosselló, just en front del Can Kenji i a la cruïlla Bailen. Potser la diferència més gran que trobarem d'entrada amb el seu germà gran, és que aquí predomina la barra en front de les taules, que de fet en tenen només dues crec, tot i que una de prou gran ... No és cap inconvenient doncs, puc afirmar que la barra disposa de tamborets molt còmodes.\nI per cert, molt recomanable la porció de barra que està just a la dreta de l’entrada i que permet 2/3 places... Estàs tranquil, tens visió panoràmica, doncs la sala està uns pocs esglaons més avall, i s'hi està molt a gust. Si reserveu (no sé ni si reserven), us recomano demanar aquesta petita atalaia.\nAbans d’entrar vaig llegir el contingut dels dos menús degustació (24 i 30€), que ofereixen i mostren al carrer. La cosa pintava bé, però just entrats ens expliquen que només són pel vespre i que els migdies ofereixen altres menús amb un plat principal que pot variar i complementats amb sopa, arròs, postres i beguda i amb preus al voltant dels 12/13€ segons el plat triat.\nPerò per sort també ofereixen un menú degustació de migdia a 19,80€ que ens va salvar el dinar, doncs volíem anar més enllà del menús bàsics i jo anava amb la idea d'escriure un post. És llàstima que en molts llocs de BCN, els migdies quedis limitat en aquest sentit, però és una realitat a la que cal acostumar-nos. I a continuació el que ens van servir amb aquest menú:\nPaté de verat una mica com entreteniment i sunomomo de bacallà on ja ofereixen la primera mostra de qualitat. Allò que et dius, comencem bé.. :)\nMandonguilles de tofu , alga hijki i xiitake. Contrast de textures, del que et quedes en ganes de repetir.\nFilet de vedella amb salsa de raïm i soja / Alternativa de salmó marinat amb miso, pels que no mengen carn vermella com l'Esther amb qui vam compartir la visita. Pel que fa al meu plat puc dir que filet correcte, però amb més cocció de la que estic habituat. Però recordem que estem en un menú de <20€ i que tampoc poden personalitzar fins aquest nivell ... (i a més jo soc dels que m'agrada la carn molt, molt crua).\nSushi Prou correcte i sempre recordant que estem dins un menú econòmic\nPostres. com sabeu aquesta és sempre la secció oblidada del meu bloc... Però en tinc bon record.\nEl servei he de dir que era molt amable i quasi vaig sortir amb la recança de no haver estat prou per ells, però els que em coneixeu sabeu que normalment aconsegueixo animades converses amb qui m'acompanya (de fet mai ningú se'm ha adormit encara!). I notava que ens volien explicar més coses, però al veure'ns en animada conversa, quasi es tallaven.\nPel que fa al vi, normalment els migdies , a deferència amb les nits, em limito a una copa de vi en lloc de la típica ampolla compartida. I tenien oferta de vi a copes.\nEm va fer gracia demanar el Savignon que oferien (Sempre queda bé demanar un Savignon que pot donar peu a comentar les diferències entre els francesos i els de Nova Zelanda, fent èmfasi en els possibles usos poc apropiats dels llevats artificials ...etc, etc... tal com fan alguns “wine sapiens”).... #fent_amics... :)\nPerò no va ser possible doncs ja sabeu de la meva maledicció de que el primer vi que demano d'una carta, mai el tenen.... i vam passar al Petit Bernat... No passa res. només és per deixar constància de la meva maledicció.\nJaponès molt recomanable\nEtiquetas: Barcelona, Cuina Japonesa, Cuines_orient, Gràcia\nCarlesP 12 de juliol de 2015 a les 14:26\nNi m'havia assabentat. Com és que li han posat aquest nom amb lo fàcil que era Kenji 2, que ja dona pistes als fans de Can Kenji?.\nHi anirem i et dic.\nLaura 12 de juliol de 2015 a les 17:34\nVaig anar-hi fa unes setmanes a la nit i vam fer menú llarg, molt més interessant comparat amb el teu de migdia i recomanable 100%: pel preu vam menjar molt, molta qualitat i original (som fans de Can Kenji i alguns plats anaven "mooolt més enllà") un lloc per tornar i gaudir.\nL'únic "però" la carta de begudes molt curta, sobretot referent al sake que des de fa temps m'agrada molt més que el vi quan vaig a un japo, tenien nomes un tipus i amb gerra petita que nomes ens va servir pels dos primers platets...\nO sigui que el proper cop Ricard pots fer trobada amb les teves "àngels" ;-) pel menú de nit!\nRicard Sampere 12 de juliol de 2015 a les 17:34\nDe fet poca publi han fet, tret de fer-ho còrrer per la xarxa. I com Can Kenji ja té molts fans, no ha estat difícil donar-ho a conèixer.\nLo del nom crec per lo que he llegit, que està relacionat amb el cognom del propietari.\nAneu-hi... ja veuràs com us agrada\nRicard Sampere 12 de juliol de 2015 a les 17:48\nAbans d'entrar ja m'havia après de memòria el menú llarg que tenen a la porta i ja l'estava salivant...Però quan em van dit que només el servien a la nit, em vaig quedar decebut... Però no em va saber greu tastar el de migdia com alternativa.\nPel que fa al tema del sake, en soc ignorant total i quan vaig als japonesos de BCN, ja m'acontento amb algun blanc decent. Un dia em fas un mini curs de sake for dummys..\nPerò si que aniré algun dia de nit, però ves que no sigui amb un dimoni o dimoinia (ara no sé qui és el femení de dimoni)... :)\nesther 12 de juliol de 2015 a les 19:13\nricard, sí pobres no ens podien explicar res les cambreres. molt maques! el salmó marinat estava molt bé i les mandonguilles! amb ganes de tastar el de nit! info pràctica: sí reserven. el local és senzill però maco. i la barra de l'entrada, molt recomanable pq controles tot el local i pots cotillejar!!! ;-)\nesther 12 de juliol de 2015 a les 19:15\nel tema de les begudes als japos és prou justet... gggrrr... a mi no em va el sake. a l'hivern de vegades jalo amb tè, com ells. tb em conformo amb un blanquet decent...\nLaura 12 de juliol de 2015 a les 20:18\nDel tema local: vam sentar-nos a la taula en una cantonada (erem dos) i per sort al marxar nomes havien tres japos en un cantó i davant un grupet tb de japos del gremi (vam parar l'orella jeje) molt curiós sopar rodejat de japos ;-)\nEl sake jo no podia...però vaig aprendre i ara és la meva opció quan puc...Ricard et valc com a dimoniet?\nPepa Lázaro 12 de juliol de 2015 a les 22:11\nEl tema barra no és la meva preferència, però ja que tenen alguna taula el tindré en compte.\nPer aquest preu es veu un menú prou variat i correcte.\nRicard Sampere 12 de juliol de 2015 a les 23:10\nReservar ja vaig veure q si.... El q volia dir és q no sé si a més es pot fer reserva d'un lloc concret com la "barra de cohilleig"..:)\nRicard Sampere 12 de juliol de 2015 a les 23:12\nEn tot cas els tamborets eren molt còmodes... Jo tampoc soc de barra i ni la vaig notar... I vam estar estona...\ncuinacinc 12 de juliol de 2015 a les 23:30\nM'ha agradat quan l'he llegit aquest matí. No el conec.\nM'ha semblat molt maca la presentació i la vaixella. El blanc sempre m'agrada, destaca el contingut, la foto núm. 3, especialment, (les clavellines.. que delicat).\nEm decanto pel salmó marinat amb miso\nm'ha agradat el resum! perfect!!.\nBé, un bon referent, japo\nRicard Sampere 12 de juliol de 2015 a les 23:50\nSi... tens raó en que tot està molt ben cuidat....\nTu ho has dit... bon referent...\nRicard Sampere 12 de juliol de 2015 a les 23:51\nCaldrà el mini curs de sake... ;)\nesther 13 de juliol de 2015 a les 20:50\njajaja... l'edu és mega fan del sake! calent i fred!\nBaco y Boca 14 de juliol de 2015 a les 9:12\nHo vaig saber com tu mitjançant les xarxes. Estic totalment d'acord amb tu amb el tema dels menús degustació. Curiosament costa de trobar al migdia la mateixa oferta que a la nit. I és una llàstima perquè mes d'un cop, segons quins menus no els faig precissament per ser a la nit i ser massa copiosos. Perquè no ho fan al migdia? és absurd, hi ha cops que a la nit no va bé per diferents raons, no només per mi, sino fins i tot per gent que pot ser estar més limitada per sortir a sopar. També tinc al mateix costum amb el vi:copa al migdia (bé a vegades fins i tot aigua o més d'una copa) però a la nit... l'ampolla cau!.\nJordi Castaño 14 de juliol de 2015 a les 17:53\nDoncs no conec cap dels dos... L'altre dia et vaig comentar que coneixia Can Kenji, però és que vaig confondre'l amb el Ken de Sarrià (que pel nom, deu ser l'avi...).\nProu bé el menú de migdia i si el de la nit és millor, pel que llegeixo als comentaris, serà qüestió d'anar a tastar-lo, no? O millor provar primer el Can Kenji?\nEnric M. 15 de juliol de 2015 a les 17:56\nA 5 minuts i 400m de casa i no en tenia ni idea. Sort de tu! Aquest cau segur\nEnric M. 15 de juliol de 2015 a les 17:57\nA 5 minuts / 400m de casa i no en tenia ni idea. Sort de tu! Aquest cau segur\nrsampere 15 de juliol de 2015 a les 18:07\nJa em dius si vas..... crec que t'agradarà.\nJoan 16 de juliol de 2015 a les 15:12\nAcabo de reservar amb la família. Ja us diré.\nJoan 16 de juliol de 2015 a les 15:13\npassi el que passi serà culpa vostra hihi\nrsampere 17 de juliol de 2015 a les 17:55\nEs fa el que es pot... Però t'asseguro que és una responsabilitat i sap greu quan van i et diuen que tot és al revés... :)